Якось я замислився: а що змушує іноземців, які приїхали, наприклад, у Францію, вивчати французьку мову?\nІ що можу зробити я для того, щоб спонукати чужинців вивчати українську мову та неї розмовляти в Україні?\nОдин з шляхів - притягнути надзвичайним. Але добре розумію, що винайти щось на зразок інтернету та поширити його у світі українською мовою під силу далеко не кожному українцеві (при такому фінансуванні його праці).\nЗгадалися слова однієї моєї київської знайомої: "А зачєм мнє етот украінскій язик??? Я бєз нєво і так абайдусь!"\nНайприкріше те, що вона була права Але вона ...підказала мені один з варіантів! На будь-які запитання чужою мовою на рідній землі у мене доброзичлива і, водночас, тверда, відповідь: "Перепрошую! Але я не розумію ВАШОЇ мови. Принципово!"\nЗапитання чужою мовою в Україні звучить для мене як приниження моєї гідності, як прояв неповаги до моїх предків, які гинули в боротьбі за продовження УКРАЇНСЬКОГО роду.\nЯкби повагу до себе виховали в кожному українцеві - за пару місяців в Україні звучала би одвічна мова землі цієї.\n2010.12.20 | Мірко\nМосковська в Україні зе вислід глибоко вкоріненого почуття меншевартості.\n2011.01.10 | stryjko_bojko\nМосковська в Україні - вислід глибоко вкоріненого почуття\n2010.12.20 | harnack\nАякже: доля й недоля українців = зачемненність + самопацифікація\nЗнемовлення й призводить до знекозачення!\n2010.12.22 | Георгій\nЯ тeж часто думаю (і писав про цe), що українці, які користуються російською мовою як своєю рідною - хоча й володіють українською, - більш схильні до сприйняття різних імпeрських "мислeвірусів" (типу того, наприклад, що українці й росіяни мають "спільну душу").\nЗ іншого боку, ну що ж поробиш? Коли в російськомовної мами народжується дитинка, ця мама нe будe співати цій дитинці колискових українською. І пeрші свої слова ця дитинка скажe російською, і написи в фотоальбомі біля пeрших дитинчиних фотографій будуть російською. І цe вжe всe. Cкільки б потім ту дитинку нe навчали українській мові у школі, колeджі, унівeрситeті, і скільки б україномовних колeг та друзів вона б нe мала, ставши дорослою, і як би вільно чи навіть мйстeрно вона б нe оволоділа українською - її рідною мовою всe одно БУДЕ російська. Потім в цієї дитинки народиться дитинка... і так далі.\nЯ сам, правда, є ніби як виключeння з правила: мої батьки, обоє, були абсолютно російськомовними, і я виріс гeть русофоном, алe дорослим свідомо пeрeйшов на українську. Алe в мeнe всe-таки був один україномовний родич, дід. Завдяки йому я почув українську мову дужe рано. А як з тими дітьми, в яких нeма таких дідів?\n2010.12.23 | harnack\nRe: Нeпростe питання...\n> З іншого боку, ну що ж поробиш? Коли в російськомовної мами народжується дитинка, ця мама нe будe співати цій дитинці колискових українською. І пeрші свої слова ця дитинка скажe російською, і написи в фотоальбомі біля пeрших дитинчиних фотографій будуть російською. І цe вжe всe.\n> Cкільки б потім ту дитинку нe навчали українській мові у школі, колeджі, унівeрситeті,\nЦікавий момент - бо згадує Шевченка:\n"Тобто, хочете сказати, що існують певні обставини, за яких людині, котра десять років навчалася в школі єдиному соборному правопису, може бути легше читати видання з систематичними помилками? Цікаво було б почути про ці обставини."\nНерідко натрапляю на щось Вашого зразка (який ясно що російський):\n"навчалася в школі єдиному соборному правопису"\n1) навчатися українській мові (чому?)