ПРО АСОЦІАЦІЮ ІДЕЙ: Останнім часом так мало уваги звертається на глибоку і важливу\nОстаннім часом так мало уваги звертається на глибоку і важливу книгу Гартлі «Спостереження над людиною», вперше опубліковану в 2-х томах в 1749 р., що я спробую сформулювати основні відносяться до асоціації ідей факти, прекрасно викладені в цьому трактаті. Д-р Дж. Прістлі звернув увагу своїх послідовників на цю роботу, а «Зоономія» Дарвіна в основному базується на навчаннях Гартлі, Брауна1 і Гіртаннера2. Вченню про асоціації приділяється також велику увагу у творах Коідпльяка, але я не виявив, щоб па книгу Гартлі звернув увагу будь-хто з сучасних французьких ідеологов3 або фізіологів - Кабаніс, Дестют де Траси, Рішеран4, Мажанді5, Аделон6 або Бруссе7. Представляється, що французькі фізіологи також нехтують тим, що зробили англійці, як англійці тим, що зробили французи.\nНижченаведений короткий нарис ні в якому разі не скасовує необхідності того, щоб кожна освічена фізіолог або ідеолог уважно ознайомився з першим томом роботи Гартлі, яку, незважаючи на її непотрібні гіпотетичні додавання, навряд чи перевершує будь відома книга з мови, глибокому і точному міркуванню, просторості застосувань. Прістлі скоротив її, але сама книга настільки змістовна за матеріалом і способом викладу, що вона повинна читатися такою, якою її написав Гартлі. Його теорія вібрацій, вперше перед-ложенная сером Ісааком Ньютоном, неправильно зрозуміла і неправильно інтерпретована поверхневими авторами, може бути вірною пли ні - я схильний погоджуватися з нею, - але факти, що відносяться до великих асоціаціям відчуттів з відчуттями, відчуттів з ідеями, ідей з ідеями і тих і інших з м'язовими і іншими тілесними рухами - автоматичними і довільними, інстинктивними та інтелектуальними, нормальними і хворобливими, абсолютно незаперечні: це [адже] не теорія, а факти.\nНа асоціацію ідей вперше звернув увагу пан Гей у дисертації, предпослан «Походженню зла» Кінга, а потім пана і Локк в його «Досвід про людський розум» (кн. II, гл. 33) 8. Книга Гартлі була відзначена шотландськими метафізиками в такій поверхневої п легковажної формі, яку слід було очікувати від людей, які не можуть пли які не вміють подбати про розуміння. Але г-да Рід, Освальд, Бітті, Дугалд Стюарт і Томас Браун9 процвітали. Як фаворити кліру, бо вони належать до ортодоксальної школі ідеології, вони - онтології і психологи, вони пе порушують загальних упереджень, вони не йдуть проти клерикальних навчань, їх жахають тенденції єретичної метафізики, стиль їх творів здебільшого хороший, часто відзначений витонченістю і смаком, в той час як догматизм, який пронизує їх пустопорожні сторінки, добре розрахований на те, щоб обдурити численних читачів, згодних читати не думаючи. Але прогрес точної фізіології зруйнував їх [побудови]. Думаюча частина публіки, яка в кінцевому рахунку задає тон тієї обширнішої частини, яка не думає, втомилася тим, що доводиться тягнутися через сторінки, заповнені фігуральними словами і фразами, що не мають певного значення, і почала голосно кликати до реальних фактів і точності мови. Я спочатку схилився до думки накидати цей нарис, уважно вивчивши критичні зауваження, висловлені д-ром Блейром10 і лордом Кеймса 11 при читанні мною курсу на цю тему в кол-Леджен, де я президентства, і побачивши, як можна було б більш задовільно пояснити і проілюструвати принципи, які вони намагаються розвинути, якби вони що-небудь знали стосовно вчення про асоціацію ідей. Таким чином, вся плутанина і темрява даного лордом Кеймса пояснення ходу ідей, їх зв'язку з попередніми ідеями, його важковагове і не дуже зрозуміле пояснення того, що він називає ідеальною презентацією, - емоцій, пристрастей, симпатій і симпатичних емоцій, емоцій, подібних між собою , емоцій, пов'язаних з музикою, і багатьох інших - усе це пояснюється як очевидні випадки асоціацій. Д-р Джозеф Прістлі розумів значення цього вчення для [з'ясування] цих предметів і відзначив його застосування у своїх «Лекціях про красномовство і критиці», не додає нічого до Блеру і Кеймса. Хоча він і розумів його корисність, у своїх лекціях про це вчення він його мало використовував порівняно з розмірами його застосовності, і я припускаю, що це сталося з-за його недостатнього знайомства з фізіологією.\nУ подальшому нарисі «Асоціація ідей» я не претендую на те, щоб розвинути теорію - мою власну або будь-кого іншого. Я стверджую очевидні, добре відомі, незаперечні факти, знайомі кожному фізіологові, коли-небудь звернув свою увагу на зчеплення подразнень і рухів в нервових волокнах, але повністю ігноровані компанією метафизиков-словоблуддя, яким і не мариться, що феномени тіла можуть бути яким би то не було чином використані при з'ясуванні або поясненні феноменів духу. Цей розряд авторів задовольняється осудженням чийогось погляди, якщо його тенденція, безпосередня або віддалена, є тим, що духовенство називає єретичним і небезпечним, як всяке думку, яка прагне зменшити вплив клерикалів або викрити правління, за допомогою якого вони тримають невігласів в підпорядкуванні. «Що таке ортодоксія і що єресь?» - Запитує лорд Сендвіч в суперечках про [релігійної] корпорації та визначенні [ортодоксальності]. «Ортодоксія, мій лорд, - говорить епіскоі Уорбертон12, - це моя думка, а єресь - це думка іншої людини». Пора відкинути вивчення тенденції-якого погляди і поставити замість цього питання, що є фактом і істиною. Останні ніколи не можуть мати поганий тенденції, однак бузувіри, заточившие у в'язницю Галілея і осудившие Лоуренса і Макартнея, думають інакше. Яке слово істини? Розглянемо це питання відкрито і чесно.\nНарис вчення про асоціацію ідей буде тоді виглядати наступним чином.\nКоли враження або стимуляція додаються до якого-небудь чувствующему закінченню, вони поширюються за допомогою деякого роду рухи по ходу нерва в мозок. Рух, що розповсюджується таким чином по ходу нерва в напрямку мозку, підпорядковується таким принципам. 1)\nЦе - вібраційне рух, коливання тіла або нервового стовбура. Але мається на увазі але думку сера Ісаака Ниотона, або д-ра Гартлі, або якого-небудь іншого відомого мені автора, хоча воно помилитеся, і приписується Гартлі і в такому вигляді неправдоподібно, так як нерви не є чимось на зразок натягнутих струн клавікордів . Вони - відносно м'які тіла, що знаходяться в м'яких тілах. 2)\nНайдрібніші частинки, з яких побудовані нерви, наводяться в вібраційне рух, який поширюється вздовж всього речовини нерва в даному напрямку. Таким видається думка Гартлі. Може бути, так воно і є, але ми не маємо достатніх доказів для того, щоб встановити існування такого роду рухи в нервах. Гартлі звертається за допомогою до поняття сера Ісаака Ньютона про ефір. Але це гіпотеза. 3)\nПередбачається, що нерви виділяють дуже ніжну рідину, яка є носієм цих послідовних пульсацій або вібрацій. Але ніхто не міг виявити цю рідину, або з'ясувати її природу, або задовільно пояснити спосіб отримання нею вражень та їх розповсюдження. 4)\nВважається імовірним (але не безсумнівним), що агентом відбувається, є гальванічна рідина, виходячи з [реакцій] електричного ската (gymnotus electricus, silurus electricus), з експериментів по травленню і диханню д-ра Вільсона Філіпса, Дютроше 13 та інших і зі спостережень Д-ра Легалуа14. Але ця думка є тільки думкою, більш виразно заснованим на фактах, ніж інші, проте ні в якому разі не твердо встановленим.\nОднак, оскільки стовбур не може (безпосередньо) діяти на модулярних речовина, з якої складається мозок, але [впливає] тільки за допомогою передающегося руху, безсумнівно, що необхідно має відбуватися той чи інший рух. Воно може бути не рухом, але чимось рухомим. Під мозком я маю на увазі ті частини так званого модулярного речовини, які, згідно контрольоване фактами, включають місця локалізації інтелекту: великі півкулі, або передню частину мозку, мозочок, або задню частину, і довгастий мозок, що утворюють разом головний мозок. Представляється, виходячи зі спостережень над фактами, що головний мозок утворюється поступово шляхом продовження спинного мозку. Нерви є здебільшого парними, і головний мозок також зазвичай складається з парних частин, як спостерігали Галль15 і Шпурцгейм16. Поки що не можуть бути ірослежепи апарати, за допомогою яких електрична чи гальванічна рідина виділяється або накопичується у наземних тварин, подібно тому як це відбувається у названих вище риб. Коли де б то не було відбувається рух, воно тим чи іншим чином передається, наприклад, від почуття закінчення, наприклад пальця, до модулярних речовині мозку (як вище було пояснено), воно там відчувається або, згідно з нещодавно прийнятим висловом, сприймається. Тому кожне відчуття є по своїй суті РУХОМ В сприймаю МОЗКУ. Це настільки істинно, що ясно визнається і затверджується усіма знаменитими фізіологами останнього часу. Це можна знайти в якості виразно встановленого у Рі-Шера і Мажанди - двох найбільш цінують серед нас основних авторів. Вважаю, що це показано і д-ром Дарвіном в його «Зоономіі», в третьому розділі та інших місцях. Рух, передане таким чином, - де і завдяки чому воно відчувається або сприймається? З цього питання є дві думки, до яких може бути приєднано третє.\n1). У зв'язку з тим що дуже важко уявити, яким чином сприйняття, думку чи інтелект можуть виникнути із специфічного пристрою або розташування частин, спочатку не володіли всіма цими властивостями і перебували просто з інертною, байдужої, позбавленої свідомості матерії, філософи, особливо духовні особи, схилилися до гіпотези про сутність або принципі, відмінному від тіла, що не має жодних спільних з ним якостей, нематеріальному, не що залежить від нього і не вмираючому з ним, а що переживає його, приєднуйся надприродним чином до нашої системи організованої матерії. Завдяки такому об'єднанню ми набуваємо здатність проявляти феномени інтелекту. Цією нематеріальної сутністю або ірпнціпом є душа. Згідно з цим думку, руху, які відбуваються в нервовій системі, сприймаються або відчуваються душею і стають об'єктом її операцій. Всі явища, звані духовними або інтелектуальними, відбуваються по суті від душі як особливої сутності. З такого з'єднання душі і тіла вони розвиваються в складову сутність, звану людиною. У ньому тіло є разрушімим і зникаючим, душа - незникаючу-щей, неразрушимой і безсмертною. Таким було протягом багатьох століть панівне думка освічених і мислячих людей. Воно є думкою величезної більшості духовних осіб в наші дні і загальною думкою серед пишуть по метафізичним питань, зокрема в Шотландії. Цьому думку навчають як істинному у всіх університетах і семінаріях в Англії, в континентальній Європі і в нашій країні. Тому воно має вирішальну підтримку сучасних авторитетів. Але воно підтримувалося штучно і в даний час майже не має під собою грунту.\n2). Інша категорія філософів, головним чином в Англії і Франції, дотримується думки, що всі духовні чи інтелектуальні феномени можуть бути пояснені з властивостей організованого тіла без втручання будь-якого особливого нематеріального принципу, на зразок такого, як описана душа, за умови, що властивості сприйняття або відчування ставляться до нашої організації або виникають з неї, як у всякому разі представляється виходячи з фактів. Вони кажуть, що життя і сприйняття також є результатом нашої особливої організації, як і будь-яке інше властивість - результатом якої системи. Вони кажуть, що немає іншої основи, окрім постійного супутня одного іншому, на якому ми могли б взагалі засновувати небудь випадок необхідного зв'язку або затверджувати в якому-або випадку, що одна річ є властивістю інший; що явища, звані духовними, повинні розглядатися як виникають і відносяться до істотних властивостях тваринної організації, тому що вони ніколи не спостерігаються, крім як у зв'язку з тілесною, організованою системою, завжди супроводжують її, ростуть з її ростом, щоб бути більш досконалими, оскільки організація тваринного досконаліша, залежать від здорового стану нервової системи, стають безладними при нервовому захворюванні або розладі, занепадають при занепаді тілесної організації, старіють разом з тілом і зникають разом з ним. Вони стверджують, що немає яких-небудь свідчень існування здібностей душі або який-небудь з них, крім тих, які виникають в тілі і залежать від нього. Бо очевидно, що неможливо для наших матеріальних почуттів та органів отримувати враження від сутності, що не має жодного властивості матерії. Усі відмінності між людиною та іншими тваринами з точки зору інтелекту відповідають розбіжностям з точки зору організації. Феномени, звані психічними, також реально проявляються твар-ми, як і людиною, тільки ними в значно меншій мірі через значно менше високої організації у інших тварин. У всіх випадках вони зводяться до тілесних впливів. Крім того, вони стверджують як безперечний факт тй, що складові тіла виявляють властивості і результати, повністю відмінні від властивостей їх компонентів.