Бюджетна політика Республіки Узбекистан — Людина\nБюджетна політика Республіки Узбекистан\nСтруктура державного бюджету, його доходи та витрати. Роль бюджету у розподілі і перерозподілі національного доходу. Бюджетний устрій і бюджетна система Республіки Білорусь. Аналіз основних проблем формування державного бюджету.\nкурсова робота [418,0 K], добавлена 02.05.2015\nСтруктура бюджетної системи Республіки Білорусь. Поняття державного бюджету та необхідність його створення, підходи до визначення. Доходи державного бюджету та роль податків у їх формуванні. Класифікація видатків державного бюджету.\nкурсова робота [709,8 K], добавлена 07.08.2013\nПоняття та способи формування державного бюджету — централізованого фонду грошових коштів держави, основного механізму перерозподілу національного доходу. Класифікація бюджетних витрат. Бюджетна політика РФ: проблеми та шляхи вирішення.\nкурсова робота [341,7 K], добавлена 07.06.2011\nЗміст бюджетної системи, її структура в Російській Федерації. Доходи і видатки державного бюджету, їх збалансованість. Міжбюджетні відносини: сучасна ситуація, проблеми та шляхи їх вирішення. Порядок виконання і контролю бюджету.\nконтрольна робота [14,8 K], добавлена 17.03.2015\nОснови державного бюджету. Сутність бюджету. Бюджетна система Російської Федерації. Принципи бюджетної системи. Доходи і витрати бюджету, збалансованість бюджетів. Суб’єкти бюджетної системи. Структура бюджету. Міжбюджетні відносини.\nкурсова робота [76,7 K], добавлена 13.11.2008\nДоходи державного бюджету. Видатки державного бюджету. Бюджетний дефіцит. Причина бюджетного дефіциту. Аналіз динаміки доходів і витрат федерального бюджету РФ. Поняття бюджету. Принципи бюджетної системи. Характер бюджетного сальдо.\nкурсова робота [43,3 K], добавлена 12.07.2008\nВивчення поняття та функцій державного бюджету. Особливості бюджетної системи Республіки Білорусь та принципів її побудови. Зміст республіканського і місцевих бюджетів. Витрати державного бюджету Республіки Білорусь у перехідний період.\nкурсова робота [39,5 K], добавлена 23.09.2010\nРоль бюджетної системи в реалізації фінансової політики держави, значення державного фінансового регулювання і податкової системи, фінансових санкцій і пільг. Доходи, витрати, дефіцит та профіцит бюджету, структура бюджетної системи Росії.\nконтрольна робота [23,2 K], добавлена 09.03.2010\nФінансова та бюджетна система держави. Джерела формування Державного бюджету. Видатки бюджету Російської Федерації. Дефіцит бюджету. Державний борг. Доходи і витрати бюджету, які не враховуються в складі поточних надходжень.\nкурсова робота [28,1 K], добавлена 15.04.2007\nДоходи державного бюджету. Видатки державного бюджету. Бюджетний дефіцит. Аналіз стану федерального бюджету РФ в поточному році. Федеральний бюджет 2005р. Принцип повноти обліку бюджетних доходів і видатків бюджетів.\nкурсова робота [39,1 K], добавлена 08.02.2005\nр. Ташкент 2008р.\n1. Державний бюджет: шляхи формування і використання\n2. Державний бюджет як інструмент фінансового регулювання економіки.\n2.1. Доходи державного сектора\n2.2. Витрати державного сектора\n3. Аналіз бюджетної політики Узбекистану\n1.ДЕРЖАВНИЙ БЮДЖЕТ: ШЛЯХИ ФОРМУВАННЯ І ВИКОРИСТАННЯ\nФінансову систему можна представити у вигляді сукупності фінансових ланок, покликаних забезпечити державі виконання її політичних та економічних функцій. Вона складається з чотирьох основних ланок — державного бюджету, місцевих фінансів, фінансів державних підприємств і спеціальних урядових фондів. Кожна ланка являє собою сукупність фінансових елементів, органічно пов’язаних між собою та спрямованих на здійснення фінансової політики держави.\nГоловною ланкою цієї системи є державний бюджет — найбільший централізований грошовий фонд, що перебуває у розпорядженні уряду (докладніше про держбюджет дивися нижче).\nДругим за своїм значенням фінансовою ланкою є система місцевих фінансів. Під впливом розвитку продуктивних сил, НТО відбувається підвищення ролі і впливу місцевих органів влади. Зростають масштаби місцевого господарства, розширюються і ускладнюються функції місцевої влади. Все це посилює значення місцевих фінансів, підвищує їх питома вага у фінансовій системі. Місцеві фінанси охоплюють широку групу податків, систему місцевого кредиту, спеціальних фондів. Структура місцевих фінансів визначається державним устроєм і відповідним адміністративним поділом держави. У США, наприклад, до складу місцевих фінансів входять бюджети штатів, графств, муніципалітетів, тауншипов. На частку місцевих фінансів у федеративних державах (США, ФРН, Канада) припадає від 40 до 50% всіх ресурсів загальнодержавної фінансової системи, в унітарних державах — близько 30%.\nСамостійну фінансову ланку утворюють фінанси підприємств. Державні підприємства мають закріплені за ними основні і оборотні фонди, що знаходяться на самостійній кошторисі, здійснюють регламентовані законом відносини з держбюджетом. У залежності від типу підприємства вони володіють різним ступенем автономності, виробничої і фінансової самостійності.\nОсобливу фінансову ланку утворюють спеціальні урядові фонди. які мають певну самостійність, відокремлені від державного бюджету і управляються безпосередньо центральними владою. До них відносяться фонди соціального страхування, різні цільові фонди, а також державні та напівдержавні фінансово-кредитні установи. Первісною завданням цих фондів було фінансування окремих цільових заходів, але потім функції спеціальних фондів розширилися, вони набувають значення резервів, до яких уряд вдається у випадках фінансових складнощів, тобто вони використовуються для підвищення маневреності фінансової системи в цілому.\nДержавний бюджет — центральне ланка фінансової системи. У ньому об’єднуються основні фінансові інститути — видатки, різні види доходів, державні позики. Його найголовніші функції — проведення в життя фінансової політики, організація виконання фінансової програми уряду. Бюджет-централізований грошовий фонд, що акумулюються головним чином за допомогою податків і витрачається державою для вирішення своїх завдань. В даний час державні бюджети перерозподіляють до 40%, а в окремих країнах і більше, знову створеної вартості. Концентрируемые в руках держави великі фінансові ресурси є матеріальною основою його діяльності, створюють широкі можливості активного втручання в господарське життя.\nВ сучасних умовах бюджет широко використовується державою для впливу на різні сторони економічного організму: на підвищення норми нагромадження, прискорення темпів економічного зростання, розвиток найбільш перспективних галузей, регулювання темпів оновлення та розширення основного капіталу і т. п. Форми державного втручання в економіку різні. Серед них: державні капіталовкладення, розвиток виробничої і соціальної інфраструктури, розширення державного споживання. Державний бюджет служить каталізатором розвитку НТП в умовах різкого загострення конкуренції на світових ринках. На початку 90-х років частка держави у фінансуванні НДДКР становила в західних країнах від 40 до 60%.\nДержава не тільки стимулює процес накопичення, але і впливає на реалізацію суспільного продукту, створюючи додатковий попит через державні закупівлі товарів і послуг. Гарантований державний ринок поряд з перерозподілом сукупного платоспроможного попиту дозволяє частково вирішувати протиріччя між виробництвом і споживанням.\nВ умовах сучасної НТР різко зросла роль людського фактора, що вимагає нового підходу до найголовнішого елемента продуктивних сил — людині. Швидкі темпи НТП підвищують вимоги до якості робочої сили, її професійної підготовленості, фізичної витривалості. Все це веде до зростання обсягу коштів, що направляються на розвиток соціальної сфери — освіта (головним чином початкова й середнє, а також професійна перепідготовка кадрів), охорона здоров’я, соціальне забезпечення. Причому значна частина соціальних витрат проходить за місцевим бюджетам. В розвинутих країнах на соціальні цілі витрачається до 30% бюджетних коштів.\nСтруктура державного бюджету в кожній країні має свої національні особливості. Вона залежить від характеру адміністративної системи, структурних особливостей економіки і ряду інших факторів. У США, наприклад, федеральний бюджет побудований за принципом «повного» бюджету і складається з двох елементів: власне урядового бюджету та довірчих (траст) фондів.\nВласне урядовий бюджет охоплює і фінансує загальнонаціональні програми, пов’язані з політичними, економічними і соціальними функціями держави. У складі його витрат — військові, економічні, зовнішньоекономічні та зовнішньополітичні, виплата відсотків по федеральному боргу, соціальні, апарат управління. Доходи формуються в основному за рахунок податків (особистий прибутковий податок, податок на прибуток корпорацій, акцизи, мита). Федеральні фонди складають 70% усього федерального бюджету, на них приходиться вся сума бюджетного дефіциту.\nДовірчі фонди, що носять цільовий характер. Більшість з них пов’язана з діяльністю окремих видів державної виробничої інфраструктури (утримання федеральних автострад, аеропортів, гідроелектростанцій). Найбільшими фондами є фонди соціального страхування (різні види пенсійного забезпечення, допомоги по хвороби, безробіття). Доходи довірчих фондів утворюються від експлуатації державної власності. Фонди соціального страхування в приватному секторі створюються за рахунок внесків працюючих і підприємців, а для державних службовців — із внесків самих службовців і федерального уряду.\n2 .ДЕРЖАВНИЙ БЮДЖЕТ ЯК ІНСТРУМЕНТ ФІНАНСОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ ЕКОНОМІКИ\nДержавний бюджет є основною формою планомірного утворення і використання централізованого фонду грошових коштів, які спрямовуються на забезпечення розширеного відтворення, задоволення суспільних потреб і соціальний захист населення.\nВ системі фінансів держбюджету посідає провідне місце і є найважливішим засобом розподілу і перерозподілу національного доходу.\nСутність і роль держбюджету визначаються способом виробництва, функціями держави. В сучасних умовах переходу до ринкових відносин державний бюджет Республіки Узбекистан перетворюється в могутній засіб перебудови народного господарства, соціального захисту населення і підвищення матеріального і культурного рівня життя громадян, зміцнення оборони і незалежності і розвитку економічних відносин з іншими країнами.\nСутність держбюджету розкривається найбільш повно у 3-х напрямках:\n1. Бюджет — це основний фінансовий план держави.\n2. Бюджет — найбільший централізований грошовий фонд країни.\n3. Бюджет є вираженням економічних розподільних грошових відносин, тобто він є частиною системи фінансів, являє собою централізовані фінанси.\nУ системі фінансових відносин бюджет відіграє провідну роль. За допомогою бюджету держава активно впливає на формування і використання інших фінансових планів, забезпечується їх взаємна ув’язка. Досягається відповідність і рух матеріальних і грошових ресурсів в масштабі всієї країни, у ході перевірки фінансових планів з’являються додаткові резерви для зростання доходів бюджету та економії витрат, для найбільш ефективного ведення господарства.\nДержбюджету тісно пов’язаний з планом економічного і соціального розвитку країни, фінансовими планами галузей, державним страхуванням, фондами соціального забезпечення і страхування, балансом грошових доходів і витрат населення, кредитними та касовими планами Центрального банку.\nДоходи і видатки бюджету плануються в залежності від показників економічного і соціального розвитку як всієї республіки, так і її окремих регіонів.\nВ останні роки в Узбекистані питома вага бюджету в джерелах фінансування капітальних вкладень поступово скорочується, так як зростають власні джерела фінансування самих галузей і підприємств. Або візьмемо витрати бюджету на соціально-культурні заходи: по народнохозяйственному планом визначаються такі показники, як мережа соціально-культурних установ, а також контингенти учнів, кількість ліжок у лікарнях, причому визначаються середньорічні контингенти та середньорічну кількість ліжок. При цьому треба знати норми витрат на ці цілі, в тому числі бюджетні норми.\nНа основі фінансів галузі уточнюються дані за податками з підприємств, об’єднань, організацій щодо фінансування галузей.\nВиконання народногосподарських завдань неможливе без виконання бюджету, але і виконання бюджету залежить від виконання народногосподарських завдань з обсягу реалізованої продукції, за отриманими накопичень і т. д.\nУ процесі бюджетного прогнозування і накопичення бюджету ведеться систематичний фінансовий контроль за діяльністю підприємств, установ та за дотриманням ними режиму економії, виявляються резерви росту продуктивності праці, підвищення ефективності виробництва.\nЗначна частина доходів населення — заробітна плата працівників невиробничої сфери, пенсії, допомоги, стипендії — виплачується за рахунок бюджету готівкою. Звідси зв’язок з касовим планом Центрального банку, баланс грошових доходів і витрат населення.