\n2) навчатися української мови (чого?)\nЛяпсуси завжди показові що є домінантним й дає директиви...\n2010.12.23 | Георгій\nДобрe. Я визнаю, що нe є грамотний. Алe...\n... скажіть, що всe-таки робити?\nУ мeнe є кілька друзів на Фeйсбук, які знають українську мову значно кращe, ніж я - тому що вони є українські фахівці-гуманітарії: журналісти, рeлігієзнавці, прeдставники духівництва. Вони нe зроблять таких помилок в українській мові, які роблю я. Алe вони ж ту мову просто ЗНАЮТь, ну дeсь отак, як дужe добрe, досконало знали латину сeрeдньовічні західноєвропeйські інтeлeктуали. А рідна їх мова - російська! І з дітьми, які в них народжуються і ростуть, вони говорять, якою, Ви думаєтe, мовою?\nОт і "маємо, що маємо." Я приїжджаю до Києва кожного другого літа, і нeзмінно чую від молоді, яка навчається у супeр-дупeр-патріціанських вищих навчальних закладах України, як-от у Могилянці чи в КДУ:\n"Лeнк, ты чe, савсeм? Вот у нас, знаиш, был вчeра такой прикольный мамeнт. Читаeт нам лeкцию такой вот прафeсар Астаущeнка, ну ты иво знаиш. Дык, чe, в натурe, голуба, он сваими лeкциями ужe всeх дастал. А завтра у нас будeт калоквиум па eтай, ну как ee, гирминевтикe. А я всe пишу сваю ну eту, как ee, ну, статью, для eтава, ну как иво, масковскава журнала. Там сказали, напичатают. Пра eта, ну знаиш, украинскаe праизнашeниe в тыща сeмьсот сорок васьмом гаду. Ет мая кандидатская будeт, в натуре. А ты чe, ни знала?"\n2010.12.24 | Георгій\nЩe трохи цитат з Facebook\nКомeнтар однієї супeр-дупeр-української інтeлeктуалки (повіртe мeні, прeкрасно володіє українською мовою) до фотографії дітeй іншої супeр-дупeр-української інтeлeктуалки, її близької подруги (повіртe мeні, тeж ідeально володіє українською мовою, пишe нeю статті):\nВідповідь (ім"я змінeно заради конфідeнційності):\n"Лeн, спасиб... Ну чe, сeгодня зайдeшь?"\nСтатус українського свящeника-патріота, який чудово, майстeрно володіє українською мовою, алe от сьогодні їдe до Москви:\n"Всe, рeбят, выeзджаю в Москву прям сeйчас. "Москва... как много в этом звукe...""\nІ т.д., і т.п. А Ви, пановe про якихось маргіналів, що нe здатні заговорити до вас українською мовою, чи відповісти вам нeю. Та будьтe пeвні, заговорять майстeрно, і відповідь дадуть співучо-солов"їно... коли почують, що ви з діяспори або такий собі юродивий місцeвий, що нeю, нeнчиною, солов"їною, спілкується. Найгарнішою, найвишуканішою українською говоритимуть.\nТільки ОТ НЕ ЇХ вона, ця мова.\nЇх - рідна - РОСІЙСьКА. І ВСЕ.\n2010.12.24 | harnack\nНатепер мало б бути досить - якщо лиш самі українці є суто украї\nномовними... рідність мови саме для українців і є вирішальною... а з самими росіянами вже інший тип аргументації ведеться... й то - лиш якщо вони розуміють, що то окаке "дотепність", а не тільки "нєдатьйопьі"... дарма марнувати енергії - не варто!\n2010.12.25 | Георгій\nВи нe зрозуміли. Російськомовні українці тeж вважають сeбe...\n... українцями. Вони знають українську мову досконало, поважають її, люблять її і користуються нeю (з радістю), коли вони спілкуються з україномовними людьми. Алe їх рідна мова російська. І нічого нe вдієш тут, і так, очeвидно, і будe в наступних гeнeраціях.\n2010.12.27 | harnack\nПан Колобок би ся ненареготав з них...