\nЦя думка є панівним серед багатьох анатомів і лікарів в Англії і Франції і серед послідовників релігійних принципів д-ра Прістлі. В якості дуже серйозного аргументу проти цього вчення висувається те, що воно позбавляє нас доказів майбутнього існування, виведених з природного безсмертя душі. На це прістліанци відповідають, що християнина це заперечення не зачіпає. Бо воскресіння, про який ясно вчить Новий заповіт, це воскресіння (не душі, а) тіла. Така прийнята в якості статті апостольської віри догма, що визнає тільки воскресіння тіла. Мова Письма нічим не підтримує існування окремого, нематеріального, безсмертного принципу, званого душею. Це фактично визнано вченими духовними особами і високими авторитетами англійської єпископальної церкви - Тіллотсоном17 і Шерлоком 18, Уотсоном 19 - єпископом Ландафскім, який розглядає це як невирішене питання, Лоу - єпископом Карляйльскім20, який відкрито заперечує, що Старий і Новий Завіт підтримують це вчення про душу . Відносно всього цього мені нічого сказати. Ті, хто насправді так вірить, мають на це право; хто вірить інакше, має право вірити інакше. Ми можемо судити про самих себе, а пе про них.\n3). Інша думка щодо інтелектуальних феномеяов, включаючи сприйняття, полягає в тому, що вони дійсно визнаються феноменами організованої матерії, але, оскільки ми не знаємо жодного виду матерії, здатного самоорганізуватися в тваринну форму інакше як в результаті тваринного життя, до того переданої через батьків , остільки ми не маємо підстав стверджувати, що становище в дійсності таке або у всякому випадку може бути таким. Ті, хто дотримується цієї думки, заперечують вчення про самозародження або про те, що життя є продуктом яких форм організованої матерії, яким вона раніше не була властива. І вони не визнають, що деякі сумнівні випадки, зазначені д-ром Царвіном, Байлье21 і Ламарком, або висхідні формоутворення професора Блюменбаха, пли останні мікроскопічні відкриття достатні для встановлення цього вчення, що суперечить усім очевидним і певним випадкам, відомим нам і явно вказує на первинно існуючий життєвий принцип, який надається у всіх відомих нам випадках як рослинам, так і тваринам, походження яких ми можемо віднести тільки до всемогутнього творцеві, що наділив нас цим принципом. Я відчуваю сильні труднощі в цьому питанні, який, однак, при нинішньому стані наших знань пе може бути дозволений так, щоб усіх задовольнити.\nД-р Гартлі думає, що душа - це дуже тонка ефірна субстанція, яка приєднується до тіла і переживає його. Але це непідтверджене думка не просуває нас нп на крок. Якщо вона має властивості матерії або будь-яка з них, то тоді вона матерія, якщо ні, то знову виникає старе питання: як одна річ може діяти на іншу, не маючи спільних з нею властивостей? Це думка оживив останнім часом Абернеті 22.\nРозглянувши, наскільки я міг, питання, облягали мене в ході розвитку [моєї думки], я перейшов до того, щоб окреслити факти, які стосуються володіє організацією живій людині, факти, які підпадають під закон асоціації ідей. У всіх пашпх дослідженнях, що відносяться до феноменів духу, ми повинні прагнути (як я думаю) до того, щоб встановити, наскільки вони з'ясовні простими феноменами тіла, і звернутися до гіпотези про приєднуємося понад те принципі інтелекту лише тоді, коли відомі властивості організованої матерії вже більше нічого пояснити не можуть. Наскільки я можу бачити, кожен відноситься до інтелекту факт, якої б фразою або фігуральним виразом він ні описувався, - це не що інше, як нормальна функція або спосіб дії органу, званого мозком, деякий рух в мозковій речовині п його модифікація. Думка, судження, розум, рефлексія, воля, розуміння, пам'ять і т. д. є тільки словами, а не окремими істотами або сутностями. Вони позначають окремі стани, афектації або функції церебральної маси, тобто деякі рухи, що відбуваються в ній, які ми усвідомлюємо, як кажуть французи, які ми відчуваємо і сприймаємо, як кажуть англійці. Схильність до фікціям, властива сучасним метафизикам, наділила ці слова самостійним існуванням і персоніфікувала їх. 11о ця поезія метафізики, це уособлення ортодоксії не їсти розумне міркування. Встає додаткове питання: коли ці рухи вздовж ходу нервів передаються в мозок, чи мається на цьому органі загальні чувствилища - місце розташування (seat) сприйнять, локалізоване в якої окремої частини мозку? Згідно переважному думку, такий пункт (spot) є. Цей погляд взяли сер Ісаак Ниотон і д-р Гартлі, а також Брус-се. Мені невідомо доказ такої локалізації. Те, що рухи, що передаються відповідно декільком органам почуттів, змінюють один одного в тих випадках, коли вони асоціюються одночасно або через деякі короткі інтервали, представляється безперечним фактом. Але у нас немає коштів, щоб встановити, чи є це результатом їх об'єднання в одній з кінцевих точок (point) мозку або поблизу такої точки. Я тому вживаю термін «мозок» для позначення тієї частини нервової системи всередині черепа і незначної частини хребетного стовпа, де завершуються руху, що прийшли з відчувають закінчень зовнішніх або внутрішніх нервів, і звідки у свою чергу руху переходять в м'язи довільних дій. Можливо, що в модулярної субстанції мозку, як я його визначаю (великі півкулі, мозочок і довгастий мозок), і є окремий пункт, але на основі анатомічних і фізіологічних фактів це ще не встановлено. На думку д-ра Дарвіна, ним є вся нервова система, її сенсорна здатність співіснує з усіма нервовими розгалуженнями.\nМожуть бути ушкодження різних частин мозку, що не викликають в тій же самій пропорції очікуваних ушкоджень життя чи інтелекту. Багато хто з подібних випадків зібрані (не завжди з достатньою компетенцією) д-ром Ферріаром, багато хто - з дещо більшою достовірністю Еверардом Хоумом23. Невідомо, чи залежить це від менш істотного характеру пошкоджених частин, або від того, що мозкові органи є парними, або від роздільних функцій кожної частини мозку. Добре встановлений загальний факт, що при пошкодженнях мозку пошкодженим є також і інтелект. В якості пального докази цього можна вказати на більшу частину випадків аппоплексіі, сомнамбулізму і маніакальності. Маршалл24, Абернеті і Аберкромбі25 приводять їх удосталь.\nПростежимо тепер - від чутливих закінчень нерва до мозку - розвиток відчуттів, викликаних зовнішніми об'єктами. Я повинен вказати на враження, які можуть бути вироблені на мозок за допомогою внутрішніх станів тіла, діючих на цей орган і заслуговують, як я вважаю, великих роздумів, ніж їм приділялася раніше. Бруссе назвав цей вид нервової зв'язку іннервацією. Нерви, що йдуть від головного і спинного мозку, постачають серце, шлунок і інші частини тіла, функції яких в здоровому стані здійснюються автоматично, інтенсивно і не сприймаються нами, не збуджуючи ніяких відчуттів, які супроводжували б їх дії. Але оскільки нерви постачають ці частини, широко пов'язані з усією нервовою системою, будь-яке відхилення від звичайного або здорового стану в цих внутрішніх частинах тіла впливає на стан мозку і всієї нервової системи. Так, сомнамбулізм і ідіотія можуть бути викликані надмірною істеричність, глистами в ки-шечника, меланхолія в формі захворювання - ненор-малиюстямі в кишечнику і, навпаки, манія - стимулюючими напоями або травами, що містять наркотики, і загальний стан нездоров'я, що відчувається тоді, коли у нас є деяка труднооб внутрішнє невдоволення, безсумнівно, зобов'язана [своїм походженням] серії хворобливих станів, які відбуваються у внутрішніх органах і передаються мозку, яким при їх появі то тут, то там ми не можемо дати точної назви. Ми не маємо також коштів для того, щоб вказати їх точну локалізацію всередині організму 35. Всі наші відчуття і ідеї залежать як від об'єктів, які їх порушили, так і від стану органу, в якому відбувається збудження. Якщо стан нервової системи однієї людини відрізняється від іншого, ті ж самі збуджуючі причини вироблять не точно ті ж самі внутрішні руху і асоціації, ио видозмінені, і притому не тільки завдяки надзвичайному різноманіттю синхронно асоціюються обставин, але також і відповідно віку, статі, конституції, попереднім звичкам, внутрішнім збудженням і загальному стану здоров'я або хвороби. Ці роздуми добре пояснюють різні точки вреншя, з яких різні особистості розглядають є їм одні й ті ж предмети і дають адекватне пояснення причини багатьох відмінностей в інтелекті і схильностях. Бо буквально вірна стара метафізична прислів'я: quicquid ге-cipitur, recipitur ad modum recipientis27. Всі внутрішні операції нашого організму, не сприймаються при звичайному стані повного здоров'я, стають джерелами відчуттів, коли вони відхиляються від здорового стану, так само як нечутливість поверхня стає хворобливою при опіку. Тут лежить джерело кошмарів від нетравлення і взагалі снів, які є джерелами руху в мозку, подібними з рухами, які були викликані зовнішніми об'єктами, а потім сприйняті в умовах нерегулярних асоціацій за неповного неспання при неглибокому сні. Вони між собою мало пов'язані або зовсім не пов'язані, оскільки викликало їх хворобливий стан внутрішніх органів мало сприяє тому, щоб забезпечити такого роду зв'язок. Тому закон асоціації, який буде незабаром пояснений, діє тільки частково і недосконале. У цій часткової і недосконалою асоціації і складається дивина наших снів.\nТой же закон нервової передачі руху має місце в наших внутрішніх органах так само, як і в інших частинах тіла. Так, в останніх експериментах пана Броді, д-ра Вільсона, Філіпса та інших у разі, якщо 8-а пара нервів або ж симпатичний нерв перерізаний або блокований, функції шлунка, легень і виробництво тваринної теплоти також порушені і частково паралізовані.\nЯ переходжу тепер до встановлення кількох загальних законів асоціації як простого реального факту п [результату] фізичного спостереження, звертаючись в деталях до Гартлі і Дарвіну.\nПід відчуттям тут мається на увазі рух, викликаний деяким зовнішнім об'єктом в чутливому закінчення нерва, звідти поширився по ходу нерва до мозку п там чувствуемое або сприймається. Це може бути також рух, порушену зсередини нервом, що знаходяться в тілі, внаслідок декілька незвичайних або хворобливих дій в органі або частини, забезпечуваних цим нервом.\nІ цей рух поширюється по ходу нерва в мозок, як при періодичному голоді, внутрішніх позивах, пологах і т. д. ..\nПід ідеєю тут мається на увазі рух в мозку, яке схоже по роду і локалізації з попереднім відчуттям і за допомогою якого відчуття відтворюється. Ідеї суть безпосередні об'єкти відтворення і пам'яті. Ідея тому є представником попереднього відчуття - хворого або здорового, зовнішнього або внутрішнього. Коли дитина вперше бачить персик - це відчуття, коли через деякий час він згадує цей персик - це ідея. Про те, що це мозковий рух, см. Дарвін, «Зоономія», ч. 3.\nТеорема 1. Будь-яка група відчуттів А, В, С і т. д., асоційованих один з одним достатню кількість разів, набуває таку силу над відповідними ідеями а, Ь, с і т. д., що будь-яке з одиничних відчуттів (наприклад, А), будучи одне відображене, виявиться здатним порушити ідеї Ь, с і ін\nПрипустимо, ми обидва читаємо одну й ту ж книгу за одним і тим же столом п що кіт, стрибнувши на стіл і пройшовши по книзі, перервав наше читання. Якщо через рік ви мене зустрінете, відчуття моєї особистості викличе у вас ідеї столу, місця і ситуації, кота і книги, тобто ви їх згадаєте. Яким саме чином змішані руху цих відчуттів викличуть відповідні зміни церебрального руху, якому ми даємо ім'я ідеї, я пояснити не можу. Це відноситься до тих багатьох реальним фактам, які є безсумнівні, але нез'ясовні. Звичайний досвід встановлює факт як випливає з загального закону нашої природи. Так, назва, запах, смак персика для того, хто їсть його в темряві і хто бачив і їв його перш, викличуть форму і колір персика, тобто видиму ідею, і навпаки.\nТеорема 2. Якщо відчуття виникали тільки в певному порядку проходження, їх здатність викликати ідеї виявиться тільки в тій послідовності, в якій виникли первинні асоціації. Якщо А, В, С, D, Е, F зустрічаються в такому порядку, С ви-кличе d, е, f, але не а, Ь. Ми можемо прочитати молитву. Але хто з нас може прочитати її навпаки?\nТеорема 3. Прості ідеї об'єднуються в комплекс допомогою асоціації.