\nДержавний фонд з виплат пенсій тісно пов’язана з держбюджетом, а також з фондом соціального страхування. Основна маса доходів цих фондів формується за рахунок відрахувань з держбюджету республіки.\nНаціональна політика теж проявляється через держбюджет. Це систематична допомога бюджету Республіки Каракалпакстан у розвитку її економіки за рахунок відсоткових відрахувань від доходів республіканського бюджету, а також інші шляхи дотації.\nУ міру розвитку суспільства зростає роль держбюджету в розподілі суспільного продукту і національного доходу.\nБюджетне фінансування має цільовий характер. За допомогою бюджету забезпечуються потреби виробництва і невиробничих сфер, встановлюються правильні пропорції в розвитку економіки, окремих економічних районів і регіонів, окремих галузей господарства.\nВ цілях проведення макроекономічного аналізу в країнах з перехідною економікою корисно підрозділити статті доходу на дві великі аналітичні категорії: податки, що стягуються з приватного сектора, і отримуються з-за кордону трансферти.\nЩо стосується стягнутих податків, то їх макроекономічний вплив протилежно трансфертів. Хоча внутрішня абсорбція при цьому безпосередньо і не зачіпається, збільшення податків опосередковано знижує часткову абсорбцію, зменшуючи частковий наявний дохід. Разом з тим спроби підняти податки вище традиційного рівня можуть призвести до широкого розповсюдженню таких явищ, як ухилення від сплати податків та перенесення центру ваги деяких видів економічної діяльності на чорний ринок.\nЗарубіжні трансферти у держсекторі також не роблять безпосереднього впливу на рівень внутрішньої абсорбції, якщо мати на увазі витрати цього сектора. У тій мірі, в якій очікуване в майбутньому збільшення таких трансфертів спонукає приватний сектор переглядати свою оцінку майбутніх заборгованостей по податкових платежах у бік пониження, передбачуваний «постійний» наявний дохід приватного сектора може зростати, що мало б непрямий позитивний вплив на внутрішню абсорбцію.\nВплив змін доходної частини бюджету державного сектора на реальний сукупний попит може бути досить чітко визначено.\nТак, зростання чистого прибутку державних підприємств за рахунок збільшення цін на їх продукцію — це свого роду податок на приватний сектор в тій мірі, в якій вищезазначена продукція реалізується на внутрішньому ринку (комунальні послуги, громадський транспорт), а також свого роду трансферт з-за кордону, якщо ця продукція надходить на експорт.\nУ цілому видатки державного сектору можуть бути підрозділені на витрати на товари і послуги, трансфертні платежі та сплату відсотків. Необхідно розглянути вплив кожного з цих компонентів окремо на сукупні витрати.\nВидатки державного сектору на товари і послуги, вироблені в поточний період часу, самі по собі є одним з компонентів сукупних внутрішніх витрат і таким чином вносять безпосередній внесок у внутрішню абсорбцію. Якщо держсектор закуповує товари вітчизняного виробництва, що не реалізуються на зовнішньому ринку, такі закупівлі служать доповненням до сукупного попиту на вітчизняні товари. Однак імпорт державного сектора і закупівля товарів, які могли б бути продані за кордоном за світовими цінами, не мають прямого впливу на реальний сукупний попит на товари вітчизняного виробництва. Витрати держсектора на подібні конкурентоспроможні товари призводить до погіршення торговельного балансу країни і при цьому не роблять безпосереднього впливу на реальний сукупний попит або на такі макроекономічні змінні, як реальний обсяг виробництва і темпи внутрішньої інфляції.\nНепрямий вплив закупівель держсектора широко дискутується. Ці дискусії отримали назву «дебатів з питання про витіснення». Існує чимало каналів, через які збільшення витрат держсектора побічно впливає на витрати в приватному секторі. Дискусія точиться навколо того, наскільки збільшення державних витрат зменшує або збільшує витрати приватного сектору, приводячи до загального зростання витрат, відмінному від того, який спочатку мав місце в державному секторі. В ефекті «витіснення» (або, навпаки, «втиснення») можна виділити кілька рівнів.\nРівень перший: держсектор купує «громадські» товари і послуги, що замінюють або доповнюють закупівлі сектора, що впливає на сумарні приватні витрати.\nдругий Рівень, в тій мірі, в якій збільшення державних витрат тягне за собою відповідну заборгованість по податкових платежах для приватного сектору або в даний час шляхом фінансування податків, або в майбутньому, коли виникає необхідність погашення державного боргу, поточний або майбутній приватний чистий дохід (т. тобто дохід після сплати податків) скоротиться, що викличе і деяке скорочення приватних витрат.\nтретій Рівень: якщо зростання державних витрат в результаті призводить до чистого збільшення сукупного попиту при первинному рівні цін і процентних ставок, внутрішня економічна діяльність може зрости, але це здатне призвести до скорочення приватних витрат. Так, наприклад, якщо внутрішня процентна ставка стрибає вгору, щоб відразу ж підтримати рівновагу портфеля цінних паперів при збільшеному попиті на гроші, компоненти сукупного попиту, особливо чутливі до змін відсоткових ставок, будуть мати тенденцію до зниження. Навпаки, якщо дисбаланс портфеля буде мати тенденцію до збереження, то надмірний попит на гроші може спонукати домогосподарства скоротити поточні витрати, щоб накопичити готівку.\nНавіть при відсутності цього останнього ефекту фінансування додаткових витрат державного сектору може збільшити вартість або знизити доступність фінансування для приватного сектору — в залежності від фінансово — економічної структури і характеру відповідної кредитно-грошової політики. Нарешті, якщо номінальна заробітна плата гнучка або якщо збільшення державних витрат очікувалося заздалегідь, коли укладалися нині діючі контракти з номінальними ставками зарплати, рівень внутрішніх цін може піднятися досить високо, щоб знизити приватні витрати на суму, еквівалентну суспільним витратам, не викликавши жодних чистих змін в реальному сукупному попиті. Ясно, що значення кожного з цих факторів буде визначатися особливостями тих чи інших інституційних характеристик і структурними параметрами тієї чи іншої конкретної країни.\nТрансфертні платежі з державного сектору в приватний всередині країни не є купівлею вироблених в даний момент товарів і послуг і тому прямо не позначаються на внутрішній абсорбції.\nПроте вони зачіпають приватний наявний дохід і в силу цього побічно впливають на приватні витрати. Сума приватних витрат, стимульованих трансфертами певного розміру, швидше за все залежить від регулярності трансфертів (епізодичні трансферти будуть, ймовірно, в основному відкладатися у вигляді заощаджень), особливостей конкретного одержувача в приватному секторі, що відображається на граничній схильності до споживання за рахунок поточних доходів (тут можуть грати роль такі демографічні фактори, як вік людей і розмір домогосподарств) і характеру фінансової системи (який позначиться на ступеня нестачі ліквідності у одержувачів трансфертів).\nНарешті, так само, як і трансфертні виплати, сплата відсотків держсектором приватному не позначається безпосередньо на внутрішній абсорбції і сукупному попиті і мова йде лише про непрямий вплив, який вони чинять на рішення щодо приватних витрат. Збільшення сплати відсотків за держсектором зовнішньої заборгованості при незмінних витратах на товари та послуги «нефакторного» характеру також не матиме безпосереднього впливу на сукупний попит на вітчизняні товари і послуги.\nВ останні роки виникли суперечки з приводу того, чи не має та частина сплати відсотків, яка відповідає темпам інфляції, впливу на сукупний попит, аналогічного тому, яке надає частина, що відповідає реальному відсотку. Можна вважати, що інфляційний компонент сплати відсотків еквівалентний амортизації (погашення) державного боргу. Така амортизація зазвичай не вважається державними витратами, оскільки вважають, що за нормальних обставин громадяни реінвестують у цей борг на колишніх умовах, так що сукупний попит не змінюється. І все ж сумнівно, особливо при високих темпах інфляції, що інфляційний компонент сплати відсотка абсолютно нейтральний по відношенню до сукупного попиту із-за зміни умов і «грошове ™» (наявності грошових властивостей) державного боргу, які можуть статися у такого роду ситуації, особливо якщо придбання іноземних активів є реальною альтернативою збереженню державного боргу.\n3 . АНАЛІЗ БЮДЖЕТНОЇ ПОЛІТИКИ УЗБЕКИСТАНУ\nНабрання Узбекистаном незалежності супроводжується формуванням самостійної політики в області формування і використання доходів держбюджету. Дотації з союзних джерел більше не поповнюють доходи держбюджету республіки. Все це сформувало потребу в зміні податкової політики республіки. На першому етапі економічних реформ, здійснених в республіці, була реформована і податкова політика. Основна мета податкової політики цього періоду — забезпечення належного рівня доходів держбюджету. Ця задача вирішувалася в період спаду виробництва і відповідного скорочення налогооблагательной бази. Даний період характеризується великою різновидом податків і їх високими ставками, що не могло не стримувати розвиток виробництва в республіці.\nТака система оподаткування не відповідала завданням економічної стабілізації, збільшення обсягів виробництва і стимулювання підприємницької діяльності в республіці (вилучення виручки у вигляді податків та обов’язкових платежів у підприємств склало 37,2% і більше).\nщо Діють високі ставки оподаткування доходів поєднувалися з величезним числом податкових пільг. Тим не менше ці пільги не тільки не вплинули конкретним чином на розширення виробництва та розвиток підприємницької діяльності, але і сприяли ухиленню від сплати податків.\nОсновна вага податкового тягаря лягла на доходи підприємств при відносно низькому рівні оподаткування природно-сировинних ресурсів і майна.\nНеобхідність подальшого розвитку і реформування податкової системи певною мірою реалізована в Указі Президента Республіки Узбекистан «Про основні напрямки збільшення стимулюючої ролі податків в Республіці Узбекистан». Рішення, прийняті на підставі Указу, знайшли відображення у змінах податкових ставок і видів податків з 1 січня 1995 р.\nНа сьогоднішній день доходи держбюджету україни формуються за рахунок надходжень за такими видами:\n1) індивідуальний прибутковий податок — справляється за прогресивною шкалою до 32% залежно від рівня заробітної плати;\n2)податок на прибуток підприємств — до 1992 р. стягувався податок на прибуток разом з платою за фонди і трудові ресурси, з 1992 р. цей податок замінений на податок на доходи (в середньому ставка податку 12%; в 1993-1994 рр. — 18%), з 1 січня 1995 р. він замінений податком на прибуток підприємців (ставка податку — 38% прибутку). Законом передбачається можливість коригування затвердженої ставки податку на прибуток у бік зменшення допомогою стимулюючих коефіцієнтів. (Вона може знижуватися до 10% при направленні більше 50% балансового прибутку на розвиток виробництва.)\nЗастосовується понижуючий коефіцієнт до встановленої ставки податку у розмірі 0,3 процентних пункту на кожен 1 % приросту обсягів виробництва продукції.\nШість груп підприємств частково або повністю звільняються від сплати податку чи мають податкові пільги: новостворені підприємства, підприємства, патентують інноваційну продукцію, спільні підприємства (більш ніж 30% іноземного капіталу), спільні підприємства з іноземним капіталом республіканських інвестиційних програм, фермерські господарства, приватизовані підприємства;\n3) податок на соціальне страхування (ставка податку 37,2% від фонду заробітної плати) введено в 2001 р.:\n35% — фонду соціального страхування;\n0,7 % — до фонду Ради Федерації профспілок;\n1,5 % — в фонд зайнятості;\n1,2 % податку виплачується за рахунок працюючого у фонд соціального страхування;\n4) податок на власність (майно) стягується з 1992 р. за ставкою 0,5% від вартості майна, вартості основних виробничих фондів, що перебувають на балансі підприємства. З 1993 р. ставка податку підвищується до 17% щорічно. У 1995 р. ставка податку підвищено до 2%;\n5) податок на землю з 1 січня 1994 р. введено на землі несільськогосподарського виробництва, з 1 січня 1995 р.