24 Вересня 2020, 11:08 |\nКонтролювати рівень цукру у крові важливо усім, але особливо людям, які мають цукровий діабет і предіабет. Тому для втамування голоду краще використовувати перекушування, від яких рівень глюкози не підвищується, інформує Ukr.Media.\nЦі перекушування не лише допомагають діабетикам підтримувати більш здоровий для них рівень цукру у крові. Людям, які на нього не хворіють, вони забезпечать профілактику захворювання, допомагаючи уникнути стрибків глюкози та інсуліну, що сприяють розвитку інсулінорезистентності і, як наслідок діабету другого типу.\nЇх відрізняє підвищений вміст клітковини і корисних жирів з низькою кількістю вуглеводів — дана особливість вимагає тривалого перетравлення, що не дає цукру виділятися у кров відразу у великому обсязі. Гарний перекус — невелика жменя близько 40 грамів: це може бути мигдаль, фундук, волоські горіхи, макадамія, кеш'ю, фісташки, арахіс.\nНежирні сорти — сирний, рікотта, моцарела — це продукти з високим вмістом білка, який дуже ефективно допомагає контролювати рівень цукру у крові.\nПерекус містить вуглеводи, але тіло повільно їх перетравлює. Тому, на відміну від рафінованих вуглеводів того ж білого хліба, вони не підвищують рівень цукру у крові. Їх джерело у хумусі — нут, що містить багато клітковини, білка і тому не викликає сплесків глюкози.\nМожна зварити кілька штук і зберігати їх у холодильнику у якості перекусів, корисних навіть за умови вживання поспіхом.\nГрецький йогурт багатий на білок — найважливіший компонент, що допомагає уповільнювати викид глюкози у кров через своє тривале засвоєння, а також дуже низький вміст цукру і вуглеводів, що додатково робить його одним з найкращих перекусів у раціоні діабетиків.\nЯкщо розім'яти три авокадо, додати трохи сальси, кінзи та соку лайма, вийде гуакамоле — паста, з якою можна робити ситні бутерброди. Наприклад: шматок цілозернового хліба, гуакамоле, варене яйце.\nПів склянки дуже багатого на білок тунця у поєднанні з чотирма крекерами — смачний перекус, який не порушить рівень цукру у крові.\nПродукти Цукор у крові Перекус\nКілька рослинних олій, які впливають на рівень цукру у крові\nЦі кілька продуктів здатні знижувати рівень тестостерону у чоловіків\nФахівці назвали види хліба, які найбільше та найменше впливають на рівень цукру у крові\nЯким чином картопля може впливати на рівень цукру у крові\nПодружжя Бабкіних зізналося, як змогли врятувати шлюб після численних зрад Сергія\nЩо згідно з народними прикметами не можна робити 9 травня\nЧим небезпечні для жіночого здоров'я каблуки вище 2,5 сантиметрів


Акумулятор для BMWE285series 2.0 бензин купити в Україні: Київ, Одеса, Харків, Дніпропетровськ, Запоріжжя. Акбмаркет\nАкумулятори для BMWE285series 2.0 бензин\n→ Акумулятори для BMWE285series 2.0 бензин\nЩо необхідно врахувати при купівлі акумулятора до BMW E28 5-series 2.0 бенз.\nВисокоякісний акумулятор на BMW E28 5-series 2.0 бенз. є гарантією тривалої і безперебійної роботи всієї електросистеми кожного авто. У зв'язку з цим до підбору АКБ потрібно поставитися з великою відповідальністю. Заздалегідь вивчити всі доступні відомості щодо виробників.\nЯкі особливості при виборі акумулятора на BMW E28 5-series 2.0 бенз. варто враховувати\nАКБ на BMW, мають різну ємність ( 60 Ah, 75 Ah, 190 Ah, 45 Ah, 200 Ah, 55 Ah, 70 Ah, 140 Ah, 100 Ah, 225 Ah, 80 Ah, 50 Ah, 90 Ah, 65 Ah, 95 Ah, 74 Ah), напругу, параметри пускового струму, полярність і габарити. Враховуються також індивідуальні характеристики автомобіля.\nАКБ ємністю 78 Ah, 77Ah, 74 Ah, 71 Ah, 73 Ah або 75 Ah використовуються для бензинового двигуна.\nВсі судження покупців виключно суб'єктивні, у зв'язку з цим єдиного критерію щодо того, якої конкретно фірми АКБ необхідно придбати, невідомо. Але дуже охоче автомобілісти купують акумулятори до BMW E28 5-series 2.0 бенз. з Європи та Азії. Вітчизняні батареї також користуються високою популярністю. Основними фаворитами є Bosch, Vega, A-Mega, TAB, Rombat, Varta, Forse, Yuasa, Vesna і Solite.\nУ нас на сайті доступна широка лінійка АКБ, які підходять для всіх моделей BMW різноманітної комплектації і будь-якого року виходу. Доставка АКБ в регіони: Чернівці, Львів, Миколаїв, Вінниця, Чернігів, Запоріжжя, Суми, Херсон, Полтава, Хмельницький, Маріуполь, Харків, Кривий Ріг, Дніпро, Черкаси, Київ, Житомир є великим позитивним аспектом нашої організації.\nМати спеціальні добавки, які сприяють відновленню ємності АКБ, збільшенню пускового струму, здатні розчиняти шлам і зменшувати внутрішній опір.\nВ різних умовах використання гарантувати відмінну роботу електроніки авто.\nЩоб легко вибрати акумулятор введіть марку автомобіля, модель і об'єм. Пошукова система відразу знайде всі наявні акумулятори. Зверніть увагу, що за допомогою фільтра можливо відсортувати результати видачі за пусковим струмом, стандартом, габаритами, технологією, полярністю, виробниками або призначенням.\nВарто заздалегідь виміряти нішу, передбачену для встановлення батареї і вивчити поради виробника автомобіля, у такий спосіб ви зможете переконатися, що вибір зроблено правильно. Характеристики, які абсолютно відповідають порадам компанії виробника автомобіля гарантують, що придбаний прилад при малих витратах буде працювати тривалий термін.\nЯкщо ви налаштовані заощадити, то можете спробувати знайти АКБ на BMW E28 5-series 2.0 бенз. нижче необхідної потужності. Однак при цьому слід усвідомлювати, що вона з найбільшою ймовірністю прослужить набагато менше, ніж ви хотіли б і швидше за все буде гірше справлятися з зимовим запуском. Встановлення ж АКБ більшої потужності, ніж рекомендується, також зменшить час експлуатації цього приладу. У зв'язку з цим набагато краще вибирати прилад з характеристиками, які радить фірма виробник ТЗ.\nА для того, щоб максимізувати час роботи акумулятора рекомендуємо після монтажу стежити за надійністю фіксації і ступенем затягування контактів, чистотою корпусу і клем. Також варто стежити за рівнем заряду і електроліту.


Викуп автомобілів Alfa Romeo » СКУПАВТО :: купимо дорого після ДТП\nВикуп автомобілів Alfa Romeo\nВикуп автомобілів Alfa Romeo. Як відомо, Alfa Romeo – італійський автомобільний бренд, який входить в корпорацію Fiat Chrysler Automobiles. Автомобілі Alfa Romeo відносяться до сегменту преміум. Свого часу компанія створювала спортивні автомобілі. Це сильно позначилося не тільки на технічних характеристиках, але і на зовнішньому вигляді автомобіля. Ці авто одразу виділяються із загального потоку машин. Проте, на дорогах України машини цього бренду зустрічаються вкрай рідко. В результаті стає досить важко продати автомобіль Alfa Romeo в Україні, особливо після ДТП.\nЯк продати авто Alfa Romeo після ДТП?\nМи швидко купимо авто Alfa Romeo будь-якої моделі, року випуску, а також в будь-якому стані, навіть після ДТП .\nАвтовикуп Alfa Romeo від SKUPAVTO.com.ua – що це таке?\nЯкщо ви спробуєте продати самостійно, то зіткнетеся з низьким інтересом серед покупців на авто Alfa Romeo в Україні. Незважаючи на низький попит на машини цієї марки, ми запропонуємо Вам ціну до 90% ринкової, і гроші ви отримаєте відразу.\nШвидко купимо все моделі Alfa Romeo, доступні в Україні. Легкові, вантажні, а також спортивні моделі.\nВикуп автомобілів Alfa Romeo – зателефонуйте нам, або залиште заявку на сайті. Наш експерт:\nУточнить по телефону деталі\nПриїде на місце, навіть на місце скоєння ДТП, оцінить машину\nОформить документи і дасть Вам гроші.\n1. Як продати авто Alfa Romeo після ДТП?\n2. Автовикуп Alfa Romeo від SKUPAVTO.com.ua – що це таке?\n3. Які моделі Альфа Ромео ми викуповуємо?


Tesla справляється з виробництвом Model 3 - LDaily\nГлавная › Новини › Tesla справляється з виробництвом Model 3\nКомпанія Tesla Inc випустила 5 031 електромобілів Model 3 за останні сім днів свого другого кварталу, йдеться в повідомленні компанії в понеділок.\nКомпанія також повідомила, що 11 166 автомобілів Model 3 були в дорозі до клієнтів в кінці другого кварталу і будуть доставлені на початку наступного кварталу.\nОбсяг виробництва Model 3 потроївся до 28 578 у другому кварталі в порівнянні з попереднім кварталом, сказали в Tesla, додавши, що вони планують збільшити виробництво до 6 000 на тиждень до кінця наступного місяця.\nРешта резервів Model 3 в кінці другого кварталу становили приблизно 420 000, говориться в повідомленні компанії. Понад 450 000 чоловік замовили автомобілі Model 3 в кінці першого кварталу.\nTesla намагається досягти свою виробничу мета по Model 3 (5 000 одиниць в тиждень) протягом декількох місяців після зіткнення з виробничими перешкодами. Минулого місяця Ілон Маск сказав, що автовиробник повинен досягти своєї мети до кінця червня.\nАкції компанії виросли на 4,5% до $358,48 на премаркет-трейдингу на біржі NASDAQ.\n«Останні 12 місяців були найскладнішими в історії Tesla», – йдеться в заяві компанії.


