Злочинність як явище завжди цікавила не тільки фахівців різних напрямів, а й усіх людей. Людство живе у страху перед злочинністю стільки, скільки вона існує, постійно відбувається пошук методів і засобів боротьби з нею. Не можна сказати, що у різні часи вчені не приділяли достатньої уваги дослідженню злочинності. Роздуми про те, що це за феномен, хто такі злочинці, чому вони скоюють злочини, можна знайти в роботах багатьох науковців з давніх часів: філософів, істориків, правознавців, психологів, соціологів і психіатрів.\nПоступово складалася картина злочинності. Її осмисленню допомагали і письменники, у творах яких були наявні тема злочинності та роздуми щодо причин цього явища, а також про осіб, які вчинили злочини. Незважаючи на те, що вчені, письменники, практики вважають злочинність злом, у художній літературі можна зустріти чимало “благородних” злочинців, які хоч і скоювали злочини, але автори їх виправдовували, співчуваючи їм. Крім того, і в літературі, і в житті трапляються випадки, коли злочин не тягне за собою відповідальності, оскільки вчинюється тими, хто перебуває при владі. Такі діяння осуджуються історією, але не завжди і, як правило, занадто пізно. Тому злочинність має не тільки загальнокримінальний, а й політичний відтінок, що також потрібно враховувати.\nДля того щоб вести боротьбу зі злочинністю, необхідно її пізнати. З’явилися вчені, які вивчали цю проблему. Поступово сформувалася і наука, що отримала назву “кримінологія” і яка серед інших суспільних та юридичних наук є порівняно молодою. Її виникнення датується приблизно другою половиною XIX ст. Виникли конкретні школи (напря ми), які ставили завдання пізнання злочинності з певних методологічних позицій. Як завжди, захопленість, прихильність вчених до будь-якої ідеї накладає відбиток на осмислення кожної проблеми. Так трапилося і з осмисленням злочинності.\nАналіз розвитку кримінологічної науки дає змогу виокремити три основні теоретичні напрями: соціологічний, біокриміналістичний та змішаний (комплексний). Варто зазначити, що тривалий час деякі вчені розглядали злочинність як хворобу, а тому нею займалися психіатри. У недалекому минулому ці тенденції в науці характеризували як ненаукові. Нині ситуація змінюється, якщо і не кардинально, то хоча б у плані більш поважного ставлення вчених, які належать до різних шкіл, один до одного. Необхідно також утримуватися від навішування ярликів, враховуючи те, що всі теорії незалежно від того, поділяються вони нами чи ні, створювали вчені, які вивчали проблему на рівні науки того чи іншого періоду. Для науки критичне осмислення минулого необхідне, але саме осмислення, а не огульне заперечення.\nКримінологія у своєму розвитку пройшла непростий шлях. Особливо важким він був в Україні — від повного невизнання, відторгнення, оголошення неіснуючою наукою до визнання як теоретичної основи і для законотворчості, і для практики боротьби зі злочинністю. Лженаукою її називали передусім тому, що вона вивчала наявність у “найідеальнішому” суспільстві причин злочинності, що тривалий час кваліфікувалося як наклеп на соціалізм. Водночас давно відомо, що ні в природі, ні в суспільстві явищ без причин не буває. Справа в тому, що злочинність, її стан, форми і методи боротьби стали розмінною монетою для політиків та ідеологів, які намагалися довести переваги соціалізму, видаючи бажане за дійсне. Тим самим завдавалися непоправна шкода і теоретичному осмисленню проблем злочинності, практиці боротьби з нею, суспільству в цілому, при цьому й правоохоронні органи були науково роззброєні.\nРазом з тим зупинити осмислення злочинності можна було лише штучно і на деякий час. Після погрому кримінології в кінці 20-х — на початку 30-х років у 60-ті роки виникла потреба у вивченні злочинності. Науковці (насамперед спеціалісти у галузі кримінального права) стали звертатися до проблеми причин злочинності у 50-х роках, а в 1963 р. був створений Всесоюзний інститут з вивчення причин і розробки заходів попередження злочинності (на сьогодні — Інститут проблем зміцнення законності та правопорядку Генеральної прокуратури Російської Федерації). Парадокс у тому, що офіційна ідеологія продовжувала стверджувати, що причин злочинності у нас немає і що вона лише пережиток минулого. Тому вченим, які обстоювали науковий підхід до злочинності, знадобилися титанічні зусилля, щоб у громадській свідомості утвердилось розуміння того, що злочинність має соціальний характер, свої як об’єктивні, так суб’єктивні причини, в тому числі в соціалістичному суспільстві, і що слід відмовитися від пошуків легких шляхів боротьби із цим злом.\nПоступово істина прокладала собі дорогу. Збільшувалась і кількість людей, які займалися проблемою злочинності. Зміцнились зв’язки із закордонними кримінологами. В результаті можна констатувати, що вітчизняна кримінологія в 60—70-ті роки вступила у період зрілості.\nНа сьогодні, у зв’язку з економічною кризою, гострими соціальними та міжнаціональними конфліктами, політичною боротьбою за владу багато проблем злочинності загострилися і сприймаються по-іншому. Знову, як і раніше, необхідна сміливість учених, оскільки політики, як правило, ідеалізують власну політику, прагнучи не показувати, які лиха завдає і може завдати в майбутньому їх діяльність.\nКримінологія вельми практична наука. Вона дає розуміння і проблем злочинності в цілому, і того, як суспільству необхідно діяти в боротьбі з нею, якими засобами і методами користуватися з урахуванням стану злочинності, які заходи боротьби зі злочинністю є первинними, а які — вторинними; вказує на місце правоохоронних органів у боротьбі зі злочинністю, а також зазначає, що первинне у цій боротьбі — закон і покарання чи заходи економічного, соціального або виховного впливу.\nУ цьому аспекті хотілось би навести досить правильні та глибоко продумані, на наш погляд, слова одного з найяскравіших представників криміналістичної науки академіка В.Н. Кудрявцева: “Кримінологія вчить людей правильно “читати” кримінальну статистику, а прочитавши, робити практичні висновки: де застосувати заходи економічного характеру, де посилити виховну роботу, а де і стосовно яких видів злочинності активізувати правоохоронну систему та з більшою силою використовувати заходи кримінального покарання. Той, хто володіє хоча б азами кримінології, звик до того, що можна назвати кримінологічним мисленням, ніколи не буде бачити проблему злочинності у полегшеному вигляді, зрозуміє, що діяльність правоохоронних органів у боротьбі зі злочинністю — це багато, але далеко не все. Більше того, він зрозуміє, що найскладніші соціальні проблеми не можуть вирішуватися одразу і за допомогою окремих механізмів держави; що проблема боротьби зі злочинністю — це комплекс економічних, соціальних, політичних, виховних та правових заходів. Крім того, боротьба зі злочинністю це не одноразові компанії з ліквідації злочинності як такої в цілому або окремих її видів, не створення грандіозних “загальнодержавних” планів, не оголошення “війни” злочинності та проголошення гучних, але марних лозунгів, а кропітка, повсякденна робота всіх систем держави й суспільства. Очевидно, що в суспільстві, яке розривають у суперечності, зі зруйнованими економікою та моральними цінностями, боротьбою політичних антиподів, які не чують один одного, успіху у боротьбі зі злочинністю за допомогою заклинання та суворих законів не досягти. Історія давно підтвердила це, хоча її уроки засвоїли далеко не усі. Ось чому висновки кримінологів про злочин та його причину, які б вони не буле неприємні та незручні, для тверезих політиків — ефективна допомога в організації боротьби зі злочинністю, бо злочин — це явище, властиве будь-якій соціально-політичній системі. А правоохоронні органи кримінологія орієнтує на кращу організацію роботи, яка враховує стан, динаміку, структуру, характер злочинності, її територіальні відмінності, особливості видів злочинності та осіб, які скоїли злочин”.\nЗ урахуванням зазначеного вище хотілось би підкреслити, що автори прагнули створити підручник, який не тільки змусив би шукати відповіді на питання в ньому, а й спонукав частіше використовувати спеціальну літературу. Поверховий (“школярський”) підхід до вивчення такої непростої науки, як кримінологія, — непродуктивний шлях.\nСлід враховувати, що підручник писався у затяжний перехідний період, коли певним чином була дезорганізована робота державних і громадських структур, внаслідок чого в розділі про попередження злочинності подаються форми та методи попереджувальної роботи державних органів та суспільства, які ще збереглися та мають місце. Однак зміна соціальних відносин неминуче спочатку викликає параліч старої системи (або недостатню її ефективність), а далі — поступове зародження нових форм і методів профілактики злочинності в міру стабілізації суспільних відносин. Наразі це “зародження” залишається поки що на рівні побажань, а не реальності.


'Зеніт' провів головний трансфер зими · Блог про різне\n'Зеніт' провів головний трансфер зими\nПетербурзький клуб ‘Зеніт’ придбав українського захисника з ‘Шахтаря’ Ярослава Ракицького. Сума трансферу становить € 10 млн., А контракт з футболістом укладено на 3,5 роки з річною зарплатою в € 2,5 млн.\nНагадаємо, що Ярославу 29 років і в новому клубі він виступатиме під номером 44, під яким виступав видатний Анатолій Тимощук.\nРакицький в інтерв’ю журналістам розповів, що шалено радий переходу з одного топ-клубу в інший, а також пообіцяв не засмучувати уболівальників команди і викладатися на 100%.\nВарто відзначити, що був повернутий і Еміліано Рігоні, який знаходився в оренді італійського футбольного клубу ‘Аталанта’.\nЯкщо говорити про інших дорогих трансферах, то в порівнянні з ними Ракицький знаходиться на 13 сходинці, а за останні 3 роки ‘Зеніт’ набував Себастьяна Дріуссі за € 15 млн., А також Емануеля Мамману за € 16 млн. І Леандро Паредеса за € 23 млн.\nТренер петербурзького клубу Сергій Семак додав, що дуже задоволений покупкою Ракицького, тому що у команди виникали проблеми при виході з оборони із захисником з робочою правою ногою на лівому фланзі. Ракицький стане центральним захисником, головним завданням якого буде вирішення цієї проблеми.\nЯрослав Ракицький виступав за український ‘Шахтар’ близько 10 років і за цей час провів 326 матчів за клуб і забив 14 голів. Ракицький також 6 разів визнаний українським чемпіоном, на його рахунку 6 перемог в Кубку України і ще 3 перемоги в Суперкубку України.\nЯк я виявила у себе рак грудей. частина I\nГрибок Нігтя? - лікується просто (4 тижні / 4 місяці / 2-3т. р.). Перевірено\nЧому я б НЕ ПІШЛА від нього, навіть якщо він би ЗМІНИВ\nКульт Карго - логічне пояснення артефактів далекій Древности\n9 французьких сирів, про які не знають за межами Франції\nІвлеева розповіла як познайомилася з Елджеем\n10 тварин, з якими краще не зв'язуватися\nЗакрию я свої очі і знову побачу я тебе. вірш\nБалісонг - ніж метелик. Трохи історії про красені


15 українських фільмів, які можна подивитися онлайн - Афіша | Сьогодні\n28 березня 2020, 19:36\nРозповідаємо, чому потрібно обов'язково побачити "Донбас" і "Мої думки тихі"\nСайт Сьогодні.Lifestyle продовжує серію матеріалів про фільми і серіали, які можна подивитися під час карантину. Нагадаємо, що рішенням Кабміну в Україні продовжено карантин до 24 квітня 2020 року. Через коронавірус також введений режим надзвичайної ситуації на території країни.\nРаніше ми розповідали про книги про мотивацію і саморозвиток, а ще ділилися серіалами з інтригуючим сюжетом, від яких не можна відірватися. Цього разу пропонуємо 15 українських фільмів, які обов'язково потрібно подивитися кожному.\nФільм "Донбас" / Фото: YouTube\nНагадаємо, що нещодавно стартувало голосування за кращий фільм в номінації "Премія глядацьких симпатій" кінопремії "Золота Дзиґа-2020". Голосування проходить на сайті Сьогодні.Lifestyle до 12 квітня. Переможе той фільм, який набере найбільшу кількість голосів за період голосування.\nкінощо подивитисяукраїнське кіно