- на землі, які використовуються в сільськогосподарському виробництві — виплачується з 1 гектара диференційовано по зонам і за видами землі з урахуванням розташування ділянки та його забезпеченості водою. У 1995 р. у зв’язку з інфляційними процесами сума податку збільшена в 15 разів;\n6) акцизи — цим видом податку оподатковуються алкогольні напої, сигарети, килими, меблі, холодильники, телевізори. Ставки, диференційовані за видами продукції, встановлюються у відсотках до вартості у окремих цінах; з 1993 р. введено акцизи на хлопковолокно, з 1994 р. — на нафтопродукти, з 1995 р. — на природний газ, нафту, газовий конденсат, товари першої необхідності і повсякденного попиту;\n7) податок на додану вартість — запроваджено з 1992 р. замість податку з обороту і податку з продажу. Ставки податку щорічно коригувалися: 1992 р. — 30%, 1993 р. — 25% (6% залишалося в розпорядженні підприємств, тобто фактично у вигляді податку виплачувалося 19%), з 1 червня 1994 р. — 20%, 1995 р. — 18%. На перший погляд, 1 червня 1994 р. ставка оподаткування знизилася на 5%, — фактично ж вона підвищилася на 1%;\n8) мита — введені з 1994 р. за диференційованими ставками залежно від виду продукції. Імпортні мита були введені і скасовані у серпні 1992 р. але збережені експортні мита. У жовтні 1995 р. відновлено імпортні мита з 26 найменувань товарів за дифференцируемым ставками до 100% вартості імпортованої продукції;\n9) податок з власників транспортних засобів — введено в 1993 р. за ставками, встановленими в залежності від потужності двигуна та виду транспорту. У 1994 р. підвищені ставки податку для юридичних осіб у 50 разів, для фізичних осіб — в 25 разів щодо ставок 1993 р. До 1995 р. ставки підвищені в 15 разів до рівня 1994 р.;\n10) плата за воду — введена в 1993 р. диференційовано з поверхневих джерел — 15 коп/куб. м (з підземним джерелам — 20 коп./куб. м.). У 1994 р. плата за воду підвищена в 9 разів, у 1995 р. — в 50 разів відносно рівня 1994 р.\nУ 1995 р. у республіці введено податок на надра.\nУ цьому ж році скасовано ряд податків:\n— на сировинні ресурси, що вивозяться за межі республіки; стягувався з 1992 р. за диференційованими ставками, середня ставка податку — 5%, у 1993-1994 рр. — 10%;\n— лісовий дохід;\n— вилучення в бюджет 20% від нарахованої амортизації.\nУ 1994 р. скасовано ресурсні платежі — стягнення в розмірі 6% від вартості матеріальних витрат, вкладених в собівартість продукції; стягувалися з 1993 р.\nЗ березня 1996 р. згідно з Указом Президента Республіки Узбекистан для стимулювання експортного виробництва вводиться диференційоване зниження ставок податку на прибуток підприємства, що збільшує частку експортної продукції в загальному обсязі виробництва. За роки незалежності зазнали зміни і витрати, существляемые з держбюджету республіки. У витратах держбюджету була і залишається особливою статтею соціальний захист¨ населення. З 1991 р. запроваджується виплата допомоги матерям з диференціацією цих допомог в залежності від віку дітей у зв’язку із зростанням рівня цін. З держбюджету республіки відшкодовується різниця в цінах на найважливіші види продуктів і непродовольчі товари; виробникам відшкодовувалася різниця в ціні за харчування студентів і школярів.\nАле соціальний захист не торкнулася найбільш вразливих верств населення і з 1994 р. всі споживчі субсидії відхиляються з одночасним збільшенням допомоги для малозабезпечених верств населення.\nДо 1991 р. з держбюджету республіки надавалася підтримка підприємствам промисловості, будівельного комплексу, житлово-комунального господарства та інших галузей народного господарства в основному на поповнення власних оборотних коштів і на підтримку збиткових підприємств.\nЗ держбюджету покривалися витрати, пов’язані з експлуатацією споруд Мінводгоспу, так як побоювалися підвищення цін на сільськогосподарську продукцію через переведення господарств на платне водокористування, але з 1994 р. повністю скасовані ці та інші види дотацій всім госпрозрахунковим підприємствам.\nЯк і в більшості країн, в Узбекистані існує дефіцит державного бюджету, який фінансується з різних джерел. З 1995 р. до основного джерела фінансування дефіциту держбюджету — до кредитів Центробанку — додалися зовнішні позики і випуск середньострокових цінних паперів.\nТаким чином, по мірі здійснення національної моделі ринкових реформ в Узбекистані формувалася сучасна державна бюджетна політика, заснована на вивченні світового досвіду, так і на особливостях розвитку країни.\n1. Ковальов Ст. Ст. «Фінансовий аналіз», М: Фінанси і статистика, 2-е видання, 1998р.\n2. Ковальов Ст. Ст. «Фінансовий аналіз. Методи та процедури», М: Фінанси і статистика, 2001р.\n3. Колчина К. В. «Фінанси підприємства;», М: Юнити, 2-е видання, 2001р.\n4. Стоянова Е. С. «Фінансовий менеджмент», М: Перспектива, 5-е видання, 2000р.\nКороткий опис статті: узбекистан політика Шляхи формування і структура державного бюджету. Планомірне утворення і використання централізованого фонду грошових коштів. Доходи і видатки державного сектора. Аналіз бюджетної політики Узбекистану в умовах ринкової економіки. держбюджет витрата дохід ринок\nДжерело: Бюджетна політика Республіки Узбекистан\nПольські обігу та імена, Між двома світами: Росія vs Польща\nЩо зображено на картинці картинка з гри словоєд\nПолітика безпеки . Безпека мереж


"Говорю із 41-го…" | КиевВласть\nДо дня скорботи і вшанування пам’яті жертв війни в Україні в Національному музеї історії України у Другій світовій війні відбулася презентація спецпроекту "Говорю з 1941-го…". Понад 1200 послань з фронту, що були вивезені нацистами з окупованого Кам’янця-Подільського до Відня повернулися на Батьківщину лише через 70 років. Наразі більшість з них знаходиться в музеї, а деякі навіть потрапили до адресатів.\nНаукові співробітники й екскурсоводи музею записали аудіо-версії 37 листів з колекції "Непрочитані листи 1941-го". Кожен відвідувач музею мав змогу почути переживання бійців, які влітку 1941 року, стали на захист своєї країни. Почуття й переживання, які вони посилали до своїх близьких.\n"Зазвичай у цей день відбуваються тематичні заходи та зустрічі, але впродовж останніх років, коли війна триває на сході України, ми відчули потребу в тому, щоб в цього дня розповідати не про бойові дії, наступи, операції, а про людей, які дізналися, що на територію їхньої країни напали вороги. Адже це життєві історії, людські відчуття й почуття і вони нам сьогодні дуже близькі, через понад 70 років",- розповідає заступник генерального директора музею Людмила Гринчук,- “Що вони відчували?”, “Як вони бачили майбутнє?”, “Чи були готові до того, що сталося?” - такі питання часто задають відвідувачі. Але ми не були в той час, ми знаємо лише зі спогадів, та найяскравішим переломом свідомості й сигналом пам’яті є листи. Тому ми вирішили звернулися до нашої унікальної колекції листів за червень липень 1941 року. Результатом став спецпроект, який має назву "Говорю з 41-го…".\nОсобливістю колекції "Непрочитані листи 1941-го" є те, що 7 років тому, згідно реставраційних процесів, матеріали було повернуто до України з Австрії, як колишній трофей, вивезений нацистами до Технічного музею, де зберігалася колекція - 1215 конвертів з листами. У одній із знайдених записок нациста другові була вказівка: "Ти цю колекцію не розпорошуй. Ми з тобою будемо вивчати настрої радянських людей у перші дні війни…". Саме ці настрої зберігалися в Австрії понад 70 років.\nЯк повідомляє Надія Олександрівна Столярчук, людина, яка прийняла унікальну колекцію в 2010 році, ніхто спочатку не міг прочитати написане, навіть якби і одразу розкрили конверти. Адже більшість листів була від мешканців Західної України, які в ті часи були здебільшого малограмотними. Тому науковцям було дуже важко працювати, щоб знайти основну думку кожного листа.\n"Коли ми взяли заклеєний пакет і прочитали записку, в якій написано "не розпорошувати конверти", відчуття неможливо було описати словами! Здавалося, що ці конверти самі відкриваються і просять: "Прочитайте нас, віддайте нас нашим дітям, дружинам і онукам, поверніть нас туди, куди ми писались!". Наше завдання полягало в тому, щоб діти тих солдат, яким на сьогодні 60-70 років, могли отримати батькові слова. Тому наш колектив шукає родичів бійців і відправляє лист з минулого, а іноді виїжджає та вручає його особисто. Вже знайдено 616 родин і вручено 616 листів",- ділиться Надія Олександрівна.\nДо пошуку родин активно долучаються місцеві органи влади, краєзнавці, засоби масової інформації. Лише за останній час спільно з журналістами ТСН телеканалу "1+1" на Хмельниччині було вручено сім листів, з журналістами телеканалу "24" в Ірпені вручено онучці лист від Титарчука Василя Прокоповича, який загинув у боях на польській землі.\n"…Не усіх на війні вбивають", – заспокоював 28-річний Василь дружину. Просив не журитися, доглядати дітей, не сидіти без хліба. Днями знайдено доньку Хайма Гейхмана, яка проживає в Ізраїлі. Автор листа зник безвісти 1944 року.\n- Ми робимо копії, які не можливо відрізнити від справжніх. І от такі муляжі відправляються із супровідними записками, щоб людина зрозуміла, відкривши поштову скриньку, що вона отримала. На основі цих листів ми видали наукове видання "Непрочитані листи 41-го.\n- По-перше, було цікаво дізнатися, що хтось зберігав живу історію на папері у Відні і як вона потім повернулися, - поділилася своїми емоціями науковий співробітник музею Ганна Тарасенко, яка разом із колегами плідно працювала над пошуками адресатів і записала аудіо-версії листів, які жінки відправляли на фронт своїм чоловікам і синам,-Але емоційний стан дуже важкий, потрібно здолати в собі біль і розуміння того, що людина писала у відчаї. І недосказаність виникла в серці, тому що треба було завершити процес, доставити листи, та є момент етичного характеру: чи можна читати листи людини, яка писала особисте? Саме цей переломний момент був найтяжчим для мене, але оскільки робота проводиться в музеї й наша команда має дослідити минуле та обов’язково донести його відвідувачам, було вирішено розкрити багатолітні почуття на папері. Спілкування з листами - це неймовірна річ, адже розумієш багато аспектів і тих проблем, з якими сьогодні ми не стикаємося: ті почуття, стан людини, навіть побут."\nОглядаючи експозицію, відвідувачі музею вслухалися в аудіозаписи листів, й на їхніх очах часто бриніли сльози. 68-річна киянка Оксана Прилипко щороку 22 червня приходить до музею. Найбільше її вразило те, що листи прочитали саме молоді люди. Через їхні голоси поєдналося минуле й сьогодення. "Я слухала ці листи 41-го, а у мене перед очима були сучасні захисники на Сході України", – поділилася жінка. Отець Петро, настоятель церкви Святої Трійці з Тернопільщини, завітав до музею разом із вихованцями недільної школи. "Почуті листи допомагають відкрити душу…", – сказав священик.\n14-річний Олексій прийшов до музею сам. "Відразу впадає в очі, що люди навіть під загрозою власного життя в першу чергу думають про рідних, турбуються про них", – написав у книзі відгуків юнак.\nНадалі триватимуть пошуки родин, яким адресувались листи. А проект " Говорю з 1941-го…" планується проводити кожного року 22 червня до дня скорботи і вшанування пам’яті жертв війни в Україні.\nОлександра Кабачок, десятикласниця\nТеги: новости киева, война, музей, память, юнпресс


2. Історія Християнства - історія Європи Про те, як християни\n2. Історія Християнства - історія Європи Про те, як християни завоювали Рим\nІсторично християнство як термін і суспільне явище виникло в I столітті. Перші учні та послідовники Ісуса Христа були євреями за національністю та іудеями за релігійною ознакою. Послідовники вчення Ісуса з Назарета отримали найменування християн від римлян. Християни, за свідченням останніх, «збиралися рано, зі сходом сонця, і співали гімни Христу як Богу».\nСпочатку перші християни розглядалися представниками державної влади міста Риму як одна з сект іудаїзму, яких до I століття було чимало. Консерватори іудаїзму називалися фарисеями, реформаторами на релігійному грунті були саддукеї, що заперечували воскресіння мертвих. Не дивно, що римляни, спочатку ставилися до християнства досить позитивно, бо вони протегували всім місцевим релігійним вченням, оскільки вважали, що будь-яка релігія зміцнює державу.\nДо I століття нашої ери, Римська імперія була строкатим, за національним складом, державою. Воно відрізнялося достатньою віротерпимістю, мало того, римляни самі звозили в рідне місто статуї богів, які привозили з завойованих земель. Статуї розглядалися громадянами Риму ще й як символ завоювання і підкорення народів, статуї богів були документами землеволодіння. Римляни не втручалися в релігійні суперечки підкорених народів, їм було достатньо того, що піддані платили податки і не проявляли сепаратизму.\nХристиянам була надана підтримка і захист імперії в силу багатьох факторів. Палестина була в той час процвітаючою окраїною Римської імперії.\nЄвреї ж розглядали Римське панування вкрай негативно, оскільки вважали себе богообраним народом і очікували пришестя Месії, Який, на їх думку, позбавить євреїв від римського ярма. У Палестині панувала вибухонебезпечна ситуація - час від часу спалахували дрібні повстання, народ готувався до серйозної виступу проти римлян. Римлян ненавиділи, а збирачі податків розцінювалися як нечисті люди, після зіткнення з якими слід було принести очисну жертву.\nХристияни ж, на два основних питання римської політики, реагували позитивно. Вони не закликали до бунту, стверджуючи, що на землі немає такої влади, яка була б не від Бога. Сам Засновник цієї релігійної течії, на каверзне запитання: «Платити чи не платити данину Кесарю?», Відповів: «Віддавайте Кесарю - кесареве, а Богу - Боже». Крім того, будь-який поділ, з яких-небудь критеріями, в середовищі підкорених народів, також розглядалося імперією позитивно. Римляни дотримувалися відомого принципу «Розділяй і володарюй». Християнство, як іудейська секта, віталося і заохочувалося.