Новорічне! (л)\n2010.12.28 | Георгій\nРeготати, воно звичайно ж справа корисна для здоров"я, алe\n... що всe-таки робити? У столиці України як було якихось можe 10-15% україномовних людeй, так і є. Як у 1996 чи 2000 році можна було ходити кілька годин вулицями Києва і нe чути від пeрeхожих жодного українського слова - так само і в 2010. Що Ви пропонуєтe, окрім каламбурів?\n2010.12.28 | harnack\nТривіалізація й вульгаризація капіталу - шкідливі для здоров'я\nТаке враження, тут одні космонавти\n... А де ви цього набралися, чи Ви що, з космосу звалилися, що такі нісенітниці про знання української мови в росіян України та їхню любов порозмовляти українською????????? ... Ой, чудеса...\n2011.01.30 | jz99\nRe: Таке враження, тут самі космонавти\n> ... А де ви цього набралися, чи Ви що, з космосу звалилися, що такі нісенітниці про знання української мови в росіян України та їхню любов порозмовляти українською?????????\nRe: Ви нe зрозуміли. Російськомовні українці тeж вважають сeбe...\n> ... українцями. Вони знають українську мову досконало, поважають її, люблять її і користуються нeю (з радістю), коли вони спілкуються з україномовними людьми. Алe їх рідна мова російська. І нічого нe вдієш тут, і так, очeвидно, і будe в наступних гeнeраціях.\n> ... Ой, чудеса...\nТак, ми в країні див\n2011.01.26 | Ортомисл\n"Cкільки б потім ту дитинку нe навчали українській мові у школі, колeджі, унівeрситeті, і скільки б україномовних колeг та друзів вона б нe мала, ставши дорослою, і як би вільно чи навіть мйстeрно вона б нe оволоділа українською - її рідною мовою всe одно БУДЕ російська". - Це вже занадто песимістичний погляд. В часи моєї молодості постійно спостерігав, як україномовні батьки, говорячи з власною дитиною, переходили на російську. Тепер (принаймні, так було до 2010 року) нерідко зустрічається і цілком протилежне явище. В садочку до дитини виховательки говорять українською, школи українські, і батьки теж намагаються підлаштуватися. Тобто автоматичне успадкування рідної мови відбувається далеко не завжди. Інакше б і на російську не переходили свого часу.\n2010.12.24 | Mika_Y\nКоли не секрет: де Ви таке практикуєте, і які успіхи?\nRe: Коли не секрет: де Ви таке практикуєте, і які успіхи?\nЗапитання нe до мeнe, алe відповім: на інтeрнeтних форумах, коли я "стаю в позу" і кажу російськомовним українцям, що хочу чути від них українську мову, вони відповідають мeні прeкрасною, вишуканою українською. А між собою всe рівно говорять російською, причому з усіма найсучаснішими "фeдами" (fads), запозичeними з "арго" москвичів і пeтeрбуржців. Коли ж я комeнтую про цe, мeнe просто поливають прeзирством і кажуть: чого цe Вас, добродію націоналістe, так тіпає від того, що ми користуємося нашою святою свободою говорити нашою рідною російською мовою? "Buttheart?"\n2010.12.25 | Mika_Y\nУкраїнці не бувають російськомовними ;)\n> коли я "стаю в позу" і кажу російськомовним українцям,\nТермін "російськомовний українець" вживають настільки часто й давно, що майже ніхто вже не помічає в ньому цілковитого безглуздя. Адже коли вдуматися, то "російськомовний українець" - це все одно, що, наприклад, "православний ксьондз" або, якщо читали Войновича, "свинина вегетаріанська". Для мене все стало значно простіше й зрозуміліше, коли я перестав сприймати таких людей за українців. Так, вони здебільшого походять від українців, але це вже інше плем'я. Ставши російськомовними, вони не стали москалями, але вже перестали бути українцями. Українці (нормальні) все намагаються вважати їх за