• На Іршавщині хтось викинув гранату у сміття • ЗакарпатПост •\nМама викинула дитину у каналізацію і її вигодували щури 14-річна дівчинка народила дитину. Хто батько: 10-річний коханий чи 16-річний ґвалтівник? Найстаріша жінка у світі відзначила 134-й день народження Чоловік убив жінку, відрізав їй ноги і посмажив на мангалі Чоловік за три роки схуд на 138 кг і знайшов свою любов\nНа Іршавщині хтось викинув гранату у сміття\n12.12.2014 zakpost 159 Views\nНебезпечну річ знайшли на сміттєзвалищі у Дубрівці.\nЯк розповіли фахівці, від вологи, довгого перебування у смітті, від невеликої іскри чи удару граната могла вибухнути. Саме тому при виявленні вибухонебезпечних предметів (а їх наразі може бути привезено зі Сходу чимало) до них не варто торкатись – це дуже небезпечно. Тож місце знаходження вибухонебезпечних предметів слід відразу ж обгородити й нікого туди не допускати. А далі слід повідомити про небезпечну знахідку в міліцію.\n← Семеро закарпатських військових отримали нагороди\nНа Іршавщині не забули про ліквідаторів аварії на ЧАЕС →


Спальні купити ⚜ Магазин меблів RoomDepot\nСпальня Клео Gerbor Білий\nСпальня Коен Gerbor Венге магія\nСпальня Вайт (НН) Gerbor Ясен сніжний/Сосна срібна\nСпальня Опен Горіх каліфорнійський\nСпальня Тіна Gerbor Сосна коньон/Дуб сонома трюфель\nСпальня Ацтека BRW Німфеа альба/Білий глянець\nСпальня Герман BRW Дуб стірлінг\nСпальня Джулі BRW Акація малі бронза\nСпальня Індіана BRW Дуб шуттер\nСпальня Каспіан BRW Дуб мілано темний\nСпальня Каспіан BRW Дуб сонома\nСпальня Кентукі BRW Білий\nСпальня Лорен BRW Венге/Акація малі бронза\nСпальня Порто BRW Джанні/Сосна ларіко\nСпальня Коен 2 BRW Сосна каньон/Дуб корабельний\nСпальня Маркус BRW Джанні/Горіх салев\nСпальня Салерно Gerbor Білий\nЯк правильно підібрати і купити комплект меблів для спальні?\nАтмосфера і обстановка в спальні допомагають налаштуватися на комфортний і здоровий сон. Тому особливу увагу важливо приділити підбору меблів, яка повинна бути естетично привабливою, зручною, практичною і функціональною. Вибираючи меблевий гарнітур, обов'язково враховуються такі параметри:\nрозміри і форма кімнати;\nстилістика, дизайнерська концепція оформлення;\nпрактичність і комфорт спального місця.\nТрадиційними елементами комплекту для зони відпочинку вважаються ліжко, шафа, приліжкові тумбочки, дзеркало. Ці елементи можуть доповнюватися стільцями, пуфиками, комодом, якщо дозволяють розміри кімнати. У просторій спальні можна встановити шафу-купе, туалетний столик, трюмо. Ви можете легко купити спальню в інтернет магазині RoomDepot, яка в повній мірі відповідає вашим перевагам, підходить за габаритами приміщення. У каталозі представлені гарнітури на будь-який смак – вишукана класика або строгий хай-тек, комплекти з натурального дерева, МДФ, з оригінальною обробкою. Різноманітність забарвлень, фактур матеріалу і розмірів доповнюють приємні ціни на спальні в Україні, які доступні більшості покупців. Головне достоїнство спального гарнітура полягає в єдності стилю – одним рух ви обставляете кімнату меблями, яка ідеально поєднується один з одним. Вам залишається тільки доповнити ансамбль килимами, текстильною декором, витонченими шторами.\nКількість елементів, з яких складається гарнітур, залежить від ваших особистих потреб і розміру приміщення. Якщо в спальні немає місця для великої шафи-купе, можна обмежитися комодом і навісними кутовими полками. Важливо: не намагайтеся встановити в маленькій кімнаті велика кількість меблів, щоб не створювати давить відчуття. Краще вибрати пару тумбочок, шафа або комод, ліжко з місткими ящиками. Мінімум меблів залишає відчуття простору навіть в маленькій кімнатці. У невелику спальню можна вибрати ліжко, оснащену місткими ящиками для білизни і дрібниць. Завдяки такому рішенню ви зможете звільнити частину простору в кімнаті для інших, більш корисних речей. Швидко і легко готові спальні купити вам допоможе магазин RoomDepot. Стильні, якісні та довговічні набори меблів, за доступними цінами, чекають вас!\nПідбираємо колір і фактуру меблевого комплекту\nВажливо підібрати не тільки розміри, розміщення, а й відтінок меблевого гарнітура. Кольори повинні бути м'якими, приглушеними, налаштовує на умиротворений лад. Одним з найбільш затребуваних квітів для оформлення спальні вважається білий – він створює відчуття свята, урочистості. У нашому магазині ви легко зможете купити спальню в Києві, оформлену в білих відтінках. Щоб білосніжний гарнітур не видався надто нудним, розбавте його яскравим текстилем, декоративними подушками. Не менш затребуваними залишаються спальні, оформлені в червоних відтінках – це може бути шпон червоного дерева або його вміла імітація. Для класичних інтер'єрів ідеально підходить меблі з ненав'язливою різьбленням, ефектною патиною в поглибленнях, що підкреслює красу текстури деревини. У сучасних інтер'єрах доречні гарнітури, оформлені в холодних відтінках – сірому, бежевому. Стильно виглядають монохромні комплекти, оформлені, наприклад, в бежевому і чорному, кольорах. Стильно і благородно виглядає меблі, виконана в кольорі горіха каліфорнійського. Ніжна текстура і теплі відтінки створюють затишну, домашню атмосферу. Всі гарнітури, представлені в каталозі RoomDepot, відрізняються високою якістю, відповідають екологічним стандартам.