Масляна кислота приємно пахне, напевно, тільки для риби. Для людини цей запах важко назвати апетитним. Проте ця речовина дуже легко визначається хеморецепторной системою риби і асоціюється у неї з природною їжею.\nЯскраві жовто-блакитні аміно поп-апи АНАНАС•МАСЛЯНА КИСЛОТА можуть виручити вас в найскладніших умовах лову.\nСТАТТI ПРО ЦЮ ПРОДУКЦIЮ:


2. Етапи розвитку економічних систем\n•Тема 2. Закономірності руху економічних систем.\n•Доповнити характеристику типів трансформацій у системі відтворення можна визначенням їх етапів. Науковці вирізняють чотири основних етапи трансформаційного циклу.\n•2. Основні типи економічних систем\n•2. Етапи розвитку економічних систем\n•Тема 3. Концептуальні проблеми трансформації сучасного капіталізму. Індустріальне і постіндустріальне суспільство\n•1.Основні напрями дослідження процесів трансформації економічної системи капіталізму в умовах становлення постіндустріального суспільства.\n•2. Індустріальне суспільство як «суспільство нагромадження техніки та капіталів»\n•3. Постіндустріальне суспільство: суть, ознаки та особливості\n•Тема 4. Інформаційне і постекономічне суспільство: спільні та відмінні риси, тенденції розвитку\n•1. Інформаційне суспільство як форма й результат функціонування постіндустріальної економіки\n•2. Постекономічне суспільство: проблеми визначення сутності й чинники становлення.\n•Тема 5. Людський, соціальний\n•Та інтелектуальний капітал\n•Як інституціональні форми функціонування\nВ економічній літературі існують різні точки зору щодо закономірностей виникнення економічних систем. Ця різноманітність залежить від того, як той чи інший вчений, та чи інша школа економічної думки витлумачують суть економічної системи і які методи класифікації економічних систем використовують.\nЗокрема багато прихильників буржуазного напряму в економічній теорії, виходячи з методу суб’єктивної філософії, твердять про можливість вільного вибору економічної системи. На їх думку, всі економічні інститути створюються, змінюються і припиняють свою діяльність на основі законів та підзаконних актів владних структур, а тому люди можуть ці інститути сприймати, а можуть і відхиляти, не визнавати. При цьому вони вважають, що чинником, який змушує владні інститути створювати і змінювати економічні інститути, а людей – сприймати чи відхиляти їх (існуючі інститути), виступає ідеологія. Характеризуючи з таких позицій економіку середньовіччя, відомий американський економіст Н. Кайзер пише, що існування економіки вільного підприємництва (“laissez faire”) зумовлено провідною роллю церкви як соціального інституту, існуючими звичаями, традиціями і відсутністю ідеї прогресу.\nПодібної точки зору дотримуються Г. Гроссмен, Е. Гручі і деякі інші дослідники. Щоправда, Е. Гручі виникнення та зміни економічних систем намагається пояснити не тільки ідеологічними, а й технологічними чинниками. Так, він пише, що існуючі в тій чи іншій країні тип економічної організації або системи економічних інститутів складаються під впливом двох основних факторів: технологічного та ідеологічного. Виробництво, що базується на ручній праці, обов’язково є малим, натомість машинне виробництво може бути тільки великим.\nБезумовно, рівень техніки і технології робить певний вплив на форми організації економічного життя, зокрема на техніко-економічні відносини. Але ж ці останні становлять собою лише одну з трьох складових виробничих відносин. Техніко-економічні відносини характеризують структуру виробництва, поділ та кооперацію праці, спеціалізацію і концентрацію виробництва.\nЗрозуміло, що коли їх розглядати в історичному плані, наприклад, при феодалізмі та капіталізмі, то можна сказати, що в умовах ручного та машинного виробництва вони є різними. Проте, з точки зору Е. Гручі неможливо пояснити, чому при однаковому рівні техніки і технології, однакових розмірах підприємств в один і той же історичний період існують діаметрально протилежні економічні системи, скажімо, капіталістична і соціалістична. Дати відповідь на поставлене питання можна тільки тоді, коли враховувати всю сукупність продуктивних сил, виробничих відносин та господарський механізм.\nНеможливість за допомогою технологічного підходу пояснити існування різних економічних систем змушує Е. Гручі все ж таки перевагу надавати ідеології. Так, він писав, що корінні відмінності між американською та радянською системами породжені не різною технологією або методами виробництва, а різними економічними, соціальними та політичними ідеями. При цьому взаємозв’язок між економічними системами та ідеологією розглядається з ідеалістичних позицій, а самій ідеології відводиться роль категоричного імператива, який визначає, зумовлює економічні та політичні дії суспільства. На його думку, капіталізм міг виникнути тільки після того, як склалася ідеологія вільного підприємництва, зростання ролі держави в сучасній економіці стало можливим також після того як пануюча ідеологія почала відводити державі більшу роль.\nІншими словами, підхід з позиції технологізму та ідеалізму до виникнення економічних систем приводить до ігнорування об’єктивних економічних законів, а отже, не дозволяє уявити процес розвитку людського суспільства як природно-історичний. З такого підходу неминуче випливає висновок про те, що нібито люди зовсім довільно можуть обрати собі ту чи іншу економічну систему, утвердивши перед цим певну ідеологію.\nПроте, як свідчить історична дійсність, не ідеологія визначає тип економічної системи, а навпаки, економічна система визначає ідеологію. Ідеологія, як з’ясовувалося в курсі політичної економії, становить собою лише надбудову над виробничими відносинами, які виникають та існують незалежно від волі та свідомості людей. Більше того, ідеологія не може бути визначальним чинником виникнення та функціонування економічної системи ще й тому, що в класово антагоністичних суспільствах існує ідеологія панівного\nі пригнобленого класу. Наприклад, при капіталізмі існує ідеологія панівного класу, тобто буржуазна ідеологія, та ідеологія найманих працівників, тих хто змушений продавати свою робочу силу власникам засобів виробництва. Ці ідеології діаметрально протилежні, а тому, якщо припустити, що саме ідеологія зумовлює певний тип економічної системи, то треба було визнати, що в тих же США чи Англії існують дві економічні системи.\nПро те, що не від ідеології залежить існування економічної системи, красномовно свідчить практика ринкових перетворень у постсоціалістичних країнах, в тому числі і в Україні. Ринкову ідеологію тут було сформовано в другій половині 80-х років, але ринкової економіки, подібної до американської чи англійської, у нас немає і через більш як п’ятнадцять років.\nСказане зовсім не означає, що ідеологія, виникнувши на основі певного економічного базису, не робить зворотній вплив на нього. Вона може загальмувати його розвиток, а може й сприяти прогресу. Проте незалежно від цього вона і в тому, і в іншому випадку залишається вторинним, залежним від виробничих відносин чинником.\nПри вивченні політичної економії зазначалося, що при дослідженні економічних процесів та явищ виникають певні розбіжності не тільки по вісі “матеріалізм-ідеалізм”, але й по вісі “діалектика-метафізика”. Діалектичний підхід до закономірностей виникнення економічних систем означає, що ці останні виникають в результаті дії всезагальних законів діалектики – єдності і боротьби протилежностей, переходу кількісних змін в якісні, заперечення, тобто як результат певних причинно-наслідкових зв’язків.\nНа відміну від діалектичного підходу метафізика ігнорує причинно-наслідкові зв’язки і заперечує принцип історизму при дослідженні сучасних економічних систем. Щоправда, прихильники метафізичного підходу до економічних процесів та явищ не заперечують можливість запозичення окремих елементів однієї економічної системи іншою. Наприклад, багато хто визнає сьогодні, що планування капіталістичної економіки, запровадження більш справедливого розподілу доходів між членами суспільства, соціальний захист населення і т. п. запозичені у соціалізму, а товарно-грошові відносини, мотив прибутку тощо перенесені в економічну систему соціалізму з капіталістичного ринку. Внаслідок таких запозичень, твердять ці автори, нинішній капіталізм став більш соціалістичним, ніж класичний, а соціалізм – більш капіталістичним, ніж класичний. Саме таку економіку вони називають “змішаною”, чимось середнім між класичним капіталізмом і соціалізмом.\nХоча про суть “змішаної економіки” докладно йтиме мова у наступних темах, в даному випадку є потреба зупинитися на окремих її аспектах.\nДійсно, нинішні економічні системи мають певні спільності, а нинішній капіталізм не схожий на класичний, якщо під цим останнім розуміти капіталізм вільної конкуренції. Незважаючи на певний суб’єктивний спротив панівних верств сучасного капіталізму, цей останній об’єктивно, крок за кроком формує матеріальну основу соціалізму і водночас вводить окремі елементи виробничих відносин нового способу виробництва. Щодо твердження, що сьогоднішній соціалізм більш капіталістичний, ніж класичний, то воно потребує деякого уточнення.\nНі завершеної, цілісної теорії соціалізму, ні її реального втілення історія поки що не знає. Теоретичні напрацювання, що їх здійснили К. Маркс, Ф. Енгельс, В. І. Ленін та їх послідовники, – це лише основні віхи становлення і розвитку нового способу виробництва і нової економічної системи. Визначення означених віх стало можливим завдяки прояву певних тенденцій розвитку тогочасних продуктивних сил і виробничих відносин. Здійснивши глибокий аналіз їх, К. Маркс і Ф. Енгельс створили вчення про закономірності історичного розвитку, закономірності зміни однієї формації іншою. В. І. Ленин розвинув це вчення в нових історичних умовах і на основі наявного, щоправда, вкрай невеликого досвіду, аргументував окремі положення щодо закономірностей побудови соціалізму.\nДля того, щоб створити завершену, цілісну теорію соціалізму, необхідно мати в наявності соціалістичне суспільство. Те, що було в Радянському Союзі та інших країнах, які називалися соціалістичними, насправді було перехідним періодом від капіталізму до соціалізму. В них було чимало елементів реального соціалізму, але навіть найважливіші з поміж цих елементів, тобто ті, що визначають тип економічної системи, не відповідали зрілому соціалізму. Скажімо, недосконалість механізму реалізації державної та кооперативної власності позбавляла і ту і іншу характеру дійсно суспільної власності. Неповною була планомірність, оскільки охоплювала незначну частину суспільного виробництва. Не відповідав зрілому соціалізму і рівень продуктивності праці. Адже для утвердження соціалізму необхідно було забезпечити більш високу, ніж при капіталізмі, продуктивність праці. А вона у порівнянні із США в промисловості СРСР становила 50 %, в сільському господарстві 25 %.\nСлід мати на увазі, що наявність елементів соціалізму в нинішній капіталістичній економічній системі та елементів капіталізму в соціалістичній економічній системі зумовлена різними чинниками. В умовах капіталістичної економічної системи елементи соціалізму зароджуються і міцнішають в тій мірі, в якій капіталізм вичерпує свої власні механізми розвитку продуктивних сил. Тобто чим зріліше стає капіталізм, тим більше в ньому елементів соціалізму як системи, що покликана змінити дозрілу і перезрілу капіталістичну систему.\nІснування елементів капіталізму в економічній системі соціалізму зумовлене тим, що соціалізм виникає з капіталізму, на його базі. Він не може в короткий строк позбутися деяких відносин капіталізму. Звичайно, ці відносини зазнають певних змін, набувають характерних особливостей внаслідок впливу на них дії економічних законів соціалізму. Так, закон вартості в умовах соціалізму перестає бути стихійним регулятором і стихійним стимулятором суспільного виробництва, оскільки зазнає впливу дії законів планомірності, основного економічного закону соціалізму тощо. Більше того, існування елементів капіталізму в економічній системі соціалізму хоча і довготривале, але не вічне. Чим повніше утверджуватимуться виробничі відносини соціалізму, тим менше буде ґрунту для існування поряд з ними елементів капіталізму.