\nНехай А, В, С, D часто об'єднуються у всьому різноманітті комбінацій, тоді а, Ь, с, d відновляться так миттєво і мехапіческі, що утворюють чи не послідовність ідей, а змішану комплексну ідею. Нехай обсяг, форма, колір, пушок, запах, смак персика часто асоціюються з його назвою, як це і має місце в дійсності, тоді назву викликатимуть всі інші, змішані таким чином ідеї, утворюючи те, що ми називаємо абстрактною ідеєю персика. У цій змішаній комплексної ідеї зазвичай відтворюються ті індивідуальні ідеї, які є зазвичай видатними і характерними, а інші поступово випадають і стають швидкоплинними або майже швидкоплинними. Так починає формуватися, я думаю, те, що ми називаємо абстрактними ідеями, до яких заради зручності письма та усного мовлення ми додаємо найменування - письмові та усні, такі, наприклад, ідеї, як чеснота, порок, краса і т.\nд., які самі по собі ніякого реального існування не мають і є простими винаходами мови, щоб допомогти нашому міркуванню або дослідженню.\nД-р Дарвін пояснює зміна церебральних двіжепій в результаті асоціацій таким чином. Ви бажаєте написати слово «людина». Ви пишете його, не думаючи про окремі рухах пера, необхідних для написання кожної літери, або про труднощі, випробуваних вами, коли ви вперше вчилися писати. Тепер це відбувається як одна проста, неаналізіруемая операція. Але подумайте про безліч м'язових рухів руки і очі, що асоціюються, щоб дозволити вам здійснити цю операцію. Найскладніший випадок асоціації ідей не є більш важким і незрозумілим. І одне й інше - рівним чином незаперечні факти.\nКоли ідея є дуже складною, ця комбінація може пригнічувати окремі складові частини, так само як у добре приготованому пунші ми не розрізняємо окремо смак кислоти, цукру, спирту або лимона - всі вони розчинилися в комбінації. Так, сім кольорів сонячного спектра, обертаючись з великою швидкістю, викликають відчуття, яке ми називаємо [відчуттям] білого. Так, у мові ціле може бути розкладено приблизно на тридцять простих звуків, які губляться в комплексності їх майже нескінченних комбінацій.\nУ комплексних ідеях найбільшу силу у виклику однієї ідеї інший мають спершу зорова ідея, а потім слухова. Горацій зауважує про це: segnius irritant animos demissa per aures, quam quae sunt oculis subjecta fidelibus28.\nТеорема 4. Мова є чи письмовим, або усним: це найбільш знайомий приклад, яким ми володіємо відносно асоціації ідей. Мати показує дитині персик, вона весь час повторює: «Це - персик» - до тих пір, поки слово і відчуття не асоціюються так міцно, що одне буде викликати іншого. Те ж саме і в письмовій мові. Ми спершу вивчають пов'язувати звук мови з написаним або надрукованим словом так часто, що одне за наявності іншого з'являється миттєво і повністю. Тому при читанні опису слова завдяки асоціації майже заміщають перед розумовим поглядом самі речі. Це і є ідеальне уявлення лорда Кеймса. Припустимо, я читаю опис боа констриктора або анаконди, гнітючої тигра. З малюнка та опису змій і тигрів я маю на основному правильну ідею про них, хоча я ніколи не бачив ні того тварини, ні іншого. Ідеї, порушувані таким чином завдяки опису, утворюють те, що лорд Кеймса невдало назвав ідеальним присутністю (presence), а саме ідеальне уявлення, порушену і викликане асоціаціями, пов'язаними з описом.\nТаким же чином відчуття і ідеї викликаються завдяки поглядам, інтонацій і жестам, бо погляди, інтонації і жести - це природні знаки сильних емоцій. Звідси перевага драматіч-ського вистави перед простим читанням. У гру вступає більше асоціацій, і ідеї збуджуються більш жваво. Погляд, інтонація і жест подібно метафор та інших фігур мови є більш поширеними на ранніх стадіях розвитку суспільства, тому що нх впливу вимагала бідність зароджується мови.\nТеорема 5. Коли з яким-небудь відчуттям асоціюється біль, вона сильно збільшує його жвавість. На цьому принципі заснована давня практика пороти сина в кожному куті ділянки землі, на якому йому призначається жити, з тим щоб сприяти більш точному запам'ятовуванню кордонів. І це відповідає як теорії, так і фактам, яким би грубим ні був такий звичай.\nТой же спосіб міркування застосовний і до асоціації насолоди. Ці дві останні теореми дозволяють пояснити всі труднощі лорда Кеймса щодо симпатичних емоцій і емоцій і пристрастей взагалі. Так, якщо слова, погляди, інтоіаціі і жесги асоціюються (як це і відбувається в дійсності) з емоціями і пристрастями, то тоді емоції і пристрасті асоціюються зі словами, поглядами, інтонаціями і жестами і одні можуть викликати інші. Немає необхідності ілюструвати ці положення для тих, хто бачив виставу балету па французької або англійської оперній сцені або хто згадає історію Цицерона і актора Росція29.\nТеорема 6. При відчуттях і ідеях церебральне рух, передане за порушеними нервах, може бути таким слабким, що майже не сприймається, або таким помірним, що лише злегка викликає увагу, або таким живим, що викликає задоволення, або таким сильним, що викликає страждання. Це дає основу для відмінності, проведеного лордом Кеймса між емоціями і пристрастями.\nТеорема 7. Сила і жвавість ідей залежать головним чином від наступних обставин (не виключаючи інші, що мають менший вплив): від первинної збудливості нервової системи, від жвавості первинного відчуття, від кількості сенсорної сили, як її називає Дарвін, від накопиченої збудливості, як її називає Браун, тобто накопиченої системою в даний час, від сили і жвавості асоційованих ідей, що пояснює нам вживання відповідного образної мови і ефекти інтонації і жестів. Іноді в стані загального хворобливого, гарячкового збудження накопичення в мозку сенсорної сили, не поглинається м'язовим дією, створює таку жвавість відчуття і сприйняття, яка значно збільшує на деякий час духовну здатність, п коли воно надмірно або занадто довго, то створює різного роду галюцинації, властиві помешательству. Це означає, що звичайна і природна стимуляція і збудження зростають до такої міри, що стають болючим збудженням.\nТеорема 8. При обговоренні ефекту слів представляється корисним використовувати класифікацію Гартлі.\nСлова, що мають тільки ідеї, але не визначення (солодке, біле).\nСлова, що мають тільки опис або визначення, але не мають ідей (monagynia30, аксіома, радіус).\nСлова, що мають опис або визначення та ідеї (персик, рівнобедрений трикутник).\nСлова, що не мають ні того, ні іншого (до, з, від).\nЯсно, що слова першої категорії виробляють найбільший ефект у витончених мистецтвах, є об'єктом критики.\nЄ підстави сумніватися, чи мають взагалі ка-кой-небудь сенс ті слова, які не виражають реальності, яка розпізнається нашими почуттями. Ми не маємо іншого джерела знань, крім наших відчуттів - відчуттів, збуджених в мозку або зовнішніми об'єктами, або нашими внутрішніми потребами і вісцеральними афектації. Який сенс може бути приписаний таким словам, як душа, ангел, диявол, дух п т. п. передбачуваним сутностей, що не розпізнаваним нашими матеріальними почуттями? Будь-яке з них або всі вони можуть бути замінені словом «абракадабра». Які докази можемо ми мати щодо суті, яку не можна бачити, чути, відчувати або відчувати, що не є об'єкт, помітний смаком або нюхом? Який сенс може мати слово, під яким не мислиться нічого, що ми могли б перевірити, нічого, що існує для одного з вхідних шляхів нашого знання?\nТеорема 9. Г-н Юм в розділі про асоціацію ідей (т. 2) поділяє всі загальні й абстрактні джерела асоціації на: суміжність у просторі або в часі, подібність і причинність. Постійна увага до першої групи асоціацій формує історика, до другої - поета і драматурга, до третьої - державного діяча і мислителя.\nТеорема 10. Ймовірно, як каже спостереження, задоволення від відчуття більш численні й у цілому переважують страждання від відчуття. Звичайно, часто це питання випадку, здоров'я або хвороби. Але при інтелектуальних задоволеннях і стражданнях - тих, які залежать від наших ідей і їх комбінацій і які значною мірою перебувають у владі нашого воління, порався відчуттів задоволення у добре освіченої особистості є значним і явним, і при звичайній тривалості життя він досягає кількості, далеко переважаючого наш звичайний рахунок. Це є сильним аргументом на користь інтелектуальних занять, збільшують за кількістю та інтенсивності всі асоціації, що дають ідеальне задоволення. Крім того, насолоду і страждання, що залежать від наших зовнішніх почуттів, будучи здебільшого локальними, мають велику тенденцію руйнувати тіло, ніж інтелектуальні задоволення і страждання, які не дратують в такій мірі небудь окремий орган, а в білому мозковій речовині викликають швидше слабке зміна, ніж якесь сильне і руйнівне рух.\nТеорема І. Недосконалість пам'яті і судження у дитини і старече недоумство можуть бути пояснені недосконалими і ненормальними асоціація-ми, що мають місце при недосконалості і виродження мозкового апарату. Звідси схильність дітей до помилкових тверджень, неусвідомлюваним як помилки, і старих - до забудькуватості і повторення.\nТеорема 12. Недосконалий, незв'язаний і неправильний інтелект ідіотів, сновид і маніяків явно залежить від неправильних асоціацій в їх мозковому апараті, обумовлених порушенням і хворобливим станом цієї частини нервової системи. Точно так само можна пояснити хворобливі асоціації при ненормальному стані шлунка і кишечника, через що б вони не виникали. Бо хворобливі порушення внутрепніх органів передаються по нервах мозковому центру і викликають хворобливі збудження (роздратування) в ньому.\nПро м'язовому русі. Теорема 13. Рухи тіла є або інстинктивними (автоматичними), або довільними, або асоціативними. У першому випадку вони не супроводжуються відчуттям. Такі руху серця і артерій, легенів і діафрагми, перистальтика кишечника і т. д.\nДовільні рухи залежать від того стану мозку, яке ми називаємо волепіем. Тому необхідно вивчити, в чому полягає воління, які афектації мозку, які його супроводжують або складають. Я кажу «супроводжують або складають», тому що, згідно з прийнятим способом вираження, воля ставиться в залежність від теорії, прийнятої для пояснення феноменів сприйняття. Психолог сказав би «супроводжують». Я ж віддаю перевагу останній спосіб вираження. Про бажання і воління. Теорема 14. Дитина, яка пробував персик, що знає, що це таке, бачить його на столі, але дістати не може. Що відбувається? По-перше, він має відчуття видимої форми персика допомогою променів світла, що проходять в його очей, ударяющих по зоровому нерву в сітчастої оболонці. Рух, там порушену, поширюється по зоровому нерву до його іншому закінченню в мозку і там сприймається, формуючи зорове відчуття персика. Так як дитина вже пробував персик на смак, зорове відчуття викликає по асоціації ідею смаку персика, і це супроводжується бажанням дістати і з'їсти персик, бачений до того. Це стан мозку, коли воно відчувається, називається бажанням, і воно так само реально існує в цьому органі, як видиме відчуття або асоційована ідея смаку персика рівним і супутнім чином відчувається. Воно завжди супроводжує і складає частину відчуття голоду. Це бажання, коли воно збуджує зусилля дістати персик (церебральна іннервація), є воління, а відповідний рух є довільним. Всі ці стани мозку сприймаються як возбуждающиеся разом і виникають від тієї ж самої причини. Але, явно відрізняючи одне від іншого, ми даємо їм різні назви. Якщо дитина насититься персиком, то стан мозку, зване бажанням, не порушується, шлунок не буде іннервувати мозок або закликати його на допомогу, і воління і довільне рух не будуть супроводжувати йому. Це показує, що тут мається просте тілесне відчування, залежне від стану тілесних органів. І не завжди Чи голод такий? І не відсутній чи або не чи присутній у кожному такому випадку бажання і воління відповідно тому, відсутній або є голод?\nВживаємо Чи ми зусилля взяти їжу, якщо наш апетит вже задоволений?\nЗнову-таки: мій батько бажає зустрітися зі мною вдома в певному годині. Коли наближається цю годину, ідеї мого обіцянки, мого батька, будинки збуджуються завдяки асоціації. Я відчуваю бажання послухатися його і прямую зустрітися з ним відповідно тому, як ми домовились. Тут бажання, воління і довільний рух асоціюються з відтвореними ідеями колишніх відчуттів. Всі ці відчування 'одночасні або приблизно такі, вони' пов'язані, вони відчуваються або сприймаються тим же способом і відносяться (якщо взагалі ставляться) до того ж самого джерела, того ж органу, тому ж місцю відчування. Довільний рух не може здійснитися, якщо не існує бажання. Бажання - це одна з обставин, що відносяться до відчуття персика, або до ідеї мого батька, або до обіцянки, йому дашному.\nД-р Дарвін (розд. XI, 2, 2) спостерігає, що всі наші емоції і пристрасті походять з відчуттів і воління. Гордість, надія, радість - це назви окремих відчуттів задоволення; сором, відчай, печаль - страждання. Любов, честолюбство, скупість - йто назви окремих бажань, ненависть, страх, тривога - окремих огиди. Пристрасть гніву включає біль від нанесеної образи і ненависть до супротивника, який його завдав. Співчуття - це біль, яку ми відчуваємо при вигляді страждання спільно з-бажанням полегшити його.