«Манчестер Сіті». Під пильним поглядом | 19-27\nСвітовий футбол 9 Лютого, 21:29 848\nПротягом останніх трьох сезонів представники Англійської Прем'єр-ліги двічі не потрапляли до «вісімки» найкращих клубів європейського континенту, раз по раз опиняючись поза розіграшем Ліги Чемпіонів вже за підсумками 1/8 фіналу. Неприємна тенденція почала окреслюватися одразу ж після того як кубок-«вухань» дістався «Челсі» у 2012 році.\nПричин на пояснення такого спаду клубів із Туманного Альбіону називалося і називається безліч. Починаючи від високого рівня інтенсивності національного чемпіонату, де високий середній рівень команд і кожен може обіграти кожного, через що викладатися на максимумі необхідно щотижня (і це попри відсутність зимової паузи для відновлення футболістів) та закінчуючи простим, банальним невезінням.\nОсобливим випадком і навіть системним невдахою вважається «Манчестер Сіті». Команда, яка за останні п'ять років два рази вигравала чемпіонат Англії, хай це і було наслідком величезних фінансових вливань арабських шейхів, але все ж демонструє невольовий менталітет під час єврокубкових баталій. Навіть зірковий склад, який виблискує такими гранями, що їх не завжди знайдеш і в одвічних та стабільних ТОП-клубах, тушується в іграх найпрестижнішого клубного турніру Старого Світу. Пам'ятається, навіть кризовий останнім часом «Мілан» створював величній та жахливій «Барселоні» більше проблем, ніж «Сіті». Хоча порівнянння можливостей, потенціалу та амбіцій «россонері» і «міщан» наразі виглядає просто абсурдним, і тут дійсно можна говорити про провінційність менталітету «Манчестер Сіті» як клубу. З іншого боку, є приклади «Лідса», раннього «Челсі» із Дзолою, Ді Маттео та Віаллі, «Тоттенхема» Харрі Реднаппа, які також виглядали простувато на тлі завсідників Ліги чемпіонів, але грали сміливо і хоробро, отримуючи завдяки цьому куди більше дивідендів, ніж відверто боягузливі в Європі «міщани».\nМануель Пеллегріні приходив у Манчестер влітку 2013-го саме як тренер, який може забезпечити прорив у Європі, бо має необхідний досвід виступів у Лізі чемпіонів і локальні успіхи в цьому турнірі із іспанськими клубами середньої руки. Команда нарешті почала, хоч і з горем пополам, але долати груповий етап і тепер третій сезон поспіль б'ється лобом об стіну під назвою «1/8 фіналу», де і зустрінеться цього року із нашим «Динамо». «Сіті» під керівництвом чилійця, який мав всі умови для створення команди-машини, команди-династії (принаймні, на рівні АПЛ), остаточно перетворився на команду, суперечливість якої можна порівняти тільки з її ж нелогічністю. Здається, Агуеро і Ко самі не знають, чого від себе чекати. Можливо, золота чемпіонату Англії, але і то тільки тому, що серйозних конкурентів у «міщан» просто немає.\nА от стосовно Ліги чемпіонів, то тут вже як карта ляже. Із нового сезону «блакитних» очолить Хосеп Гвардіола, і вже він намагатиметься перебороти химерний єврокубковий комплекс, виграти Лігу чемпіонів і побудувати те, що не вдалося Пеллегріні. Але для чилійського наставника гідно допрацювати свій контракт і, можливо, навіть довести своїх підопічних до жаданої, але поки знаної лише у мріях та снах мети, стане просто справою честі. Напередодні протистояння «Динамо» і «Манчестер Сіті» хочеться подивитися на гру «міщан» через призму ключових принципів гри, які сповідує Мануель Пеллегріні, і на прикладах тих матчів «блакитних» у цьому сезоні, які можна вважати гідними приставки ТОП.\n«Манчестер Сіті» займає друге місце в АПЛ за відсотком точних передач (83,5) і перше - за ударами по воротах (17,5). За цим показником «МС» у всій Європі на третій позиції. Частіше б'ють тільки гравці «Реала» та «Баварії». Інша справа, що формальне домінування в матчах зовсім не завжди приводить до перемог. «Міщанам» катастрофічно не вистачає стабільності - у цьому сезоні, як ніколи раніше до цього, підопічні Пеллегріні залежать від власного настрою. Піде гра - можуть зібрати колекцію голів, ще й ефектних. Не піде - ситуацію не виправить ніхто, включаючи Яя Туре та Кевіна де Брюйне.\nОсобливою бідою, як уже зауважувалося вище, є невміння досягати результату в ТОП-матчах. Але цей сезон став просто апогеєм невдалої гри проти собі подібних за статусом. З позиції сили переграним був лише кризовий «Челсі». Матч із «Арсеналом» завершився мінімальною гостьовою поразкою 2-1, дербі Манчестера пройшло без голів, а «Ліверпуль» та «Тоттенхем» відважили «міщанам» оглушливих ляпасів, обоє познущавшись над ними із однаковим рахунком 4-1. Головний суперник по групі Ліги чемпіонів - «Ювентус» - аж двічі по грі переконливо здолав своїх візаві, але, на щастя для підопічних Пеллегріні, недолуго втратив своє перше місце у матчі останнього туру із «Севільєю». «Сіті» просто-напросто підібрало те, що погано лежало.\nМабуть, найбільш нищівний нокаут ідей Пеллегріні та структури, за якою зазвичай будується гра «блакитних», «МС» зазнало від «скаузерів» Юргена Клоппа. Звична манера - натиск двох флангових півзахисних «крил» із їхнім подальшим звільненням своїх позицій та зміщенням у центр з метою надати простір уже двом фулбекам, щоб ті загострили атаку подачею або прострілом в штрафний майданчик суперника, виявилася неефективною та розбилася об головну фішку та принцип гри від Клоппа - контрпресинг (gegenpressing). Атакуюче тріо Фірміно - Коутіньйо - Лаллана стали таким собі частоколом, який розбивав атакуючі намагання суперника ще в їх початковій стадії. А Джеймс Мілнер та Емре Джан чудово страхували своїх партнерів:\nАлгоритм дій мерсисайдців зводився до досить простих речей: 1) якнайшвидше відновити своє володіння м'ячем після його втрати, поки суперник перебудовується із оборони в атаку; 2) відібравши м'яч поблизу чужих воріт і заставши цим суперника зненацька, отримати можливість для проведення швидкої контратаки. Важливий момент - була дотримана основна ідея контрпресингу. «Ліверпуль» не просто повертав собі володіння м'ячем на чужій половині, а й створював після цього велику кількість небезпечних моментів. Ідея Клоппа - «гегенпресінг - найкращий плеймейкер» - отримала підтвердження. Саме після перехоплень були забиті перший та другий голи «скаузерів» у ворота «Сіті»:\nНемає Венсана Компані - немає і натяку на надійність у захисті. Мабуть, вже весь штаб медиків «Сіті» працює понаднормово, в дві зміни, у вихідні та без відпусток - але все одно не справляється. Є гравці, яких просто ніким замінити. Ключові для Мануеля Пеллегріні прізвища: Харт, Компані, Туре, Сілва, де Брюйне і Агуеро. Але лідер оборони допоміг своїй команді лише в десяти матчах і знову травмований, а пара Мангаля і Отаменді виглядає настільки непереконливо, що на поле дуже часто почав з'являтися навіть Мартін Демік(ч)еліс. Гроза власних воріт в топ-матчах. Що тут сказати, якщо свою першу гру на нуль без Компані «міщани» зіграли лише у 19 турі АПЛ проти «Лестера». На дворі було 29 грудня 2015-го. А у Лізі чемпіонів «Сіті» пропускало у кожному матчі групового етапу. Просто катастрофа.\nПовертаючись до матчу із «Ліверпулем», то на «Етіхад» мерсисайдці наочно продемонстрували, як протидіяти «міщанам» в моменти розвитку їхніх атак. Озброївшись під час захисту схемою 4-3-2-1, «червоні» звужували простір в центрі поля, залишаючи центральних півзахисників «Сіті» (Фернандо і Яя Туре) просто ізольованими від атакуючої групи. Таким чином, підопічні Мануеля Пеллегріні довго не могли вийти з оборони і залишалися уразливими для пресингу, а це призводило до великої кількості індивідуальних помилок пари центральних захисників Демік(ч)еліс-Мангала.\nПісля перехоплень гравці «Ліверпуля» проводили кинжальні контратаки, використовуючи момент, коли суперник дезорієнтований. Ось таким от чином було забито третій гол Ліверпуля у матчі:\nТой факт, що свої найкращі моменти та гол у цьому матчі «Сіті» створило лише після помилок з боку суперника, якнайкраще підкреслює проблеми, які відчували «міщани» на кожній ділянці поля. Креатив в атаці повністю залежав від індивідуальних дій Агуеро та Де Брюйне, що є загалом звичною справою. Але от Кевін, для якого цей сезон складався відмінно до травми, що викинула його з гри як мінімум на шість тижнів, у матчах із «Динамо» своїй команді не помічник.\nСерхіо Агуеро часом теж грає через раз, але в останніх дев'яти матчах стабільно виходить на поле та має на своєму рахунку дев'ять голів. «Агуерозалежність» «блакитних» знаходить своє підтвердження.\nЩе один важливий гравець «Сіті» - Давід Сільва, і він наразі, після травми вже згадуваного Де Брюйне, залишається чи не єдиною людиною в групі атаки команди, хто вміє нестандартно мислити. Звичайно, Хесус Навас і Рахім Стерлінг можуть виграти спурт у захисників суперника і прострелити / навісити, але задавати тон наступальним діям вони не в змозі. Спокійне та витончене володіння м'ячем у виконанні Давіда - це те, на що варто дивитися. Поєднання в діях іспанця розумного вибору позиції, вчасної та правильної оцінки кута атаки і його наполегливість у підтримці високого темпу гри дозволяє «міщанам» нападати динамічніше, підтримувати високу інтенсивність гри та швидко змінювати вектор атак. Але він, як відомо, був довго травмований і зазвичай набирає форму після травм не так швидко, як би хотілося шанувальникам МС, тому його поява у протистоянні із «Динамо» ще не гарантує негайного виникнення небезпечних моментів.\nПовертаючись до гри в обороні «Манчестер Сіті», то особливо жалюгідно вона виглядає після пасів в розріз у штрафний майданчик. Кожен десятий удар по воротах «міщан» в поточному сезоні наноситься саме після таких дій суперника. А грудневий матч із «Сток Сіті» оголив цю проблему навстіж:\nШвидкість гри манкуніанців в захисті, коли там діє Мартін Демікеліс, падає в рази. У силу свого віку аргентинець вже просто не здатен на повну агресивно вести боротьбу проти своїх візаві та інколи лише викликає своєю присутністю в основі запитання: «Ну навіщо?!?». Його земляк та літній новачок команди Ніколас Отаменді поки не виправдовує покладених на нього сподівань. І теж вже напомилявся в іграх за «міщан» досхочу. А про Ельякіма «привезу гол із будь-якої позиції» Мангала і говорити поготів. Словом, наднадійних «солдатів» у обороні МС немає. Ігри проти ТОП та просто таки добротних команд АПЛ є тому правдивим свідченням:\n1) Обріз француза, після якого забив «Арсенал»\n2) Позиційна помилка Отаменді, яка дозволила провести свій гол «Вест Хему»\n3) Втрата позиції від Демікеліса, внаслідок чого за «Сток» забив Арнаутовіч\nНавряд Отаменді та Демікеліс мали прагнення продовжити свій бенефіс похибок перед виходом на смарагдовий газон рідного «Етіхад» за декілька миттєвостей до початку двобою із «Лестером». Протистояння обіцяло бути безкомпромісним. Але не так сталося, як гадалося і очікувалося. Вишколений старим італійським лисом Раньєрі, «Лестер» відіграв традиційно зібрано та сконцентровано, абсолютно не зважаючи на статус суперника. Готовність до позиційних атак «Манчестер Сіті», шквал контратак, пресинг, «випалювання» кожного клаптика поля - до такого дірява оборона «міщан» не була готовою і надгостинно поставилася до своїх суперників, черговий раз напомилявшись вдосталь. МС не знайшло протидію на гру «лисичок», ні на йоту не здивувавши їх, і згоріло у полум'ї протистояння. Тріо Марез - Окадзакі - Варді атакували гнучко та варіативно. Канте на пару із Дрінквотером стоїчно воювали за центр поля, а захист не провалювався, холоднокровно нівелював свої недоліки та спокійно зіграв на власних перевагах. Мабуть, не можна краще підвести підсумок цього двобою, ніж це зробив Мануель Пеллегріні: «Ніяких відмовок - Лестер просто був сильнішим за нас».\nНа англійських полях можна побачити багато крутих андердогів, які не скавчать при одному тільки вигляді мажористих хлопців із клубів-грандів, а пристрасно і відчайдушно рубаються не на життя, а на смерть. Історію «Лестера» знає, мабуть, уже кожен. Не дають нікому спуску «Вест Хем» та «Саутгемптон», весело завжди в іграх «Сток Сіті» та «Уотфорда». Можна згадати і «Тоттенхем», що нарешті грає красиво та видовищно, а головне - стабільно, на противагу тим футболістам із Spurs, що раніше постійно і неминуче провалювалися в спробах відповідати очікуванням своїх вболівальників. Можливо, це свідчення регресу сильних англійських команд, але їх велич, багатство та статус уже не обтяжують ноги суперників і не затьмарюють розум противників страхом чи невпевненістю. Знаючи, чого очікувати від, наприклад, того ж «Манчестер Сіті», можна виходити на поле впевнено, а не метушливо. Саме цього вся Україна очікує і від київського «Динамо». Наша команда мусить здолати своїх внутрішніх ворогів - слабкодухість та боягузтво, що так часто заважають досягненню мети. Суперник із Манчестера має грізне ім'я, але поле рівне для всіх, де б воно не знаходилося. І те, що кияни не здобували жодної перемоги на виїзді у матчах із англійськими візаві, означає лише одне: «Поки борешся сам із собою, постійно виграє хтось третій». Може, «Динамо» і виглядає простувато на тлі МС, але хоробра і безстрашна гра здатна звести цю оцінку нанівець. Тим паче, що ми маємо стільки прикладів, які показують нам реальність цього!


120 років із дня народження Валеріана Підмогильного. На честь письменника у Дніпрі влаштували виставку(ВІДЕО) - Сайт 9-го дніпровського телеканалу\nГоловна » Новини, Суспільство » 120 років із дня народження Валеріана Підмогильного. На честь письменника у Дніпрі влаштували виставку(ВІДЕО)\n03 Лютого 2021, 18:21\n2 лютого виповнилося 120 років від дня народження видатного українського письменника, мовознавця, перекладача, нашого земляка— Валер’яна Підмогильного. У 1901 році Вале’рян народився у селі Чаплі – тепер це Самарський район нашого міста. Ювілей відзначили в музеї «Літературне Придніпров’я» – підготували тематичну виставку. Експозиція розповідає про життя письменника, складається із світлин, книжок і листів прозаїка. Про трагічну долю українського митця довідувався Станіслав Коновалов.\nСто років тому у цих стінах викладав математику видатний український письменник Валеріан Підмогильний. Тоді ця будівля була школою імені Івана Франка. Сьогодні тут музей «Літературне Придніпров’я» і тематична виставка на честь 120-річчя з дня народження знаменитого земляка.\nАнастасія Теплякова, наукова співробітниця музею “Літературне Придніпров’я”: “Ми зібрали матеріали – і твори Валеріана Петровича, і критику, і аналіз його творів, і листи. Таким чином намагалися з усіх боків представити цю багатогранну особистість».\nМінівиставку упорядкували хронологічно, за періодами життя письменника. Тут і світлини юного Валеріана, і збірки його ранньої творчості. Класика української літератури — видання твору “Місто” – також є в експозиції. Автори виставки нагадують: Підмогильний не лише прозаїк, а ще і вчений-мовознавець і перекладач.\nАнастасія Теплякова, наукова співробітниця музею “Літературне Придніпров’я”: “Тут є також мовознавча робота Підмогильного, яка укладена з Євгеном Плужником – “Фразеологічний російсько-український словник”. Надзвичайно цікава і рідкісна робота, яку рідко де можна побачити і тим паче – погортати. У нас вона є, і ми дуже пишаємось цим”.\nЖиття Валеріана Підмогильного було недовгим — всього 36 років. Скоротила його система, яка знищила цілий пласт української інтелігенції. Письменника засудили на 10 років тюрми, звинуватили у приналежності до групи письменників-націоналістів з терористичними настроями щодо вождів компартії. В експозиції є справжні листи Підмогильного з Соловецького табору до дружини та маленького сина.\nАнастасія Теплякова, наукова співробітниця музею “Літературне Придніпров’я”: “Там він дуже хвилюється як росте син, як він розвивається, як взагалі сама дружина. Пише досить оптимістично, абсолютно не скаржиться на своє життя. Навпаки, каже, що він працює над різними творами. І ми знаємо, що він дійсно працював над різними творами, але, на жаль, вони не дійшли до наших часів. Ми так і не знаємо, чи вони були знищені, чи досі десь, в якомусь там архіві лежать”.\nУ 1937 році особлива трійка УНКВС винесла новий вирок — розстрільний. Разом із Валер’яном Підмогильним в урочищі Сандармох у Карелії знищили більше 1000 в’язнів. Валеріана Підмогильного змогли посмертно реабілітувати у 1956 році. Про життя і діяльність письменника, про його трагічну долю розповідатимуть на екскурсіях до кінця лютого.\nДніпрянка за допомогою листівок розповідає сусідам про видатного земляка, на честь якого названа їх вулиця(КОМЕНТАР)\n“Цілую з першого рядка”: музей “Літературне Придніпров’я” розпочав новий проєкт до Дня святого Валентина(КОМЕНТАР)\nВалерьян Подмогильный выставка