\nЦя закономірність простежується на кожному етапі зрілості існуючих нині економічних систем. Якщо говорити найбільш загально, то можна виокремити дві економічні системи: капіталістичну і соціалістичну. Капіталістична економічна система характеризується пануванням приватної власності на засоби виробництва, наявністю експлуатації людини людиною, використанням товарно-грошових відносин як всезагальної форми зв’язку між суб’єктами господарювання. Соціалістична економічна система характеризується пануванням суспільної власності на засоби виробництва, відсутністю експлуатації людини людиною та планомірністю як всезагальною формою зв’язку між суб’єктами господарювання.\nКапіталістична економічна система зародилася в надрах феодалізму і в своєму розвитку пройшла три етапи (три стадії) і на кожному етапі виступала в певній формі, зокрема як: економічна система капіталізму вільної конкуренції, економічна система монополістичного капіталізму, економічна система державно-монополістичного капіталізму.\nНа етапі капіталізму вільної конкуренції в економічній системі капіталізму мали місці елементи феодальних відносин і не існувало елементів відносин соціалізму. На етапі монополістичного капіталізму залишки феодалізму практично були відсутні, а натомість зароджуються і визрівають економічні та соціальні передумови загибелі економічної системи капіталізму. Адже виникнення монополій означає, що основна властивість капіталізму – вільна конкуренція – перетворюється у свою пряму протилежність – монополію. На етапі державно-монополістичного капіталізму в надрах відмираючої економічної системи відбувається, за словами В. І. Леніна, цілковита матеріальна підготовка соціалізму. Високий рівень усуспільнення виробництва, поширення прогнозування та програмування процесу капіталістичного відтворення, залучення до процесу управління виробництвом значної частини найманих працівників свідчать про те, що відбувається, так би мовити, втягування капіталістів, всупереч їх волі та свідомості, в якийсь новий суспільний порядок, перехідний від повної свободи конкуренції до повного усуспільнення.\nЗвичайно, ні в минулому, ні сьогодні рівень зрілості економічної системи капіталізму в різних країнах не був однаковим.\nА тому й в кожній з них залишки виробничих відносин попередньої економічної системи та зародки елементів виробничих відносин наступної системи різні. Причому ця відмінність простежується навіть в країнах, які прийнято класифікувати як промислово розвинуті. До цієї групи відносять 25 країн. В них проживає понад 1,2 млрд. чоловік, тобто 23 % населення світу. Вони виробляють 70 % світового ВВП, 72 % світового промислового виробництва і здійснюють 66 % світового торгового обороту. В розрахунку на душу населення тут виробляється від 10 до 25 тисяч доларів ВВП. Проте серед цієї групи країн виокремлюють сім найбільш розвинутих – США, Японія, Німеччина, Франція, Великобританія, Італія, Канада. Їхнє лідерство визначається надзвичайно високою продуктивністю праці, найбільшими обсягами виробництва ВВП і таким же високим обсягом зовнішньоторгового обороту. Рівень концентрації та централізації виробництва, рівень продуктивності праці, величина та якість науково-технічного і кадрового потенціалу в цих країнах такі, що дають підстави говорити про високий рівень зрілості в них матеріальних передумов соціалізму.\nДругу групу становлять 14 невеликих за розмірами європейських країн таких, як Австрія, Данія, Швеція, Швейцарія тощо. Їхні економічні системи характеризуються високим рівнем соціально-економічного розвитку, значною роллю держави у перерозподілі національного доходу і соціальному захисті населення.\nВ третю групу входять Австралія, ПАР та Ізраїль – так звані країни переселенського капіталізму. Економічна система кожної з них також містить в собі значну компоненту виробничих відносин соціалізму. Причому в такій країні, як Ізраїль ця компонента формувалася під впливом досвіду соціалістичного будівництва в СРСР, імпортованого сюди переселенцями.\nЗа винятком країн третьої групи економічні системи індустріально розвинутих країн послідовно пройшли через капіталізм вільної конкуренції, монополістичний та державно-монополістичний капіталізм. Економічні системи Австралії, ПАР та Ізраїлю формувалися спонтанно, в залежності від того звідки і які саме верстви населення переселялися в ці країни.\nХоча між економічними системами означених трьох груп промислово розвинутих країн і є певні відмінності, вони не істотні. Це відмінності не стільки якісні, скільки кількісні. Чого не можна сказати про економічні системи країн, що розвиваються, так званих країн третього світу. До них відноситься більшість країн Азії, Африки і Латинської Америки. Для більшості з них характерні аграрно-сировинна спеціалізація економіки, низький рівень розвитку промисловості, злидні і підпорядкованість в системі світового капіталістичного господарства. Економічні системи цих країн класифікуються також як капіталістичні, проте між ними\nі економічними системами промислово розвинутих країн існують істотні відмінності. По-перше, економічні системи країн, що розвиваються, як правило, містять в собі елементи виробничих відносин попередніх економічних систем – феодальної і навіть рабовласницької. По-друге, їх формування зазнавало постійного впливу з боку економічних систем промислово розвинутих країн. Передусім тих, які в свій час виступали метрополіями по відношенню до колоніальних та напівколоніальних країн. По-третє, формування та функціонування економічних систем країн, що розвиваються, зазнають більшого впливу суб’єктивних чинників, ніж це мало і має місце в економічних системах промислово розвинутих країн. Знаючи закономірності історичного розвитку, керівництво означених країн може діяти в напрямі прискорення формування одних виробничих відносин і гальмування інших, тобто може свідомо вибирати шлях розвитку: капіталістичний чи соціалістичний. По-четверте, функціонування економічних систем країн так званого третього світу в значній мірі визначається потребами самозростання монополістичного капіталу промислово розвинутих країн. Іншими словами, характер економічних систем означених країн визначається не потребами їх власного розвитку, а потребами капіталу колишніх метрополій. Будучи втягнуті в міжнародний поділ праці не як незалежні держави, а як колонії, країни третього світу тривалий час змушені були миритися і зі своїм колоніальним становищем, і з роллю аграрно-сировинного придатка світового капіталістичного господарства.\nЇхні економічні системи еволюціонували до нинішнього стану у тісному зв’язку з кризою, розпадом та крахом колоніальної системи імперіалізму. Криза колоніальної системи виникла після перемоги Великої Жовтневої соціалістичної революції в Росії та появи на світовій арені соціалістичної держави і тривала до початку другої світової війни. Жовтнева революція поклала початок гігантському за своїми масштабами національно-визвольному руху поневолених народів. Криза колоніальної системи означала різке загострення внутрішніх суперечностей колоніального панування, коли з появою першої соціалістичної держави колонії та залежні країни перестали миритися із своїм становищем. Хоча метрополіям у період між двома світовими війнами і вдалося в основному зберегти своє панування в означених країнах, проте позиції їх були підірвані. Криза колоніальної системи не внесла змін в економічні системи колоніальних країн, оскільки їх продуктивні сили, виробничі відносини та господарські механізми залишилися незмінними. Більше того, у зв’язку зі світовою економічною кризою кінця 20-х – початку 30-х років продуктивні сили багатьох країн навіть зазнали руйнування.\nПевні зміни в економічних системах досліджуваних нами країн відбулися після розпаду колоніальної системи і отримання багатьма з них незалежності. Розпад колоніальної системи відбувався у період після другої світової війни і до середини 50-х років. За цей період стали незалежними такі країни, як Китай, Північна Корея, Північний В’єтнам, Індія, Пакистан, Індонезія, Бірма, Шрі-Ланка, Єгипет, Туніс, Куба та деякі інші. В одних із них формування економічних систем пішло в напрямі капіталізму, в інших – Китай, Північна Корея, Північний В’єтнам і Куба – в напрямі соціалізму.\nВ країнах, що обрали капіталістичний шлях розвитку, поряд із помітними залишками феодальних виробничих відносин швидко формувалися капіталістичні виробничі відносини. Цьому сприяли дії національної буржуазії, яка намагалася зайняти ключові висоти в економіці. Ті ж країни, що обрали соціалістичний шлях розвитку, звужували рамки існування докапіталістичної економічної системи і дещо обмежували зростання елементів капіталістичних виробничих відносин та стимулювали формування елементів соціалістичних виробничих відносин.\nЗ другої половини 50-х років у національно-визвольній боротьбі колоніальних та залежних країн розпочалися процеси, які свідчили про те, що на порядок денний висувається питання про повну ліквідацію колоніалізму. Радикальні представники патріотичної коаліції антиімперіалістичних сил, не задовольняючись процесом лише політичного визволення своїх країн, брали курс на знищення економічних коренів імперіалістичного гніту і забезпечення соціально-економічного прогресу. Широка націоналізація капіталу іноземних монополій та місцевих капіталістів, будівництво нових підприємств дали можливість обмежити умови існування елементів як докапіталістичних, так і капіталістичних виробничих відносин і сформувати потужний державний сектор економіки. Так, вже на початку революційно-демократичних перетворень у Єгипті в руках держави було зосереджено 85 % всього промислового виробництва, в Алжирі – 70 %, в Сирії – близько 85 %, в Бірмі – понад 80 %. В окремих країнах соціально-економічні перетворення зайшли так далеко, що стало можливим говорити про некапіталістичний шлях розвитку (соціалістичну орієнтацію).\nЯк видно із викладеного, в економічній системі капіталізму на ранніх етапах її зрілості існують залишки виробничих відносин попередніх формацій, а на більш пізніх етапах – зародки виробничих відносин наступних формацій. Така ж закономірність властива й економічній системі соціалізму. Отже, якщо послідовно дотримуватися точки зору авторів концепції “змішаної економіки”, то слід було б розрізняти капіталістичну “змішану економіку”, де є залишки феодальних виробничих відносин, і капіталістичну “змішану економіку”, де є зародки соціалістичних виробничих відносин. Відповідно треба було б класифікувати і соціалістичну економіку: соціалістичну “змішану економіку”, де є залишки капіталістичних виробничих відносин і соціалістичну “змішану економіку”, де є зародки наступної економічної системи. Більше того, всі економічні системи, починаючи від первіснообщинної, логічно було б класифікувати як “змішаній”. Проте такий підхід неможливо вважати продуктивним, оскільки в основу класифікації клалися б неістотні для тієї чи іншої економічної системи риси. Тому більш доцільно діють ті автори, які в нинішніх економічних системах розрізняють капіталістичну і соціалістичну та їх різновиди. До такого різновиду відносяться й економічні системи нинішніх постсоціалістичних країн. В них, хоча й збереглися залишки елементів соціалістичних виробничих відносин, панівними є відносини капіталістичні. Щоправда, ліквідація соціалістичних виробничих відносин і натомість формування капіталістичних відносин тут зумовлені не об’єктивними закономірностями, а суб’єктивними чинниками. Докладно про це йтиме мова у наступних темах.\n22.02.201645.37 Кб257У. Вордсворт - Предисловие к Лирическим балладам.docx