\nФакт існування Самого Христа, як історичної особистості, також не викликає сумніву. Багато античні, ранні християнські історики пишуть про Нього. Власне, сумніви в цьому виникли тільки в XIX столітті, до цього ніхто з учених та істориків не відчував коливань в даному питанні.\nІсус не був простим за народженням і соціальним станом жителем Іудеї, як про це писали довгий час. Він не був сином теслі, як традиційно прийнято вважати. «Плотніков син», суть богословська легенда, створена з метою наближення християнства до незаможному стану. Батько Ісуса, Йосип, по іудейської традиції батьківства, був «АРХІТЕКТОН», начальником будівельників, архітектором, висловлюючись сучасною мовою. Єврей отримував соціальне становище з народженням. За староєврейською законами, кожна родина володіла земельним наділом, розміри якого залежали від походження. Цей наділ можна було продавати, здавати в оренду, дарувати, але, через п'ятдесят років, він повертався в початкове сімейне володіння. Походження, ланцюг предків, давали єврею все. Він не міг істотно знизити або підвищити соціальний статус особистими досягненнями. Це відбувалося досить рідко. Найбільш аристократичні і спроможні були царський і первосвящеників пологи. Ісус же, по батькові, Йосипу, був з роду царя, а по матері, Марії, з роду священика, теж походив із роду Давида-царя. Йосип і Марія були родичами.\nПредставник кожної сім'ї, роду, міг займатися тільки тим, що відповідало його походженням. Йосип, названий батько Ісуса, з царського роду, ніяк не міг бути теслею або каменотесом. Він міг займатися тільки тим, що відповідало довгому ряду його предків. Він був архітектор. Ісус, з царського роду, був не тільки можливим, але й найбільш підходящим претендентом на престол Іудеї. Не бажаючи втручатися в політичні інтриги, Йосип з родиною виїхав до Назорет, маленьке містечко в Юдеї. Там він жив досить просто і скромно.\nБуде доречним повідомити, що християнство, як вчення, виникло в найбільш сприятливий для цього момент - в період розквіту Римської імперії, гігантського держави, який об'єднав безліч людей і полегшив комунікаційне сполучення між ними. людство перебувало в моральному колапсі - старі істини та ідеали були висміяна, всі очікували чогось нового. І нове вчення було підхоплено, воно розлетілося по державі з швидкістю пожежі. Влада переконалися в надзвичайної популярності та універсальності вчення.\nСпочатку, все було ідеально, послідовники Христа ніде не зустрічали протидії, лише пізніше відшукалася точка конфлікту.\nПривозячи у Вічне місто статуї всіх богів і проявляючи віротерпимість, римляни вимагали від підданих поклоніння Кесарю, імператору, влада якого обожнювалася. Імператор привласнив собі право бути верховним божеством римського пантеону і піддані були зобов'язані приносити йому жертву, як символ визнання його своїм государем. Держава було тотожне імператору.\nЖертва коштувала кілька дрібних монет, та й поклоніння імператору було формальністю, в релігійне значення якої не вірили й самі римляни. Жертвоприношення не вимагало віри в серйозність скоєного, важливо було зробити обряд, тим самим, визнавши себе підданим Римської імперії. Але, для християн це було принципово важливо. Христос Сам назвав Себе царем «Царства Божого, що сходив згори». Приймаючи хрещення, кожен віруючий ставав громадянином Царства Божого, де Христос був «Цар Слави». Хрещення було своєрідною присягою на вірність. Христос був Вічним Царем Вічного Царства. І, присягаючи на вірність імператору, християнин, тим самим, порушував клятву своєму государю - Христові, і, таким чином, переставав бути християнином. Зрозуміло, люди, які вирішили прийняти віру в Христа, не могли принести жертву Кесарю, оскільки Сам Христос не відступив від своїх переконань до самої смерті. Римляни, зі свого боку, розцінювали відмову від жертвопринесення як бунт проти імператора і держави, за який покладалася смерть.\nОскільки християни не здійснювали при цьому ніяких небезпечних суспільних дій, їх і стратити, власне, не було за що. Чиновники намагалися примусити послідовників Христа зробити жертвопринесення, але, застосувавши тортури, нічого не досягали. Після тортур християн стратили, оскільки тортури відбувалися публічно, а завзятість - це вже негласний заклик до заколоту. Фізичне винищення християн приносило зворотні результати - бачачи тверду переконаність християн в своїй правоті, глядачі тортур і страт самі ставали християнами, переймаючись повагою до виніс тортури. Правда були і відступники, але їх було мало. З кожною публічної стратою християн, їх послідовників ставало все більше. Християнами ставали міські бідняки, середній клас, військові, придворні і навіть члени імператорської сім'я, аристократи. У 317году імперія визнала християнство вільним вероисповедования. Так Християнство завоювало Рим.\nДокумент, що дав християнам привілеї, отримав назву Міланського едикту. Незабаром, в кінці IV століття, християнство стало державною релігією, яку прийняв сам імператор, правда, це сталося незадовго до смерті Костянтина Великого. Втім, пізніше хрещення було традиційним в той час. Слідом за імператором хрещення приймали піддані Риму, особливо імператорський двір. Християнство стало навіть модним. Охочих хреститися стало так багато, було складено особливе випробування, яке тривало кілька років. Показавши себе щиро віруючою, будь-хто отримував хрещення, яке відбувалося раз на рік на Великдень.\nЗ римської культурою християнство проникало у найвіддаленіші куточки імперії, яка для зручності управління була розділена з IV століття на дві нерівноцінні в культурному та економічному відношенні частини - Західну і Східну. Західна Римська імперія була відсталою, в порівнянні з Східної.\nПоступово Рим занепав, столиця імперії була перенесена до Візантія, маленьке містечко.\nНа честь Костянтина Великого Візантій був перейменований в Константинополь, куди було вивезено все краще з різних куточків держави. Константинополь був задуманий столицею християнської імперії.\nУ Новій, Візантійської імперії, за задумом кесаря, має бути один імператор і один єпископ.\nЄпископ, або в перекладі з грецької наглядач, був у кожному місті і навіть у селах там їх називали хорєпископ. Вони очолювали християнські громади і здійснили церковні таїнства та обряди. Єпископ і священик була одна особа. У IV-V столітті, в Римі виникло поділ церковної ієрархії на єпископів і священиків, оскільки єпископ фізично не міг встигнути зробити всі обряди, про які просили його віруючі. Єпископ Риму передав, через спеціальне Тайну Священства, влада здійснювати всі церковні обряди, за винятком Таїнства Священства, певним особам, які отримали назву священиків. Єпископ Риму, таким чином, звільнився від частини обов'язків, залишивши за собою право керування Церквою. Цю практику, з тих же причин, перейняли єпископи інших великих міст. Пізніше, кожен єпископ мав кілька священиків для здійснення Таїнств і обрядів.\nПоступово, одні єпископи, в силу різних причин, височіли, інші визнавали владу більш значущих. Значно висунулися єпископи великих міст, що отримали титули митрополитів (від грецького слова «Митрополіс» - головний, столичне місто). Єпископи міст, громади яких були засновані апостолами, учнями Христа, і єпископи обох столиць - старої, Риму і нової, Константинополя, отримали найменування патріархів (від грецьких слів «ПАТРОС» - батько і «Архос» - старший). На Заході така кафедра була одна - Рим, і столиця, і апостольська кафедра, а в східній частині Римської імперії - цілих три: Єрусалимська, Олександрійська і Антіохійська, а також маса міст, які хоч і були невеликі, але могли похвалитися підставою церковних громад в них апостолами. Нова столиця, Константинополь, стала швидко висуватися вперед, порівняно зі старими культурними центрами. Римська кафедра, яка була першою за старшинством, але рівний в культурному відношенні, стала втрачати позиції. Константинопольська патріархія стала підкоряти собі, одну за одною, прилеглі території. Рішення одного з Вселенських (Всесвіту називалася Римська імперія) Соборів, Константинополь був поставлений другий, після Риму, християнським центром. Константинопольському патріарху підкорилися патріархи Олександрії, Антіохії і Єрусалиму, які поступово втрачали вплив. Патріарх Константинополя отримав титул «архієпископа Константинополя, Нового Рима та Вселенського патріарха». У силу перебування в столиці, вже християнської Римської імперії, константинопольський першоієрарх здобув юридичну верховенство в імперії.\nДо VI-VII століття, Західну частину імперії спіткали різноманітні лиха: поступове руйнування держави, напад варварів (так називали германців римляни) і кочівників. З Вічного міста, в Константинополь переїхала вся знать, воєначальники, багаті люди, купці. Рим брали кілька разів штурмом, що було на ті часи небувалим фактом. Місто морально розкладався і гнив зсередини, а останній його імператор, за іронією долі носив ім'я Ромул, напередодні останнього падіння Риму, відправив імперські регалії в Константинополь і втік із залишками двору, доручивши влада в місті римському патріарху, або, як говорили в Римі, татові (від слова «папас» - батько). Так Римські папи отримали духовну і світську, адміністративну і державну владу. Папи були і залишаються до теперішнього часу, главами держави Ватикан, яке налічує нині кілька кварталів Рима. На відміну від імператорської, владу папи в Римі, була надзвичайно висока.\nУ VII-XI століттях, між старим Римом і новим, розгортається релігійне суперництво. Константинополь був правий юридично, Рим - в силу традиції. Папи і патріархи нарощували титули і землі до тих пір, поки впритул не зіткнулися один з одним. У IX столітті справа дійшла до взаємних прокльонів, але через деякий час спілкування було відновлено, а в XI столітті, в 1054 році, відбулося остаточне розділення єдиної християнської Церкви на дві частини - Західну і Східну. Кожна половина розвивалася самостійно, в силу внутрішніх резервів. За Західній частиною закріпилося найменування Католицької Церкви, в силу того, що тата мали титул Вселенських (Всерімскіх) єпископів, «кафолікос», по-грецьки, значить Вселенський.\nЗа тисячу років розділення, ці частини Церкви суттєво розійшлися в принципах внутрішнього устрою. Римська Церква обрала шлях зміцнення папської влади. Спочатку, вищим органом правління в Західній та Східних Церквах, був Собор або Збори. На соборах були присутні патріархи, митрополити, єпископи, священики, представники імператора, звичайні громадяни імперії. Це був демократичний принцип правління.\nСобор очолював Сам Ісус Христос, Він справжній глава Церкви. Незважаючи на те, що Христа не було зримо з учнями, Він реально очолював Церкву. На Сході зберігся цей принцип правління до теперішнього часу. Усі п'ятнадцять Помісних (місцевих) Православних Церков управляються Соборами.\nНа Заході вчинили по-іншому, підсилюючи папську владу. Поступово, главою Римської Церкви став папа, якому присягали не вірність кардинали, єпископи і духовенство, як васали короля. Останній повноцінний Собор Західної Церкви відбувся в XIV столітті. Він представляв собою ще деяку владу, проте після цього, Собори на Заході, хоч і проводилися, але реальною владою не володіли, оскільки просто фіксували готові законодавчі акти, прийняті татом. Влада Римського первосвященика, «раба рабів Божих», з віками збільшувалася.\nСпочатку, він був першим серед рівних, як Східні патріархи, потім видимої главою Церкви, після єдиної главою, намісником Бога на землі, і, нарешті, після II Ватиканського Собору, придбав юридично влада Бога. Зараз, згідно з церковними постановами Римського престолу, тато може змінити дію Бога, він непогрішний у своїй думці і діях, якщо вони бачили для з кафедри, слово тато завжди і у всьому правий, навіть якщо вся Католицька Церква як одна людина скаже «ні». Він вище Собору, вище державної влади, він один - Католицька Церква, згідно з рішеннями II Ватиканського Собору, що відбувся в середині XX століття.\nПравославна Церква зберегла давньогрецький принцип правління, демократичний Собор. Патріархи на Сході зараз лише перші серед рівних, не більше того. Вони - єпископи, як і інші архієреї Православної Церкви і мають всю повноту влади тільки в межах своєї єпархії або округу, у внутрішні справи інших єпископів, патріархи не вправі втручатися. Влада патріарха не поширюється на всю Помісну Церкву. Справи загальноцерковного масштабу має право вирішувати тільки Вселенський (Загальний) Собор, яких в історії Церкви було сім.\nНа даному історичному етапі, возз'єднання двох гілок колись єдиної Церкви, практично неможливо, в силу різних принципів внутрішнього устрою. Возз'єднання реально тільки при рівних системах управління, які відображають в собі і догматичне (вероучітельних) зміст. Це цілком залежить від Римського папи, оскільки тільки він, добровільно склавши з себе частину повноважень, може побажати з'єднатися з Східними Церквами. Юридично будь-які союзи Католицької Церкви з іншими релігійними об'єднаннями означають автоматичне приєднання їх до Римському престолу. Природно, Східні Патріархи на це не підуть, оскільки в цьому випадку вони повинні будуть визнати непогрішність і верховенство папи, а не Христа, що суперечить віронавчальним істинам Православ'я.