Відбулося перше засідання Ради безбар’єрності * Оперативна Україна інфо\nВідбулося перше засідання Ради безбар’єрності\n29.06.2021 30.06.2021 Юрій Іванов\tНацстратегія, Олена .Зеленська, Рада безбар'єрності\nДружина Президента України Олена Зеленська взяла участь у першому засіданні Ради безбар’єрності. Її сформували для моніторингу та контролю стану виконання Національної стратегії зі створення безбар’єрного простору в нашій державі до 2030 року.\nПро це пише “Оперативн Україна інфо” із посиланням на Офіс Президента.\nНа засіданні під головуванням Прем’єр-міністра України Дениса Шмигаля розглянули пріоритетні ініціативи від міністерств у кожному з шести напрямків безбар’єрності, які увійдуть до Плану заходів на 2021-2022 роки на виконання Нацстратегії.\n«Безбар’єрність стає новою суспільною нормою. Зміни, які ініційовані на Раді безбар’єрності, стосуються не лише людей, котрі змушені стикатися з різними бар’єрами у своєму житті. Ці зміни насамперед про те, якою країною ми прагнемо бути. Країною, де кожен має рівні права та можливості. Країною без бар’єрів», – зазначила Олена Зеленська.\nДо створення Плану заходів з реалізації Нацстратегії безбар’єрності залучили 15 міністерств, 47 громадських організацій та аналітичних центрів. Від них отримали понад 250 пропозицій.\n«Спільними зусиллями ми маємо сформувати чіткий покроковий план дій та визначити для кожного напрямку безбар’єрності пріоритетні завдання, які необхідно реалізувати насамперед. Буде сформовано конкретні шляхи подолання всіх бар’єрів, які існують в Україні», – підкреслив Прем’єр-міністр України Денис Шмигаль.\nТакож Олена Зеленська наголосила на важливості створення Плану заходів, підтримці Нацстратегії на всіх рівнях влади та активній залученості відповідних міністерств:\n“Усі пропозиції міністерств, які планують втілити як пріоритетні, – це перелік безбар’єрних змін, що мають відбутися в Україні у найближчі два роки. Це конкретні кроки, на яких уряд планує сконцентрувати свою увагу”.\nМіністерство охорони здоров’я України планує до 2023 року впровадити Міжнародну класифікацію функціонування (МКФ). Ця реформа дасть змогу перейти від визначення обмежень людини до визначення її потенціалу та краще планувати послуги, лікувальні й реабілітаційні заходи для кожного, залежно від стану та захворювань.\nМіністерство інфраструктури України на основі проведеного аудиту Міжнародного аеропорту «Бориспіль» розробить рекомендовані стандарти комфорту та безпеки для маломобільних груп населення, а також рекомендації щодо їхнього впровадження в усіх аеропортах України, а згодом – і на залізничних та автомобільних вокзалах.\nМіністерство соціальної політики планує створити єдину інтернет-платформу для дистанційного отримання та доступу до всіх державних соціальних послуг для всіх груп населення. Наприклад, державні веб-сторінки мають бути адаптовані для осіб з порушеннями зору та слуху. Такі сторінки вже працюють на сайтах МОЗ, МЗС, поліції Києва.\nНа наступному засіданні Ради, яке відбудеться в липні, міністерства планують представити доопрацьований проект Плану заходів із пропозиціями та визначеною фінансовою частиною. Тоді ж мають затвердити і ключові індикатори виконання Плану заходів.\nЧитайте також: Володимир Зеленський подякував “Групі семи” за підтримку України.\n← На Ужгородщині в турнірі з армреслінгу за першість змагалися світові чемпіони\nУ Дніпрі негода: пройшла злива із градом (відео) →\nСтало відомо, яким політикам українці довіряють найбільше (інфографіка)\n07.09.2021 07.09.2021 Зоя Брюхович\nРосійська влада залучатиме дітей як гарматне м’ясо до скоєння воєнних злочинів\n09.04.2022 09.04.2022 Юрій Іванов\nНа Берегівщині провели унікальну «Виноградну лозу»\n14.06.2021 17.07.2021 Зоя Брюхович\nНа пляжах Оболонської набережної купаються попри… Сьогодні, 25 червня,… (3 928)\nРанкові вибухи в Києві: російські ракети знову… Сьогодні, 26 червня,… (3 481)\nРанкова пожежа в Києві: з гуртожитку евакуювали 15 людей Сьогодні, 29 червня,… (3 062)\nУ Черкасах через пошкодження мосту ввели обмеження на проїзд Сьогодні, 27 червня,… (1 733)\n1 646 787


Українські депутати перевірили захист адмінкордону від можливого вторгнення Росії з Криму\n08 Липень 2020, 20:46\nДепутати комітету Верховної Ради з питань нацбезпеки, оборони та розвідки України провели виїзне засідання в Херсонській області. Вони перевірили захист адміністративного кордону Криму з Херсонською областю на випадок наступу російських військових з боку анексованого півострова.\nЯк повідомила кореспондента Крим.Реалії заступниця голови комітету Мар'яна Безугла, депутати оглянули лінію захисту й умови розміщення українських військових.\n«Ми готові дати відсіч країні-агресору з боку тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Ми завжди маємо на увазі такий сценарій. Однак найближчим часом його реалізація малоймовірна», – сказала вона.\nЗа словами заступниці голови комітету, депутати оглянули тимчасові пункти в'їзду-виїзду на адмінкордоні та Північно-Кримський канал.\n«На КПВВ «Чонгар» і «Каланчак» все облаштовано, чого не скажеш про пункт пропуску «Чаплинка». Там необхідно провести реконструкцію. Ми вже внесли його в план роботи», – сказала Безугла.\nКомандувач об'єднаних сил Збройних сил України Сергій Наєв заявив, що зараз немає безпосередньої загрози вторгнення військ Росії на територію України, зокрема, в Таврійському напрямку – з боку окупованого Криму. Але, за його словами, в ЗСУ «відпрацьовані плани реагування на всі військові загрози, в тому числі, і на Таврійському напрямку».\nРаніше командувач Військово-морських сил України Олексій Неїжпапа сказав, що не виключає варіант, за якого російські війська спробують прорватися з Криму на південь Херсонської області, щоб дати можливість пустити воду з Дніпра в Північно-Кримський канал.\nДо цього екскомандувач силами США в Європі Бен Ходжес припустив, що Росія у вересні під час навчань «Кавказ-2020» може атакувати Україну і захопити дамбу в Херсоні заради відновлення водопостачання до Криму.


Хей і Кличко можуть зустрітися на рингу у березні - dt.ua\nХей і Кличко можуть зустрітися на рингу у березні\n1 листопада 2011 в 12:32\n31-річний екс-чемпіон світу у суперважкій вазі британець Девід Хей, який нещодавно оголосив про завершення своєї боксерської кар'єри, зараз веде перемовини з представниками Віталія Кличка.\nОбговорюється можливе проведення бою на початку березня 2012 року.\nПередбачається, що поєдинок може відбутися у німецькому Дюссельдорфі.\nНагадаємо, 8 жовтня тренер і менеджер Хея Адам Бут заявив про те, що екс-чемпіон готовий відкласти свій відхід з боксу заради поєдинку проти чемпіона WBC у суперважкій вазі.\n2 липня В.Кличко переміг Д.Хея в 12 раундах у Гамбурзі, завоювавши свій третій чемпіонський титул - за версією WBA. Тепер брати Клички володіють всіма поясами у суперважкій вазі (Віталій Кличко - чемпіон за версією WBC).


Щодо організації роботи державних органів в умовах воєнного стану – Профспілка працівників державних установ м. Києва\nЩодо організації роботи державних органів в умовах воєнного стану\nШановні колеги! Сьогодні внесок кожного є важливим для майбутнього України. Багато хто з нас, вже є там, де має бути – в рядах Збройних Сил України, територіальної оборони або ж просто надає допомогу тим, хто її потребує у будь-який можливий спосіб.\nРешта з нас, представники корпусу публічної служби, має подбати, щоб робота державних органів залишалася ефективною та була направлена на забезпечення спроможності нашої держави та підтримку її громадян, захисників та захисниць.\nЗалежно від ситуації в регіоні, а також завдань та функцій, які виконує в цей час орган, просимо звернути увагу на можливі формати роботи:\nза своїми плечима ми маємо не один рік досвіду із забезпечення ефективної роботи за межами адміністративних будівель. Для її здійснення достатньо, щоб державний службовець звернувся усно або за допомогою засобів телекомунікаційного зв’язку до безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу (за наявності) з пропозицію щодо роботи за межами адмінбудівлі. Звісно, державний службовець, повинен мати можливість працювати та підтримувати постійну комунікацію з безпосереднім керівником. Йому встановлюються безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (за наявності), перелік завдань на період роботи за межами адмінбудівлі з термінами їх виконання. Саме безпосередній керівник державного службовця забезпечує планування, моніторинг та контроль виконання встановлених державному службовцю завдань.\nУ випадках, коли ми розуміємо, що забезпечення роботи державного службовця на робочому місці або ж за межами адміністративної будівлі є неможливим – доцільно оформити простій (статті 34, 113 КЗпП), який встановлюється розпорядчим актом у відповідному органі. Рішення про простій може бути прийняте по відношенню до окремого службовця, до структурного підрозділу чи до державного органу.\nПодбайте, щоб кожен службовець володів повною інформацією щодо роботи його державного органу. В цей час, для збереження нашої країни, маємо продовжити робити все від нас залежне. Колеги, стоїмо! Україна понад усе!


Диван Тичини: Цифрові Технології в Музеях | Харьковский литературный музей\nДиван Тичини: Цифрові Технології в Музеях\nДавайте поговоримо про те якими ми бачимо музеї майбутнього? Які музеї вже існують у світі і що ми можемо зробити аби наблизитися до них? Яку роль відіграє у роботі музею його оточення, будинок де він знаходиться, об'єкти культурної спадщини поряд та в музеї?\nМожливо ви вже кілька років ламаєте голову над тим, як зробити свій музей цікавішим, а експозицію інтерактивною. Можливо ви вже зробили кроки для реалізації цифрових проектів. Чи можливо зробити цю зміну сталою? Як її розпланувати та знайти ресурси, людей, фінансування?\nМи зібрали спецалістів з різноманітних цифрових проектів, що працюють з культурною спадщиною та музеями для того, щоб розповісти про нові можливості та спробувати розвинути декілька ідей проектів з учасниками БарКемпу.\nФормат події демократичний - під час виступів буде виділено багато часу на запитання та відповіді, буде проведено воркшоп з оцифрування дивану в ЛітМузеї та з планування проектів. Плануємо завершити нашу подію дискусією з актуальних для вас питань де будуть включені як учасники так і спікери.\nДля кого ця подія: працівники культурного, туристичного департаментів міста та області, працівники музеїв, заповідників, студенти з дотичних спеціальностей, активісти в сфері культурної спадщини.\nЦілі воркшопу: презентувати представникам музеїв міста та області сучасні можливості використання цифрових технологій в музеях; долучитись до посилення організаційної спроможності музеїв області у перетвореннях в новітні суспільно-важливі простори для активної громади; отримати практичний результат використання мультімедіа та цифрових технологій - оцифрований Диван Тичини.\nПроект в рамках Всеукраїнського БарКемпу "Цифрова культурна спадщина" від Pixelated Realities та серії воркшопів у Харкові "Диван Тичини" від Gwara Media та Харківський ЛітМузей\n16 квітня 10:00 - 17:00 Локація: Харківський ЛітМузей Харків, вул. Багалія, 6 (ст. м. Пушкінська або ст. м. Арх. Бекетова)\n1. Вступне слово, Федір Бойцов, Сергій Прокопенко, Тетяна Пилипчук, Вікторія Черевко\n2. Цифрові проекти для культурних установ - Gwara Media, Сергій Прокопенко\n3. Польоти на дронах - збір інтерактивного контенту для виставки - Skeiron, Юрій Преподобний\n4.Сканування як основа виходу музею в цифрову площину - ГО Pixelated Realities, Федір Бойцов 13-14:00 обід, спілкування 14:00-15:00 локація Літмузей сканування дивану Тичини 15:00-17:00\n5. Культ-проекти і як їх зібрати докупи - ГО Pixelated Realities, Яна Бойцова (відео)\n6. Волонтери для вашого музею, з чого почати - ГО Ukrainian Volunteer Service, Михайло Ковальчук\n7. Практичний воркшоп з розробки проектів - Яна Бойцова, Михайло Ковальчук, Федір Бойцов, Сергій Прокопенко\n8. Дискусія з результатів воркшопу муж учасниками та спікерами\nРеєстрація за посиланням: https://docs.google.com/forms/d/e/1FAIpQLSeb4vG73isBPEkxR2g22yZF_LwljMyE-xS-jcxGbD2XWEgg3g/viewform\nОрганізатори: Gwara Media, Kyiv Dialogue / Kiewer Gespräche / Київський Діалог, Харківський ЛітМузей, Pixelated Realities Партнери: Skeiron, Ukrainian Volunteer Service Про організаторів: Київський Діалог - німецько-українська платформа для діалогу та обміну досвідом, яка об’єднує представників сфери культури, політики, бізнесу та громадянського суспільства Німеччини та України. Діяльність Київського Діалогу спрямована на демократичний розвиток України в цілому, фокусуючись на підвищенні ролі громадян у процесах створення та ухвалення рішень на місцях.\nGwara Media - працює над аудіокнигами, аудіовізуальними проектами та створює інноваційні культурні продукти. Наша місія - це аудіовізуальні сервіси для щасливого життя, а наша основна ціль - це зробити аудіокниги такими саме доступними і якісними, як музика. Ми працюємо у власній лабораторії над проектами на стику технологій, мистецтва та медіа.\nХарківський Літературний Музей – соціокультурний простір, де збираються однодумці та опоненти, учні та учителі, читачі та творці - для діалогу, дозвілля, навчання, співтворчості, для пошуку нових ідей та рішень через долучення до минулого; де народжуються нові мистецькі твори та нові смисли задля майбутнього.\nПро Партнерів: Pixelated Realities – громадська організація, метою якої є просування цифрових методів збереження культурної спадщини, у першу чергу для реставрації, реконструкції та проектування в історичній забудові. Ми займаємося 3D-скануванням, віртуальною та доповненою реальністю, та демонструємо, як подібні технології дозволяють розширити можливості роботи з об’єктами культурної спадщини.\nUkrainian Volunteer Service - громадська організація, яка розвиває волонтерський рух в Україні. UVS з’єднує людей, які хочуть допомагати, та організації, яким потрібна волонтерська підтримка. http://volunteer.country/\nSkeiron - передові безпілотні технології. Організація, що використовує найсучасніші можливості дронів, щоб проекти йшли вперед.