Курсовая работа: Аналіз економічної нестабільності в Україні - BestReferat.ru\nКурсовая работа: Аналіз економічної нестабільності в Україні\nНазвание: Аналіз економічної нестабільності в Україні\nТип: курсовая работа Добавлен 19:02:15 18 октября 2009 Похожие работы\nГулих Олександра Геннадіївна,\nучениця 201 групи\nДяченко Н. О.\nРозділ 1. Загальна характеристика економічних явищ\n1.1 Засоби регулювання національної економіки\n1.2 Цикли ділової активності\n1.3 Кейнсіанська теорія\n2.1Основне поняття інфляції\n2.2 Типи і причини інфляції\n2.3 Антиінфляційний та дефляційний розрив\n2.4 Антиінфляційні методи\n2.5 Динаміка інфляційних процесів\n2.6 Підсумки економічної ситуації в Україні за перше півріччя 2005 року\n3.1 Безробіття: основні визначення та вимірювання\n3.2 Різновиди безробіття. Повна зайнятість. Природний рівеньбезробіття. Концепція NAIRU\n3.3 Аналіз безробіття в Україні\nМакроекономіка – економічна теорія, яка включає у себе розглядання закономірностей взаємодії величин, а також дає опис функціонування систем національної економіки. Ця теорія дає чіткі рекомендації зі стабілізації економіки країни, вивчає механізм правління держави.\nІсторично склалося так, що найважливіша функція уряду – забезпечувати повну зайнятість ресурсів і стабільний рівень цін. Жодна з відомих нині ринкових економічних систем не функціонує стихійно. При цьому напрямок й форми державного втручання змінюються відповідно до ситуації, що склалася у економічній системі. Вибір адекватної політики дозволяє запобігти інфляції та безробіттю. Маніпулювання податками й розмірами видатків бюджету, контроль за цінами – є одним з головних інструментів, за допомогою яких може здійснюватися подолання вище згаданих факторів.\nЯк відомо, сучасне економічне становище характеризується нестабільністю, отже, Україна знаходиться у передкризовому становищі згідно фазам економічного циклу.\nУ цій роботі були розглянуті такі питання: основне поняття й динаміка інфляції та безробіття, загальний розгляд економічної теорії нестабільності.\n1.1 Засади регулювання національної економіки\nДля регулювання економіки використовуються фінансово-кредитна, бюджетно-податкова системи право на власність, зовнішньоекономічні видатки, інформаційні потоки та інше. На сучасному етапі більшість країн, у тому числі й Україна дійшли висновку, що економічне зростання національної економіки необхідно розглядати як складову частину суспільного розвитку. У зв’язку з цим великого значення набувають такі проблеми великого значення як:\n- економія природних ресурсів, охорона навколишнього середовища, у тому числі запобігання економічним зловживанням і катастрофам;\n- підвищення сприйнятливості економіки до досягнень НТП;\n- впровадження ресурсозберігальних технологій;\n- скорочення нерівності в розподілі доходу;\n- збереження моральних цінностей і традицій суспільства;\n- розвиток творчого характеру праці і новаторського потенціалу людини тощо.\nДля України зростання економіки та розвиток соціально-економічної перебудови припускає здійснення глобальних перетворень при проведенні реформ.\nПостійне повторення періодів підйому і спаду економічної активності, що через зміни взаємозалежних показників – темпу економічного росту, рівнів зайнятості, виробництва й інфляції є економічним циклом. Він поділяється на такі фрази: криза, депресія, пожвавлення і підйом. У деяких джерелах можна побачити й інші назви цих фраз: пік, спад (рецесія, дно і пожвавлення), але економічна суть буде залишатися незмінною.\n- Криза. Спостерігається спад виробництва, тобто зменшення обігів випуску продукції. Рівень зайнятості зменшується, ставка заробітної плати знижується, ставка відсотка підвищується, знижуються темпи економічного росту.\n- Депресія. Спад виробництва припиняється. Рівень зайнятості падає. Обсяг інвестицій скорочується, тому що скорочується національний доход. Ставка відсотка зменшується.\n- Пожвавлення. Випуск продукції збільшується до передкризового рівня, тобто спад виробництва заміняється піднесенням. Рівень зайнятості починає зростати, ставка відсотка зростає, ціни зростають.\n- Підйом. Обсяги виробництва збільшуються до нового максимального рівня, що перевищую передкризовий. Зайнятість досягає природного рівня. Ціни ростуть, ставка відсотка збільшується, ставка заробітної плати збільшується, збільшується обсяг інвестицій, спостерігається економічний бум.\nІснують дві тенденції цін: інфляція та дефляція.\nІнфляція – стійка тенденція до підвищення середнього рівня цін.\nДефляція – стійка тенденція до зниження середнього рівня цін.\nЦе свідчить про те, що економічні умови ніколи не залишаються сталими. Економічне піднесення прокладає шлях до спаду. Уроки спаду ВВП, зайнятість та реальні доходи населення падають, прибутки зменшуються, люди втрачають роботу. В ідеальній економіці реальний ВВП зростав би швидкими, сталими темпами. Рівень цін, який визначається індексом споживчих цін чи дефлятором ВВП, залишався б незмінним або ж зростав досить повільно. В результаті незначними були б інфляція та безробіття. Ці два види економічної нестабільності будуть розглянуті у цій роботі.\nЦиклічно змінюються обсяг випуску, рівень зайнятості, безробіття, інфляції, процентної ставки, обсяг грошової маси тощо. Проте основними індикаторами фрази циклу служать:\n- обсяг випуску.\nУ галузях засобів виробництва і споживчих товарів тривалого вжитку на зміну економічних фаз реагують найбільше рівень зайнятості та обсяг випуску. В галузях, які випускають споживчі товари короткострокового використання. Коливання цих індикаторів фаз економічного циклу є значно меншими.\nФактичний реальний обсяг випуску коливається при цьому навколо потенційного рівня ВВП, під яким ми розуміємо обсяг виробництва за умови повної зайнятості ресурсів коливання фактичного обсягу ВВП навколо потенційного характеризується показником , який має назву “розрив ВВП” .\nде У – фактичний обсяг виробництва, у* - потенціальний ВВП,\nКоли У < у* спостерігається відставання ВВП – обсяг продукції, який економіка втрачає через неповне використання свого виробничого потенціалу.\nКоли У > у* спостерігається ситуація перевищення фактичним ВВП свого потенційного рівня. Це явище зустрічається значно рідше ніж його виникнення здебільшого пов’язано з понад встановленими нормативами, понаднормова праця, залучення додаткових змін.\nОтже, економічний цикл (цикл ділової активності) – це періодичний підйом або спад реального ВВП на фоні загальної тенденції до зростання.\n- НТР, які вживають на інвестиції та споживчі витрати, відповідно на виробництво, зайнятість і рівень цін;\n- Політичні і випадкові події;\n- Зміни в кредитно – грошової політиці;\n- Нестача національних інвестицій.\nСеред цих причин у нашій державі спостерігаються саме зміни цін на нафту, газ, цукор:\nЗа заявою Міністерство аграрної політики України пропонує збільшити ціни на цукровий буряк врожаю поточного року до 225 грн (тому, мінімальну ціну на цукор до 3,150 тис.грн./тону (від 8 серпня 2005 р.). Це питання мало бути розглянуте на засіданні Кабінету міністрів та з 1 вересня 2004р до 1 вересня 2005р. У рамках встановлених їм цін (квот) на рівні 2370 грн та 165 грн за тону ( з урахуванням ПДВ).\n1.3 Кейсіанська теорія\nКейнсіанска теорія нестабільності прямо передбачує необхідність проведення державної економічної політики. З точки зору кейнсіанства недостатність валових видатків призводить до збільшення безробіття, лишок валових видатків породжує інфляцію. Таким чином, правлінню необхідно загальні видатки в економіці, коли вони занадто високі та навпаки, збільшувати видатки, коли вони занадто низькі.\nФіскальна політика базується на двох основних висновках економічної науки.\n- По перше, збільшення державних видатків збільшує загальну пропозицію та веде до розширення об’єму випуску продукції та рівня зайнятості.\n- По друге, збільшення суми податків скорочує особистий прибуток домашніх господарств та призводить до скорочення видатків, об’єму випуску продукції та зайнятості.\nФіскальна політика може як по різному впливати на стабільність національної економіки.Якщо правління використовує міри фіскальної або грошової політики, намагаючись приблизити об’єм випуску продукції до її потенціального рівня і пітримати стабільність цін, це називається політикою стабілізації.\nПолітика стабілізації представляє собою дії правління за контролем над економічною ситуацією з метою максимально приблизити рівень ВНП до його потенціального рівню і підтримати низькі стабільні темпи інфляції. Метою політики экономічног о росту є збільшення фактичних об’ємів ВНП. Політика обмеження ділової активності, навпаки, спрямована на зменшення реального об’єму ВНП порівняно з його потенціальним рівнем. Бюджет — це детальний опис видатків, а також фінансових планів окремих громадян, компаній або правління. Бюджетний дефіцит — це перевищення розмірів державних видатків над розміром бюджетних надходжень. Коли правління має дефіцит бюджету, то його прибуток більше витрат.\nЯкий же вплив поняття динаміки бюджетного дефіциту на розвиток всієї економіки в цілому та її окремих показників? Бюджетний дефіцит потребує у фінансуванні та,як правило, це фінансування проводиться за допомогою запозичень, як на внутрішньому, так и на зовнішньому ринках. Без сумніву іноді влада користується іншими методами фінансування, серед яких найбільш пагубним для економіки в цілому є інфляційне фінансування.\n2.1 Основне поняття інфляції\nІнфляція – стійка тенденція до підвищення загального рівня цін. Під цим поняттям розуміють знецінення грошової одиниці і систематичне зростання цін. Цей процес властивий більшості економічно розвинутих і країн, які розвиваються.\nЦе поняття супроводжується порушенням законів грошового оберту, отже головною причиною розвитку є прагнення витрачати суспільством більшого, ніж передбачено економічним балансом держави. Як наслідок перевищується обсяг максимального видобутку продукції в зв’язку з чим відбувається підвищення цін на неї.\nРівень інфляції – відносна зміна середнього(загального) рівня цін визначається різними ціновими індексами: індексом Ласпейреса, індексом Пааше та індексом Фішера.\nЦей тип інфляції призводить до стагфляції, тобто до одночасного росту інфляції і безробіття на фоні спаду виробництва (стагнація в поєднанні з інфляцією). Підвищення середніх витрат скорочує прибуток фірм, що призводить до зниження випуску фірм і падіння сукупної пропозиції в цілому. При старому рівні сукупного попиту зниження сукупної пропозиції до росту середнього рівня цін і збільшенню темпів інфляції. Причини підвищення середніх витрат виробництва:\n- підвищення нормальної заробітної плати, що врівноважується збільшенням продуктивності праці;\n- збільшення податків і ріст “податкового клинцю”.\nІнфляція витрат відомою мірою самообмежена: спад виробництва, тому що при зростаючому рівні безробіття нормальна заробітна плата поступово знижується.\nЛатентна (подавлена) інфляція – вид інфляції закритого типу, коли вона проявляється не у відкритому зростанні цін, а у вигляді постійного дефіциту товарної маси, або падіння якісних характеристик продукції (властива адміністративній економіці); або проявляється у відсутності платоспроможного попиту у зв’язку з затримкою виплат заробітної плати, пенсій, стипендій тощо (властива перехідній економіці).\nПоєднання інфляції попиту й інфляції витрат утворює інфляційну пружину, у котрої збільшені інфляційні чекання економічних агентів виконують роль передатного механізму. Бюджетно-податкова або кредитно-грошова експансія, спрямована на короткострокове стимулювання сукупного попиту, викликає інфляцію попиту з наближенням економіки до стану повної зайнятості ресурсів. В умовах інфляції попиту економічні агенти поступово коректують свою поведінку: ставки номінальної заробітної плати підвищуються в нових трудових угодах відповідно до зрослих інфляційних чекань. Підвищення ставок номінальної заробітної плати викликає ріст середніх витрат виробництва, що є основною для розгортання інфляції витрат. Якщо уряд і Національний банк не мають у своєму розпорядженні інструментів управління інфляційними чеканнями, то на основі пружини “заробітна плата – ціни виникає гіперінфляція.\nВона являє собою некеровану інфляцію зі швидким темпом росту цін, що робить особливо руйнівним вплив на зайнятість і випуск, тому що в цих умовах економічно вигідно вкладати кошти в спекулятивні операції, а не в інвестиції ситуація недовіри до непослідовної політики уряду і Національного банку, характерна для багатьох перехідних економік, є придатним “середовищем” для розгортання некерованої інфляції.\nОсновні витрати непередбаченої інфляції пов’язані з перерозподілом доходів:\n- перерозподіл доходу між домашніми господарствами і державою. При інфляції одержувачі доходу у вигляді заробітної плати втрачають його частину, оскільки купівельна спроможність середньої заробітної плати зменшується. Платиться інфляційний податок – “сеньйораж”, що одержує держава;\n- перерозподіл національного доходу між учасниками виробництва й одержувачами трансфертних виплат. Прибутки учасників виробництва ростуть в умовах інфляції. Одержувачі ж трансфертних виплат втрачають частину доходу, оскільки номінальні ставки пенсій і виплат часто не індексуються;\n- перерозподіл прибутку між працею і капіталом. Ціни на блага змінюються швидко, а ціна праці збільшується, але з запізненням;\n- перерозподіл від кредиторів до дебіторів. Дебітори повертають борг грошима з купівельною спроможністю, що зменшилась. Одним з основних дебіторів є держава (державні облігації, акції і т.д.).\n- утруднення планування господарської діяльності;\n- витрати, що виникають при боротьбі з інфляцією (безробіття).