\nВзагалі, сам термін «Православ'я» виник досить рано, У IV-VI століттях. Православ'я або правильно славити (Бога) означає незмінне віровчення, яке зберігатися з часів Ісуса Христа. Православ'я, чи Ортодоксія, означає ще й традиційність. Іншими словами, Православна Церква - це Традиційна Церква, що зберігає давні традиції, це консервативна і неіменна Церква. Термін «Православний» виник у зв'язку з єресями і сектами, які теж називали себе християнами, але насправді такими не були. Православними здавна називали себе всі, хто дотримувався традиційних поглядів на релігію, хто незмінно містив вчення апостолів. У часи розколів і внутрішньоцерковних потрясінь християнської Церкви. Римські папи в VIII столітті називали себе православними хранителями віри апостолів. Це було письмово викладено Римським Папою Левом X, який наказував висікти традиційно Православне віровчення на кам'яних плитах і виставити її загальний огляд в Римі.\nУ раннє середньовіччя, Римський престол непохитно дотримувався Православ'я, до його авторитету інколи вдавалися Східні Єпископи. З IV-VII століття на Сході було зосереджено все багатство філософської та богословської думки Церкви. У цей час Схід був незрівнянно вищий в культурному відношенні і освіченості. Захід просто сприймав і копіював, а частіше спрощував наукові та культурні досягнення Сходу. Там не виникало богословських дебатів, оскільки не існувало власної філософської школи.\nОдним з пунктів розбіжності між Східною і Західною частиною християнської Церкви в 1054 році був балканський питання. Юридично Балкани та Східна Європа належали Риму, але ця була околиця імперії, глухомань, на яку ніхто не претендував. У другій половині IX століття на Балкани була спрямована церковна місія Константинополя, яку очолили Костянтин (у чернецтві Кирило) та Мефодій. Вони вирушили до слов'ян, войовничому народу, якому Візантія час від часу платила данину. Місія на Балкани була успішною. Крім релігійного суперництва, Схід і Захід конфліктував політично. У раннє середньовіччя йшов розділ сфер впливу в Європі. Візантійську культуру і релігію сприйняла Східна Європа, яка тяжіла до Константинополю політично. З IV по XI століття, Візантія була найсильнішим і могутньою державою Європи.\nНа Русь Православ'я прийшло через князя Володимира, який вів успішні переговори з Візантією. Політичний союз з Константинополем був закріплений шлюбом князя Володимира з грецькою царівною Анною. Князь Володимир з дружиною прийняв християнство і, прибувши на батьківщину, хрестив Київ і околиці. Це сталося в 988 році і отримало найменування в історії «хрещення Русі». Київська Русь вступила в співтовариство християнських держав Західної Європи, в європейську цивілізацію. Хрещення Києва здійснювалося прибулими з Греції священиками, які висвятили в священики кілька російських.\nЄ історичні дані про те, що християнство проникло на Русь значно раніше, зі Скандинавії, куди попало зі Східної Римської імперії. Деякі історики стверджують, що на київських горах, був учень Ісуса Христа - апостол Андрій. Знову утворену Церква очолили митрополити-греки, а Російська Церква, була грецькою митрополією до XV століття.\nДеякі стверджують, що на Балканах провів деякий час свого отроцтва Ісус. Спочатку, найменша і безнадійна, Російська митрополія стала найбільшою, територіально і економічно перевершує Константинопольську патріархію. У середині XV століття, Російська митрополія стала патріархатом, самостійної Помісною Церквою. В цей же час впав Константинополь, зникла Візантійська християнська імперія.\nЄдино потужним православною державою залишилося Московське князівство, яке незабаром стало царством. Російські царі взяли місію захисників Православ'я і в XVI столітті була створена політична та релігійна теорія «Москва - Третій Рим». Російського царя визнали своєю державою більшості слов'ян і греків, вже йшла мова про перенесення столиці Східної Римської імперії до Москви. Але, греки сказали «ні», і цій ідеї не судилося здійснитися.\nКатолицька Церква займалася активною місіонерською діяльністю, посланці папи потрапляли на знову відкриті землі. Але, католицтво роздирали внутрішні протиріччя, породжені всепоглинаючої владою папи. Пік папської влади доводитися на XIII століття, коли перед татом тріпотіли королі Західної Європи. Папа міг відмовити в коронації і звільнити підданих від присяги королю. Поступово, стало наростати невдоволення, феодали чинили опір церковної опіки.\nПротистояння вилилося в релігійну течію, що отримало назву Протестантизму. У XVI-XVII століттях протестанти вели війни з папським престолом і арміями католицьких государів. Ідеологами протестантизму виступили Мартін Лютер в Німеччині, Кальвін у Швейцарії, король Генріх VIII в Англії. Засновані ними релігійні віровчення отримали назву лютеранства, кальвінізму і англіканства. Вони заперечували непогрішність і всевладдя тата, а також всього з цим пов'язаного.\nЩо стосується англіканства, то в цьому випадку справи були значно простіше. Король Генріх VIII не отримав від папи дозвіл на розлучення і відмовився йому підкорятися. Представники Римського престолу були видворені з Англії, на їх місце були висвячені ставленики короля, пізніше сформувалося і віровчення, яке спочатку не відрізнялося католицького. Протестантизм охопив значну частину Європи, так, що папству довелося активно захищатися. Таким чином, католицтво, як і колись християнська Церква, розділилася на дві частини. Протестантизм розпався ще на кілька течій, про які ми вже говорили: лютеранство, кальвінізм і англіканство. Англіканство стало державною релігією Англії, а протестантизм потрапив до Північної Америки, і поширився на всю Європу.\nВ даний час протестантизм втратив, за винятком англійської Церкви, монолітність. Кожне протягом розпалося на безліч напрямків. Різні напрямки зайшли настільки далеко, що християнством їх можна назвати дуже умовно. І, крім того у всіх трьох гілок християнства - православ'я, католицтва і протестантизму є маса сект.\nСекти заперечують традиційні Церкви, священство, багато Таїнства, обряди, ікони, хрести, часом храми. Секти явища постійне в історії християнства, вони супроводжують Церква завжди. Зазвичай секти існують невелике, порівняно з Церквою час, вони швидко зживають себе самі і зникають. Вже в перші роки християнства існували секти. У I столітті була сумно відома секта ніколаїтів, про яку тепер вже ніхто не пам'ятає. Церква потрясали розколи, що представляють собою відділення частини від цілого Церкви, при збереженні віровчення останньої. Вони також були недовговічні.\nПідводячи підсумки, можна сказати, що зараз християнство представлено трьома гілками - православ'ям, католицизмом і протестантизмом, а також безліччю розколів і сект. Що стосується сект, то вони називаються християнськими в пропагандистських цілях, по-справжньому в їх віровченнях міститься зовсім небагато від апостольського Передання. Протестантизм і католицизм мають деякі особливості у віровченні, що відрізняють їх від початкового християнського вчення часу Єдиної Церкви.\nПравославна, або Ортодоксальна (Традиційна) християнська Церква, з усіх перерахованих вище гілок єдиної Церкви, відрізняється більшою консервативністю. Саме ця якість виділялося Ісусом, Який заповідав, напередодні вознесіння, своїм учням і послідовникам, зберегти Церкву в тому вигляді, в якому Христос її залишив. Церква призначена бути еталоном віри і моральності для всього людства. Вона повинна бути ідеалом, до якого належить прагнути.\nПравославна Церква зберегла чистоту християнського віровчення. У ній і в даний час живуть святі, відбуваються зцілення хворих, мироточать ікони. Що ж стосується поняття про чистоту віри, то наявність занадто складною атрибутики заважає розумінню віри.\nТе ж відбувалося і в Католицькій Церкві, хоча в останні сторіччя, справедливість канонізації святих викликає деякі сумніви. Вірність рішення про канонізацію (визнання святими) діячів Католицької Церкви, досить відносна, оскільки життя цих людей, їх віра і моральні якості, можуть бути оцінені по-різному.\nПротестантизм, взагалі позбавлений мощей святих, їх там немає, не кажучи вже про секти. Визнання святості віруючого - це не чиєсь рішення, або думка групи зацікавлених осіб, а факт позначення властивостей святості Самим Богом. Люди, померлі давно, перебувають в нетлінному стані. Їхні тіла не розкладаються, не схильні до гниття, від них відбувається зцілення хворих людей. Святі, ще за життя користувалися популярністю за праведність і чистоту життя, духовні поради та благодіяння.\nФакт наявності мощей (не розкладаються тіл) святих у Церкві, православні християни вважають свідченням визнання цієї Церкви Самим Христом, бо Він перший переміг смерть, Його Тіло стало нетлінним і набуло особливі якості. Визнання Церкви Богом, за допомогою явища в неї мощей святих, означає, що і віровчення відповідає і одно чистоти Церкви, створеної Христом. Це і є та сама Церква, глава якої Христос.\nТе, до чого прагнуть істинно віруючі православні - це внутрішньо відповідати їй.\nІнформація, релевантна "2. Історія Християнства - історія Європи Про те, як християни завоювали Рим "\nхристиянство. Однак поряд з розповідями про історичні події, мені розповідали і численні перекази про нібито факти. Ці «факти» полягали в тому, що в I ст. в Грузії проповідували Євангеліє апостоли Андрій і Симон Зилот; що одягу, в які був одягнений Христос під час розп'яття і про які римські солдати кидали жереб, були перенесені до Грузії і поховані в Мцкхете\nхристиянства, так як протягом цього десятиліття неухильно зростає кількість євангельських християн, що перейшли в Православну Церкву. На додаток до цих змін, моє особисте розуміння і сприйняття Православ'я з 1991 р. значно поглибилося. Деякі з відмінностей між Православ'ям і євангельським християнством, які я раніше сприймав як абсолютні, зараз сприймаються мною\nхристиянстві на підставі таких статей як «Православ'я проти Євангелія» (див. «Бюлетень біблійних віруючих», 12-ий номер за 1999 р.) і приймають думка одного учасника за точку зору всього євангельського християнства на Православну Церкву, вважаючи, що нам властива « ворожість по відношенню до Православ'я ». Таким чином, деякі християни, читаючи популярну літературу «проти баптизму і\nхристиянства на навколишнє нас дійсність з тим, щоб побачити, як ці відмінності привели східне і західне богослов'я до різних поглядів на християнське життя. Безсумнівно, все християнське богослов'я прагне зберегти вірність біблійному вченню про Бога, людство і порятунок, проте немає жодної людини, який, читаючи Біблію, розумів би її досконало. Кожен досліджує Біблію з\nхристиянстві ми не помічаємо тих акцентів, яких дотримуються євангельські хрис-Тіан, то у нас, як правило, виникає спокуса припустити, що ми бачимо небіблійне християнство. Однак контакти з відродженими християнами з інших культур майже напевно приведуть нас до усвідомлення того, що ми ніколи не зможемо вивчати Писання без будь-якої упередженості щодо того, що воно


Луческу показує на тренуваннях Динамо нарізки гри Шахтаря, – Шепелєв\nЛуческу часто показує на тренуваннях Динамо нарізки гри Шахтаря, – гравець киян Шепелєв\nМірчі Луческу вдалось попрацювати в обох українських грандах. Зараз румунський спеціаліст веде Динамо до третього трофею у сезоні.\nНа прикладі гри одвічного ворога\nОдин із гравців київського клубу Володимир Шепелєв поділився враженнями від роботи під керівництвом колишнього наставника Шахтаря Мірчі Луческу. На думку гравця киян, "золото" чемпіонату, це заслуга саме румунського спеціаліста.\nЦікаво Луческу розділить між футболістами Динамо преміальні за чемпіонство в УПЛ\nШепелєв розповів, що 75-річний тренер є лідером за характером. Він передав цю якість футболістам Динамо, які повірили у власні сили. Також фахівець на тренуваннях киян часто показує приклад гри "гірників", який колись тренував.\nВін часто це робить. Показує нарізки з розіграшів стандартів, як виходити з-під пресингу, як Шахтар створював та забивав. Ми нормально до цього відносимось. Нам не важливо, що це Шахтар, головне – зрозуміти, що потрібно робити,\n– сказав Шепелєв.\nДо слова, київському Динамо вже за 3 тури до завершення сезону оформити чемпіонство. Сталось це у 23 турі у грі проти Інгульця, у якій кияни розгромили суперника з рахунком 5:0 та одягнули "золоті" медалі на свої шиї. Одвічний конкурент Шахтар вже немає жодних шансів наздогнати столичний клуб у таблиці. Різниця між двома грандами українського футболу складає 13 очок.\nЛуческу не збирається достроково покидати клуб навіть попри провокації десятка ультрас киян. Мірча очолив Динамо у липні 2020 року, підписавши 2-річний контракт.\nДо цього наставник з командою взяв Суперкубок України. Вже 13 травня динамівці можуть здобути ще й перемогу у Кубку країни, де вони у фіналі зустрінуться з луганською Зорею. Поєдинок відбудеться у Тернополі. Стартовий свисток судді пролунає о 19:00.