Новинський про Ахметова: Найкращий партнер, якого знав у житті\n30 Жовтня, 2018 11:48\nНардеп заявив, що ніколи не пошкодував про рішення об’єднати металургійні активи.\nДепутат-мільярдер від "Опозиційного блоку" Вадим Новинський вважає олігарха Ріната Ахметова найкращим бізнес-партнером, якого знав у житті.\nНовинський зазначив, що їхнє спілкування з Ахметовим почалося в 2003-2004 роках. Вони, за словами нардепа, часто проводили бізнес-переговори, адже обидва розуміли – аби мати успіх, необхідно укрупнюватися.\nІдея об’єднати металургійні активи, яка зробила Новинського співвласником групи "Метінвест", як стверджує нардеп, виходила не від нього, тому що він розумів, що в цій справі буде молодшим партнером.\n"Він запропонував: "Давай так зробимо, це дасть стійкість нашого бізнесу, більшу безпеку, більшу незалежність від якихось катаклізмів, які відбуваються в економіці всюди". Тому ми розуміли взаємовигідність цього кроку", – наголосив Новинський.\nСтосовно ж того, чи не шкодував він про це рішення, Новинський відповів: "Ні разу не пошкодував. Я вважаю, що це був дуже правильний і своєчасний крок ... Я вважаю Ріната Ахметова найкращим партнером, якого я знав у своєму житті".\nЯк відомо, Рінат Ахметов очолює рейтинг найбагатших українців. Його статки зросли відразу на 76%, або на 5,3 млрд доларів. Вадим Новинський, своєю чергою, розташувався на третій сходинці списку українських багатіїв.\nТеги : Рінат Ахметов метінвест вадим новинський\nНовинський поскаржився на політичний тиск з боку НАЗК 11 Жовтня, 2018 09:50\nПорошенко отримає від Ахметова "відкат" за "Роттердам+" – Лещенко 8 Жовтня, 2018 08:33\nНардеп Новинський очолив "Партію Миру" 1 Жовтня, 2018 16:41


Яблука з пляшок\nВідео: 5 Ідей з пластикових пляшок / 5 ideas with plastic bottles\nДля виготовлення казково красивого яблука необхідно приготувати дві звичайні пластикові пляшки. Якщо є потреба зробити багато яблук, є сенс брати пляшки різного калібру, тоді виходити яблука різного розміру (від 0,5 л до 1,5 л) Після виготовлення їх можна буде розвісити на яблунях в саду. Особливо це вражає, коли час їх дозрівання ще не настав.\n• Насамперед відрізаємо нижню частину пляшок. Висоту робимо на око. В результаті, при складанні цих половинок, повинна вийти форма яблука, і ще додаємо пару см допуску на замок.\n• Всередину майбутнього яблука насипаємо трохи піску, для того щоб його не пошарпали вітру. Головне - не перестаратися. Виріб не повинна бути занадто важка. Гілки дерева можуть почати сильно згинатися.\n• Для виготовлення черешка яблука можна використовувати справжню гілочку. Дірку для неї проробляємо в верхній частині. Найлегше це зробити розпеченим цвяхом. Або, як варіант, виконати дві невеликих дірочки і протягнути через них дріт. З таким кріпленням яблуко краще утримується на дереві.\n• Листочки зручно робити з пляшки, яку спочатку можна взяти зеленого кольору. Прикріплювати до яблуку теж за допомогою дірочок і дроту.\n• Тепер яблуко готове до фарбування. Це найприємніший і творчий етап. Кольори підбираємо, як у улюблених яблук: червоний, жовтий. Поєднуємо їх між собою. Для фарбування годяться масляні і акрилові фарби.\n• Даємо нашому урожаю висохнути і розвішуємо його по деревах. Тепер гості будуть дивуватися настільки раннього дозрівання яблук, а ви - готуйте лекцію по правильному догляду за плодовими деревами.\nСаморобна скринька для дрібниць з пластикових пляшок\nКвіткова стіна з пластикових пляшок\nМашинки з пластикових пляшок\nUKRsovet.ru » Кулінарія » Яблучка з пластикових пляшок


Дмитро Вітовський - військовий міністр ЗУНР, який за одну ніч захопив Львів\nДмитро Вітовський - перспективний галицький політик часів Габсбурзької монархії, просвітитель, письменник, який став героєм\nПідготовка повстання. Час для повстання було обрано ідеально. Як мовиться, настав момент - "зараз або ніколи". У Європі стрімко розвалювалися імперії, слідом за Російською "наказали довго жити" Німецька, Османська й Австро-Угорська монархії. На уламках останньої вже тоді почали створюватися незалежні Польща, Чехословаччина, Угорщина та Югославія. Українці не могли і не хотіли залишатися осторонь від цих подій і енергійно взялися за відродження власної державності на галицьких землях. 18 жовтня у Львові заснували Українську Народну Раду для координації зусиль у справі національного відродження. З нею тісно співпрацював Центральний військовий комітет, який в таємниці від всіх готував збройне повстання на західноукраїнських землях. Членами комітету були близько 2000 бійців-українців, які служили в різних частинах австрійської армії в Чернівцях, Перемишлі, Золочеві, Станіславі та Тернополі. Об'єднав і очолив ці розрізнені і неорганізовані сили сотник Легіону УСС Дмитро Вітовський.\nУНРада сподівалася на те, що австрійці добровільно передадуть владу в Галичині українцям, але військові не створювали ілюзій з цього приводу і енергійно готувалися взяти владу власними силами. 31 жовтня 1918 року голова австрійської адміністрації генерал Гуйн категорично відмовився передати кермо влади місцевим українцям, в УНРаді вирішили змиритися з цим рішенням і чекати обіцяного Віднем маніфесту. Однак Вітовський категорично заявив: "Якщо ми не візьмемо Львів цієї ночі, то завтра його займуть поляки!".\nПротягом однієї ночі українські бійці взяли під контроль Ратушу, намісництво, комендатуру, поліцейські дільниці, вокзал, мости, пошту, військові склади. Вранці 1 листопада на будівлі львівської Ратуші вже майорів жовто-синій прапор. Дмитро Вітовський урочисто оголосив голові УНРади Костю Левицькому, що влада у Львові повністю перейшла до українців. Тоді ж стали надходити повідомлення про перемоги у Збаражі, Тернополі, Коломиї, Станіславові та Бродах.\nСторінки біографії Дмитра Вітовського.\nЦікаві факти про Дмитра Вітовського: син, гідний батька\nВелично і трагічно склалося життя сина знаменитого полковника, народженого за місяць до смерті батька і названого на його честь. Ще студентом він приєднався до ОУН.\nУ 1940 році юний Дмитро був мобілізований до Червоної армії і відправлений вчитися у військово-повітряне училище в м. Енгельс. У червні 1941 року, напередодні нападу Німеччини на СРСР, молодий офіцер приїжджає у відпустку до рідного Львова, а після початку війни вже не повертається у свою частину. Спочатку бере участь у підпільній роботі ОУН, а з 1943 року приєднується до УПА, якій були потрібні досвідчені командири.\nБув автором дисциплінарного статуту УПА, командиром військової жандармерії УПА в Станіславському окрузі, викладав в одній зі старшинських шкіл УПА. 28 березня 1946 року загін під командуванням Д. Вітовського-молодшого потрапив у засідку НКВС. Перебуваючи в оточенні, син військового міністра ЗУНР вирішив покінчити життя самогубством і вистрілив собі в голову. Однак його тяжкопораненим все-таки вдалося захопити чекістам у полон.\nУ тюремній лікарні в Станіславі 27-річного партизана вилікували тільки для того, щоб судити. 4 лютого 1947 військовий трибунал Київського округу виніс вирок у справі молодого Дмитра Вітовського, засудивши його до вищої міри покарання - розстрілу. Так гідно син продовжив справу свого героїчного батька, ставши на шлях національно-визвольної боротьби і пожертвувавши своїм життям заради цієї мети.\nІсторична пам'ять про Дмитра Вітовського.\nПам'ятник Дмитру Вітовському в с. Брошнів-Осада\nМеморіальна дошка Дмитру Вітовському у Львові\nДмитро Вітовський в соціальних мережах.\nу "Вконтакте" не знайдено спільнот Дмитра Вітовського;\nв "Однокласниках" ok.ru, не знайдено груп Дмитра Вітовського;\nВ соціальній мережі Facebook знайдена сторінка Дмитра Вітовського:\nYoutube на тему "ЗУНР" знаходить 2130 відповідей:\nДмитро Вітовський на Facebook\nДмитро Вітовський на Youtube\nЯк часто користувачі Яндекса з України шукають інформацію про Дмитра Вітовського?\nДля аналізу популярності запиту "Дмитро Вітовський" використовуємо сервіс пошукової системи Яндекс wordstat.yandex, виходячи з якого, можна зробити висновок, що станом на 19 грудня 2015 року кількість запитів за місяць склала 129, що чітко видно на скрині:\nЗа період з кінця 2014 р. найбільшу кількість запитів зареєстровано в лютому 2014 р. - 149 запитів:\nКількість запитів про Дмитра Вітовського в Яндекс у листопаді 2015 року\nКількість запитів про Дмитра Вітовського в Яндекс за останні два роки\n← Хавкін Володимир (Маркус-Вольф) Аронович\nКлимів Іван Степанович →