\nНепередбачена інфляція призводить до зниження усіх видів доходів і “субсидіює” тих економічних агентів, чиї номінальні прибутки зростають швидше, ніж середній рівень цін. В умовах несподіваної інфляції одержувачі позичок виграють за рахунок кредиторів, тому що борги повертаються грошима, що знецінились. Уряди, що нагромадили значний державний борг, нерідко проводять політику котороткострокового стимулювання інфляції, що сприяє відносному знецінюванню заборгованості.\nЯкщо економічні агенти мають диверсифіковані джерела доходів, то вони можуть одночасно “виграти” і “програти” в умовах росту рівня інфляції. В Україні й інших перехідних економіках наслідки інфляції видаються важкими для значного числа сімей тому, що в дореформених економіках основним видом сімейного доходу була фіксована заробітна плата. З реформуванням систем оплати праці і розширенням числа джерел доходів негативні наслідки інфляції можуть бути поступово еліміновані.\nУ випадку очікуваної інфляції одержувач доходу може вжити заходи, щоб запобігти або зменшити негативні наслідки, що, у іншому випадку, відіб’ються на розмірі його реального доходу. Корегування номінальних доходів може бути здійснене з урахуванням рівняння Фішера, яке показує, що номінальна процентна ставка може змінюватися під впливом двох причин: внаслідок зміни реальної процентної ставки або ж внаслідок зміни рівня інфляції. Воно має такий вигляд:\nі = r + π\nПри визначені чинників інфляції розрізняють монетарні и немонетарні пояснення інфляції, що можуть перетинатися в економічній реальності.\n- темп приросту номінальної кількості грошей перевищує темп приросту реального національного доходу при незмінній швидкості обертання грошей. Підтримують прихильники монетарних пояснень інфляції. Банківська система для покриття зростаючих витрат держави (бюджетного дефіциту) припускає додаткову емісію грошей;\n- швидкість обертання грошей перевищує ріст реального національного доходу при незмінній номінальній кількості грошей. Попит на гроші падає, тобто збільшуються витрати на їхнє утримання внаслідок підвищення швидкості розрахунків або заміни грошей цінними паперами;\n- номінальна кількість грошей і швидкість їхнього обертання перевищують ріст реального національного доходу. Є підставою для немонетарних пояснень інфляції.\nПричини інфляції з погляду немонетарної теорії :\n- адміністративне підвищення цін монополіями, олігополіями і державою.\nІнфляційний розрив – величина, на яку повинен скоротитися сукупних попит (сукупні витрати) для того, щоб зменшити рівноважний рівень ВВП до не інфляційного рівня повної зайнятості. Подолання його можливе за рахунок стримування сукупного попиту. При цьому скорочення рівноважного сукупного доходу дорівнює:\n= - інфляційний розрив x мультиплікатор автономних витрат.\nДе IT – інфляційний податок; π – темп приросту інфляції за рік (%),M/P – рівень запасів грошових коштів економічних агентів у реальному вираження.\nДефляцій ний (рецесійний, регресивний) розрив – величина, на яку повинен зрости сукупний попит (сукупні витрати) для того, щоб підвищити рівноважний рівень ВВП до не інфляційного рівня повної зайнятості. Подолання прецесійного розриву забезпечується стимулюванням сукупного попиту. При цьому приріст сукупного рівноважного доходу дорівнює:\n= дефляцій ний розрив x мультиплікатор автономних витрат.\nРис. 1 Інфляційний розрив:\nY – фактичний рівноважний рівень виробництва,\nÝ – потенційний рівень виробництва.\nРис.2 Рецесійний розрив\nСеньйораж - доход держави, який вона отримує в процесі монетизації дефіциту бюджету. Сеньйораж виникає в умовах перевищення приросту грошової маси над приростом реального ВВП, наслідком чого є зростання середнього рівня цін.\nЕфект Танзі-Олівера - свідома затримка платникам податків термінів внесення податкових платежів в державним бюджет в умовах підвищеного рівня інфляції. Такий ефект спостерігається в процесі накопичення інфляційного тиску в економіці, коли створюються економічні стимули для перенесення термінів сплати податків, у зв’язку з тим, що під час затримки виникає знецінення грошей, в результаті якого виграє платник податків. В цьому випадку дефіцит держбюджету і загальна нестабільність фінансової системи можуть зрости.\nМетою антиінфляційної політики є помірність рівня і керованість інфляції. Придушення інфляції необхідно при загрозі гіперінфляції. У зв’язку з тим, що головна причина інфляції криється в збільшені грошової маси, то боротьба з нею передбачає скорочення темпу росту грошової маси, що викликає скорочення обсягу виробництва і падіння зайнятості. Уряд відшуковує шляхи скороченя темпів інфляції з найменшими витратами.\nШокова терапія – різке скорочення темпу росту грошової маси. При проведенні шокової терапії інфляційні чекання знижуються, тобто довіра до сильного і цілеспрямованого уряду зростає. Зниження інфляційних чекань понижує темпи інфляції. Шокова терапія сильно впливає на зайнятість і обсяг виробництва. При проведенні грошового обігу проводять грошові реформи (деномінацію, нуліфікацію, ревалоризації.\nЗа степенню інтенсивності процесу розрізняють чотири типа інфляції: 1) нормальная, 2) помірна, 3) галопуюча та 4) гіперінфляція. При нормальній інфляції ціни ростуть повільно, примірно на 3-3,5%, при помірній -до 10% в год. При галопуючій інфляції ріст цін складає від 20 до 200% у рік. При гіперінфляції ціни ростуть «астрономічними» темпами. Гіперінфляцією признається ріст цін не менш 50% в місяць на протязі тривалого періоду часу – півріччя або більше… При гіперінфляції зростання цін за рік складає не менш ніж 130 раз.\nВ умовахпомірної інфляції темп росту цін постійний. Номінальний валовий національний продукт зростає з урахуванням темпу інфляції, не змінюючи темпів росту реального валового національного продукту. При цьому очікуваний темп інфляції, як правило, ураховується у формальних та неформальних комерційних угодах. Такая помірна інфляція типова для ринкової економіки. Вона триває довгий час і розглядається як нормальне економічнеявище.\nВідміна помірної, галопуючої та гіперінфляції зв’язані зі зміною вартості грошей та їх ролі в економіці. Так при помірній інфляції вартість грошей зберігається, тому відсутній ризик складання угод у номінальних цінах.При галопуючій інфляції більшість контрактів “прив’язується” до росту цін або до іноземної валюти, наприклад, до долару США. При галопуючій інфляції гроші починають прискорено матеріалізуватися у товари, і кредит по звичайній ставці не надається.\nУ найбільш критичних своїх фазах інфляція переходить у так звану гіперінфляцію, у ході якої вартість грошей падає так швидко, шо вони не в змозі виконувати свої головні функції. При такій інфляції держава несе додаткові розтрати, так як свої поточні видатки вона через взимання податків компенсує лише частково. Податки, сплачені більш дешевими грішми, компенсують частину реально використаних державою коштів.\nПри гіперінфляції гроші витісняються із оберту. На зміну товарно-грошовому обороту йде бартер. Розходження динаміки цін і заробітної плати стає катастрофічним і починає впливати на рівень життя навіть найбільш забезпечених шарів населення.\nНаростання інфляції від помірної до галопуючої, а потім і гіперінфляції не неминуче. Гіперінфляція – явище рідкісне для країн із ринковою економікою, чого не можна сказати про галопуючу інфляцію. Остання час від часу розгоряється навіть у промислово розвинених країнах. Головна тенденція держав таких як США – помірна інфляція. Державне втручання, яке направлене на регулювання грошового оберту використання системи оподаткування дозволяє утримувати інфляцію у економічно допустимих рамках.\nУ період функціонування класичного ринкового господарства будь-яке падіння виробництва неминуче супроводжувалось різким пониженням цін. У двадцятому сторіччі ця закономірність не простежувалася, перед усім, у силу монополізації економіки і ефективності державного регулювання. У економіці західних держав у останні десятиріччя високі темпи інфляції неодноразово спостерігалися навіть у періоди спаду виробництва. Найбільш характерний приклад такого явища -1972-1974 гг. період «нефтяної» кризи, визваної різким збільшенням цін на паливо країнами ОПЕК. Явище стагфляції, яке спостерігалося у ті роки представляло собою типову структурно економічну кризу. Збільшення цін на паливо, з одного боку, викликало згортання виробництва у енергоміських підприємствах, а з іншого боку стимулювало випуск обладнання на основі ресурсозберігаючих технологій. Це потребувало докорінної перебудови усіх натурально-вартісних пропорцій, їх притирки, взаємо пристосування на основі співвідношення платездатних пропозиції та вартості. Все це вилилося у тривалий процес, у ході якого ціни у силу особливостей сучасної економіки мали можливість змінюватися у бік збільшення. Таким чином, в умовах структурної кризи інфляція проявилася як об’єктивний процес, провокуючий формування нових макроекономічних пропорцій.\n(Із виступу Президента України В. Ющенка на розширеному засіданні уряду, присвяченому підсумкам діяльності за перше півріччя 2005 р.)\nЯк повідомляє всеукраїнське видання журналу “Казна”, Президент України В. Ющенко заявив, що в першому півріччі поточного року більшість завдань, які стояли перед урядом, виконано. Ним було повідомлено, що рівень зростання ВВП становив 4%, а рівень інфляції – 6,4%. Глава держави вважає 4% зростання ВВП “після тих стресів, які сталися в Україні на ринку нафтопродуктів, у галузі металургії і девальвації курсу ” є досить позитивним показником, що “засвідчує високу динаміку української економіки”. “ 4% ВВП для сьогоднішнього стану економіки Східної Європи чи країн СНД – це один із добрих показників,” – сказав він.\nПрезидент також повідомив, що за перше півріччя обсяг промислового виробництва в Україні зріс на 5%, валова продукція сільського господарства – на 6%, експорт товарів і послуг на 10, імпорт – на 26, оборот роздрібної торгівлі – на 19,8%. Реальні доходи населення на січень–травень 2005 року зросли, за інформацією В. Ющенка, на 26,2%, реальна заробітна плата – на 17%, доходи зведеного бюджету – в 1,5 рази, прибуток підприємств – на 40%, інвестиції в основний капітал – на 15%. Він, зокрема, поінформував, що за перше півріччя поточного року середня заробітна плата в Україні зросла на 17%, мінімальна – на 30,8%, мінімальна пенсія – на 16,6% і середня пенсія – на 20,8%. У промисловості заробітна плата зросла на 28,7%, в галузі освіти – на 44,3%, у сфері охорони здоров’я – на 40,3% і в галузі культури – на 56,7%. Крім цього, допомога по догляду за дитиною до трьох років зросла на 12,5%, допомога одиноким матерям на дітей до шести років – на 5,8%, а допомога дітям інвалідам до шести років – у 1,5 рази.\nПри цьому, зазначив Президент, дуже важливо, що в цей період вдалося втримати контроль за споживчими цінами, і за перше півріччя рівень інфляції в Україні становив 6,4%. “Динаміка інфляції чудова, і це означає, що за останніми викликами контролю за роздрібними цінами завдання виконано,” – сказав В. Ющенко. За його словами, 6,4% інфляції – це той макроекономічний показник, що відповідає ціновій концепції 2005 р.\nЗа січень-червень поточного року інфляція споживчих цін перевищила минулорічну за відповідний період на 2 відсотки (6,4 проти 4,4 відсотка). Тому пріоритетом і надалі має залишатися нормалізація цінового тиску, навіть якщо вона викличе послаблення інших макроіндикаторів. Орієнтація на досягнення нормативного зростання ВВП може погіршити перспективу довготермінового піднесення. Він, як відомо, неможливий при сталому перевищенні інфляцією межі безпечного порогового значення, що становить 10 відсотків.Ціновий тренд у червні залишився низхідним. Якщо у другому кварталі минулого року ціни зросли на рівні попереднього (2,2 відсотка), то цьогоріч майже наполовину повільніше (2 відсотки проти 4,4 відсотки). Як висновок – сформована дезінфляційна тенденція: у другому кварталі споживчі ціни зростали затухаючим темпом (фаза ремісії). Не підтвердилося припущення щодо уповільнення рухливості монетарних агрегатів. Нацбанк дегенерував грошову пропозицію через зменшення чистих нетто-інтервенцій: якщо за шість місяців 2004 року чиста кредитна емісія зросла на 31,7 відсотка, то протягом січня-червня поточного – на 24,2 відсотка. Але фіскальна активність екс-уряду компенсувала таке монетарне стиснення. В цілому монетарно-фіскальне управління сприяло утриманню інфляції під контролем, хоч внесок бюджетної політики мав відмінності.