\nБеї вони, в якій би частині внутрішніх органів не виникали, в кінцевому рахунку зводяться до рухів церебральних органів - там вони відчуваються, сприймаються і виникають з різних ускладнень відчуттів і ідей, на які емоції і пристрасті можуть бути розкладені. Візьмемо, наприклад, любов. Молода людина знаходиться часто в компанії з дівчиною, чиї манери, погляди, інтонація викликають у нього відчуття задоволення і поваги до її характеру і поведінки. До цього приєднується віра і сильна надія на те, що і він сам знаходиться в схожій ситуації щодо її почуттів до нього. Все це - відчуття і ідеї, що не представляють труднощів для аналізу. Вони явно мають ту ж саму природу, як і інші відчуття та ідеї, які асоціюються один з одним при одночасному або послідовному появі, змінюючи афектацію мозку, де відбувається сприйняття, подібно кожному іншому комплексу асоціацій. Коли до нього приєднується природне відчуття статевого бажання, заснованого на внутрішньому стані нашого організму, цілісне відчуття цього комплексу називається любов'ю, яка є не що інше, як сильне почуття дружби до особи іншої статі, супроводжуване статевим бажанням. Аналіз цього комплексного відчуття або ідеї (бо це - або перше, або друге, залежно від наявності або відсутності об'єкта) не більше важкий, ніж аналіз комплексного відчуття лежачої переді мною книги, яке складається з величини, форми шрифту, розміру полів, кольору паперу , окрасіш під мармур або позолоти листів, виду палітурки, його золотого орнаменту, особливості шрифту, а також всього того, що асоціюється в даний момент з параграфом, який я зараз пишу.\nКрім того, в (комплексному відчутті, званому любов'ю, не бачимо чи «ми яюно, що нестача, параліч або органічне ураження тілесних органів можуть перешкодити його появи? Не може воно стати більш живим завдяки статевої стриманості або навіть завдяки збудливих засобів, так само як і завдяки асоціаціям, [викликаним] описом коханця? І якщо прості тварини відчуття стають, таким чином, більш живими, то чи не стає також більш живий і асоційована інтелектуальна частина цієї пристрасті?\nТому бажання і воління дійсно є відчуттями та ідеями, а не просто схожі з ними: стану мозку, чувствуемого або сприймаються, збуджуючі м'язові дії, викликані наявними недоліком. Відраза - це тільки інша форма бажання. Це - бажання уникнути. Просте ж бажання - це бажання отримати. При відчутті початок лежить у закінчення нерва, найбільш віддаленого від імозга, і воно закінчується в мозку. При воління початок лежить в мозку, і воно закінчується в м'язовому органі довільного руху.\nЯ вважаю, що виклав все це як добре відомий незаперечний факт, в якому не засумнівається жоден фізіолог, і абсолютно незалежно від будь-якої гіпотези, що відноситься до причини, локалізації та джерела сприйняття, чи є це церебральної функцією, що виникає з нашої системи тваринної організації, як думають деякі, або ставиться до особливої сутності (душі), як думають інші.\nТеорема 15. Таким чином, ми бачимо, яким шляхом автоматичні і довільні рухи можуть асоціацію-цііроваться з відчуттями, ідеями, бажаннями і воління. Полізло трохи докладніше зупинитися на цьому предметі. Спершу в здоровому стані.\nВони можуть асоціюватися з відчуттями, коли ми ріжемо м'ясо, розливаємо вино, йдемо з однієї кімнати в іншу, коли дама співає і грає одночасно, коли ми танцюємо під звуки музики, дотримуючись ритм, і т. д.; з ідеями, коли дама виконує на фортепіано мотив, який вона згадує, коли ми йдемо до книготорговцю за потрібною книгою, викликаємо дзвінком слугу і т. д. (ці випадки настільки численні і так часто зустрічаються, що пет необхідності їх перераховувати); з бажаннями і воління-тим шляхом, який описаний їв 12-й теоремі. Вони дійсно є попередніми причинами всіх довільних рухів. Так, в стані хвороби, коли я повертаюся, щоб позбутися від болю, це рух асоційоване з (відчуттями); коли я питаю, чи прийде мій лікар, - з (ідеями); коли я, відчуваючи спрагу, прошу пити-\nБагато хто, ймовірно, більшість наших довільних дій були спочатку автоматичними. Дитина стискає свою руку або рухає ногою в результаті простий м'язової збудливості при дотику. Рухам хапання з наміром, ходьби, бігу, танцю, лазіння вивчаються постепенпо, і вони довільні.\n387 Автоматичні руху або прірождени, виконуються несвідомо, як рухи серця і артерій, або відбуваються в результаті постійного повторення довільних рухів. Дитина, навчаючись ходити, хитається і падає, докладаючи вольове зусилля, щоб здійснити кожен крок; так само роблять і молодий чоловік і дівчина, коли вчаться танцювати; так само ноти фортепіано асоціюються з музичними нотами в книзі. Незабаром постійне повторення дозволяє здійснювати ці дії несвідомо, механічно і не докладаючи зусилля. Таким чином, вони стають за своїм характером автоматичними. Ці ж міркування застосовні до читання, письма, мови і фактично до всіх наших довільним рух ям 36. Автоматичні (мимовільні) рухи відбуваються також при хворобливих станах нервової системи. Так, наприклад, паралічного тремтіння і збуджені руху при танці св. Вітта. Таким є також напад ознобу при малярії, що передбачає періодичність, який повинен бути припинений дією ліки. Такі також конвульсії епілепсії, судома в нозі, сльози болю, жалю, гніву, радості; спотворене вираз (обличчя) при болю або при прагненні помститися і багато інших (руху), відмічені д-ром Дарвіном серед ланцюгових (catenated) рухів при захворюванні. Але найбільш вражаючі випадки асоціацій рухів з ідеями відбуваються при психічних захворюваннях. У разі цих розладів успішне лікування не може вестися без успішного застосування теорії взаємної асоціації відчуттів і щей з м'язовими рухами-нормальними або засмученими. Д-р Дарвін, заимствовавший свої принципи у д-ра Гартлі і елементи медицини у д-ра Брауна, переконливо показав досить широке застосування всього вчення про асоціації до раціональної теорії медіціпи і представив численні факти прямого додатка викладених тут принципів. Його «Зоономія» - праця могутнього розуму.\nВідчуття можуть асоціюватися і в незліченній кількості випадків дійсно асоціюються з іншими відчуттями, ідеями, Волен і довільними м'язовими рухами - первинно або повторно автоматичними - не тільки в здоровому, а й хворобливому стані. Прикладами можуть бути випадки, коли, граючи мелодію, ми її наспівуємо, коли ми граємо її по пам'яті, коли я вирушаю відвідати друга. В останньому випадку ми маємо приклад довільного руху, в першому - вдруге автоматичного руху, коли пальці несвідомо рухаються по клавішах. Можна уявити в уяві інші приклади, які супроводжують перистальтику кишечника.\nЗбліднення і холодний піт при страху, почервоніння при гніві, схвильовані руху при великої радості, вигуки при горе і т. д.-все це також випадки автоматичних і мимовільних рухів, супроводжуючих відчуття я ідеї.\nІдеї, бажання і воління можуть також взаємно асоціюватися з усім різноманіттям м'язових рухів, прикладами яких можуть бути вищенаведені і подібні, легко подаються випадки. Вони можуть також асоціюватися зі словами, поглядами, інтонацією і жестами.\nРухи, спочатку автоматичні і мимовільні, як, наприклад, руху ноти дитини, несвідомо рухається завдяки м'язової збудливості, викликаної небудь подразником, можуть стати довільними, коли необхідно, щоб вони асоціювалися з бажаннями і воління. Так завдяки асоціації «з певним часом дня ми можемо перетворити автоматичні перистальтичні рухи у довільні, як рекомендують робити пан Локк і взагалі лікарі.\nРухи, спочатку довільні, можуть стати шляхом частого повторення вдруге автоматичними, як, наприклад, у випадках письма, читання, гри на інструментах і т. д.\nРухи в здоровому стані можуть асоціюватися з рухами при хворобі і навпаки. Достатня кількість прикладів містить трактат д-ра Дарвіна і лікарів, що пояснюють нервові і симпатичні дії. Манія, меланхолія, лунатизм, ідіотія, гарячковий марення і т. д. дають дуже яскраві приклади.\nВсі відчуття - це рухи, які поширюються від відчувають закінчень нерва по нерву до мозку і там відчуваються або сприймаються.\nВсі ідеї - це подібні рухи, що виникають у мозку або внаслідок асоціації, або завдяки деяким випадковим станам цього органу або нервової системи в цілому.\nВсі воління існують як стану мозку, асоційовані з відчуттями або ідеями, до яких вони належать, і складають їх частину. Звідси руху поширюються до м'язів довільного дії завдяки церебральної іннервації.\nМи не знаємо позитивно, що являє собою знаряддя руху або речовина, в якому відбувається рух, - частки нерва, невідому нервову рідина або (що виділяється гальванічну рідину. Вважається імовірним, що гальванічна рідину до деякої міри постачає місце нервової передачі. Але теорія з цього питання ще не може бути висунута.\nНемає жодних підстав припускати, що емоцій, пристрасті, бажання, відрази, волею - це що-чи-бо інше, ніж руху, що відбуваються в мозку і чувствуемого або сприймаються там, оскільки вони можуть бути розкладені на відчуття і ідеї та супутні їм сприйняття, які, безсумнівно, суть церебральні руху і нічого більше.\nНевідомо, чи є сприйняття чи відчуття властивість організації у тих тварин, які володіють нервовою системою, або вони по суті ставляться до життя або до того властивості організованих істот, завдяки якому вони харчуються, перетравлюють пі-щу, ростуть, асимілюють і оновлюються і здійснюють дії , зазвичай звані життєвими функціями. Невідомо також, чи зобов'язана життя своїм існуванням організації, з якою вона пов'язана, або дару, що відбувається від нашого творця, в якому випадку організація повинна бути властивістю або продуктом спочатку доданої життя, а не життя властивістю або продуктом організації, і чи не слід було б приписати сприйняття і відчуття деякої особливої імматеріальний сутності, пов'язаної з тілом за вказівкою творця, - панівне думку, до якої спричиняються філософи-метафізики через труднощі уявити, як проста модифікація немислящей матерії може стати мислячої матерією. Ця трудність, безсумнівно, зменшується з ростом наших знань. Але саме існування факту може бути безсумнівним і дуже часто дійсно таке, хоча ми і не можемо пояснити, чому і як це відбувається. Такий загальний нарис вчення про асоціацію ідей.\nДалі даються приклади того способу, яким з його допомогою можуть бути пояснені деякі з основних психічних феноменів.\nПро пам'ять. Теорема 16. Пам'ять - це термін, при-міняли до повернення ідей, що представляють колишні відчуття. Ці ідеї повертаються внаслідок того, що деяким чином асоціюються з ідеями, вже наявними в наявності, крім тих випадків сну або хвороби, коли внутрішні стану тіла породжують автоматичні мимовільні рухи і афектації в мозку, подібні з ідеями, там уже існуючими. Але ці (виключення рідкісні і не підривають загальне зауваження, тому я вважаю, що істинно вчення лорда Кеймса, згідно з яким ідеї постійно слідують вервечкою. Ідея батька викликає ідею матері і т. д. Ідея якогось персика викликає ідею того персика, який я їв востаннє, місце, обставини і т. д. З повсякденних спостережень реальних фактів ясно, що це низка, до якої повертаються ідеї. Це повернення є пам'ять. Який іншої причини, крім тут передбачуваної, можемо ми приписати наявність нової ідеї? Вона не може виникнути без причини. Нехай читач спробує знайти яку-небудь іншу (причину). Те, що є ясним і безперечним у величезній більшості випадків, складових все те, що нам відомо, має бути прийнято за істинне у всіх випадках, відповідно загальному і відомим правилом філософствування. Пам'ять, стало бути, не більше як окремий випадок загального закону асоціації ідей.\nВідтворення. Цей термін вживається тоді, коли ми докладаємо вольове зусилля, щоб викликати ідею допомогою асоціації. Коли з'являється бажання відтворити, всі рухи в мозку стають сильнішими і жвавіше і таким чином порушується більше асоціацій, ніж це мало б місце в інших випадках. Знову-таки тільки завдяки асоціації з готівковою ідеєю можуть бути викликані інші ідеї. Нехай хто-небудь зробить досвід і з'ясує, в його чи влади викликати якусь ідею інакше-як за допомогою якої-небудь пов'язаної з нею асоціації. Шляхом проб він знайде, що інших коштів для цього але є. Тому відтворення - це також один з випадків асоціації. Воно сильно погіршується завдяки дії збудливих речовин на мозок. Випадки таких за-болеваній. як біла гарячка, дають вирішальні докази не тільки того, що церебральні руху порушуються і засмучуються через внутрішніх станів тіла, але також і того, що виникають нові рухи, які беруть форми, які відповідають гніву, жаху, баченню дивних людей і фігур, що не мають іншого існування, крім як в засмучених рухах [мозку], викликаних допомогою подразнення спиртним напоєм нервів шлунка, передавальних своє хвороботворні дію мозку. Деякі пристрасті, емоції і нереальні образи часто супроводжують манії, іпохондрії та іншим формам мозкових розладів, властивих загальної афектації нервової системи, викликаної більшою або меншою мірою роздратування і наступними хворобливими діями внутрішніх органів або деяких з них (див. дуже серйозні підтвердження в «Демонології» сера Вальтера Скотта31 про божевілля, викликаному допомогою асоціації). Так само відбувається і у випадку тих галюцинацій, які супроводжують марення при лихоманці. Жоден лікар не сомпевается, що в його владі змінити за допомогою харчування або ліки стан тіла і що він може змінити існуючу вервечку ідей (т.