Андрей Шептицький Той що у вічності пам`ятає кожного\nСереда, 29 липня 2015, 11:19\nПостать митрополита Шептицького досі неоднозначно сприймається в українському суспільстві. На заході країни, де народилась і під проводом слуги Божого Андрея розвивалась Українська Греко-Католицька Церква, його шанують як духовного провідника, мецената, культурного діяча, праведника, котрий у роки Другої світової врятував від нацистського меча сотні життів, зокрема й іновірців. На сході ж усе ще живий стереотип, який старанно формувала радянська ідеологія: колабораціоніста, відступника, котрий зрадив тайну сповіді, співпрацював із фашистським режимом і в той же час декларував свою лояльність Сталіну. Згадаймо хоча б сумнозвісний фільм «Іванна», де Митрополита звинувачують у смерті юної доньки священика...\nЧи мають ці «темні плями» вплив на процес беатифікації Князя Церкви, заступництво якого і після його фізичної смерті відчувають тисячі вірних? Це питання кореспондент Укрінформу задала голові місії «Постуляційний центр беатифікації й канонізації святих УГКЦ» отцю Полікарпу Марцелюку.\n- Отче, чому процес беатифікації митрополита Шептицького, якого вірні вже давно шанують як святого і на собі відчувають його заступництво, спочатку був «відкинений» Ватиканом, а потім розтягнувся на тривалий час?\n- Якщо йдеться про першу спробу беатифікації Шептицького у 50-му році минулого століття, яку нібито відкинув Ватикан, то згідно із законодавством того періоду, беатифікацію можна було починати не раніше як через 10 років після смерті особи. Тепер цей термін скорочено до 5 років. Якщо процес канонізації Митрополита розпочався в 1954 році, значить була дотримана канонічна вимога.\n- Проте вдруге беатифікація Митрополита була заблокована у 60-х польським примасом архиєпископом Вишинським. Чим пояснюється це протистояння?\n- Мотивація мені невідома. Проте знаю, що це «вето» вдалося подолати після втручання сина львівського рабина Курта Левіна, якого в роки німецької окупації врятував від смерті Шептицький. Його свідчення під час аудієнції в Папи дозволили зняти блокаду з процесу. Пізніше зі сторони Вишинського було повторне блокування. Його подолав, повернувшись із 18-річного заслання, патріарх УГКЦ Йосиф Сліпий.\n- І все ж процес затягнувся на багато десятиліть\n- Формальною трудністю було те, що матеріали, які Митрополит писав і збирав, його послання, з якими він, як батько, звертався до своїх дітей (таких було 670) - увесь цей масив, що зберігався у фондах єпархіальної консисторії, був конфіскований НКВС і перевезений до Києва. А однією з вимог беатифікації є не лише свідчення очевидців, які могли передати досвід спілкування з Митрополитом, а й вивчення архівних матеріалів. Їх лише у незалежній Україні повернули до Львова і відкрили для досліджень.\n- НКВС ці матеріали, так би мовити, взяв на зберігання?\n- Епістолярна спадщина Шептицького потрапила до так званих фільтраційних фондів НКВС. Із неї там «відфільтрували» 26 томів агентурно опрацьованих матеріалів, вичленивши «антирадянську діяльність» Митрополита через рік після його смерті.\n- Для чого це було потрібно?\n- Митрополит намагався знайти спільну мову з радянським урядом, але не ціною якихось поступок, зради. Уже на схилі літ він посилає до Москви делегацію, до складу якої входив і його брат Климентій. У першопрестольній їм прямо заявили: мусите добитися, щоб підпілля українських націоналістів перестало протидіяти радянській владі. Як ми знаємо, така умова не була прийнята. Підпілля в Західній Україні проіснувало до 1950 року. І тільки масові вивезення людей до Сибіру та масштабні каральні операції (фактично винищувалися цілі села), жорстокі методи поліцейсько-військового терору змогли ліквідувати цю солідарність суспільства, спротив і несприйняття радянської дійсності.\nМитрополит Шептицький бачив всю справедливість цього опору, бачив жертви, бачив поведінку радянського уряду в часи війни, коли тисячі беззбройних людей кидали на позиції до зубів озброєного противника, бачив діяльність засланих Москвою партизанських загонів, які із середини розколювали суспільство. Він і мертвим був небезпечним. Раз Церква не пішла на придушення національного руху, влада пішла на придушення Церкви. У радянського режиму була напрацьована схема ліквідації УГКЦ і дискредитації її лідера. Така практика затертя або очорнення пам`яті видатної людини існувала ще за часів Римської імперії: Нерон залишився в пам`яті людей лише як тиран. З Митрополита намагалися зробити німецького колабораціоніста, ватиканського шпигуна (коли Шептицький посилає своїх клериків за освітою до відомих європейських наукових центрів). Ці висновки посилалися суспільству через засоби масової інформації. То чи треба дивуватися, що певні стереотипи, сформовані НКВС, дожили до наших днів.\n- «Іванна» лежить у цьому ж ключі?\n- Так. Це не були якісь історичні дослідження. Це були фільми, які будь-яким чином мали дискредитувати духовенство.\n- Могло таке бути, щоб митрополит, як там показано, зрадив тайну сповіді?\n- Я б взагалі не сприймав ці фільми як аргумент, бо якби була зрада сповіді, священика тоді не має права ніхто розрішити, крім Апостольського престолу. Відповідно, в Римі осіли б документи, які освідчували, що з боку того чи іншого священика була зрада сповіді. Коли починається процес беатифікації, подається запит єпископами, чи Рим не має нічого проти цього. Фактично, перевіряються архіви на предмет наявності якихось матеріалів, які б заперечували святість певної особи. Якщо Рим відповів, що таких документів нема, то дається «нула остра», тобто він не заперечує проти беатифікації.\nЯкщо ж знайдуться якісь документи, єпископ вже на рівні єпархіального дослідження може зупинити цей процес. Ми знаємо, що Рим не мав ніяких заперечень і римська стадія доведена до кінця, значить таких документів не було. Автори фільму трошки знали богослів`я, читали «Овод», знали, що священик може зрадити сповідь і намагалися підвести цей матеріал під Митрополита.\nВодночас і Шептицький прекрасно знав богослов`я і орієнтувався зовсім на інший приклад - приклад святого сповідника Івана Непомука - одного з духівників чеської королеви. Коли король засумнівався в її вірності, він намагався змусити священика зрадити сповідь. Не добившись цього, духівнику вирвали язик, а пізніше із Карлового мосту скинули в ріку. Після того мощі дістали і Непомука було проголошено святим сповідником. Духовність митрополита була такого ж рівня. У своєму житті він намагався здобувати постулат святості, починаючи від новіціанту, коли він переступив поріг Добромильського монастиря. Зрештою, ще із самого дитинства в сім`ї він засвоїв почуття любові як жертви. І починаючи з малого віку, молився до святої Катерини, святого Йосафата, який був мучеником і сам слідував їх прикладам, просив у батька благословення для того, щоб піти в монастир. Тільки через те, що батько його не благословив, він закінчує студії, пізніше військовий вишкіл, і аж хвороба, яка фактично поставила на межу його життя, дає батькові зрозуміти, що це Господній палець вказує на інше покликання сина і він віддає його на служіння Богові. Хто знає постать Шептицького, не може повестися на «фантазії» про його зрадництво.\n- Як же тоді пояснити, що він надсилав листи Гітлеру і Сталіну? Чи це знову ж таки радянська пропаганда?\n- Не Гітлеру, а Гімлеру. Послання до Гімлера, дійсно, було, і Митрополит закликав у ньому не вбивати євреїв, бо не можна виправдати братовбивство чи вбивство без причини. Цим посланням Глава УГКЦ примушував замислюватись гітлерівського бонзу, що той іде проти заповіді «не вбий». На жаль, безрезультатно. Якщо можна закидати, що Митрополит говорив правду вбивцям у час війни, то нехай закидають. Про «діалог» із Сталіним я вже розповідав. До «вождя народів» також було звернення, в якому Церква висловлювала визнання перемоги радянських військ над фашизмом і свою готовність жити в державі, якщо тільки держава не буде суперечити релігійним та моральним принципам християнства. Що з цього вийшло, ми знаємо. УГКЦ не дала інструменталізувати себе, як це зробили із Московською православною. І змогла залишитися вірною Христові і в часи найбільших гонінь.\n- При своїй молитовності митрополит Андрей був "світською" людиною, як сказали б тепер - видатним топ-менеджером у багатьох сферах суспільного та економічного життя\n- Так, український Мойсей вивів Галичину із непросвітної бідності, безпосередньо приклався до економічного відродження краю. Сучасники називали його найуспішнішим економістом Галичини. Він демонстрував дуже глибоке розуміння проблем української громади, бо казав: «Лиш та суспільність багата і сильна, в котрій всі, або майже всі, відповідно до свого положення, суть заможні». Адже соціальна нерівність і бідність призводить до воєн. У цьому він переконався в Росії, де з 1914 року відбував трирічне ув`язнення, бачив і лютневу, і жовтневу революції. Бачив, до чого вони приводили і якими жертвами платили за соціальну нерівність, наскільки важливе питання добробуту громади. І тому намагався підтягнути, показав себе як потужний діяч у соціальній сфері. З його ініціативи було створено Маслосоюз (охопив 80 відсотків парафій), Краєвий пекарський кооператив "Хлібосоюз", кооперативні спілки заводи, зокрема і цегельний та кахельний, інвестував у фабрику солодощів, продукція якої продавалась у Європі. Масштаби фінансово-економічної діяльності митрополита Андрея вражають: він активно провадив операції з нерухомістю, придбав зокрема 1138 моргів землі у Зарваниці, частину якої передав монастирю студитів, решту - під сиротинець. Особливо важливою вважав банківську сферу, а тому більшість фінансово-економічних проектів здійснював через галицькі банківські установи - "Дністер" (був почесним президентом товариства та одним з найбільших його акціонерів), заснував Сільськогосподарський іпотечний банк, в який вклав мільйон корон, та Земельний банк. Активно провадив нафтовий бізнес та будівельний у Німеччині та Голландії. Виручені кошти використовував на соціальні проекти. Як і власні кошти, які отримав у спадок від рідних. Але не лише вкладав кошти, а й прагнув навчити галичан практичності. Застерігав, аби берегли і не розпродували землю, просив заробітчан (почалась масова еміграція) повертатися додому, бо гроші грошима, а коли діти залишаються без батьків, то ніякі достатки не замінять їх. Ініціював створення ремісничо-промислових бурс (шкіл). Заснував Народну лічницю, де могли безкоштовно лікуватися бідні люди, а сестрами-жалібницями працювали монахині. До речі, лікувалися там не тільки українці. Тридцять відсотків «ліжкомісць» займали поляки та євреї, а лікарями працювали українці, яких виживали з польських медичних установ. У багатьох починаннях його правою рукою був брат Климентій - практичне продовженням його творчих задумів. І це є приклад жертовного служіння, яке зуміло консолідувати наш український народ і щоденними добрими вчинками розбудовувати практику християнського суспільства, яке б мало добре коріння, культуру. Митрополит неодноразово повторював: можна загубити і віднайти державу, проте загубивши культуру, нація стає мертвою.\n- Саме цим ми завдячуємо безцінній спадщині, яку залишив митрополит?\n- Подорожуючи світом, Митрополит завжди повертався із цінними експонатами. Для них придбав Палацовий будинок з флігелем на вулиці Мохнацького (нині - Драгоманова, 42). Але скоро й тут колекції стало затісно і Шептицький виділив 20 тисяч доларів для будівництва ще одного корпусу. На початку 1930-х років збірка музею вже нараховувала понад 80 тисяч експонатів. Але, на жаль, частина унікальної збірки у 50-х роках була безжально знищена.\nОпікувався Шептицький і діячами мистецтва. Завдяки цьому у Львові зародилась та розвивалась унікальна школа художника Олекси Новаківського, котра дала світові геніальних майстрів пензля.\n- А яка доля велетенського доробку самого митрополита?\n- Архів митрополита повернувся до Львова. Частина його знаходиться в Державному архіві. Частина - у науковій бібліотеці імені Василя Стефаника. Проте тільки з 90-х років до них був відкритий доступ. І плеяда істориків займається їх впорядкуванням. Зокрема, музей Історії релігії видав збірку «Український Мойсей». Є дослідник творчості Шептицького отець Августин, який вивчає збірку Ватикану. Понад двадцять років впорядковує архів Шептицького завідувач сектору релігієзнавства Центрального державного історичного архіву у Львові Оксана Гайова, яка нещодавно видала чотиритомник із пасторськими посланнями глави УГКЦ. Ми зробили працю «365 днів з митрополитом Андреєм», з кожного послання старалися вибрати якісь сентенції, щоб показати з усього масиву його доробку основні віхи, на які він звертає увагу.\n- Однією із передумов беатифікації є наявність чуда за участю особи, яку мають зарахувати до сонму святих. Чи є вони в активі Митрополита?\n- Звичайно. Під час однієї з хресних доріг до нас звернулася людина, яка хворіє на міопатію - прогресивну атрофію м`язів. Під кінець хресної дороги дівчинка роздавала образки із зображенням Андрея Шептицького і часточкою реліквії. Подивившись на дівчинку, чоловік відчув тепло в руці і зміг простягнути руку, яка вже роками висіла як пліть, щоб взяти образок. А коли прийшов до нас складати свідчення, вже зміг самостійно подзвонити у дверний дзвінок.\nЩе один випадок трапився в лікарні швидкої допомоги. Там усі лікарі щоденно роблять дива, без належного забезпечення рятуючи життя. Проте той випадок здивував навіть їх: у жінки з діабетом відкрилась і не гоїлась рана на нозі. Хвору готували до ампутації. Проте вона ревно молилася до образка із зображенням Митрополита і раптом відчула перелом у своєму стані. Рана почала гоїтися, хоч цукор залишався на тій же позначці. Лікарі дають свідчення про те, що картина зцілення не піддається поясненню з боку медицини. Ці свідчення і нас спонукають до роботи, показуючи, що постать митрополита Андрея Шептицького є живою в пам`яті людей і цю пам`ять потрібно поширювати, бо зараз знову час війни в українському суспільстві, час соціальних негараздів, знову є потреба звернути увагу на культуру. Адже навіть у час війни ми маємо залишатися на засадах любові, тримати справедливу оборону, але при цьому залишатись християнами, бо якщо християнська любов поступиться логіці війни, ми з миротворців перетворимось на терористів, не будемо нічим ліпшими від бандитів. Зараз солідарність нації на фронті творять волонтери, які своєю жертовністю зігрівають бійців.\nМитрополит був надзвичайно душевною людиною, тому йому відповідали взаємністю, намагалися поздоровити з іменинами. Звичайно, він не міг відповісти кожному, тому казав: зараз я не можу вам відповісти, але коли буду у Вічності, пам`ятатиму кожного і коли тільки до мене звернетеся, я вислухаю ваше прохання.\n29 липня у Львові в день 150-річчя Андрея Шептицького відкриється пам`ятник українському Мойсею. Цей проект ще за життя вподобав собі сам митрополит. Проте жоден монумент не зможе передати всю велич цієї постаті, якого УГКЦ уже вважає своїм святим, на якого уповають і отримують допомогу вірні. Не випадково на урочистостях очікується участь понад 70 тисяч паломників з усіх регіонів України.\nТЕГИ: беатифікація, Митрополит Андрей, о.Полікарп