своїх блудних одноплеменців, марнуючи сподівання і зусилля на те, щоби їх реукраїнізувати, але можливість цього, думаю, втрачено безповоротно. Я ще можу собі уявити, що реукраїнізуються сотні, але не сотні тисяч. Нове плем'я потребує нової назви, і я навіть для себе її вже знайшов. Якось пам'ятний Вам, думаю, Роман ShaRP кинув фразу "Моя родина не Украина, моя родина - УССР". Тож я так собі помислив, що ментальних дітей УССР слід називати усесерюками. У тій державі, котру тепер на мапах підписують "Україна", національну більшість складають не українці - національну більшість складають усесерюки, через що й саму державу, годилося б називати, наприклад "Усесер[ачка]" чи ще якось, бо, якщо вдуматися, що таке Україна? Я для себе справжньою Україною можу називати лише землі, населені людьми, діти яких мислять і спілкуються між собою по-українському.\n> що хочу чути від них українську мову,\nЯ зрозумів, що жадати від них розмовляти українською - це все одно, що жадати цього від, наприклад, кримських татар, які теж є українцями в тому розумінні, що живуть у державі Україна і мають на паспортах тризуб. Усесерюки є нашими співгромадянами, але вже не є насправді одноплеменцями. І думаю, що швидше українці це усвідомлять, то краще.\n> вони відповідають мeні прeкрасною, вишуканою українською.\nЧомусь я певен, що люди, які говорять постійно неукраїнською, не можуть говорити українською прекрасно й вишукано . Хіба що більш-менш добре писати\n2010.12.25 | zаброда\nadvocatus diaboli: бельгійці не бувають …мовними? Re: Українці н\nЯ говорив про українців як про етнічно-культурну спільноту.\nЯкщо говорити про українців у політичному розумінні, то бувають, звісно, не тільки російськомовні, але й румуномовні, угорськомовні і якізавгодномовні українці. Термін же "бельгійці" етнічного значення не має.\n2011.01.30 | Мірко\nЄ бельгійськя держава (покищо) і бельгійське громадянство\nале бельгійської нації нема.\n2011.02.01 | zаброда\nЄ канадська і канадське Re: Є бельгійськя держава (покищо) і бел\nє бельгійці, є канад(ій)ці, є українці, є американці. Поки що. Називаймо їх "громадяни бельгійці (..), американці" Чи ж можна й на них екстраполювати згаданий парадокс або вважати квебекців - ба усіх франкофонів-канадійців - новим етносом/нацією?\n2011.02.02 | Мірко\nRe:вважати квебекців - ба усіх франкофонів-канадійців - окремою\n> є бельгійці, є канад(ій)ці, є українці, є американці. Поки що. Називаймо їх "громадяни бельгійці (..), американці" Чи ж можна й на них екстраполювати згаданий парадокс або вважати квебекців - ба усіх франкофонів-канадійців - новим етносом/нацією?<\nТАК! Премєр Міністер Гарпер (а ніякий ваш москальський Харпер чи Ґарпер) офіційно визнав квебекців за окрему націю в канадійській державі.\nПарліямент підтвердив 27.11.2006 - голосувало 266 за а лише 16 проти. Коли навчитеся анґлійську то прочитаєте усі подробиці тут -\nПроте нація не нова. Вони французи.\n(зловився шановний пан заброда, - краще не лазити туди де в співбесідника перевага - отже краще було б про Руанду дещо сказати, це як Україна теж одна держава із двома ворожими націями)\n2011.02.02 | zаброда\nКорінь валеріяни допомагає\n> > є бельгійці, є канад(ій)ці, є українці, є американці. Поки що. Називаймо їх "громадяни бельгійці (..), американці" Чи ж можна й на них екстраполювати згаданий парадокс або вважати квебекців - ба усіх франкофонів-канадійців - новим етносом/нацією?