\nе. церебральних рухів), викликати нову, порушити емоції, пристрасті, бажання і воління, які не могли б інакше мати місце, крім як у результаті його дій. Нехай лікар подумає-на мить про збудливою силі опіуму, дурману, алкоголю і т. д. - він визнає, що всі розлади, властиві манії, в його силах викликати штучно, в той час як очищають, заспокійливі і протівовоебуждающіе ліки діють рівним чином, коли виникають ті ж розлади. Інтелектуальні феномени, почуття болю і задоволення, бажання, воління, думка, галюцинації і т. д. знаходяться, таким чином, у владі ліків і режиму. Що ж вони таке ще, якщо не тілесні феномени?\nПро судженні. Теорема 17. Воно відбувається тоді, коли ти порівнюєш дві ідеї або дві групи ідей з метою з'ясування їхньої згоди або незгоди. Так, якщо я визначаю, що Олександр - це та ж особистість, (яка перемогла Дарія, або що заборонні і заступницькі мита недоцільні, я виношу-судження на підставі порівняння цих груп ідей. Їх згоду або незгоду є предмет сприйняття спільно з самими ідеями. Подібно до них воно є церебральна афектація. Коли я бачу на столі яблуко і мушкетну кулю, чи не є їх відмінність настільки ж ясним, видимим і відчутним, як і самі ці речі? Тому «судження подібно відчуттям і ідеям є збудження, стимуляція, рух у сприймаючому мозку. Бо відмінності цих рухів так само реальні і так само є церебральними афектації, як і самі руху. Коли я відчуваю або сприймаю це розходження, чим воно може бути ще, як пе афектацією мозку, яку я відчуваю або сприймаю? Який ще інший зміст ви можете надати відмінності або тотожності?\nПро думки. Теорема 18. Мислити або рефлектировать - це означає здійснювати відтворення і судження. Ніяких інших елементів в тому, що ми називаємо мисленням, не міститься. Отже, які відтворення і судження, така й думка.\nПро волі. Теорема 19. Воля-це такий стан мозку, яке супроводжує живим відчуттям або ідеям, співіснує з бажаннями і відразою і збуджує нас до дії. Вона так само реальна, як відчуття або ідеї, і так само реально телесну. Те, наприклад, відчуття, яке ми називаємо голодом, не виникає тоді, коща шлунок повністю задоволений, і тому воно залежить від стану тілесних органів. Я бачу перед собою на столі шматок ростбіфа, ніж, виделку і тарілку. Якщо мій шлунок відчуває потребу в їжі, відчуття, що супроводжують ці зорові образи, асоціюються з голодом, якщо шлунок задоволений - не асоціюються. Тільки супроводжуючись голодом, бажання, воля або воління, бажання є, а також подальші дії, які реалізують це воління, мають місце. Тому це бажання є стан мозку, залежне від збудженого стану тілесних органів, яке діє шляхом передачі збудження, тобто шляхом іннервації, на великі півкулі. Це своєрідний стан мов-га, асоційоване-зі своєрідним станом шлунка. Всі прагнення і відрази, бажання і во-лення, якщо їх проаналізувати схожим чином, виявляться не більше як модифікаціями церебрального руху, що виникає в результаті обставин, які (збуджують самі руху.\nПро моральний почутті. Совість. Теорема 20. Воно довго розглядалося як внутрішня здатність духу (mind) або душі, дана нам для того, щоб ми могли керувати собою, і веління якою управляють нашою поведінкою. Ті, хто пропонує це поняття, fie пояснюють, коли воно в нас вселяється, як його веління стають нам відомі і чому воно не є одноманітним у всіх людей і в усіх місцях.\nРозглянемо, чи є воно тілесної афектацією.\nЩо таке мораль? Такий напрям поведінки у індивідів, яке вважається в цілому найбільш сприятливим щастя суспільства. У всіх своїх компонентах він співвідноситься з суспільством; бо не існує правил моральної поведінки, застосовних до зовсім ізольованому індивіду, не пов'язаного з іншими живими істотами. Діти не мають ніякої ідеї про правильне і неправильне, дійсне і хибному або про зобов'язання людину прагнути до одного й уникати Іншого до тих пір, поки не навчаться цього з великими стражданнями спершу у батьків, потім у своїх наставників, потім поступово у своїх компаньйонів, з законів суспільства, з бесід з поважними людьми і з книжок. Це - джерела морального почуття. Кожен, хто знайомий з дуже маленькими дітьми, знає, що вони не мають поняття про відмінність між істиною і брехнею доти, поки вони не навчаться цьому 37, що вони б'ють своїх няньок і тварин, з якими грають, поки вони з великим трудом не навчаться того, що це неправильно, і поки не будуть каратися за те, що вони це роблять. Подібним чином вони навчаються з не меншими муками навичкам охайності, необхідним для їх благополуччя; це вимагає невпинного старанності протягом декількох років. Вони не зроблять цього ніякого прогресу, якщо часом не вводитиметься нагородження, коли вони роблять те, що їм пропонують, і - що ще більш ефективно - страждання не асоціюється з діями, яких їх вчать уникати. Таким чином формується спочатку моральне почуття, і в дитинстві воно поширюється тільки на домашні відносини. Потім хлопців посилають в школу, де ті ж самі страждання привчають їх до того, щоб вчити свої уроки, підкорятися своїм вчителям, уникати брехні, обману, сварок, і багато чому вони вчаться також завдяки спілкуванню з іншими дітьми в школі, повсюдно відчуваючи, що покарання звичайно треба за тим, що є, як їх вчать, неправильною поведінкою. Тієї ж лінії слідують в старших класах школи і в коледжі, і та ж сама постійна і сувора дисципліна абсолютно необхідна, щоб затвердити у них, поки вони молоді, ті навички, які зроблять їх корисними членами суспільства, коли вони виростуть, і викорінять у них схильності, потурання яким зробить з них предмет невдоволення і недовіри з боку їхніх співгромадян. Але навіть після закінчення школи постійно закріплювалися моральні навички рідко формуються так міцно, що можуть подолати силу юнацьких пристрастей, і необхідні довгі роки спілкування з найкращою частиною суспільства, перш ніж моральний характер людини так закріпиться, що стане беззастережно надійним. Більше того, навіть у цивілізованому суспільстві теорія моралі настільки невизначена, що в деяких пунктах вона різна в різних країнах. Закони, які регулюють її, не мають загальної норми у всіх цивілізованих націй, і навіть у однієї і тієї ж нації вони в кожному столітті сильно змінюються. Вони створюються і пропонуються завдяки непередбачених обставин, і, як мені видається, вони поліпшуються. Безсумнівно, манери і звичаї в Європі стали в даний час краще, ніж вони були два століття тому. Вище став і рівень моралі. По-чого?\nТаким чином, мораль, яка супроводжує поступове утворення ідей на всіх щаблях і яка змінюється відповідно існуючому стану знань в кожну епоху, в кожній країні, у кожного індивіда, не може бути продуктом природженою, з самого початку досконалої здібності. Якщо ми навчаємося цієї моралі у наших викладачів і з книг після довгого учнівства, так само як ми вивчаємо мови і математику, то чому потрібно шукати небудь інше джерело моральних надбань? Обмежимося причинами, які істинні самі по собі і які достатні, щоб пояснити ці феномени. Я не знаю нічого, що нагадувало б задовільний доказ існування якого-або природженого морального почуття. Це одна з мрій онтологістов і метафизиков.\nТеорема 21. Про перетворення егоїстичних афектації в соціальні та доброзичливі. Всі асоціації дітей егоїстичні. Діти вчаться доброзичливості по відношенню до інших завдяки постійним повчанням і прикладом батьків і друзів. Вони заохочуються за добрі дії, вчинені щодо один одного, і всілякими шляхами побуждаются діяти таким чином по відношенню до будь-якій людині. Вони отримують догану, якщо діють інакше. Добрі почуття, які поступово асоціюються з їх батьками, відносинами і друзями, спонукають їх робити те, що, на їх думку, виявиться приємним і отримає схвалення. Керуючись цим, вони і у всіх наступних життєвих ситуаціях знаходять, що їм самим вигідно, а також приємно приносити щастя іншим, що ця лінія поведінки породжує доброту і повагу по відношенню до них самих і що мова добрих почуттів є мовою цивілізованого суспільства. Це ще більш підтримується, коли вони одружуються і набувають дітей, які є постійним об'єктом прояви доброзичливих почуттів. Відповідно, коли вони при\nнимают участь у спільних інтересах суспільства, до кото-раму вони належать, вони прагнуть пожертвувати своїми власними інтересами заради інтересів суспільства. Таким шляхом виникає і розвивається патріотизм, який хоча часто і симулюється, але часто і справжність. Завдяки зазначеним засобам у багатьох людей розвивається звичка, роблячи добро своїм ближнім, самим отримувати від цього задоволення у всіх випадках, де приписи загального розсудливості повністю не забороняють цього. Ця звичка завдяки ассоциированию приємних ідей з добрими справами дає багато для щастя людини в культурному суспільстві, і навіть зовнішні форми і тон доброзичливості, зазвичай передбачуваний у вищих шарах суспільства, викликаючи приємні почуття, асоційовані з ними, додають багато до взаємного задоволення, яке відчувають співрозмовники відносно друт одного, навіть худа, коли вони знають, що ці форми і тон досконалої люб'язності мало що значать в сенсі реального великодушності і навіть доброї волі.\nТеорема 22. Про образотворчих мистецтвах і критицизм. З того, що було сказано вище, і з того, що всі наші інтелектуальні задоволення і страждання, тобто всі наші задоволення і страждання, пов'язані з нашими відчуттями, ідеями, емоціями, пристрастями і бажаннями, залежать від асоціацій, видається, що усні та письмові прояви (representations), спрямовані на те, щоб викликати їх, повинні слідувати зазвичай спостережуваним курсом асоціації, який має місце при тих же обставинах, і що їх правильність в цьому відношенні утворює природну характерну особливість опису, і відхилення буде недоліком. І тому фігури, епітети, розумові картини, які виступають завдяки мистецтву вигадника, повинні складатися з тих асоційованих обставин, які найбільш жваво збуджують необхідні почуття та ідеї. Це представляється загальним правилом, застосовним до всіх частковостей, які ми знаходимо в роботах критиків.\nТеорема 23. Про інтелектуальні здібності грубих тварин. Вони відрізняються від людини гострою формою лицьової частини черепа, порівняно меншим мозком, наявністю невеликої кількості артикульованих звуків або взагалі відсутністю таких, нездатністю через структури своїх органів винайти або використовувати механізм мови, меншою кількістю коштів для придбання ідей за допомогою зору і тих почувань, які залежать від шкіри, нездатністю писати, нездатністю винайти пли вживати знаряддя та інструменти мистецтва, нездатністю удосконалити знання за допомогою знання, отриманого попереднім поколінням, оскільки вони не мають коштів для накопичення пли передачі, постійною увагою до того, що необ-мо для забезпечення їх тварин потреб, від чого багато людей вільні. Тому їх інтелектуальні ідеї, задоволення і страждання дійсно мало порівняти з людськими, в той час як їх інстинктивні або автоматичні руху і відчуття можуть бути в цьому плані більш досконалими.