Олімпійський стадіон Хельсинки\nДомашня Розмовник Новини Готелі Авіабілети\nДомашня Фінляндія Хельсинки\nОлімпійський стадіон Хельсинки\nОлімпійський стадіон Хельсинки зведений в самому центрі міста. Це найбільший стадіон у Фінляндії. На сьогоднішній день стадіон використовують для проведення масштабних спортивних подій та концертів, але став широко відомий в усьому світі тим, що був обраний центральним стадіоном для проведення Літніх Олімпійських ігор 1952 року.\nСпочатку Олімпійський стадіон будували до Літніх Олімпійських ігор 1940 року, проведення яких перенесли з Токіо в Хельсинки, але потім вони були скасовані з політичних причин, так як вони збіглися з початком Другої світової війни. В 1983 і в 2005-му роках на Олімпійському стадіоні також проводився Чемпіонат світу з легкої атлетики. Крім цього, він є домашнім стадіоном збірної Фінляндії з футболу.\nБудівництво Олімпійського стадіону почалося в 1934 році і закінчилося в 1938-м. Дизайн стадіону був розроблений у функціональному стилі за проектом архітекторів Юрьє Ліндгрен і Тойво Янтти. І з того часу Олімпійський стадіон в Хельсинки став одним з найбільш видатних і яскравих прототипів цього суворого напрямки в архітектурі. У 1952 році, для проведення 16-ї Олімпіаду в Хельсинки, стадіон реконструювали. А 2005 року Олімпійський стадіон повністю відремонтували для Чемпіонату світу з легкої атлетики. З того часу місткість стадіону складає 40 тис. глядачів, спочатку ця цифра була всього 70 тисяч. Біла вежа Олімпійського стадіону, з якої відкривається дивовижний вид на весь Гельсінкі, і була побудована на честь спортивних досягнень знаменитого фінського легкоатлета Матті Ярвинена. Вежа була приурочена перемозі Ярвинена на Олімпіаді в Лос-Анджелесі в 1932 році. Сьогодні на вершині білої вежі знаходиться оглядовий майданчик, куди можна піднятися на ліфті і оглянути околиці міста Гельсінкі.\nТуристу на замітку.\nЗ оглядового майданчика відкривається вид на гельсінські будинку, Успенський собор, Фінську затоку і багато інші пам'ятки. Також для туриство цікавим буде і місцевий спортивний музей, де фіни з гордістю розповідають про те, як проводили Олімпіаду. Олімпійський стадіон Гельсінкі - це найбільша спортивна арена Фінляндії, на якій часто проходять і музичні концерти. Будь-який бажаючий абсолютно безкоштовно може відвідати це грандіозна споруда. Стадіон став відомий по всьому світу в червні 2007 року, коли матч відбіркового циклу Євро-2008 був затриманий на 10 хвилин з простої причини - на поперечину воріт села сова. Прогнати сову не вдавалося протягом цілих десяти хвилин. Пізніше її охрестили Буби і сова стала символом року і стадіону в Хельсинки.\nПоблизу Олімпійського стадіону в Хельсинки знаходяться готелі: Cumulus Olympia, Crowne Plaza Helsinki, Hellsten Helsinki Parliament, Hilton Helsinki Strand, Sokos Hotel Presidentti.\nПрямо перед Олімпійським стадіоном встановлено пам'ятник ще одному відомому фінському спортсмену - стайеру Пааво Нурмі, 9-тикратному Олімпійському чемпіону. Автором монументу є скульптор Вяйне Аалтонен. Крім того, в будівлі стадіону розміщується музей спорту, де, серед інших експонатів, представлені шиповки і наручний годинник Пааво Нурмі.\nRSS знайти нас на RSS


Реферат: Бєлки: історія дослідження, хімічний склад, властивості, біологічні функції - RefBaza.com.ua - База рефератів українською мовою\nБєлки: історія дослідження, хімічний склад, властивості, біологічні функції\nРеферат: Бєлки: історія дослідження, хімічний склад, властивості, біологічні функції\nГлава 1. Запровадження.\nДосить банальними сталі тепер повідомлення революцію в біології. Безперечним вважається спеціалістом і те, що ці революційних змін пов'язані з формуванням з кінця біології і хімії комплексу наук, серед яких центральне становище обіймали та обіймають молекулярної біології і биоорганическая хімія.\n“Молекулярна біологія - наука, що за мету пізнання природи явищ життєдіяльності шляхом вивчення біологічних об'єктів і систем лише на рівні, запланованих до молекулярному… характерні прояви життя… обумовлені структурою, властивостями і взаємодією молекул біологічно важливих речовин, насамперед білків і нуклеїнових кислот”\n“Биоорганическая хімія - наука, вивчає речовини, які у основі процесів жизнедеятельности…основные об'єкти біоорганічної хімії - біополімери (білки, й пептиди, нуклеїнові кислоти і нуклеотиди, ліпіди, полісахариди тощо.).\nНа цьому зіставлення стає зрозуміло, яким важливим є у розвиток сучасної біології вивчення білків.\nГлава 2. Історія дослідження білка\n2.1. Початкові етапи в хімії білка\nБілок потрапило до числа об'єктів хімічних досліджень 250 років тому. У 1728 року італійський учений Якопо Бартоломео Беккари одержав із пшеничного борошна перший препарат білкового речовини – клейковини. Він піддав клейковину сухий перегонці і переконався, що продукти такий перегонки були лужними. Це були перші доказ єдності природи речовин рослинного й тваринного царств. Він опублікував результати своєї роботи в 1745 року, і це перша стаття про білці.\nУ XVIII – початку XIX століть неодноразово описували білкові речовини рослинного й тваринного походження. Особливістю таких описів було зближення цих речовин і зіставлення його з речовинами неорганічними.\nВажливо, що час, ще до його появи елементного аналізу, склалося враження у тому, що білки із джерел – це група близьких по загальним властивостями індивідуальних речовин.\nУ 1810 року Ж. Гей-Люссак і Л. Тенар вперше визначили елементний склад білкових речовин. У 1833 року Ж. Гей-Люссак довів, що у білках неодмінно наявна азот, а невдовзі засвідчили, що відсотковий вміст азоту у різних білках приблизно однаково. У цей час англійський хімік Д. Дальтон спробував зобразити перші формули білкових речовин. Він представляв їх досить просто улаштованими речовинами, але аби підкреслити їх індивідуальне відмінність за однакової складі, він вдався до зображення молекул, які зараз назвали изомерными. Проте поняття ізомерії у період Дальтона не було.\nБули виведені перші емпіричні формули білків і висунуті перші гіпотези щодо закономірностей їх складу. Так, Н.Либеркюн вважав, що альбумін описується формулою C72H112N18SO22, а А.Данилевский думав, що молекула цього білка по крайнього заходу набагато більше: C726H1171N194S3O214.\nНімецький хімік Ю. Лібіх в 1841 року припустив, що білки тваринного походження мають аналоги серед рослинних білків: засвоєння білка легумина в організмі тваринного, по Либиху, вело до накопичення аналогічного білка – казеїну. Однією з найпоширеніших теорій доструктурной органічної хімії була теорія радикалів – незмінних компонентів родинних речовин. У 1836 року голландець Р. Мульдер висловив те, що це білки містять і той ж радикал, названий ним протеїном (від грецького слова “первенствую”, “займаю місце”). Протеин, по Мульдеру, мав склад Pr = C40H62N10O12. У 1838 року Р. Мульдер опублікував формули білків, побудовані виходячи з теорії протеїну. Це був т.зв. дуалістичні формули, де радикал протеїну служив позитивної угрупованням, а атоми сірки чи фосфору – негативною . Спільно вони утворювали электронейтральную молекулу: білок сироватки крові Pr10S2P, фібрин Pr10SP. Проте аналітична перевірка даних Р. Мульдера, проведена російським хіміком Лясковским, і навіть Ю. Либихом, показала, що “білкових радикалів” немає.\nУ 1833 року німецький учений Ф. Розі відкрив биуретовую реакцію на білки – жодну з основних кольорових реакцій на білкові речовини та його похідні нині (докладніше про кольорових реакціях на стр.53). Було зроблено також висновок у тому, що це найбільш чутлива реакція на білок, тому вона у той час залучила найбільшу увагу хіміків.\nУ ХІХ століття розробили численні методи екстракції білків, очищення виділення їх у розчинах нейтральних солей. У 1847 року До. Рейхерт відкрив здатність білків утворювати кристали. У 1836 року Т. Шванн відкрив пепсин – фермент, який розщеплює білки. У 1856 року Л. Корвизар відкрив іще одна такий фермент – трипсин. Вивчаючи цих ферментів на білки, біохіміки намагалися розгадати таємницю травлення. Однак найбільшу увагу увагу залучили речовини, отримувані у дії на білки протелитических фермнтов (протеаз, до них відносяться вищенаведені ферменти): одні були фрагментами вихідних молекул білка (їх назвали пептонами), інші не піддавалися подальшому розщеплення протеазами і ставилися до відомому ще початку століття класу сполук – амінокислот (перше аминокислотное похідне – амід аспарагин було відкрито 1806 року, а перша амінокислота – цистин в 1810). Аминокислоты у складі білків вперше знайшов у 1820 року французький хімік А. Браконно. Він застосував кислотний гідроліз білка й у гидролизате виявив солодкувате речовина, що його їм глицином. У 1839 року було доведено існування у складі білків лейцину, а 1849 року Ф. Бопп виділив із білка ще одне амінокислоту – тирозин (повний перелік дат відкриттів амінокислот в білках див. Додаток II).\nДо кінця 1980-х рр. ХІХ століття з білкових гідролізатів виділили вже 19 амінокислот і став повільно зміцнюватися думка, що дані про продукти гідролізу білків несуть важливу інформацію про будову білкової молекули. Проте, амінокислоти вважалися обов'язковим, але неглавным компонентом білка.\nУ зв'язку з відкриттями амінокислот у складі білків французький вчений П. Шютценберже 70-х рр. ХІХ століття запропонував т. зв. уреидную теорію будівлі білка. Відповідно до неї молекула білка складалася з центрального ядра, роль якого виконувала молекула тирозина, і приєднаних щодо нього (з заміщенням 4 атомів водню) слож ных угруповань, названих Шютценберже лейцинами. Проте гіпотеза було досить слабко підкріплена експериментально, і подальші засвідчили неспроможність.\n2.2. Теорія “углеазотных комплексів” А.Я.Данилевского\nОригінальну теорію про будову білка висловив в 80-х рр. ХІХ століття російський біохімік А. Я. Данилевський. Першим із хіміків він звернув увагу до можливий полімерний характер будівлі білкових молекул. На початку 70-х рр. він писав А.М. Бутлерову, що “частки альбуміну є змішаний полимерид”, що з визначення білка не знаходить “терміна більш підхожого, ніж слово полімер у сенсі”. Вивчаючи биуретовую реакцію він припустив, що ця реакція пов'язана з структурою перемежованих атомів вуглецю й азоту – N – З – N – З – N – , що входять у т.зв. углеазотный комплекс R’ – NH – CO – NH – CO – R”. За підсумками даної формули Данилевський думав, що у молекулі білка міститься 40 таких углеазотных комплексів. Окремі углеазотноаминокислотные комплекс, по Данилевскому, мали такий вигляд:\nR – NH – CO – NH – CO – NH – CH2 – COOH\nR – NH – CO – NH – CO – NH – C2H4 – COOH\nR – NH – CO – NH – CO – NH – C2H3(OH) – COOH\nПо Данилевскому углеазотные комплекси могли з'єднуватися ефірної чи амидной зв'язком із освітою высокомолекулярной структури.\nОдержання моноклональних антитіл\nОсновні становища вчення Дарвіна\nВчення Герберта Спенсера про еволюцію