\nАле не дивлячись на тогорічній рівень, варто звернути увагу на те, що у минулому році випереджуючими темпами збільшувалися ціни виробників промислової продукції. На протязі дев’яти місяців 2004 року у Донецькій області вони зросли майже на третину, а в цілому за рік на 40%. Зараз, імовірно, відбувається передача на споживчий ринок накопленого інфляційного потенціалу. З’явилися основи запевняти, що він вже вичерпаний: у вересні 2004 року оптові ціни у промисловості області були вищі, ніж у грудні 2004 року, лише на три відсотки. Можливо, і споживчі ціни урівноважаться. Існують також багато факторів, здатних збільшити рівень інфляції. Наприклад, різка зміна збільшення цін на картоплю.\nДругою серйозною макроекономічною проблемою є безробіття. Поняття “повна зайнятість” досить складне у плані визначення. На перший погляд, його можна було б трактувати в тому розуміння, що всі 100% робочої сили мають роботу. Проте це не так. Певний рівень безробіття вважається нормальним і цілком виправданим.\nРобоча сила. Особи поза робочою силою. Зайняті. Безробітні. Рівень безробіття\nУ відповідності з міжнародними стандартами, розробленими у 1983р. Міжнародною організацією праці (МОП), все населення можна поділити на три категорії:\n2) безробітні – ті, хто не має роботи, але шукає її або чекає, щоб повернутися на попереднє місце роботи. Конкретніше: людина вважається безробітною, коли вона відповідає трьом категоріям, які мають місце одночасно:\n- “без роботи”;\n- “робить активні спроби знайти роботу”;\n- “готова відразу ж стати до роботи”.\n3) особи поза робочою силою, або економічно неактивне населення – це перш за все люди у віці до 16 років, а також ті, хто перебуває в спеціалізованих установах (наприклад, психіатричних диспансерах, лепрозоріях, виправних закладах тощо); до цієї категорії належать і особи, що вибули зі складу робочої сили, - дорослі, які потенційно мають можливість працювати, але не працюють і не шукають роботи (навчаються, перебувають на пенсії, надто хворі, щоб працювати, або просто не шукають роботи).\nРівень безробіття визначається відношенням числа безробітних до чисельності робочої сили. Позначається і вимірюється у відсотках:\n3.2 Різновиди безробіття. Повна зайнятість. Природний рівень безробіття. Концепція NAIRU\nЕкономічно активне населення Економічно неактивне\nФрикційне безробіття виникає внаслідок постійного руху населення між регіонами і видами праці, а також у різних стадіях життєвого циклу. Навіть якщо економіці притаманна повна зайнятість, завжди існують люди, які шукають роботу (після закінчення навчання або через переїзд в інше місце, через пошук роботи, яка відповідала рівневі їхньої кваліфікації чи уподобанням). Цей різновид безробіття вважається неминучим і певною мірою бажаним.\nСтруктурне безробіття означає невідповідність між пропозицією праці та попитом на робочу силу. Така невідповідність виникає у зв’язку з технологічними змінами у процесах виробництва, коли попит на один різновид праці зростає, тоді як на інший зменшується, а пропозиція не може швидко пристосовуватися до цього. Структурна незбалансованість між видами діяльності виникає, коли, наприклад, одні сектори економіки розширюються, а в інших скорочуються обсяги виробництва (скажемо, попит на працю набірника в друкарні різко скоротився у зв’язку з переходом до комп’ютерного набору інформації; механізація та автоматизація виробничих процесів витісняє некваліфіковану і малоосвічену робочу силу). Структурне безробіття теж вважається неминучим.\nРізниця між фрикційним і структурним безробіттям не дуже виразна. Суттєва відмінність полягає в тому, що “фрикційні” безробітні мають навички, які вони можуть продати, а “структурні” безробітні не можуть відразу отримати роботу без перепідготовки, додаткового навчання, а інколи і зміни місця проживання. Структурне безробіття характеризується більшою тривалістю, а тому вважається серйознішою проблемою у порівнянні з безробіттям фрикційним.\nДо циклічного безробіття призводить спад виробництва, тобто та фаза економічного циклу, яка характеризується недостатністю сукупних витрат. Коли сукупний попит на товари і послуги зменшується, зайнятість скорочується, а безробіття зростає. В період економічного спаду циклічне безробіття доповнює фрикційне і структурне, а в періоди циклічного підйому воно відсутнє.\nПовна зайнятість не означає абсолютної відсутності безробіття. Економісти розглядають фрикційне та структурне безробіття як абсолютно неминуче; отже, “повна зайнятість” не означає стопроцентну зайнятість робочої сили. Рівень безробіття за умов повної зайнятості дорівнює сумі рівнів фрикційного та структурного безробіття. Цей показник називають також природним рівнем безробіття і відповідає потенційному ВВП. Ця концепція в 1968 році вперше була запропонована Мілтоном Фрідманом незалежно від нього була розроблена Едмундом Фелпсом із Колумбійського університету. Слово “природний” тут означає, що фрикційне та структурне безробіття є неминучим тоді як циклічне безробіття можна побороти за допомогою засобів макроекономічної політики.\nРяд економістів вважають неприйнятним використання терміна “ природний ” стосовно безробіття, спричиненого структурними зрушеннями. Ось чому в макроекономічній літературі використовують як синонім ще й інший термін – ( Non-AcceleratingInflationRateofUnemployment ), котрий зосереджує увагу на тому, що рівень природного безробіття відповідає станові макроекономічної рівноваги, при якому фактична інфляція дорівнює очікуваній.\nОсновними причинами існування стійкого рівня безробіття є\n- “ жорсткість ” заробітної плати.\nВстановлення і ви плата допомог по безробіттю підвищують природний його рівень, оскільки полегшують долю безробіття.\nПри визначенні ймовірності того, чи стануть працівники безробітними, і якщо так, то чи довго лишатимуться ними, вчені розраховують коефіцієнт заміни. Він визначається співвідношенням доходу людини за умови, що вона безробітна, і доходу ( після сплати податків ) , коли ж ця людина працює.\n- виплата допомоги по безробіттю дає людині можливість довше підшукувати собі роботу. Коли суми такої допомоги досить великі, безробітний не поспішатиме з пошуком роботи, оскільки не дуже скрутним за таких умов буде його життя. Чим більше коефіцієнт заміни, тим менш нагальна потреба шукати роботу;\n- або одержувати допомогу по безробіттю, людям слід належати до “робочої сили”, тобто шукати роботу, навіть якщо вони насправді не хочуть працювати. Тоді їх враховують як безробітних. Якби допомоги по безробіттю не було, то окремих людей не зарахували б у складі робочої сили, і тоді “вимірюваний” рівень безробіття був би нижчий.\nНезважаючи на те, що виплати допомоги по безробіттю підвищують природний рівень, скасувати такі виплати не можна. Якщо ми хочемо, аби трудові ресурси в економіці ефективно перерозподілялися, людям треба дати певний час для пошуків роботи. Було б недоцільно змушувати кваліфікованого робітника, щойно він втратив роботу, ставати до нової, некваліфікованої, бо він не може дозволити собі бути безробітним і втрачати час на пошуки роботи. Отже, навіть з погляду економічної ефективності, зводити виплати допомоги по безробіттю до нуля – не ідеальне рішення.\nЩе одним фактором, який впливає на рівень безробіття, є так звана “жорсткість” заробітної плати, тобто її нездатність до гнучкої зміни.\nМеханізм впливу мінімальної заробітної плати на зайнятість і безробіття зображено на малюнку .\nСпочатку уявимо, що мінімальної заробітної плати не існує. Рівні зайнятості та безробіття визначаються попитом і пропозицією. Рівноважне значення заробітної плати, при якому зайнято N0 осіб, дорівнює W0 (точка E, що відповідає природному рівневі безробіття). Нехай потім вводиться мінімальна заробітна плата WMIN. Мінімум перебуває на рівні, який перевищує величину заробітної плати, за умови, коли ринок праці у стані рівноваги. За такого рівня заробітної плати попит на працю становить лише N1 і така ж кількість працівників зайнята. Але за такого рівня мінімальної заробітної плати бажає працювати N2осіб. Таким чином, мінімальна заробітна плата підвищує безробіття на (N2-N1) осіб. Вона також скорочує зайнятість на (N0-N1) працівників.\n“Застигання” ринку праці в нерівноважному стані пов’язане із:\n3) “стимулюючою заробітною платою”, яка встановлюється і підтримується фірмами для залучення кваліфікованої робочої сили, скорочення плинності кадрів та підвищення рівня продуктивності праці.\nРівень безробіття дуже відрізняється, залежно від груп населення за віком і професійним досвідом. Зокрема, рівень безробіття серед молоді набагато вищий, ніж в інших вікових групах. Тенденція до зростання природного рівня безробіття в довгостроковому періоді пов’язана із:\n- збільшенням частки молодощі в складі робочої сили;\n- збільшенням частки жінок у складі робочої сили;\n- прискоренням структурних зрушень в економіці;\n- підвищенням рівня життя і намаганням “почекати” на гарні робочі місця.\nНадмірне безробіття призводить до значних економічних та соціальних втрат. Головна “ціна” безробіття - не випущена продукція. Коли економіка не в змозі створити достатню кількість робочих місць для всіх, хто хоче і може працювати, потенціальне виробництво втрачається безповоротно. Безробіття надає змоги постійно рухатися вгору по кривій своїх потенційних можливостей. Цю втрачену продукцію визначили як розрив ВВП. Чим більше рівень безробіття, тим значнішим буде відставання ВВП.\nВідомий дослідним в царині макроекономіки Артур Оукен математично виразив зв’язок між рівнем безробіття та відставанням в обсязі виробленого ВВП. Цей зв’язок відомий нині як закон Оукена.\nОдна з найбільш гострих соціально – економічних проблем є забезпечення зайнятості населення. На початку 2005 року у центрах зайнятості Донецької області було зареєстровано 64,3 тисячі безробітних, або 2,3 відсотки населення працездатного віку. Але більшість, не маючи роботу вважають за краще шукати роботу самостійно, не звертаючись за допомогою до державних установ\nДля отримання повної інформації про стан ринку праці, органами державної статистики з 1995 року проводяться вибіркові обстеження економічної активності населення. Згідно з методологією Міжнародної Організації Праці, економічно активними особами вважаються чоловіки і жінки в віці від 15 до 70 років, які пропонують свою робочу силу. На відміну від економічно неактивного населення, до якого відносяться діти шкільного віку, студенти, пенсіонери, непрацездатні особи за інвалідністю, а також зайняті у домашньому господарстві особи та інші, вони потребують працевлаштування. Чисельність економічно активного населення Донецької області\nЗадача перетворення економіки України в сучасну соціально орієнтовану ринкову модель з оптимальною структурою динамічного розвитку приводить нас до наступних висновків :\n1) Зовнішнім проявом інфляції стає загальне зростання цін. Швидкість їх зростання визначається індексом цін.\n2) Існує дві головні причини інфляції : надмірний попит і зростання витрат.\n3) Інфляція приводить до негативних наслідків, серед яких знецінення заощаджень, скорочення рівня споживання, поглиблення майнової нерівності, зникнення стимулів до продуктивної праці, гальмування технічного прогресу, втрата цінами своєї регулюючої ролі, необхідність переходу до адміністративних методів регулювання економіки.\n4) До стратегічних антиінфляційних заходів відносяться : обмеження кількості грошей в обороті за допомогою жорсткої державної політики в цій сфері, ослаблення інфляційного очікування за умови зростання довіри населення до уряду і підприємців, скорочення дефіциту бюджету, протидія зовнішньому інфляційному впливу, підвищення курсу національної валюти. До тактичних інфляційних заходів відносяться : підвищення рівня товарності господарства, роздержавлення економіки, стимулювання імпорту, обмеження ліквідності грошей.\nЯк висновок були виявлені такі тенденції. За даними масової інформації інфляція, як макроекономічний показник, порівняно з минулим роком досягає темпів значного росту і складає 11,6 відсотка. Порівняно з першим півріччям 2005 року цей показник збільшився на 5,2 відсотка, а порівняно з 2004, на 7,2 відсотка. Порівняно з цими показниками прожитковий мінімум складає на одну працездатну особу 386,73 грн. За останні місяці на деяких підприємствах (а також і на підприємствах нашого міста ) була нарахована компенсація за підвищення рівню інфляції, а відповідно і цін.\n1. Антонюк В.П., Рыбникова Г.И. Макроэкономика. Курс лекций. – Донецк, 1994.\n2. Гладких Д. Бюджетный дефицит как фактор инфляции. – " Экономика Украины", 1998, №11.\n3. Конюхова З.П., Носова О.В. Инфляция: конспект лекций. – Харьков, 1994.\n4. Макаров Д. Экономические и правовые аспекты теневой экономики в России. – " Вопросы экономики", 1998, №3.\n5. Соколик М. Оценка бедности в Украине в 1995-1996 годах. – "Экономика Украины", 1998, №1.\n6. Черняк В. Как лечить инфляцию. – "Голос Украины", 1994, №3.\n7. Савчук М. Инфляция в Украине: причины и состояние. – " Экономика Украины", 1994, №2.\n8. Можина М. Анализ дифференциации доходов населения. – "Экономист", 1995, №1, с.33-42.\n9. Смирнова И. Регулювання доходів населення як елемент соціальної політики. - "Экономист", 1994, №1, с.62-70.\n10. Усов В.В. Деньги. Денежное обращение. Инфляция. – М., 1999.\n11. Піддубник І. Інфляція : причини, наслідки, методи регулювання. – К., 1993.\nСтудент 04:05:16 10 июня 2018\nЛопух 19:13:31 08 июля 2017\nРаботы, похожие на Курсовая работа: Аналіз економічної нестабільності в Україні