\nЦих обставин, що складаються в розходженні організації або залежних від цієї відмінності, абсолютно достатньо, як мені видається, щоб пояснити, чому тварини знаходяться нижче людини в інтелектуальному відношенні. Подивимося, які духовні феномени у них фактично є. Перш за все вони мають ту ж саму систему тварин частин, що й людина. Вони мають і подібний нервовий апарат. Експерименти на хребетних тварин показують, що перерезка, перев'язка та інші способи впливу на нерв виробляють той же самий ефект, що й у людини. Тому виправдано віднесення їх відчуттів і ідей до того ж самого загального органічного механізму. Дуже багато випадків, що повідомляються Бінглеем в «Біографії тварин» 33 і в 12-му томі обраних думок Бронсона, показують, що грубих тварин можна вчити так само, як ми вчимо дітей: вони діють на підставі тих же асоціацій і тих же мотивів насолоди і страждання. Якщо ми хочемо утримати маленьку дитину або цуценя від того, щоб гадити там, де не можна, хіба ми-в обох випадках не асоціюємо біль з обставинами, так само як з погрозами голосом, інтонацією, жестом, які ми хочемо, щоб вони зрозуміли? Як дитину вчать уроків або як утримують собаку ... від того, щоб кинутися на зграю куріпок, якщо не шляхом асоціації з покаранням або шляхом стимулювання винагородою, коли вони діють правильно? Чи мається інший спосіб навчити танцювати собак, ведмедів або свиней? Вони мають, стало бути, відчуття, ідеї та їх асоціації з довільними рухами. Вони мають, стало бути, воління. Чи мають вони розум? Утворюють вони судження, виходячи з обставин, і чи діють відповідно? Давайте розглянемо. Хіба не є відомим фактом відносно собак і кішок те, що вони крадуть їжу лише тоді, коли припускають, що за ними не спостерігають? Хіба кішка стрибне на стіл вкрасти м'ясо, коли Іза столом знаходяться люди? І чи не зробить вона це тоді, коли кімната порожня? Хто не бачив цього? Коли птах відволікає змію від гнізда зі своїми пташенятами - хіба це не міркування? Коли собака, втративши свого господаря, послідовно рухається до звичного місцем його перебування, щоб зустріти його (з моїм собакою це траплялося п'ятдесят разів), - який в цьому випадку відбувається інтелектуальний процес, якщо не міркування? Хіба цуценята в зграї не водячи досвідом старших? Коща вовки, полюючи за ланню, розташовуються таким чином, щоб їх видобуток не могла вислизнути, і женуть її до річки, що охороняється іншими вовками, що, як добре знають мисливці, ними практикується, коли ворони або гуси мають у своїй зграї сторожа, що сигналізує про наближенні стороннього, - що це таке, Ослі-ні міркування? Коли собака, будучи нездатною з'їсти всю їжу, ховає її, як я часто спостерігав,-хіба це не міркування? «Собака часто втрачає і знаходить свій шлях додому. Її сприйняття здійснюється на всіх оточуючих об'єктах, про її пам'яті або відтворенні говорить сприйняття того, що це не її будинок, і прагнення йти туди, про її судженні, або міркуванні, - знаходження свого шляху додому і вибору однієї дороги, а не інший, про її воління - те, що вона йде скоріше додому, чому не додому. Це і подібні факти настільки очевидні, що деякі автори, як, наприклад, Локк, зводять відмінність між людьми і тваринами до того, що перші здатні, а другі не здатні утворювати загальні або абстрактні ідеї.\nСобаки взагалі вдути на поклик, хто б їх не покликав, у всякому разі вони прислухаються до голосу і, здається, враховують, повинні вони йти чи ні. Я вважаю, що не можна заперечувати, що, коли собаку звуть, вона приписує голос, якщо це не голос її власника, іншій людині. Тепер припустимо, що чужа людина вимовляє кличку собаки голосом, відмінним від голосу її господаря, і собака біжить у напрямку до того місця, звідки пролунав голос. Чи стане будь-хто стверджувати, що собака в цьому випадку не має ідеї деякого человекаа кличе її, якщо з самого суті припущення вона не може мати ідею якого окремого людини, оскільки голос належить чужому? А якщо так, то собака здатна утворювати загальні або абстрактні ідеї »(трактати Купера). Так, якщо собакою буде почуєте шум біля дверей, супроводжуваний голосами чужих людей, і вона почне гавкати, чи має вона приватну або абстрактну ідею, якщо вона не знає і не бачила цих людей?\nЦі факти зміцнюють моє положення про те, що у тварин можуть бути психічні феномени того ж роду, що й у людини, тільки більш низькі за ступенем і в меншій кількості і різноманітності; тому вони майже позбавлені інтелектуальних задоволень і страждань, які, як здається, собака відчуває більше, ніж інші тварини; їх автоматичні руху і деякі органи чуття є іноді більш досконалими, ніж у людини; вони не мають засобів накопичення або передачі набутих знань або вдосконалення своїх інтелектуальних здібностей, хіба тільки в дуже незначній мірі; і все це залежить від дуже великої і явного недосконалості (inferiority) їх тілесної орга-нізації, яка не надає апаратів для цієї мети.\nОскільки доведено з відомою часткою правдоподібності, що немає яких-небудь свідчень існування людської душі, крім тих, які надає людське тіло, оскільки все так звані здібності душі зводяться до станів тіла, феноменам нервової системи, І оскільки у тварин є феномени того ж самого роду , хоча і не такі ж дивовижні і складні, то є стільки ж підстав приписати нижчу нематеріальну безсмертну душу тваринам, як людині, бо в обох випадках її існування виводиться з того ж самого класу феноменів. Але де ми можемо провести [розмежувальну] лінію? Чи готові ми припустити існування душі у москітів або устриць?\nЦілком очевидно, як я уявляю, що медична освіта ні в якому разі не може бути завершеним, якщо воно не охоплює правильне погляд на асоціацію ідей. Вкажемо на ті асоціації церебральних і м'язових рухів, які залежать від здорового і хворобливого стану, зокрема на асоціації, пов'язані з хворобливим станом внутрішніх органів, дії яких у нормальному стані є інстинктивними, автоматичними, невоспрінімаемимі і не виробляють сприйманого впливу на церебральні руху. Такі різні форми лунатизму. Вкажемо на різноманіття асоціацій і зміна наших способів мислення і дії, зобов'язані різних причин, що походить від темпераменту і статі. Істерія представляє такі випадки.\nВкажемо і на різні зчеплення рухів - довільних і автоматичних,-змінювані здоров'ям або хворобою, як це зроблено Дарвіном. Простежимо хід його міркувань з цього питання. Мені видається, що вони ведуть до джерела циклічності захворювання. З усіх цих питань слід вивчати 1-й том Гартлі «Про людину», «Зоономію» Дарвіна і чудовий працю Кабаниса «Відношення між фізичним і моральної природою людини».\nЛекції д-ра Раша містять багато цікавих фактів, явно зібраних з цієї точки зору, з якими він звертається обережно, але з великою силою і талантом і великим інтересом для всіх. Медична школа в Філадельфії дійсно має глибокі підстави жалкувати з приводу втрати цього воістину великої людини. Інші також добре знають, як і я, що гіпотеза про душу при поясненні духовних феноменів відкидалася д-ром Рашем.\nЦілком очевидно, що метафізичне дослідження феноменів, званих духовними, не призведе ні до чого, крім словесної війни ігнорують факти сперечальників, поки ці дослідження спершу не з'ясують, що ми можемо пояснити за допомогою відомих феноменів і знайомих властивостей нашого організму, перш ніж ми введемо яку -або гіпотезу в цих цілях. Без коливанні я скажу, що ні один хороший фізіолог, який є або має бути кожен лікар, не може без відрази читати жоден метафізичний трактат стародавньої або сучасної клерикальної школи - від св. Августина до д-ра Коплстона34. Я не заперечую великий талант і проникливість таких людей, як Гоббс, Бремхолл35, Кларк36, Джексон37, Коллінз38, Едварде * 9, Тукер, Коплстон, Браун та ін, але вони не починають з основ, не встановлюють визначено, що представляють собою тілесні феномени , що відносяться до нашого предмету, наскільки далеко вони мають намір йти в поясненні фактів і де ОНН зупиняться. Вони не розуміють, що функції організованою частини [тіла] є суттєвими властивостями цього органу, виникаючими з нього, залежними від нього й істотно відносяться до нього. Вони трудяться, явно повністю ігноруючи більшість матеріальних фактів, що відносяться до цього предмету, і тому, коли вони праві, вони праві випадково. Сучасне знання не може задовольнитися настирливими й завзятими твердженнями, заснованими на полуінформаціі. Логомахія не може представляти цінності для фізіології.\nЦе очевидно з попереднього побіжного нарису про асоціацію ідей, який, сподіваюся, повинен по-будити до вивчення праць Гартлі і Дарвіна, а не замінити це вивчення.\nВін складається з перерахування фактів, що відбуваються в тканинах, з яких побудовано наше тіло, що залежать від законів тваринної організації.\nМи знаємо про спосіб виникнення асоціацій між церебральними і м'язовими рухами максимум, ніж про те, як відбуваються травлення, асиміляція, секреція і т. д. Поступове накопичення і порівняння спостережуваних феноменів нашими нащадками, може бути, дасть подальше розуміння цих таємних 'операцій природи , а може бути, і не дасть. Факти, однак, залишаються фактами і залишаться такими [незалежно від того], чи зможемо ми чи наше потомство пояснити їх чи ні.\nАсоціація ідей задовільно пояснює, яким шляхом ми набуваємо знань завдяки асоціації поглядів, тонів, жестів, слів і фраз з природними об'єктами всякого роду, з інтелектуальними функціями нервової системи, з тілесними емоціями, пристрастями та іншими феноменами. Вона пояснює також, яким чином властивості, загальні для багатьох об'єктів, стають джерелом походження абстрактних термінів, що використовуються для вираження зв'язку реальних властивостей, об'єднаних значенням [цих термінів], а також використовуваних для скорочення міркування, подібно буквах в математичних положеннях або позитивним і негативним знакам в алгебрі.\nЯкщо в алгебрі та математики точне значення (value) уживаних знаків є завжди фіксованим і строго встановленим, так що при скороченні ніякі дефекти в ланцюзі міркувань виникнути не можуть, то абстрактні терміни, які вносять плутанину сучасної логомахіі в ідеологію, онтологію, психологію та інші галузі метафізики, не фіксовані так і застосовуються не так строго, тому один автор вкладає в вживаневираз, наприклад таке, як «ідея», один сенс, інший автор - інший. Жоден з метафизиков не простежується походження вживаються ним абстрактних термінів до їх коренів і не визначає і не застосовує їх строго, з тим щоб уникнути цього загального джерела неточності і зсуву. Це виникає через те, що вони персоніфікують абстрактні ідеї, які є тільки словами, але не речами, а також через вживання ними виразів, що припускають анатомічні та фізіологічні факти, без достатнього знайомства з анатомією і фізіологією. Як на приклад протилежного і заслуговує похвали практики я міг би послатися на попередню роботу Бруссе «Про роздратуванні і божевіллі».\nТаким чином, вчення про асоціацію ідей пояснює повністю, ясно і задовільно реальне походження і формування ідей і звичок, званих моральним почуттям, совістю, природним почуттям правильного і помилкового і т. д., і показує остаточно, що вони поступово формуються в процесі нашої освіти , нашого вивчення явищ і взаємодії зі світом, а не інстинктивні у людського роду, як намагається навчити нас шотландська школа після батька Баффьера. Бо, якби було так, цей інстинкт був би всюди одним і тим же. Звідси ми маємо ключ до реального змістом термінів, моральних зобов'язань, правильного, помилкового, чеснот, пороку, обов'язків і т. д. завдяки виразному простежуванню класу дій, до якого ці слова додаються і з якими асоціюються, інакше кажучи: тих дій і правил поведінки , які підкріплюють один одного в інтересах людини в суспільстві і завдяки дії законів і силі громадської думки дозволяють кожному індивіду в суспільстві привести свій власний постійний інтерес у відповідність з ними. У всіх творах живопису, скульптури, архітектури, літератури, в риториці, поезії, критицизмі основне правило полягає в тому, щоб відкрити, які природні або звичайні асоціації можуть вважатися виробляють передбачуваний ефект. Бо, якщо пописувач відступає від них, він порушує відповідно це правило гарного смаку ...\nНа основі цього вчення може бути пояснена природний зв'язок поглядів, інтонації,-жестів (у драмі і риториці, зокрема в мімі і балеті. До цього може бути віднесений весь здоровий критицизм щодо стежок, метафор, алегорій, порівнянь і всіх видів прикраси (embellishment) в літературі і мистецтві. Все мистецтво планування садів і парків залежить від принципів, які забезпечуються цим розділом фізіології, навчальним нас необхідності гармонії у всіх наших угрупованнях і вигадках і застережливим нас від усіх невідповідностей і непослідовного уяви, в яке схильні впадати поети і художники , від змішання в одній асоціації речей можливих і неможливих, природних і штучних, священних і нечестивих і інших незліченних порушень природної доречності і історичного стилю, про які тут немає можливості говорити.\nЯ міг би перейти тепер до окремого розбору деяких інших висновків з належного розгляду феноменів, про які йде мова: про свободу і необхідність. Але це питання не представляє труднощі для тих, хто читав Бруосе і мої зауваження з цього питання в трактаті про матеріалізм. Хто побажав би спростувати те, що, невігласи називається «свободою волі», міг би звернутися до 1-му тому Гартлі «Про людину» (стор. 500), до трактату Антоні Коллінза «Про свободу і необхідність», до роздумів Гоббі-са з цього питання, до книги Прістлі «Про свободу і необхідність», до творів Джонатана Едвардса з Нової Англії. Але для фізіолога все це читання буде зайвим. Але як, завдяки якому органічному механізму відбувається ця асоціація і зчеплення відчуттів, ідей, Волен і церебральних рухів один з одним, яка безпосередньо основна причина цього процесу - хто може сказати? Я не претендую на те, щоб представити яке-небудь пояснення цього або будь-яких інших феноменів нервової системи. Але факти залишаться фактами, незалежно від того, пояснені вони чи ні. Комбінації з'єднуються нами ма-терпи і рухи можуть пояснити життя рослин не більшою мірою, ніж воління людини. Але ні в одному, ні в іншому випадку ми не бачимо будь-якої ще іншої речі, не маємо ані найменшого доказу того, що ще яка-небудь інша річ тут замішана. Сказати, ніби неможливо, щоб матерія і рух могли викликати непомітне відхилення рослини або відсторонення дитини від небажаного об'єкта, є щонайменше дуже самовпевнена обмеження сил природи в межах, встановлених нашим власним невіглаством.\nІнформація, релевантна "ПРО АСОЦІАЦІЮ ІДЕЙ"\nАналогія 336-339 Асоціація (ідей) 261, 264, 266, 269, 274, 275, 298, 306, 312 - сила 259, 369, 370 - здатність 262, 263 - вчення про 199, 252, 267, 273, 291, 293, 299, 300, 304, 341, 362, 363 - одночасна 257, 258 - послідовна 257, 258 - асоціацій 259 - імен, предметів і вражень 314 - і вібрації 199, 200, 238, 263, 292 - і руху 204, 227, 292, 294, 307 - і\nАсоціації та спілки являють собою об'єднання різних юридичних осіб, засновані на корпоративних (членських) засадах. На відміну від неправосуб'ектние об'єднань холдингового типу (що включають "материнські" і дочірні компанії) дані об'єднання, по-перше, є самостійними юридичними особами, а по-друге, переслідують некомерційні цілі, головним чином координації діяльності