Новий музичний фестиваль у Кропивницькому | Новини\nУ Кропивницькому стартує фестиваль "Осінь з музикою Кароля Шимановського: діалог культур і часів на малій батьківщині композитора".\nВже 02 жовтня бере початок 18 музичний фестиваль. Він став традиційним і цьогоріч присвячується 145-річчю до дня народження музи композитора і видатної української художниці, майстрині, культурної діячки Наталії Давидової, а також 120-річчю заснованої нею артілі народних промислів «Вербівка». Свято музики триватиме до 11 жовтня.\nРозклад фестивалю виглядає наступним чином:


Міністерство цифрової трансформації України відкриє ще один центр підтримки підприємців "Дія.Бізнес" в Одесі, повідомляється на сайті міністерства в п'ятницю.\nВідкриття центру в Одесі стане можливим завдяки ГО "Центр проектних ініціатив "Дірект", за підтримки Visa та Odessa Business Club. Технічним партнером проекту виступила компанія "Huawei Україна".\n"Уже розроблено дизайн-проект простору. Це 120 квадратних метрів, оснащені всім необхідним для розвитку бізнесу, зокрема кафе, книгарня і конференц-зал. Простір відповідатиме вимогам інклюзивності", - зазначено в повідомленні.\nВідкриття центру "Дія.Бізнес" в Одесі відбудеться в червні 2021 року.\nУ центрі підприємці Одеської області зможуть отримати безоплатні консультації з питань диджиталізації бізнесу і переходу в онлайн, фінансового менеджменту, маркетингу, продажу, HR, юридичної підтримки тощо.\nЦентр також надаватиме освітні послуги і сервіси від провідних практиків та експертів бізнес-сфери України.\nЯк повідомлялося, раніше Мінцифри анонсувало відкриття центру "Дія.Бізнес" у Бучі влітку 2021 року.\nУ 2020 році було відкрито центри підтримки підприємців "Дія.Бізнес" в Харкові та Миколаєві, а також центр для студентів та майбутніх підприємців "Дія.Бізнес" у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка. Новий пілотний формат безоплатного консалтингу від "Дія.Бізнес" запустили в Черкасах у березні-2021, а відкриття повномасштабного центру "Дія.Бізнес" у Черкасах заплановано на 2022 рік. Відкриття центрів "Дія.Бізнес" в Одесі, Ужгороді, Кривому Розі, Кременчуці заплановано влітку 2021 року.\nТеги: #одеса #дія_бізнес #центр


Збуджуючий крем купити в Києві, ціни на креми для збудження в Україні | Sex is Good\n90 - 1100 грн Ціна\nЯк вибрати збуджуючий крем\nДодаткове збудження дійсно допоможе отримати найбільш яскравий і незвичайний оргазм. Для цього можна використовувати різні збудники або афродизіаки. Популярним видом такого засобу є гель-крем.\nЧому збуджуючий крем такий популярний?\nЗбуджуючий крем допомагає розслабитися і отримати максимум задоволення від усього процесу. Лубрикант має кілька агрегатних станів, за допомогою яких можна не тільки додатково збуджувати, але і додавати змазку, якої не вистачало.\nВиди збуджуючих кремів:\nРідкий вібратор може діяти досить довго, тому його часто вибирають, щоб урізноманітнити інтим. З ним можна буде отримати максимальний оргазм і справжню насолоду. Є і жіночий варіант такого засобу, і чоловічий. Перед застосуванням, потрібно переконатися в тому, що немає ніяких протипоказань в його використанні. Якщо алергії на компоненти немає, то рідкий вібратор допоможе отримати яскравий і насичений оргазм.\nІнтимний гель допоможе досягти приємних відчуттів максимально швидко. Використовуватися гель можна в різних випадках, адже він відіграє роль не лише збудника, але і змазки. Його можна застосовувати, щоб стимулювати пеніс або клітор, так як він подвійний і дозволяє отримати задоволення обом партнерам. Чутливість статевих органів швидше призведе до отримання яскравого оргазму.\nКрем збудливий можна використовувати як чоловікам, так і жінкам. Не тільки клітор потребує додаткової стимуляції, але і чоловіча головка. З ним відчуття будуть набагато яскравіше і незвичніше. І вагінальний, і анальний секс вимагає додаткового змащення, щоб процес був більш приємним і легким. Якщо мета - доставити якомога більше задоволення своєму партнерові, то крем - це ідеальний варіант.\nСпреї використовувати також досить зручно, але це не такий поширений варіант. Займатися сексом слід виключно зі змазкою або лубрикантом, щоб уникнути неприємних відчуттів.\nЦіни на крем для збудження залежать від його виду і якості виробництва. На ступінь збудження при використанні таких засобів впливає група факторів, одним з яких є індивідуальна сприйнятливість до компонентів складу. Асортимент нашого сексшоп магазину представляє велику кількість різних кремів, тому кожен зможе вибрати для себе щось підходяще.\nДе краще замовляти збуджуючі креми?\nКупити збуджуючий крем в Києві можна, замовивши його у нас, перейшовши в інтернет-магазин. Досить дешеві, але якісні секс іграшки забезпечать цікаве і бурхливе сексуальне життя. Замовити збуджуючі креми буде досить легко, а доставити їх зможуть до Києва, Хмельницький, Вінницю та інші міста країни.\nБезкоштовна доставка з нашого сексшопу проводиться по всіх регіонах України. Будь-яка іграшка, замовлена у нас, буде якісною і дуже приємною. Вона прослужить досить довго і буде радувати кожного свого володаря.\nМи гарантуємо не тільки хороші і якісні товари, але і швидку, а головне анонімну доставку. Вона поширюється по всій країні. Кожен бажаючий зможе отримати свою покупку, зберігши повну конфіденційність. Задоволення буде забезпечено, так як іграшки будуть доставляти виключно приємні емоції від кожного використання.\nЗбудливий крем для чоловіків Stand Up 25 г\nЗ екстрактом перцю;З ароматом\nКрем для збільшення члена Великий і Сильний, 75 мл\nКрем збудливий для чоловіків Stud Action Cream\nКрем звужує ERO, 30 мл\nЗбудження;Посилення оргазму;Звуження піхви\nПРОБНИК Гель для збільшення члена Inflate XXL, Intt 2 мл\nПРОБНИК з міні-каталогом Краплі Оргазму, 2 мл\nПРОБНИК з міні-каталогом Підсилювач оргазму Hemp


Схоже, що через скорочення кількості фільмів (мабуть, і так зрозуміло, з якої причини) зірки починають щільніше збиратися в тих картинах, які гарантовано потраплять на великі екрани. Серед них, звісно, і четвертий «Тор» від Тайки Вайтіті.\nЯк повідомляє Deadline, Карен Ґіллан і Метт Деймон уже прибули в Австралію для зйомок у стрічці, яка називатиметься «Тор: Любов і грім». Крім них у фільмі зіграють Кріс Гемсворт, Наталі Портман, Тесса Томпсон, Крістіан Бейл і Кріс Пратт.\nДля обох акторів це вже не перша поява у всесвіті Marvel. Карен Ґіллан зіграла Неб’юлу у двох частинах «Вартових галактики» та двох останніх «Месниках». Саме цю роль вона втілить і в новому фільмі. А от Метт Деймон до цього з’являвся тільки в камео. У фільмі «Тор: Рагнарок» він зіграв актора, який грав Локі у театральній постановці в Асґарді.\nПроте навряд чи в четвертому фільмі роль Деймона обмежиться простим камео. Річ у тім, що в Австралії зараз доволі жорсткий карантин, а тому всі гості зобов’язані після прильоту два тижні просидіти в ізоляції. І якщо Метт Деймон справді два тижні сидітиме на карантині тільки для того, щоб на 30 секунд з’явитися у фільмі, це, мабуть, стане одним з найдорожчих камео в історії MCU.\nКоментарі Деймона місцевій пресі теж свідчать про те, що актор зіграє доволі важливу роль у стрічці. За його словами, він проведе на зйомках в Австралії кілька місяців.\nНаразі прем’єра стрічки «Тор: Любов і грім» запланована на 6 травня 2022 року.\nтеги: Marvel Карен Гиллан Метт Деймон Тор Тор: Любов і грім\nHBO Max планує розширювати кіносвіт «Гаррі Поттера» новими проєктами\nВселенная Стивена Кинга в тизере сериала «Castle Rock»


Відкрито провадження за фактами розкрадання в особливо великих розмірах екс-власниками Приватбанку - ЗМІ - Центр журналістських розслідувань\nГоловна » Відкрито провадження за фактами розкрадання в особливо великих розмірах екс-власниками Приватбанку – ЗМІ\nКПВВ на адмінкордоні з Кримом залишаться закритими до 22 червня - Держприкордонслужба\nВідкрито провадження за фактами розкрадання в особливо великих розмірах екс-власниками Приватбанку – ЗМІ\nГенеральна прокуратура, НАБУ і Спеціалізована антикорупційна прокуратура відкрили і розслідують кілька кримінальних проваджень за фактами розкрадань в особливо великих розмірах екс-власниками Приватбанку.\nЕкс-власник Приватбанку Ігор Коломойский\nПро це пише видання Економічна правда з посиланням на джерела в правоохоронних органах, повідомляє Центр журналістських розслідувань.\nПерший епізод стосується заволодіння службовими особами Приватбанку державними коштами Нацбанку України, виділених банку на рефінансування.\nВідзначається, що посадові особи банку протягом 2014 року видали кредити під заставу майнових прав на товар 42 резидентам, підконтрольним групі «Приват», засновниками яких є 51 нерезидент з «приватівськими корінням». Вони, в свою чергу, уклали сумнівні угоди, здійснивши 100% передоплату, перерахувавши гроші на рахунки інших нерезидентів з метою нібито отримання товарів. Загальну суму в розмірі 18,9 млрд. грн. отримали кілька компаній.\nДругий епізод стосується кредитів, виданих на пов’язані з групою «Приват» компанії. Стверджується, що 16 грудня 2016 року екс-службовці банку аналогічно провели незаконні банківські операції з іншими, пов’язаними з банком юрособами. Наприклад, був укладений кредитний договір на суму 3,2 млрд гривень з компанією ТОВ «Новафарм».\nКрім того, протягом 2008-2016 років Приватбанк надав кредит ряду компаній на заздалегідь невигідних економічних умовах для банку. Середня ставка по кредиту становила 10,5%, а Приватбанк залучав ресурс в той час під 17%. Як відзначають в правоохоронних органах, відповідні компанії «мали ознаки фіктивності».\nЗабезпеченням за цими кредитами виступали застави на суму близько 267 млрд. грн., з яких майнових прав на суму 237 млрд. грн., що становить майже 90% від усього портфеля застав.\nЧетвертий епізод також стосується розтрати грошових коштів в особливо великих розмірах. Також через видачу кредитів на невигідних умовах. Заборгованість по 20 кредитними договорами, які не забезпечені майном, становить понад 1,5 млрд. грн.\nЗа інформацією Генпрокурора Юрія Луценка, на сьогоднішній день у «справі Привату» заарештовано все нерухоме майно та земельні ділянки ТОВ «ПріватОфіс» і ТОВ «Ключове рішення» – 769 об’єктів.\nКрім того, Генеральна прокуратура протягом останніх тижнів активно допитує членів кредитного комітету Приватбанку. «Готуються підозри. Також ГПУ вивчає документи і допитує ряд працівників Нацбанку, які мали контролювати процеси в Приватбанку», – розповів виданню генпрокурор.\nТакож у цій справі вже проведено десятки обшуків, спрямовані міжнародні доручення для направлення компетентним органам Кіпру, Великобританії, Британських Віргінських островів, проведена виїмка документів у відділеннях Приватбанку і призначено десятки експертиз.\nТеги: ГПУ, НАБУ, Приватбанк, САП, кримінальні провадження, хищения, Юрій Луценко\nСБУ на три роки заборонила в’їзд в Україну лідеру КПРФ Зюганову та російському продюсеру Фадєєву