Після Яна Замойського місто перейшло до його сина — подільського та київського воєводи Томаша Замойського (1594—1638). Далі Шаргород перейшов до його доньки — Йоанни Барбари, яка була одружена з сандомирським воєводою — Александром Конєцпольським. Від нього Шаргородський ключ переходить докраківського каштеляна — Станіслава Яна Конєцпольського (1643—1682). До ключа, крім міста, належало 23 села. В загальному йому належало 10 міст, 186 сіл вПодільському, Брацлавському і Київському воєводствах. Не маючи власних дітей, переписав Шаргород своєму стрийкові — брацлавському воєводі — Яну Александру Конєцпольському (1635—1719), від якого Шаргород перейшов до його родича — брацлавського каштеляна — Леонарта Конєцпольського. Від нього в 1713 р. до сондецького старости (з 1729 р. сандомирського воєводи) — Єжи Александра Любомирського, від нього — до його молодшого сина — воєводи брацлавського ікиївського, одного з найбагатших людей того часу — Станіслава Любомирського (1704—1793). Він запросив до міста василіанів і побудував в 1719 церкву. При ній була школа. Від нього Шаргород переходить до польного гетьмана литовського — Юзефа Сильвестра Сосновського (?—1783). Його донька Людвіка одружилася з київським каштеляном Юзефом Любомирським (1751—1817) — Шаргород знову перейшов до Любомирських. Пізніше Шаргород перейшов до найстаршого сина — Генрика Людвіка Любомирського (1777—1817). Він був галицьким політичним діячем, меценатом і куратором Оссолінеуму (тепер Львівська національна наукова бібліотека України імені Василя Стефаника) у Львові. Від нього Шаргород перейшов до його сина — князя Єжи (Юрія) Генрика Любомирського (1817—1872). Він відновив старий замок, який продав Шарівку своєму родичу — Романові Сангушку з Славути. Останньою власницею була внучка князя Романа Сангушка — Юлія Потоцька (1854, Славута — 1921), донька графа Альфреда Юзефа Потоцького (1817—1889) і княжни Марії Сангушко (1830—1903, Львів).\nУ 1672 року турецька армія захопила Шаргород. Турки перейменували місто на Кучук-Стамбул (Малий Стамбул), зважаючи на його торгове значення. Двадцять сім років жителі Шаргорода перебували від владою Османської імперії.\nЗ 1699 року містечко знову входить до складу Польщі. Шляхта відновлює свої порядки, що викликає хвилю національно-визвольної боротьби у 1702—1704 роках.\n1923 року Шаргород стає районним центром, з населенням 2450 осіб. Довоєнний період позначився розвитком господарства і промисловості. 22 липня 1941 року гітлерівці захопили Шаргород. Під час Другої світової війни територія південного Поділля була підконтрольна румунам і входила до так званої Трансністрії. В місті було створене гетто, куди переселялися євреї Бессарабії, Буковини і Румунії (до семи тисяч євреїв). Румуни не проводили масових розстрілів, але євреї шаргородськогогетто помирали від хвороб та голоду. 20 березня 1944 року війська 2-го Українського фронту відновили контроль радянської влади у містечку. Після війни Шаргород став відновлювати господарство.\nНаприкінці 80-х років минулого століття у Шаргороді проходили зйомки художнього фільму за твором видатного єврейського письменника Шолома Алейхема«Блукаючі зірки». Перших хвилин 10 фільму знято саме на вуличках містечка. Тоді ще в досить непоганому стані були старовинні єврейські будинки. А колоритні місцеві жителі, що населяли в основному нижню частину міста (так зване Старе місто), якнайкраще підходили для масових зйомок.\nКнязі Замойські, маючи досвід ділових контактів з євреями, намагались підтримати розвиток Шаргородської єврейської громади, з їх допомогою євреї могли звести таких значних розмірів кам'яну будівлю синагоги кріпосного типу вже у 1589 р, яка входила у систему оборонних споруд міста.\nПід час нападу козаків 1595 р вся громада могла сховатися за двометрової товщею стін своєї синагоги.\nУ 1640-х роках єврейська громада Шаргорода стала однією з найбільших на Поділлі: одні автори згадують тисячу єврейських будинків, інші - триста. Євреї жили компактно на території Старого міста.\nУ мартирологу знищених в роки хмельниччини єврейських громад «Тит Гаявен» ( «непролазні бруд») ось що розповідається про Шаргородської різанині: «І було там близько трьохсот багатих домогосподарств, з ранку до вечора старанно вивчали Тору, і були вбиті всі.»\nЙмовірно, деякої частини єврея Шаргорода все ж вдалося врятуватися.\nМіж 1672 та 1699 рр. Шаргородська волость разом з усім Подільським воєводством належала Османській імперії. Зайнятий турками 1674 р Шаргород був названий ними Малим Стамбулом - «Кучук Стамбул». Ймовірно, в той же час і євреї стали називати містечко Истамбул Зута - «Малий Стамбул»\nТурки заботились о восстановлении городских построек и крепостных сооружений, о заселении города и восстановлении городского хозяйства. Одно из самых красивых его сооружений - синагогу - они заняли под мечеть. Известно, что турецкие власти, традиционно терпимые к евреям, предпочитали их полякам и украинцам в качестве городского населения, особенно ввиду продолжавшихся в течение 1670-х гг. попыток завоевания города то польскими, то казацкими войсками. Но мы не располагаем сведениями о проживании евреев в Шаргороде в период турецкого управления.\nПерепис 1765 р в проведенні якої брав участь рабин р. Новах Міхаловіч, зареєструвала 2219 євреїв, приписаних до Шаргородської громаді - в той час це була найбільша єврейська громада Поділлі.\nЗ кінця 1730-х рр. євреї Шаргорода виявилися в сфері безпосереднього впливу засновника хасидського руху р. Ісраеля Баал Шем Това (Бешта), неодноразово приїжджав сюди з проповідями.\nПісля поділів Польщі при утворенні Подільської губернії Шаргород увійшов в її Ямпільський повіт (з 1848 р - в Могильовський). Відповідно до опису землеміра, зробленому в 1799 р, в Шаргороді налічувалося вже 283 єврейських будинку, а також в торгових рядах «крамниць кам'яних 36, малих 38.\nУ 1884 р купець Б. Сорокер побудував кам'яну двоповерхову будівлю, верхній поверх якого був призначений для бейт-мидраша, а нижній для талмуд-тори.\nНа початку 1890-х рр. в Шаргороді відкрилося приватне єврейське училище для хлопчиків, де викладали єврейську і російську грамоту, єврейську історію, Закон Божий, Біблію і загальні предмети\nУ роки, що передували Першій світовій війні, із загальним пожвавленням економіки покращився і положення Шаргородської єврейської громади, яка налічувала вже близько 5 000 чоловік. Євреї тримали практично всі торговельні заклади Шаргорода, їм належали чотири аптечних і шість лісових складів, склад сільськогосподарських машин і знарядь, чотири готелі, мёдоваренний завод, млин в Слободі Шаргородської і друкарня.\nУ роки Громадянської війни Шаргород пережив всі негаразди, що випали на долю більшості єврейських містечок Поділля. Влітку 1919 р військові частини Директорії влаштували тут погром. Згідно повідомленню начальника відділу національних автономій Української Народної Республіки Е. Бограда від 3 вересня 1919 року під час погрому в Шаргороді було вбито близько ста євреїв, а багато хто з тих, хто врятувався втечею померли від голоду, сховавшись за пагорбами, що оточували містечко.\nНавесні 1920 року в містечку встановилася радянська влада. У 1923 р, коли Шаргород став районним центром, в ньому проживало всього 2 450 осіб (з них 1918 євреїв). У 1925 р тут був створений єврейський містечковий рада діловодство якого велося на ідиш, були організовані різні артілі кустарів.\nЗ середини 1920-х рр. аж до початку фашистської окупації в Шаргороді працював єврейський колгосп «Червоний орач».\nУ 1930-х рр. влада закрила одну за одною всі Шаргородський синагоги, миньян став збиратися в приватному будинку.\nПеред війною тут проживало в 1939 р тисячі шістсот шістьдесят чотири євреїв (74% населення)\nОкупація Шаргорода тривала з 22 липня 1941 по 20 березня 1944 р\nНа час окупації в Шаргороді залишалося велика частина єврейського населення. Лише чоловіки призовного віку пішли на фронт, та окремі родини встигли евакуюватися. В цілому в окупованому Шаргороді виявилося близько 1800 євреїв. Після того як через місто пройшли німецькі, угорські та італійські військові частини, тут встановився окупаційний режим румунської адміністрації: Шаргород виявився на території Трансністрії.\nЄвреї, зібрані в невідгороджене гетто на вулицях Леніна і Маркса, були зобов'язані носити жовту нашивку на одязі і позначити свої будинки металевими щитами із зображенням шестикутної зірки. Для проживання євреям було відведено 337 приватних будинків, в яких було, за офіційними даними, 842 кімнати. Протягом осені сюди були депортіровни і розміщені в приватних будинках і кількох громадських будівлях ще близько 700 євреїв з Бессарабії і кілька тисяч - з Румунії. Статистичне обстеження, яке євреї провели в Шаргороді в грудні 1941 р, виявило близько 7000 чоловік, що проживали в гетто.\nБула створена рада об'єднаної єврейської громади, який очолив Меїр Тейч, колишній голова громади Сучави; шаргородці в раді представляв який користувався загальною повагою бухгалтер Соломон Шмулевич. Рада громади зміг надати допомогу і захист в'язням гетто: єврейські активісти з Румунії вміли домовлятися з румунською окупаційною адміністрацією, нерідко вдаючись до хабарів (румунські євреї, депортовані в основному з Сучави, привезли з собою гроші та речі). Громадська рада врятував багатьох в'язнів від примусових робіт і депортації в табори, він заздалегідь повідомляв про можливі облави, з тим щоб євреї встигали сховатися в Шаргородському катакомбах.\nШаргородське гетто, третя за чисельністю (після Могилева-Подільського та Бершаді) на території Трансністрії, було відомо як саме організоване і надійне. Багато євреїв, які втекли з інших місць, в тому числі із зони німецької окупації, знайшли тут притулок.\nРада громади (що складався з 25 осіб) вже восени 1941 р провів найнеобхідніші заходи: відкрив пекарню, що продавала хліб за низькою ціною, їдальню, де годували супом бідних, і продуктовий магазин. Була організована єврейська міліція, до якої увійшли 15 кращих молодих сіоністів з румунських євреїв на чолі з офіцером, юристом за освітою, і двоє місцевих євреїв.\nВкрай висока щільність населення, нестача їжі, мила, чистої води (в містечку було всього чотири колодязя, з яких кожен черпав воду своїм посудом), дров, а також жорстокі морози зими 1941/42 років стали причиною епідемії тифу. З 27 лікарів, колишніх в гетто, 23 захворіли тифом; 12 з них померли. Рада громади докладав усіх зусиль, щоб протистояти епідемії: в гетто була відкрита аптека, лікарня, діяла міська санітарно-епідеміологічна станція, було налагоджено виробництво мила, очищені колодязі, відремонтовані електростанція і лазня. До квітня 1942 р епідемія тифу згасла\nПротягом 1942 - 1944 рр. євреїв шаргородського гетто використовували як робочу силу на будівництві доріг Мурафа -Ярошенка і Соснівка - Жмеринка. Рада громади намагався надати всіляку допомогу тим, кого відправляли на примусові роботи, забезпечуючи їх транспортом і житлом. Серед інших функцій громадської ради були забезпечення безпеки в місті, контакти з румунським окупаційним управлінням, як місцевим, так і центральним, підтримання зв'язку з Комітетом допомоги в Бухаресті, з партизанами, ведення розвідки. В гетто діяв свої суд, громадська скарбниця, система розподілу продуктів і товарів першої необхідності.\nСеред радянських військових частин, які визволяли Шаргород 20 березня 1944, було підрозділ під командуванням полковника Штерна і партизанський загін Шустера.\nШаргородська єврейська громада пережила окупацію, після війни тут залишалося понад тисячу євреїв.\n© 2021 Арт резиденція "Шаргород Рафінад" - Усі права захищено.