У Києві показали перфоманс про знаменитих переселенців минулого\n14 Грудень 2015, 22:30\nАктивісти громадських організацій представили в Києві 14 грудня театральний перфоманс «Таємничі київські переселенці». Дійство відбулось у київському академічному Молодому театрі, повідомляє кореспондент Крим.Реалії.\nЧерез знаменитих переселенців із минулого актори передали головний посил: переселенці – це ресурс, а не ізгої.\nНа сцені актори продемонстрували імпровізований спіритичний сеанс, під час якого мали можливість «спілкуватись» із духами минулого. Героями постановки стали знамениті переселенці, якими пишається Україна. Це, наприклад, Владислав Городецький – архітектор, жив і працював у Києві, народився у Вінницькій області. Олена Теліга – українська поетеса, уродженка Санкт-Петербурга, жила в Києві. Сергій Параджанов – кінематографіст, народився у Тбілісі, жив і працював у Києві.\n«Люди, які переїхали до Києва – це цінність. Вони не тільки взяли, але й зробили свій внесок в українську культуру. Без руху вперед немає розвитку. Переселенці – це та рушійна сила, яка приходить до Києва. Переселенці – це нові імена, успіхи, нові таланти Києва. Тільки дайте їм шанс», – такими словами завершили актори свою дебютну постановку.\nВистава стала результатом тренінгу «Голос переселенцям» для активістів громадських організацій, які працюють із переселенцями. Завдання тренінгу – привернути увагу суспільства та ЗМІ до питання інтеграції переселенців.\nСеред планів організаторів – показати цю постановку в інших містах України, тим самим створити більш сприятливий клімат для життя переселенців у нових умовах, домогтися розуміння ситуації та прийняття переселенців в українському суспільстві.\nЗгідно з даними Держслужби із надзвичайних ситуацій в Україні, до 12 листопада з тимчасово окупованій території і районів проведення антитерористичної операції до інших регіонів України переселені 979 тисяч 447 осіб, у тому числі, з Донецької та Луганської областей 958 тисяч 52 людини, з Автономної Республіки Крим і Севастополя – 21 тисяча 395 людей.


У Мережі з’явилися зображення нового Toyota Land Cruiser Prado – AMPERCAR.com\nУ Мережі з’явилися зображення нового Toyota Land Cruiser Prado\nавтор AMPERCAR.com\t 17.02.2021\nКомпанія Toyota розробляє Land Cruiser Prado нового покоління, прем’єра позашляховика очікується якщо не в цьому, так в наступному році. Офіційних зображень майбутньої новинки поки немає, проте незалежний дизайнер представив, як може виглядати ця модель.\nЖиттєвий цикл Land Cruiser Prado четвертого покоління підходить до свого логічного завершення. І, мабуть, головна інтрига, яку породили з’явилися ще минулого літа чутки, чи залишиться модель рамної або ж вона приєднається до числа численних кросоверів.\nВ останньому випадку Land Cruiser Prado можуть побудувати на тій же платформі, що лежить в основі актуальних Camry, RAV4, Highlander і Venza. Тоді автомобіль позбудеться не тільки звичною сталевий лонжеронной рами, але також «раздатки» з блокуванням диференціалів.\nЯкщо говорити про зовнішність, то очікується пощівльнювання решітки радіатора, поява нових повністю світлодіодних L-образних фар і переробленого переднього бампера. Тієї ж форми повинні бути і задні ліхтарі, що заходять на двері багажника.\nМожна також очікувати появу коліс більшого діаметра і нового дизайну, а також відсилання в деталях до останніх кроссоверам і позашляховиків Toyota , таких як бічних дзеркал на ніжках і контрастною чорною даху.


У Львові жінки-доборовольці сортують зимову форму для фронтовиків - ZAXID.NET\nУ Львові жінки-доборовольці сортують зимову форму для фронтовиків\nСуспільство — Ірина Ващишин, 14:17, 20 жовтня 2014 0\nЛьвів'янок закликають допомогти сортувати бушлати для військових ZAXID.NET\nЛьвів'ян закликали жертвувати для фронтовиків нетбуки, сухе пальне, ліки та теплі речі ZAXID.NET\nСьогодні, 20 жовтня, у Львові близько двадцяти львів'янок прийшли допомогти волонтерам розібрати бушлати і зимову форму для солдатів.\n«Якби не дівчата, на одні руки було би нереально це все зробити. Тому гуртом привозимо, гуртом сортуємо», - зазначив волонтер Богдан Масляк, який разом із командою однодумців постійно закуповує для фронту необхідні речі.\n«Наші хлопці привезли з Чехії бушлати і теплі штани. Їх складають насипом, тому цей одяг треба посортувати. У Європі на складах вони шукають, де дешевше. А вже зі Львова везуть усе це на фронт машинами, або пересилають поштою», - розповіла активістка Любов Возняк.\nСеред львів'янок, за її словами, є такі, які постійно допомагають розбирати речі на складі, але щоразу також долучається і багато нових людей.\n«Наша завідувачка так організувала нас, щоб ми допомогли нашій армії, чим можемо. Ми приїхали сюди на декілька годин, а потім поміняємося з тими, хто зараз працює у садку. Сортуємо одяг за розмірами і збираємо для солдатів пакунки», – поділилася Оксана Харо, яка працює вихователькою у дитячому садку і прийшла допомогти волонтерам.\nПосортовані речі волонтери передають у конкретні підрозділи на лінії фронту, або також тим, хто потрапив під обстріли.\n«Своїх і чужих солдатів для нас немає. У нас українські бійці всі свої», - наголошують волонтери.\nФорму чи інші речі волонтери купують за пожертви від містян і підприємців. Хоча іноді доводиться терміново позичати – для того, аби закупити одразу велику партію, бо тоді буде вигідною ціна.\n«Поміж тим збори грошей відчутно впали, хоч є й такі підприємці, які постійно дають кошти – наприклад щомісяця 5 чи 10 тисяч гривень», - розповів Масляк.\nОдяг та взуття для солдатів волонтери купують здебільшого за кордоном, бо в Україні, за їхніми словами, якісні речі для фронту знайти майже неможливо. Тому львівські активісти постійно співпрацюють зі своїми колегами з Одеси, Харкова, Києва. Посилки з речами до Львова передають також українські діаспори із Чехії, Іспанії та Великобританії.\nДолучатися просять і львів'ян. Найбільше зараз потрібні зимові шкарпетки, тепла білизна, шапки, темні футболки, куртки та зимові спальники.\nЯк повідомляв ZAXID.NET, громадські активісти на своїх сторінках у соціальній мережі Facebook закликали львів'янок, охочих допомогти бійцям антитерористичної операції, приходити у понеділок, 20 жовтня, о 10:30 на склад, який розміщений у приміщенні Головпоштампу на вулиці Словацького 1, та допомогти сортувати теплі речі для військоввослужбовців.


Митрополит Павел молився в Магдалі — Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра\nСвято-Успенська Києво-Печерська Лавра / Новини / Богослужіння / Митрополит Павел молився в Магдалі\nМитрополит Павел молився в Магдалі\nУ суботній день перед Неділею 17-ю після П’ятидесятниці Намісник Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври митрополит Вишгородський і Чорнобильський Павел звершив Божественну Літургію в храмі святої рівноапостольної Марії Магдалини в місті Магдала на подвір’ї Горненського монастиря Руської Духовної Місії в Єрусалимі. Відповідно до Священного Передання Святої Православної Церкви саме на цьому місці Господь вигнав з Марії Магдалини сім бісів (див. Мк. 16:9).\nПід час богослужіння була вознесена молитва за мир в Україні, а паломники причащались Святих Христових Таїн.\nПісля закінчення Літургії митрополит Павел звернувся до віруючих зі словом повчання, звернувши увагу на наступне: «…на цьому місці завжди присутня благодать Господня. Дві тисячі років тому Господь покликав Своїх учнів, і сьогодні маємо можливість перебувати в тих святих місцях, де це відбулося. Ми знаємо, що Христос Воскрес, в цьому для нас немає жодного сумніву. У ці дні перебування на Святій Землі Пасха з нами скрізь і всюди. І ми відчуваємо цю Пасху в нашій душі, яка радіє від того, що може стикнутися з цими великими святинями. А молитви святій рівноапостольній Марії Магдалині, яку ми тільки що особливо вшанували, ця радість — нехай будуть безперервно з усіма нами».\nЗавтра, в недільний день, митрополит Павел звершить Божественну Літургію на Гробі Господньому, на тому місці, де відбулося Воскресіння Христове.\nУ суботній день перед Неділею 17-ю після П’ятидесятниці Намісник Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври митрополит Вишгородський і Чорнобильський Павел звершив Божественну Літургію в храмі святої рівноапостольної Марії Магдалини в місті Магдала на подвір’ї Горненського монастиря Руської Духовної Місії в Єрусалимі. Відповідно до Священного Передання Святої Православної Церкви саме на цьому місці Господь вигнав з Марії Магдалини сім […]


Сезон відкрито: як боряться з комарами в різних країнах - ЗНАЙ ЮА\nВиявляється, в Європі давно розроблено безліч способів боротьби з комарами\nУкраїнські туристи, приїжджаючи в Європу, часто задаються питанням, чому в європейських лісах практично немає комарів.\nЯкщо зайти в Інтернет, можна дізнатися, що в світі існує навіть кілька асоціацій по боротьбі з комарами. Причин тому кілька: комарі знижують якість життя та ціни нерухомість, шкодять туризму і переносять хвороби.\nВ Європі пропонують такі способи боротьби з комарами:\nНе зберігати ємності, в яких може накопичиться дощова вода. Наприклад, спеціальні резервуари для води робити повністю закритими, щоб в них не могли розмножуватися личинки.\nТакож можна поставити в будинку герань просто тому, що комарі бояться цю рослина.\nЯкщо необхідно скорочення популяції комарів, то це роблять одним з трьох способів:\nЧистять місце, де з'явилися личинки. Як правило, це ті самі резервуари з дощовою водою\nТакож можна заселити місцеві водойми рибами, які харчуються личинками комарів. Цей спосіб не можна використовуватися повсюдно, тому що це може спричинити за собою порушення балансу екосистеми.\nМожна просто отруїти комарів спеціальними інсектицидами. Раніше навіть використовували для цього ДДТ (і ніби як досі використовують у країнах, що розвиваються), але з очевидних причин перейшли на більш делікатні речовини.\nНайпоширеніший спосіб: до ларве заселяють Bacillus thuringiensis israelensis або Bacillus sphaericus — бактерії, якими харчуються личинки комарів, а ті у відповідь їх отруюють. При цьому вони безпечні для людей і тварин.\nБорються не тільки з личинками, але і з дорослими особинами. Це не такий безпечний спосіб як знищення їх ще до дорослішання, але іноді виходу немає. Для доставки інсектициду в організм комара використовують, наприклад, thermal fog.\nЯк раніше повідомляв портал "Знай.ua", в останні дні киян вразило рекордна кількість метеликів на вулицях.\nГоловний синоптик порталу opogode Наталка Діденко прокоментувала дивне нашестя метеликів-махаонов в Києві.\n“Метеликів в Києві останнім часом так багато, що, нарешті, стало зрозуміло – прийшло літо. Я прочитала, що вони живуть приблизно 3-4 тижні і що метеликам для життя потрібна температура повітря не нижче +12 градусів. А за прогнозом, незабаром, в ніч на 7 червня температура повітря впаде низько, до +7+12 градусів! Може, метелики тому так сьогодні поспішають налітатися? Не тікайте, метелики, такою холодною буде тільки одна ніч, потім знову потеплішає", – написала синоптик в пості.