«Насамперед, ви чоловіки. Вже потім – футболісти». Посвята для наймолодших карпатівців - Лента новостей Львова\n«Насамперед, ви чоловіки. Вже потім – футболісти». Посвята для наймолодших карпатівців\nДля «Карпат» украй важливі традиції та зв'язок поколінь – у клубі цінують своїх ветеранів та дбають про своє майбутнє. Однією з таких традицій є щорічна зустріч наймолодших карпатівців, які у вересні поповнили лави «зелено-білої» школи із гравцями першої команди на заміській базі в Брюховичах.\nДітлахів, які приїхали разом із своїми батьками, важко було зібрати в одному гурті, адже маленькі футболісти із захопленням розглядали усе, що є на базі. Вони хотіли випробувати усі тренажери, доторкнутися до фото на стінах, спробувати на дотик воду у басейні. Зрештою, довга галаслива «змійка» роздивилася усі закутки бази і зручно всілася на кріслах у конференц-залі. Привітати дітей із вступом до великої карпатівської родини прийшли головний тренер Жозе Мораіш, а також гравці – Артем Федецький, Денис Мірошніченко, Олексій Гуцуляк, Назар Вербний, Микита Шевченко та Дмитро Кльоц.\nЖозе Мораіш звернувся до молодого покоління із дуже змістовною та небанальною промовою, яку малеча слухала на усі вуха, ловила кожне слово тренера. Свої настанови виголосив і Артем Федецький, який невдовзі потонув у спалахах камер та помахів листочків для автографів. Але усе це було потім, а поки кожен з маленьких карпатівців отримав рюкзак із формою та міцного «краба» від старших гравців.\nІ Жозе Мораіш, і Артем Федецький сказали наймолодшим карпатівцям, що футбол – це важка і постійна праця над собою. І не лише на полі. «Не вірте тому, хто скаже вам, що в хорошого футболіста погані оцінки. Ні, ви маєте знаходити час і для футболу, і для навчання. Тільки тоді зможете розраховувати на успіх» – сказав капітан «левів».\nДіти ще довго не покидали базу – особливо вони зраділи приходу Хорхе Карраскаля та Сергія Мякушка. Колумбієць та українець не відмовили нікому, а за ними в дитячі обійми потрапили Аді Мегреміч, Папа Гуйє та Максим Кучинський. Без бажаного селфі чи автографа не залишився ніхто. Особливо задоволеними були і батьки, які бачили – наскільки щасливі їхні діти. Можливо, років за 10 у двері цієї бази зайдуть вже дорослі та сформовані гравці, які сьогодні брали автографи у своїх кумирів?\nБільше фото ви знайдете в альбомі «Посвята для наймолодших карпатівців у футболісти»\nВчера, 14:24Карпатівці у складі команди ЛДУФК вийшли у «Фінал чотирьох» Всеукраїнської Універсіади-2019\nВчера, 14:24Матч юніорів перенесено на понеділок, 27 травня\nВчера, 11:12«Карпати» та «Олімпік» розсудить Костянтин Труханов\nВчера, 10:48У Стрию проведуть "Кубок Стрия 2019" з крос-кантрі\n22.05.2019, 22:12Львівські «Карпати» на виїзді поступилися одеському «Чорноморцю»\n22.05.2019, 17:36Квитки на матч з «Олімпіком» вже у продажу!\n22.05.2019, 13:37«Левиці» запрошують на гру\n22.05.2019, 11:12Юніорів «Карпат» та «Олександрії» розсудить Віктор Бондаренко\n21.05.2019, 22:12Фабрі Гонсалес: «Ми вийшли на поле з неправильним ставленням»\n21.05.2019, 19:00Прем’єр-ліга. «Чорноморець» – «Карпати» – 3:1\n06:24День Героїв: вшанувати і подякувати\n06:24Пане Левку, підтримуємо і бажаємо перемоги!\n00:48У Дрогобичі презентували V випуск «Нагуєвицьких читань»\nВчера, 23:25На Дрогобиччині в День Героїв вшанували пам’ять Андрія Мельника та Дмитра Грицая (Перебийноса)\nВчера, 23:00Вакарчук заявив, що продовжить писати музику навіть після проходження до парламенту\nВчера, 22:24Сенат США запропонував збільшити допомогу на оборону України на 50 млн доларів\nВчера, 22:12«Квартал 95» заблокував на YouTube серіал «Слуга народу» для росіян\nВчера, 21:48У Львові представники духовенства підтримали заборону торгівлі алкоголем в МАФах\nВчера, 21:48На Львівщині внаслідок ДТП одна особа загинула, ще трьох госпіталізували\nВчера, 21:12Чернівецька міськрада заборонила проводити в місті фестивалі рівності\nВчера, 20:12Філарет заявив, що не буде виконувати три пункти Томосу про автокефалію ПЦУ\nВчера, 20:12У Львові в останню путь провели Маркіяна Іващишина\nВчера, 19:48Олігарх Ігор Коломойський консультує партію Кернеса-Труханова\nВчера, 19:36Українські льотчики-миротворці вирушили до Конго\nВчера, 19:12Димитрій (Рудюк): Ганебно наживатись на чужій біді\nВчера, 19:12Міськрада оштрафує підрядника на 350 тис. грн за неякісний ремонт у львівському парку\nВчера, 19:12Культурні події у Львові на вихідні 24-26 травня\nВчера, 19:01Держпраці втратила можливість проводити інспекційні перевірки\nВчера, 19:01Головні новини Львова за 23 травня\nВчера, 19:00Українські та польські поліцейські домовилися про створення спільної робочої групи для боротьби з організованою злочинністю


Львівська міськрада приставить охоронців на сміттєзвалище — 5 канал\nПолігон щодня з 19:00 до 08:00 патрулюватимуть троє охоронців на позашляховику\nЛьвівська міська рада планує залучити силовиків до охорони Грибовицького сміттєзвалища в нічний час. За попередніми розрахунками, така охорона коштуватиме до 150 тис. грн щомісяця. Про це розповів начальник відділу комунального господарства ЛМР Сергій Сало, пише Zaxid.net.\nУ міськраді вважають, що причиною пожеж на Грибовицькому сміттєзвалищі були підпали. Відтак, для охорони сміттєзвалища необхідно залучити співробітників поліції або спецпідрозділів.\nВін також зазначив, що свої послуги з охорони сміттєзвалища запропонували управління поліції охорони та спецпідрозділ «Титан». За попередніми підрахунками мерії, така охорона коштуватиме до 150 тис. грн на місяць. Остаточну вартість патруля мають затвердити після того, як у мерії визначаться з тим, хто саме охоронятиме полігон ТПВ.\nсміттєзвалище львівська мерія


Новий президент США: сигнали для України - Фонд «Демократичні ініціативи» ім. Ілька Кучеріва\nНовий президент США: сигнали для України\nІнавгурація нового Президента Сполучених Штатів Дональда Трампа, що відбулася 20 січня, хоча і не зробила цілком зрозумілою доктрину і плани нової адміністрації, втім внесла ясність у те, якою буде політика 45-го президента і що саме стане для нього пріоритетним. Ключові напрями роботи адміністрації Трампа, оприлюднені після цього, також додають більшого розуміння, чого ж саме варто очікувати від Америки на чолі з новим президентом. Фактично поміж рядків, але все-таки можна прочитати й певні сигнали для України, для якої двосторонні відносини зі Штатами, а тим паче – з новою командою у Білому Домі, більш ніж важливі.\nОтож, по-перше, нова політична ера в історії Сполучених Штатів – це радше акцент та зосередженість на внутрішній політиці і внутрішній ситуації в самих Штатах, аніж міжнародна «присутність» США як глобальної супердержави. Чистого ізоляціонізму від адміністрації Трампа чекати не варто, але і традиційної для останніх десятиліть глибокої залученості Штатів у міжнародні справи – теж. Очевидно, відбуватиметься згортання багатьох напрямків політики США як глобального актора або ж зміна підходу до участі у наявних альянсах і процесах міжнародної кооперації. Це стосуватиметься і трансатлантичної інтеграції, і транс тихоокеанського партнерства, і кооперації в рамках NAFTA. Для України в цьому сенсі основне – це запланований перегляд відносин між США та Європейським Союзом, а також НАТО. Налаштованості на досягнення солідарності та єдності між Об’єднаною Європою та США в принципових для України питаннях – як то санкції відносно Росії – у нової американської адміністрації, зважаючи на все, не буде. А у разі, якщо ця єдність буде для Трампа і його команди становити незначний інтерес, то це автоматично зіграє на руку лояльним до Росії силам в ЄС, які і без того все голосніше заявляють про необхідність пом’якшення санкцій і повернення до business as usual. Перегляд відносин з НАТО, незважаючи на гучні заяви Трампа під час виборчої кампанії, не буде таким відчутним і серйозним, але всім членам Альянсу вже сьогодні варто взяти до уваги: надвідданості ідеї спільної безпеки у євроатлантичному просторі від нового очільника Білого Дому чекати не варто. Зміцнення НАТО як актора міжнародної політики у пріоритетах нової адміністрації не буде. Звичайно, більший фокус на внутрішній політиці не означатиме, що вона нівелює значущість зовнішньополітичної лінії взагалі, але внутрішні фактори багато в чому визначатимуть вагомість тих чи інших тем з міжнародної площини. Економіка, міграційна політика і соціальна політика – це ті теми, які видаються новому Президенту такими, які можна «відчути» і до яких можна «торкнутися» кожному американцю. На цьому він обіцяє будувати свою політику всередині держави. І це справді не ізоляціонізм відносно міжнародних тем, але поринати Штати за Дональда Трампа, очевидно, будуть лише у ті сфери та проблеми міжнародної політики, які даватимуть конкретні преференції для політики внутрішньої. Або, як мінімум, не призводитимуть до істотних витрат – причому найрізноманітніших: як фінансових та економічних, так і безпекових та політичних. І саме це буде винятковою рисою нової адміністрації, що якісно відрізнятиме її від багатьох і демократичних, і республіканських попередніх: Америка Дональда Трампа не повинна за замовчуванням бути флагманом світових процесів, намагатися бути «присутньою» у вирішенні всіх можливих проблем – від економічних до розбудови демократії. Натомість Америка Трампа має зосередитися на тому, що вигідно їй тут і зараз: тобто, скоріше за все, підхід нової адміністрації – це орієнтація на тактичні рішення, тактичні союзи, а не на вибудовування довгострокових стратегій і схем.\nДругий важливий сигнал, який має бути почутий в Україні, є логічним продовженням вищевикладеного. Безумовної підтримки від нової адміністрації Україні очікувати не доведеться. Зробити з України успішну демократію не буде апріорі ані інтересом, ані завданням як самого Трампа, так і його найближчих соратників. На практиці це означає, що Україні доведеться боротися і доводити доцільність нових «порцій» підтримки нашої держави: як в рамках двосторонніх відносин з США, так і в рамках тих міжнародних інституцій, де голос Штатів дуже потужний – зокрема, це стосується Міжнародного валютного фонду та НАТО. Тиснути на офіційний Київ з метою примусити проводити реформи нова адміністрація не стане: це просто не вкладається в її бачення ролі відносин з Україною для Штатів. Це означатиме більші складності з отриманням фінансових коштів, але і меншу увагу до того, що відбуватиметься всередині країни. Відтак, де-факто один з міжнародних аудиторів реформ в Україні, очевидно, знімає з себе ці повноваження, а це може обернутися певним відкатом, особливо у сфері боротьби з корупцією, а також реформою судової і правоохоронної системи. Ці сфери перебували під особливим «наглядом» адміністрації Обами.\nПо-третє, чи не найбільше українську спільноту цікавить можлива відлига у відносинах США та Росії. Саме цього – великої домовленості про Україну і ціною інтересів України – чи не найбільше остерігаються в нашому суспільстві. Втім, не все у цьому аспекті однозначно. З одного боку, налаштованість на тактичну домовленість може мати місце – як мінімум тому, що Штати можуть більше уваги приділяти конкуренції з Китаєм, а не з Росією на міжнародній арені. З іншого боку, інтерес до подібної «великої угоди» не такий вже й очевидний, а сама вона – не така вже й реальна. Є спротив в лавах самої Республіканської партії, є спротив істотної частини американського суспільства, врешті-решт – домовленість з Росією обов’язково означала би бодай якісь, але поступки Штатів відносно їхньої нинішньої позиції щодо Москви. А це вже зовсім не вкладається в логіку супердержави, яка нехай і не прагне нових міжнародних перемог будь-що, але все-таки наявними потужностями і впливом у відносинах з Росією навряд чи готова буде поступитися.\nВтім, у розрізі українського питання важливо інше: жодна велика домовленість не буде реальною, якщо на це не погодиться сам Київ. Домовитися Москва і Вашингтон можуть про будь-що, але це обов’язково вимагатиме згоди від України піти на ці кроки, прийняти нову реальність. Не йти на програшні компроміси завжди залишатиметься опцією для офіційного Києва, якщо запропоновані нові правила гри будуть для нього неприйнятними. А ці нові правила можуть бути тільки такими: неприйнятними і такими, що зафіксують втрату територіальної цілісності й, можливо, легалізацію статусу-кво на Донбасі. Звичайно, сильна держава з ефективними інституціями «боялася» б таких пропозицій менше, але навіть зараз у Києва завжди буде вибір: приставати на подібні умови або опиратися на внутрішні сили і відмовлятися брати участь у реалізації потенційної “big deal”.