Зареєстровано 6 кандидатів на мера Ківерців – новини Ківерців – Варта❶ Львів\nЗареєстровано 6 кандидатів на мера Ківерців – новини Ківерців\nЗареєстровано 8 кандидатів на посаду міського голови Ківерців (Ківерцівський район, Волинська область) на виборах 25 жовтня 2020 року. Про це пише Depo.Львів. На посаду міського голови претендують 4 кандидатів від партій і 2 самовисуванці. Орієнтовна кількість виборців на території 19 024.\nДворак Олександр Миколайович 22.04.1982\nм Ківерці, Ківерцівська р-н, Волинська обл. Самовисування Громадянин України, освіта вища, безпартійний, Фізична особа підприємець, судимість відсутня\nЖгутов Володимир Володимирович 23.02.1972\nс Горішнє, Горохівський р-н, Волинська обл. ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ “ЗА МАЙБУТНЄ” Громадянин України, освіта вища, безпартійний, Ківерцівська міська рада, Міський голова, судимість відсутня\nКовальчук Олександр Миколайович 23.06.1983\nc Тростянець, Ківерцівський р-н, Волинська обл. Самовисування Громадянин України, освіта вища, безпартійний, Тростянецька сільська рада, Сільський голова, судимість відсутня\nМисковець Ігор Анатолійович 28.08.1985\nс.Дачне, Ківерцівський р-н, Волинська обл. Політична партія “Народний Рух України” Громадянин України, освіта вища, член Політичної партії “Народний Рух України”, Ківерцівська міська рада, Перший заступник міського голови, судимість відсутня\nТананайський Юрій Володимирович 15.05.1979\nм Ківерці, Ківерцівський р-н, Волинська обл. ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ “СЛУГА НАРОДУ” Громадянин України, освіта вища, безпартійний, Тимчасово не працює, судимість відсутня\nТкачук Валерій Євгенович 20.12.1967\nм.Ківерці Ківерцівський р-н Волинська обл. ПОЛІТИЧНА ПАРТІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ” Громадянин України, освіта вища, член ПОЛІТИЧНОЇ ПАРТІЇ “ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ”, Фізична особа підприємець, судимість відсутня\nКіверці — місто районного значення в Волинській області, райцентр Ківерцівського району.\nНаступна публікація На Львівщині розпочинають реконструкцію дороги між Жовквою та Кам’янкою-Бузькою\nПопередня публікація «Я» у тканині, перлинки і дитячі малюнки на одязі. Чим дивував другий день Lviv Fashion Week


Сергій Воронцов | Дуче в Чернівцях. Чи віддали б ви свій голос за Муссоліні? | Буковинський центр | Чернівці\nЛюди зазвичай не знають історії. Інакше б вони знали, що історії нема. Є ситуації, які повторюються і повторюються. Хоча приходять завжди у різних шатах, але це ті ж настрої, ті ж прагнення, ті ж помилки, ті ж надії. І від цього повторення досі мало що рятувало — хіба що глибоке розуміння. Але хто ж опускається до глибини?\nСерія цих публікацій заснована на тому, що історія повторюється. Через певний час епохи стають надто подібними. Можна припустити, а можна й не припускати, що стан суспільства в Україні надто схожий на передфашистський стан. Бідність, відсутність монополії держави на насильство, політизація аж до розколу родин, переривання дружніх зв’язків через політику, шельмування натовпом одинаків через ідеологію тощо. Хіба це не схоже? Думати, що ми не можемо захворіти фашизмом, це вже бути одержимим винятковістю. Бути фашистами (а якщо розширити: бути тоталітарними), могли й італійці, і німці, і румуни, і росіяни, хіба наше суспільство відрізняється від них хоч якоюсь особливою мудрістю?\nМи часто говоримо про фашизм як про моторошне чудовисько, яке неможливо любити, від якого неможливо не відсахнутися. Повторюючи це, ми, на жаль, повторюємо тези простуватої пропаганди, яка переконала нас, що фашизм має виглядати огидно. Насправді вся небезпека фашизму в тому, що це надзвичайно приваблива, рідна для кожного обивателя річ. Це кров обивателя. Перебувати у ньому (фашизмі) — це перебувати у теплій ванні, комфортному середовищі, де твій сонний розум масажують повсякденно вмілими словами, де твій національний, релігійний егоїзм щоденно випещують у найеротичніший спосіб.\nЦе коли тобі підмигують з кожної шпальти, екрану тощо, весь час кажуть, натякають: ми — неймовірні, ми — найкращі, ми — найсильніші. І ти не помічаєш ані бідності, ані фінансових афер керівників, ані соціальної катастрофи, ані розбрату, ані вбивств. Сир у пастці завжди на порядок смачніший. Привабливість — це сутність пастки. Без цього вона не спрацьовує. Така сила чар.\nГоловна проблема якраз у цьому, а не в огидності. Фашизм — це те, чим замиловуються. Це його ознака. Тому що це приємно до клубка у горлі, до сліз на очах. Саме це прикмета. У вас бував клубок у горлі і сльози на очах з приводу того, що ви випадково народилися у такій-то державі, чи належите, так само випадково, до якоїсь релігійної чи етнічної спільноти? Бував? І, звісно, це замилування розповсюджується на всі людські істоти і спільноти. Саме на всі. Тобто ця небезпека завжди є.\nВ Україні ще досі немає фашизму просто тому, що влада не в змозі створити настільки вже привабливий муляж. Влада ніяк не може стати улюбленою, закохати в себе. Хоча з усіх сил намагається створити щось подібне. «Порохоботи» чи «авакоботи» тренуються у безглузді й нехтуванні здоровим глуздом. Але це лише тренування та репетиції. Можливо, справжня вистава попереду. І, можливо, грати в ній буде хтось інший, а теперішніх згадуватиме як про дублерів-невдах.\nТому цікаво трохи відчути, що таке фашизм. В чому його чари? Помацати його єство безпосередньо... Це цілком можливо й на чернівецькому матеріалі. Публікації про фашизм у буковинській пресі 1930-их років (до приєднання до Радянського Союзу) вражають натхненням та оптимізмом. Улюбленцем публіки і міських газетярів був дуже прогресивний лідер... італійський вождь Беніто Муссоліні (Гітлера вже тоді вважали чортом, або принаймні підозрювали це, хоча теж друкували). Передруковували статті дуче Беніто у наших толерантних Чернівцях, зітхали і думали: нам би ТАКОГО.\nПереглядаючи ті шпальти, я майже впевнився, що чимало співгромадян могли б сьогодні проголосувати, скажімо, за Муссоліні, підтримувати і марширувати. І, мабуть, із тими же наслідками. От і мені стало цікаво, якщо б ви, шановний читачу, читали статті Беніто Муссоліні сьогодні — чи не проголосували б ви часом за нього? Тому вирішив подати статтю Беніто Муссоліні з газети «Час» 1940 року та натхненне описання Риму Муссоліні з того ж часопису.\nДержавні провідники при праці*\nДержавники мусять знати нарід, стояти у звязку з масою, знаючи повсякчас публичну думку, головно підчас крізи. Коли сонце, дощ, тепло й земля нам сприяють, то ніяка штука вести державними справами. І маріонетка потрафить правити нацією в щасливій добі.\nНіколи я не встидався втомливої праці, яку я робив руками дитиною й замолоду. Були це дні тяжкої праці й гіркого труду, але вони дали мені спромогу пізнати підвалини, на яких стоїть людство. Це не була звичайна стичність з людьми, бо я перейнявся цілком їх життям, труднощами, турботами, терпіннями й радощами. Дуже добре знаю голод і недостатки. Я боровся за своє існування в дуже несприятливих умовинах і до дна випив гірку чарку біди. Сьогодні, будучи відповідальним провідником, не забув я ті дні. А, щоб їх не забути, не опускаю й одного тижня не звидівши фабрику або хліборобське господарство й не простудіювавши на місці умовини, в яких живуть і працюють чоловіки й жінки.\nМова не про інспекційні поїздки, на яких виложують висліди праць в честь провідника італійського правительства. Підчас останньої моєї поїздки на понтійські мочарі перебув я цілий день, працюючи поруч з хліборобами, дискутуючи з ними, вислухуючи їх і обсервуючи їх. Я працював цілий ранок при хліборобській машині, якої орудування було мені відоме ще з хлопячих років, а ця південна праця принесла мені 5 лірів і 85 сантімів, за одержання яких підписався я, як водиться, в книзі платень. Я звидів хати селян, бачив я як вони варять страви, мені показали спальні й світлиці.\nХотяй виріс я на селі, то жив я між машинами, бо мій батько був ковалем, а також вивченим механіком. Відсі походить і моя любов до механіки. Думаю, що можу твердити без вагання, що я змеханізував хліборобство в Італії.\nРоку 1922. були рідкістю в Італії трактори, парові плуги й увесь величезний арсенал хліборобських машин. Сьогодні тяжко найти хлібороба, що не мав би хліборобської машини. Фабрики так само уважно звиджую. Хочу переконатися, чи добре пристосовані заходи беспеки, гігієни, респектування годин праці, точної плати.\nКожне промислове місто мусить дбати про помешкання для робітників. Ці помешкання мусять бути здорові, мати городи для дітей, спортові площі, й, оскільки можливо, дати всім соціяльним клясам гігієнічне життя й скріпливі розривки.\nЦе висновки, до яких я дійшов, будучи в тісній стичності з робітничими клясами. Думаю, що правителі все робили помилку, задивляючися на робітниче питання цілком односторонно. Тому капітал і праця дивляться на себе недовірчиво, а обоє дивляться недовірчиво на правительство. Ось чому мусять правителі обзнакомитися з цими питаннями. Мої роки труду, як робітника, дали мені спромогу відчувати разом з робітничою клясою, щоб я здавав собі справу з її потреб, її почувань і її змагань. Рівночасно, як власник часопису, мав я нагоду бачити пропасть, що ділить ті дві суперечні собі сили. Мусить бути вище місце, що розсуджувало б жадання обидвох сторін, тим вищим судом не може бути хто інший, як держава. Ми усунули конфлікт між капіталом і працею тому, бо ми знали скарги обоїх і зробили державу високим і рішальним авторитетом.\nОтворяючи 1926. р. артистичну виставку у Мілано, я сказав, що політика є штукою [мистецтвом — Ред.]. І сьогодні є ще вона найсувереннішою, найтящою між штуками, бо працює з найделікатнішим матеріялом, чоловіком. Тому вимагає політика знання людської душі. Мистець політик мусить бути й добрим психольогом. Треба знати психольогію людей і слідкувати за її хитанням в часі й просторі. Щоб розуміти людей а головне психольогію мас, треба жити між масами. Хто уявляє собі, що може правити з своєї слоневої вежі, той в небеспеці, що йому вдасться задумане діло.\nВ моїх очах правительство є генеральним штабом нації. Держава мусить стояти в найблищій стичності з військом, як хоче знати його «мораль». Ця стичність правительства з народом є методою, яку я роками вживаю. Як кажу стичність, то не розумію під тим щось тимчасового, неособистого, але дійсну стичність, особисту, просякнення в маси, які також мусять бачити й [...] зблизька, що це за чоловік той, що [...] проводить. Державний провідник мусить стояти на своїм команднім місці, на чолі своїх людей, давати приклад, а щоб той приклад мав успіх мусять його бачити зблизька а товпа мусить його розуміти.\n(«Ceasul» («Час»), ч. 3227, 23 січня 1940, с. 2)\n* Орфографію збережено.\nСергій Воронцов — спеціально для БЦ\nВ оформленні використано архівну шпальту газети «Час»\nВасиль Продан Михайло Шморгун Буковина Микола Федорук Максим Бурбак Чернівецька міська рада 2018 Чернівці Арсеній Яценюк Рідне місто Олександр Фищук Олексій Каспрук 2016 Чернівецька обласна адміністрація Чернівецький промінь Чернівецька обласна рада Володимир Звенигородський Святослав Вишинський Іван Мунтян 2017


Про нас - DS Moda - інтернет магазин великого одягу для жінок\nІнтернет-магазин жіночого одягу великих розмірів DS Moda – популярний онлайн-ресурс, де можна вигідно оновити свій гардероб. У наших онлайн каталогах представлений широкий асортимент одягу для пишних форм на будь-який сезон. Робити покупки в DS Moda завжди приємно, адже команда піклується про кожного клієнта, пропонуючи тільки якісні товари за доступними цінами.\nDS Moda – магазин одягу для повних жінок\nЗаглянувши на наш сайт одягу великих розмірів, ви будете приємно здивовані його зручним інтерфейсом і багатим вибором предметів гардероба. Мета роботи компанії DS Moda – надати можливість дамам з ефектними обсягами виглядати стильно і бездоганно. І відповідно, бути повністю впевненими у своїй привабливості, незалежно від пори року і випадку.\nЩо ми пропонуємо? Стильні плаття, спортивні костюми, також в каталогах в наявності верхній одяг жіночий великих розмірів (до 82). Колекції регулярно поповнюються і оновлюються актуальними трендовими виробами, а широкий розмірний ряд і різноманітність відтінків дозволяє вибрати товари навіть самим вимогливим клієнтам.\nТакий якісний жіночий одяг для повних, купити в Україні який можна від гідних виробників, дозволить створювати модні луки. Всі вироби розроблені з урахуванням анатомічних особливостей фігури, тому в самому виграшному світлі представляють її переваги і приховують недоліки.\nОсобливості та переваги онлайн покупок в DS Moda\nВідвідавши віртуальні сторінки магазину DS Moda, кожна дівчина зможе вигідно оновити свій гардероб без утомливих пошуків, не виходячи з дому. Ми реалізуємо товари кращої якості за найдемократичнішою вартістю. А ще перевагами співпраці з нашим онлайн ресурсом є:\nактуальна наявність товарів. Купити жіночий одяг для повних недорого можна дуже швидко, вибирайте – а наші люб'язні менеджери швидко оформлять замовлення і відправлять його вам в будь-який регіон України;\nдопомога при виборі. На сайті представлено більше 1 тисячі моделей, більшість з них можна придбати з коригуванням параметрів. Це дуже важливо для фігури з нестандартними формами, ви будете впевнені, що одяг цілком вам підійде;\nвідповідальність. Ми уважно перевіряємо товари на наявність будь-яких нюансів, власноруч робимо заміри і вміємо підібрати, виходячи з ваших побажань найкращий фасон;\nвідсутність мінімального замовлення. Купуйте стільки, скільки вам потрібно, до того ж для постійних покупців у нас розроблена унікальна система знижок і бонусів.\nУ компанії кристально чесно ставляться до кожного клієнта, пропонують дійсно кращу продукцію від українських виробників без переплат. А підписавшись на наш сайт, ви зможете першими дізнаватися про новинки, акції та розпродажі, що робить шопінг ще більш приємним.