У Туреччині заблокували Twitter та YouTube через терористів - ЗНАЙ ЮА\nУ Туреччині заблокували Twitter та YouTube через терористів\nВлада Туреччини вирішила заблокувати доступ до Twitter та YouTube. Планували заборонити і соцмережу Facebook, проте від цієї ідеї поки відмовились.\nВказівку провайдерам про блокування видала прокуратура. За рішенням суду всього доступ обмежили до 166 інтернет-ресурсів.\nРішення прийняли через теракт 31 березня в Стамбулі, коли терористи взяли в заручники прокурора в залі суду. Поки він був у руках терористів, в соцмережах активно публікували фото з прокурором, до голови якого був приставлений пістолет.\nЧитайте також: Кенія помстилася бойовикам за масове вбивство студентів\nТурецька влада вирішила, що публікація фотографій пропагує тероризм, - повідомляє Bloomberg.\nГоловне за ніч, 25 червня: Галкіна побили, Полякова зганьбилася, окупант похвалився награбованим, а Сасанчин отримав ляпаса На Максима Галкіна напали під час виступу через жарти про росію: артист показав обличчя в гематомах Гвардієць "Шах" засмутив окупантів, і показав посилену оборону Харкова: "Будуть заздрити мертвим" Оля Полякова назвала корінь проблем в сім'ях, відчула і Маша Єфросиніна: "Я цю пісю мила, торкалась з дитинства"\nСпочатку планували також заблокувати Facebook, проте модератори соцмережі оперативно видалили спірні знімки.\nДоступ до соцмереж можуть відновити, щойно з публічного доступу приберуть незаконні матеріали. Про це розповів пресі офіційний представник турецького президента Ібрагім Калин.\n31 березня представники лівого Народного революційного визвольного фронту взяли в заручники прокурора, який вів справу про смерть 14-річного підлітка. Останній загинув при зіткненні поліції з демонстрантами у 2013 році.\nТерористи загинули при штурмі будівлі силовиками. Облога суду, де тримали заручника, тривала близько 8 годин. Турецькі силовики зуміли звільнити прокурора, однак він помер від отриманих поранень.


Англійський письменник Джеймс Олдрідж придбав широку популярність не тільки в своїй країні, але і за її межами. «У моїх книгах головна тема завжди одна й та сама - вибір, - писав Олдрідж. - Вибір шляху, вибір дії, вибір світогляду ». Саме цієї теми автор дотримується впродовж всього свого творчого шляху, осмислюючи її на різних рівнях. Часто в його творах розглядається проблема взаєморозуміння між людьми.\nТак і новела «Останній дюйм» привертає особливу увагу читачів не стільки збігом незвичайних обставин (герой, пілот, береться не за свою справу: він спускається на дно Червоного моря, де з ризиком для життя проводить підводні зйомки морських хижаків для телебачення), скільки своїм внутрішнім драматизмом. Коли читаєш цей твір, виникає відчуття, що перед тобою розповідь очевидця, - такий достовірністю, такою силою почуттів пройняті рядки, така точність і переконаність звучить у них.\nМи жваво уявляємо собі людину, в якої не дуже вдало склалося життя, він у сорок три роки «залишився ні з чим, якщо не брати до уваги байдужу дружини, якій він не був потрібен, та десятирічного сина ... чужого їм обом ». Ми уявляємо собі хлопчика «самотнього і неприкаяного», нещасного від того, що у свої десять років він розуміє: «мати ним не цікавиться, а батько - чужа людина, різкий і небагатослівний». Письменник розкриває перед нами весь шлях, який довелося пройти батькові і синові, опинившись у важкій ситуації. Але головне - шлях, який вони пройшли назустріч один одному - це шлях до взаєморозуміння і дружбу.\nЗнімаючи акул під водою і зазнавши нападу однієї з них, Бен відчайдушно вступив у сутичку з хижачкою і врешті-решт зумів вибратися на берег. Він стікав кров'ю, не відчував рук і ніг, але думав тільки про одне: потрібно вибиратися звідси, рятувати сина. Єдина можливість повернутися додому - літак. Але Бен не в змозі керувати ним. Це повинен зробити Деві. Зібравши останні сили, батько намагався підібрати потрібні слова, вести себе так, щоб не викликати страх у душі дитини. «Хлопчик не повинен знати, що машину доведеться вести йому, - думав він. - Якщо сказати, це злякає його до смерті ». Батько намагався триматися бадьоро, переконуючи сина, що літак сам полетить, що «вітер сам донесе» їх додому. Бен думав про те, що головне - протриматися до Каїра і «показати хлопчику, як посадити літак». Він намагався говорити так, щоб його слова заспокоїли переляканого сина. І тут Деві виявив всю силу свого характеру і зробив так, як вчив його батько. Він не втратив самовладання, чітко виконував усі вказівки Бена і довів літак до цілі. Вони долетіли. І вижили.\nПисьменник показав, як в суворих умовах розкриваються характери героїв: вони змогли забути про другорядне, відчуваючи велику відповідальність за життя і долю близької людини. Характер Деві змінюється протягом новели, розкривається більш повно. Хлопчик на наших очах стає більш рішучим, твердим, мужнім, набуває впевненості в собі. Долаючи випробування, змінюється і батько, він починає дивитися на сина зовсім іншими очима. І поступово недовіру Деві до батька зменшується до «останнього дюйма». І Бен тепер знає, що обов'язково зуміє знайти шлях до серця сина. Потрібно тблько час. Але тепер заради цього хлопчика він готовий на все: «на це варто було згаяти час».\nУ новелі «Останній дюйм», як і в багатьох інших своїх творах, Джеймс Олдрідж пише про те, що близько йому самому, про те, що є частиною випробуваного і пережитого ним. У пошуках життєвих та людських ідеалів герої його творів шукають і знаходять те головне, що дає можливість змінити світ на краще. Олдрідж говорить про проблеми взаємовідносин між людьми, про взаєморозуміння, про подолання самотності та відчуження, а ці теми і сьогодні залишаються важливими і актуальними.\nЖивучи в колі рідних і близьких людей, ми часто не замислюємося про те, яку відповідальність несемо за їхню долю. Лише в критичних ситуаціях, як наприклад у новелі Дж. Олдріджа «Останній дюйм», людина усвідомлює, як важливо вчасно зрозуміти, в чому саме полягає ця відповідальність.\nБен - колишній льотчик, змушений підробляти, знімаючи фільми про акул. Ця людина звик у всьому покладатися тільки на себе, він дуже серйозний і, навіть маючи сім'ю, практично самотній. Виховуючи десятирічного сина, Бен не надає великого значення цьому заняттю, оскільки з Деві у нього немає душевного контакту - хлопчик здається йому надто тихим, неактивним, фізично слабким. Відчуваючи іноді докори сумління за свою відстороненість, Бен все-таки більше уваги звертає на матеріальне утримання сина, ніж на спроби зрозуміти його внутрішній світ. Поважаючи батька і злегка побоюючись його жорсткого характеру, Деві, здається, в усьому залежить від нього.\nАле трапляється біда - під час підводних зйомок у відрізаною від материка Акулячою бухті на Бена нападає акула. Скаліченому і стікав кров'ю, йому вдалося вибратися на берег - але що ж далі? Тільки зараз Бен з ясністю розуміє, що його смерть означає і загибель хлопчика, тому що ніхто, крім них двох, не знає про місце їх перебування, а дістатися до Акулячу бухту можна тільки на літаку. І ось ролі батька і сина змінюються. Тепер від мужності, сили волі і терпіння Деві залежить, чи будуть вони жити. Переляканий і вражений тим, що трапилося, хлопчик усе-таки чітко і без затримки виконує всі вказівки постійно втрачає свідомість батька. Йому вдається не тільки перетягнути Бена в літак, але й підняти машину в повітря, що при раптово піднявся вітрі було небезпечно навіть для досвідченого льотчика. І батько і син розуміють, наскільки їх життя залежать зараз один від одного, і докладають всіх зусиль, щоб довести літак в аеропорт. І все ж таки вирішальний, найризикованіший момент - посадка літака - цілком знаходиться в руках дванадцятирічного хлопчика.\nДеві вдається посадити машину, і лікарі рятують життя вчасно доставленого в лікарню Бена. Зовсім іншими очима дивиться він тепер на свого, раніше здавався маленьким, сина. Зараз він розуміє, як тісно пов'язані їхні життя, і готовий витратити роки на те, щоб внутрішній світ хлопчика став йому близьким і зрозумілим.\nГостросюжетні оповідання Джеймса Олдріджа знайомі багатьом читачам. Привертають вони, перш за все, тонким аналізом людської психології.\nУ новелі «Останній дюйм» автор розкриває нам момент дорослішання юного героя під тиском важкого випробування. Герой, десятирічний хлопчик Деві, відправляється зі своїм батьком Беном на літаку на безлюдне морське узбережжя. Там Бен буде знімати акул під водою. Це дуже небезпечна робота, але за зйомки платять хороші гроші.\nПриземляя літак, Бен розповідав синові секрети льотної майстерності. Виявляється, при посадці дуже важливий останній дюйм - якщо візьмеш трохи вище, то літак буде пошкоджено, а опустив занадто низько, то налетить на купину і перекинешся. Нарешті, після вдалої посадки, Бен з аквалангом і свіжим м'ясом для приманки акул пірнув під воду, а Деві залишився на березі. Акули не змусили себе чекати, відразу припливли на запах крові. Вже почавши знімати, Бен зауважив, що сам випадково забруднився в крові, коли ховав м'ясо в міжгір'ї рифу. Акули накинулися на людину і сильно його поранили. Бен ледве-ледве відбився від хижачок. Зібравши останні сили, він вибрався на берег. Одна рука в нього була майже відірвана, інша нагадувала зжовані шматок м'яса.\nБен зрозумів, що загине від втрати крові, але більше хвилювала його думка, що ж буде з Деві. Адже вони нікому не сказали, куди їдуть. Батько вирішує, що хлопчик повинен сам вести літак, однак не відразу говорить йому про це. Він просить Деві підтягти його на рушник до літака і допомогти забратися в кабіну. Хлопчик бачить, що батько навряд чи зможе вести літак. Бен же жартує, підбадьорюючи сина, каже, що «вітер сам віднесе нас додому». Зрештою Бен зізнається, що за штурвал доведеться сідати хлопчикові.\nДеві дуже злякався, адже він не вміє керувати літаком. Але, зціпивши зуби, він слідує всім вказівкам батька. На чашу терезів поставлено життя рідної людини, вибору немає. Поступово хлопчик знаходить впевненість у своїх силах. Слідуючи вказівкам батька, він піднімає літак в повітря, але справа значно ускладнюється сильним вітром і насувається темрявою. Бен же раз у раз втрачає свідомість. Деві діє самостійно, одночасно намагаючись вивести батька з напівнепритомності. І ось вже внизу злітна смуга. Залишився «останній дюйм» між життям і смертю. Відважний хлопчик садить літак, і прокинувся Бен розуміє, що обов'язково виживе.\nТак десятирічний хлопчик, завжди скромний і тихий, довів, що гідний називатися чоловіком. У складній ситуації він не\nвтратив самовладання. Зрозумівши, що від його дій залежить життя батька, Деві зібрався з силами і зробив, здавалося б, неможливе. Багато дорослі чоловіки розгубилися б на його місці. А хлопчик, переступивши через свій страх, підняв в повітря літак і благополучно впорався з бунтівної стихією. Відчуваючи відповідальність за долю близької людини, він не відступив перед особою небезпеки й показав усі найдужчі сторони чоловічого характеру - сміливість, рішучість, твердість і уміння самостійно приймати рішення.\nПроблема особистої відповідальності людини за свою долю За розповіді\nОлдрідж д. -\nОлдрідж д. - Любов до життя