Про субсидії, доходи, закордон і безробіття: відповідаємо на запитання кременчужан » Всі новини Кременчука на сайті ТелеграфЪ\n16.07.2018, 11:29 Переглядів: 41 629\nДо редакції «Телеграфа» знову надійшла низка запитань від наших читачів про зміни до Порядку призначення субсидій. Фахівці Крюківського управління соцзахисту населення підготували відповіді.\nНемає доходів – немає і субсидії, навіть якщо ти офіційний безробітний\n- Чи є чітка позиція щодо тих, хто перебуває на обліку у Центрі зайнятості і допомогу не отримує? Чи достатньо цього, щоб, розраховуючи субсидію, врахували дохід у розмірі одного прожиткового мінімуму та нарахували його без участі Комісії? Чи обов'язково потрібно навчатись при цьому від Центру зайнятості, інакше стояти на обліку без доходу для субсидії немає сенсу? І якщо Центр зайнятості у своїх довідках не відображає факт навчання - яким чином доводити це відділу субсидій?\nВідповідь: Субсидії не призначаються тим, хто не має офіційних доходів. Тож особа, яка перебуває на обліку в службі зайнятості та не отримує виплат (не має ніяких доходів), не має і права на субсидію, у тому числі за рішенням комісії. Проте якщо людина перебуває на обліку в службі зайнятості як така, що шукає роботу, і впродовж цього часу навчається в центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості, вона має право на призначення житлової субсидії на загальних підставах, тобто без комісії.\nЩоб підтвердити факт навчання, особа має надати довідку зі служби зайнятості до управління соцзахисту населення.\nФакт навчання в центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості надає право на призначення житлової субсидії навіть без отримання доходів. У даному випадку буде враховано дохід на рівні одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на кінець періоду, за який враховуються доходи.\nВідповідь: За умови перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сім’ї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи та відсутності доходів, права на призначення субсидії сім’я не має, в тому числі за рішенням комісії.\nАле, якщо за кордоном понад 60 днів перебуває пенсіонер, який отримує в Україні пенсію, або особа, яка отримує в Україні, наприклад, допомогу при народженні дитини,- родина, членом якої є зазначені особи, матиме право на субсидію.\nДо 60-денного періоду перебування за кордоном не враховуються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами.\nВідповідь: Особа має право звернутись із заявою до комісії стосовно призначення житлової субсидії, але позитивного рішення Комісією винесено не буде, відповідно до абзацу 10 п. 7 Положення: «Житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім’ї особи із складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, були такими, що зазначені в абзацах другому — четвертому підпункту 3 пункту 6 цього Положення, і такі особи перебували за кордоном сукупно понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії».\n- Чи впливає на отримання субсидії той факт, що людина була за кордоном понад 60 днів по карті поляка? І якщо ні, то чи достатньо оплатити єдиний внесок і субсидію можна отримати? Дякую.\nВідповідь: Якщо член домогосподарства або член сім’ї особи зі складу домогосподарства перебував за кордоном сукупно понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, та не мав у цей період доходу, його дохід був менший за мінімальну заробітну плату та не сплачував ЄСВ – права на одержання житлової субсидії не має, в тому числі за рішенням Комісії.\nУ даному випадку субсидія може бути призначена за рішенням Комісії, якщо людина, яка мешкала за кордоном, сплатить єдиний соціальний внесок у розмірі, не меншому за мінімальний (у 2018 році це 819,06 грн), за два місяці поспіль перед днем звернення за призначенням субсидії. При цьому ЄСВ необхідно сплачувати протягом усього періоду отримання субсидії щомісячно. У разі несплати ЄСВ хоча б у одному місяці субсидія повертається за весь період призначення (опалювальний/неопалювальний).\nПро доходи та реєстрацію членів родини\n- Розкрийте тему про незареєстрованих членів родини.\nНаприклад, зареєстровані бабуся з онуком - чи слід вказувати доходи батьків онука?\nАбо зареєстровані дитина з мамою, в якої з батьком дитини шлюб розірваний - чи є батько дитини членом цієї родини і чи потрібно вказувати його дохід, про який розлучена дружина може взагалі не знати?\nЧи навпаки: шлюб не розірвано, але чоловік не зареєстрований із дружиною і взагалі живе за кордоном і не підтримує ані зв'язку, ані грошима - чи потрібно декларувати того, хто є членом родини лише на папері?\nВідповідно до ст.3 Сімейного Кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, тому, якщо у помешканні зареєстрована бабуся з онуком, дохід батьків цієї дитини враховується для призначення житлової субсидії.\nЯкщо батьки дитини розлучені і місце проживання визначено з матір’ю, дохід батька для цієї родини не враховується.\nЯкщо шлюб не розірвано, батько проживає за кордоном, немає підстав для виключення його зі складу сім’ї, незалежно від того, чи надає він допомогу, чи ні.\n- Хочу звернутися до вас із запитанням щодо нової процедури нарахування субсидії. Я офіційно працюю на підприємстві, заробітна плата 4500 грн. Проживаю і прописана з донькою 6 років у квартирі багатоквартирного будинку, площа квартири 45 кв. м. Субсидію отримую. З чоловіком офіційно в шлюбі, але він прописаний за іншою адресою. Він ФОП 2 групи, доходи є, податки сплачує. Вивчивши матеріали нововведень, я розумію, що субсидія нам тепер не "світить"? Чи можна довести, що чоловік зі мною фактично не проживає і нас із донькою не забезпечує або існують механізми все ж таки за моїх обставин отримати субсидію?\nВідповідь: Відповідно до ст.3 Сімейного Кодексу України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Отже, в даному випадку для цієї родини будуть враховані доходи батька незалежно від того, проживає він за цією адресою чи ні. Для платників єдиного податку другої групи враховується дохід у розмірі двох мінімальних зарплат (7446 грн, тобто 3723*2).\n- У нашому будинку приписані четверо осіб: батько, мати, дитина 2,5 року і я зараз у декретній відпустці. Загальний дохід 9500 грн. За новими правилами для субсидії мають враховуватись ще доходи чоловіка, навіть якщо він із нами не прописаний. Чоловік ФОП на загальній системі оподаткування. Чи можемо ми в такому випадку претендувати на субсидію?\nВідповідь: У попередніх прикладах ми уже розглядали ситуації, коли дружина та чоловік зареєстровані окремо. При призначенні субсидії все одно враховуються доходи подружжя - і чоловіка, і дружини. Для фізичних осіб — підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від отриманих (неотриманих) доходів до сукупного доходу за кожний місяць враховується дохід, обчислений в таких розмірах мінімальної заробітної плати, встановленої станом на кінець періоду, за який враховуються доходи:\nДля розрахунку субсидій для підприємців-спрощенців не береться до уваги дохід, інформацію про який отримало УСЗН від Державної фіскальної служби України. Береться 1-2-3 розміри мінімальної заробітної плати, залежно від групи платника єдиного податку, при цьому сума доходу не зменшується на розмір ЄСВ.\nДля ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування для розрахунку субсидії враховується весь дохід, отриманий на запит УСЗН від Державної фіскальної служби України.\nДля розрахунку розміру субсидії необхідно мати інформацію про доходи всіх членів домогосподарства та членів їхніх сімей, незалежно від місця їхньої реєстрації.\nДля розрахунку субсидії враховується мінімальна заробітна плата в розмірі 3200 грн. за ІІІ-ІIV квартал 2017 року.\nЯк розраховується субсидія для ФОП\nУ квартирі, загальна площа якої 53,40 кв м., зареєстровані два пенсіонери, один із яких є ФОП ІІ групи.\nЗагальна сума платежу за житлово-комунальні послуг складає 793,44 грн.\nСукупний дохід за ІІІ - ІIV квартал 2017 року для обчислення розміру субсидії = пенсія однієї особи за шість місяців у розмірі 9113,94 грн.+ пенсія другої особи за шість місяців у розмірі 8712,00 грн. + дохід ФОП ІІ групи 38400, 00 грн.(враховано дохід у розмірі двох мінімальних заробітних плат).\nСередньомісячний сукупний дохід сім’ї 9370,99 грн.\nСередньомісячний дохід на одного члена сім’ї 4685,50 грн.\nЧастка середньомісячного сукупного доходу 20,67 % (4685,50:2:1700х15%).\nРозмір обов’язкової частки платежу становить 1936,98 грн (20,67%х 9370,99 грн.)\nРозмір житлової субсидії становить 793,44 грн.-1936,98 грн. = - 1143,54 грн.\nОтже, субсидію на житлово-комунальні послуги призначено у нульовому розмірі, оскільки обов’язкова частка платежу 1936,98 грн. перевищує розмір плати за житлово-комунальні послуги 793,44 грн.\n«Чи зможу я тепер оформити субсидію?» – питають читачі «Телеграфа»\nЯк доходи зятя тепер впливатимуть на субсидію тещі? Або що змінилося з першого травня\nПраво оформити субсидію не на всіх зареєстрованих, а на тих, хто фактично проживає – залишилося\nАвтор: Татьяна Донченко Джерело фото: olevsk-gromada.gov.ua\nУ Кременчуці 16-річний п'яний хлопець «намотав» Lancer на стовп (25419)\nЗвільнення кременчужанки з полону ледь не зірвала кривава драма (18744)\nКременчук поринув у локдаун: у магазинах знову не можна купити колготи та білизну. Чи є логіка у Постанові КМУ? (15893)\nКременчужанин викликав поліцію через ДТП, а виявилося, що він у розшуку (14652)\nСтали відомі подробиці загибелі двох дітей на Сухому Кагамлику (13604)\nСпортсмен-волонтер з Кременчука, який допомагає бійцям спецпідрозділу «Альфа», потребує допомоги (11866)