03 серпня 2016 р. за N 1081/29211\nВідповідно до частини другої статті 16 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"\n1. Затвердити Порядок ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, що додається.\n2. Уповноважити науковий метрологічний центр - державне підприємство "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (далі - ДП "Укрметртестстандарт") на ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки (далі - Реєстр).\n3. ДП "Укрметртестстандарт" забезпечити:\nзберігання до 01 січня 2019 року інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.\nнаказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 22 серпня 2005 року N 218 "Про затвердження Положення про Державний реєстр засобів вимірювальної техніки", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07 вересня 2005 року за N 1009/11289;\nнаказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 жовтня 2014 року N 1181 "Про внесення зміни до пункту 4.1 Положення про Державний реєстр засобів вимірювальної техніки", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2014 року за N 1314/26091.\n5. Департаменту технічного регулювання в установленому порядку подати цей наказ на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України.\n7. Контроль за виконанням цього наказу покласти на заступника Міністра згідно з розподілом функціональних обов'язків.\n13 липня 2016 року N 1161\nведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки\n1. Цей Порядок визначає механізм формування та ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки (далі - Реєстр).\n2. Реєстр є електронною базою даних, що містить відомості про затверджені типи засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ).\n3. Формування та ведення Реєстру забезпечуються науковим метрологічним центром - державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (далі - ДП "Укрметртестстандарт") шляхом унесення відомостей про затверджені типи ЗВТ та доповнень до них.\nІнформація в Реєстрі є відкритою і загальнодоступною та розміщується у форматі, придатному для роздрукування.\n6. ДП "Укрметртестстандарт" забезпечує відповідність даних, що вносяться до Реєстру, відомостям, зазначеним у документах, на підставі яких здійснюється їх унесення.\n7. ДП "Укрметртестстандарт" здійснює комплекс програмних, технічних та організаційних заходів щодо захисту відомостей, що містяться в Реєстрі, від несанкціонованого доступу.\n1. Унесенню до Реєстру підлягають типи ЗВТ, затверджені призначеними органами з оцінки відповідності.\n2. ДП "Укрметртестстандарт" уносить до Реєстру відомості про затверджений тип ЗВТ на підставі наданих засобами електронного зв'язку призначеним органом з оцінки відповідності, що затвердив цей тип, копій таких документів:\nсертифіката перевірки типу ЗВТ;\nдодатків та доповнень до сертифіката перевірки типу ЗВТ (за їх наявності).\n3. ДП "Укрметртестстандарт" уносить до Реєстру відомості протягом трьох робочих днів з дати їх отримання.\nназва та умовне позначення типу ЗВТ;\nнайменування та місцезнаходження виробника ЗВТ;\nнайменування та ідентифікаційний номер призначеного органу з оцінки відповідності, що видав сертифікат перевірки типу ЗВТ;\nдата видачі та строк дії сертифіката перевірки типу ЗВТ.\n5. Унесення типів ЗВТ до Реєстру здійснюється на безоплатній основі.\n1. Відповідальними за достовірність відомостей, що вносяться до Реєстру, відповідно до законодавства є призначені органи з оцінки відповідності, які надали цю інформацію.\n2. Посадові особи ДП "Укрметртестстандарт" є відповідальними за повноту та достовірність унесених відомостей до Реєстру.


Міська централізована бібліотечна система міста Кропивницького 2011.01.18 "Завадівка знає своїх героїв"\n2011.01.18 "Завадівка знає своїх героїв"\nабо Як усіх їх об'єднала…місцева бібліотека\nДорога редакція "Кіровоградської правди"! Звертаємося до вас з великим проханням написати про нашу бібліотеку №10, що знаходиться на околиці Кіровограда – Завадівці. Вас тут зустрінуть завжди усміхнені, привітні, лагідні, надзвичайно працьовиті люди – завідуюча бібліотекою Наталія Анісімова та бібліотекар Алла Велика.\nЩойно переступивши поріг бібліотеки, опиняєшся у справжній творчій лабораторії, де зібраний матеріал про історію нашого краю з найдавніших часів і до наших днів, розповіді про людей талановитих, сильних, героїчних, якими пишається наш край.\nХіба ж не дивно : згадано імена 650 осіб, зібрано 590 рідкісних документів, грамот, фотоматеріалів, 85 кубків та медалей, 34 предмети побуту, які нагадують про нелегкий тернистий шлях, пройдений земляками-завадівцями від перших тутешніх поселень до наших днів.\nЗібраний матеріал оформлений у виставках "Нащадки козака Завади", "Спортивна гордість Завадівки", "Люди, яких поважають", "Вам, вчителі, вклоняємось доземно!".\nЗгадано далеке минуле краю, використали архівний матеріал про заснування Завадівки козаком Завадою ще в кінці 17 ст., виготовили альбом "Історія Завадівки". Особливо допомогла своїми спогадами 95-річна пані Вовченко, бо історія мікрорайону з минулого століття пройшла через її життя.\nВеликий розділ виставки присвячений Великій Вітчизняній війні, серед багатьох учасників якої – гордість Завадівки, колишній учень школи – Герой Радянського Союзу Павло Луньов.\nВін із перших днів війни був на фронті, воював під Сталінградом, був учасником вогненної Курської битви, штурмував Берлін. 24 червня 1944 року за наказом командування Павло Федорович очолив групу з 26 добровольців, перед якю було поставлено завдання форсувати Західну Двіну. У цьому бою його двічі поранено, але Луньов не відступив і продовжував бій. Вранці наші війська закінчили переправу. За цей подвиг Павлові Федоровичу було присвоєно почесне звання Героя Радянського Союзу.\nА ось виставка "Люди, яких поважають". Тут і кандидат технічних наук, лауреат Державної премії Чинченко, і Герой Соціалістичної Праці Коршурко, тут і працівник внутрішніх справ Твердоступ, нагороджений орденом Леніна. Усіх не перелічити!\nБагато матеріалів присвячено творчій і трудовій діяльності шанованій людині Завадівки Борису Притулі. Він – кандидат педагогічних наук, доцент кафедри вокально-хорових дисциплін, відмінник народної освіти. Заслужений ліяч мистецтв України – крізь все своє життя проніс любов до щирої, мелодійної, неповторної української пісні, яка прийшла до нього з раннього дитинства. Бо саме мати, вчителька Надія Юхимівна, мала прекрасний голос, знала багато українських пісень і прищепила синові любов до пісні. Борис Васильович записав їх від неї і видав окремою збіркою – "Вінок матусиних пісень".\nУ виставковому матеріалі "Спортивна гордість Завадівки" є спеціальний розділ "Золото родини Саленків", де розповідається про двох братів-боксерів Дмитра й Вадима Салансенків, а також їхнього батька – головного тренера Кіровоградської області з боксу, голову Кіровоградської обласної організації ФСТ "Спартак".\nВадим і Дмитро – обидва майстри спорту з боксу, неодноразові переможці міжнародних турнірів.\nА ось гордість школи, мікрорайону, області, країни – чемпіонка світу зі спортивної радіопеленгації Наталія Щербатюк. Розділ, присвячений її спортивному подвигу, прикрашений медалями, які вона подарувала бібліотеці, грамотами, газетними матеріалами. Ця мила, тендітна молода жінка загалом віддала 25 років свого життя улюбленому спорту, бо пеленгує ще з дитинства, коли прийшла до секції при радіозаводі. Спочатку була ученицею, а згодом і сама почала тренувати юних радіолюбителів. Потім – безліч тернистих спортивних перемог, незвичайна трудова наполегливість.\nНа чемпіонаті світу зі спортивної радіопеленгації, який проходив у вересні 2010 року у місті Опатії (Хорватія) тренер-викладач Кіровоградської обласної організації ФСТ "Динамо", майстер спорту міжнародного класу, заслужений тренер України Наталія Щербатюк стала першою та здобула золоту медаль. У жовтні 2010 року на чемпіонаті Європи знову одержала золоту медаль. Зараз вона працює на факультеті фізичного виховання Кіровоградського педуніверситету, де свого часу й сама навчалась. Радіє Наталія Іванівна і тому, що син Костянтин став продовжувачем її справи і вже має перші перемоги на змаганнях.\nКолектив бібліотеки плідно працює із школою №12. Педагогічний колектив та учні беруть активну участь у проведенні різноманітних заходів, соціологічних опитуваннях, анкетуваннях.\nУ бібліотеці є виставка творчих робіт дітей та юнацтва "Світ моїх захоплень". Тут гарні малюнки з використанням нетрадиційних технік малювання, ліплення з солоного тіста, пластиліну, м"які іграшки, вишивки, шкатулки з макаронних виробів, аплікації з соломки. Часто проводяться години "Мої поетичні рядки", де юні поети читають свої вірші, організовуються предметні тижні, літературно-ігрові години "Прогулянка казковою країною", "Дні відкритих дверей".\nКіровоградська бібліотека №10 була і залишається острівцем збереження національної культури, народних традицій і звичаїв, історії свого мікрорайону.\nЖителі Завадівки, почесні гості, що відвідують бібліотеку, завжди з радістю сюди приходять, висловлюють берегиням закладу щиру подяку і бажають нових творчих звершень.\nОльга Дацько, учитель-пенсіонер школи №12 м. Кіровограда\nКіровоградська правда. – 2011. – 18 січня. – с. 6.


До уваги викладачів мережевого округу! - 21 Січня 2014 - Олександропільська школа\nГоловна » 2014 » Січень » 21 » До уваги викладачів мережевого округу!\nДо уваги викладачів мережевого округу!\nШановні колеги! Переконливо прохаємо Вас до 27 січня відповісти на питання анкети, яка розміщена на сторінці сайту РНМК "Online-з'вязок".\nЗа матеріалами РНМК