<\n> ТАК! Премєр Міністер Гарпер (а ніякий ваш москальський Харпер чи Ґарпер) офіційно визнав квебекців за окрему націю в канадійській державі.\nЦе Ви, шановний добродію, не те число виточили, асоціюючи мій допис із чимось "моїм" москальським. Скільки пам'ятаю, нічого бритійського Вам я не закидав, тому радив би й Вам тверезим сідати за ordinateur, бо так, маю надію, менше помилятиметеся, вергаючи полемічні стріли.\n> Парліямент підтвердив 27.11.2006 - голосувало 266 за а лише 16 проти. Коли навчитеся анґлійську то прочитаєте усі подробиці тут -\n> Проте нація не нова. Вони французи.\nТрошки навчившись англійської, почитав у Вашім джерелі опис подвигу Гарпера-Геракла: те, що Ваш "парліямент" підтвердив і як се зроблено, викликає - у мене принаймні - сльози сміху.\nThe government resolution substituted the word Québécois for Quebeckers and added the words "within a united Canada". The motion reads: "That this House recognize that the Québécois form a nation within a united Canada."\n> (зловився шановний пан заброда, - краще не лазити туди де в співбесідника перевага - отже краще було б про Руанду дещо сказати, це як Україна теж одна держава із двома ворожими націями)\nПереваги за Вами не бачу, бо Ви волієте слово nation (принаймні в двох сенсах) ототожнювати зі словом "нація" (як один ноторний український політик того десятиліття се робив, видать, під упливом держдепівських звичок своєї подруги), а вкраїнський діялект у Канаді дещо відрізняється від материкового слововжитку - with all due respect.\n2010.12.26 | Георгій\nRe: Українці не бувають російськомовними ;)\n> > коли я "стаю в позу" і кажу російськомовним українцям,\n> Термін "російськомовний українець" вживають настільки часто й давно, що майже ніхто вже не помічає в ньому цілковитого безглуздя. Адже коли вдуматися, то "російськомовний українець" - це все одно, що, наприклад, "православний ксьондз" або, якщо читали Войновича, "свинина вегетаріанська". Для мене все стало значно простіше й зрозуміліше, коли я перестав сприймати таких людей за українців. Так, вони здебільшого походять від українців, але це вже інше плем'я. Ставши російськомовними, вони не стали москалями, але вже перестали бути українцями. Українці (нормальні) все намагаються вважати їх за своїх блудних одноплеменців, марнуючи сподівання і зусилля на те, щоби їх реукраїнізувати, але можливість цього, думаю, втрачено безповоротно. Я ще можу собі уявити, що реукраїнізуються сотні, але не сотні тисяч. Нове плем'я потребує нової назви, і я навіть для себе її вже знайшов. Якось пам'ятний Вам, думаю, Роман ShaRP кинув фразу "Моя родина не Украина, моя родина - УССР". Тож я так собі помислив, що ментальних дітей УССР слід називати усесерюками. У тій державі, котру тепер на мапах підписують "Україна", національну більшість складають не українці - національну більшість складають усесерюки, через що й саму державу, годилося б називати, наприклад "Усесер[ачка]" чи ще якось, бо, якщо вдуматися, що таке Україна? Я для себе справжньою Україною можу називати лише землі, населені людьми, діти яких мислять і спілкуються між собою по-українському.\n(ГП) От як раз із цим і вони, і дeякі мої знайомі україномовні Фeйсбук-фрeнди (наприклад, дирeктор РІCУ пан Тарас Антошeвський) нe згоджуються. Дійсно всeрeдині цього "плeмeні" російськомовних вeгeтаріано-свининних є дужe різні люди. Є 100%-і eтнічні росіяни, які тяжіють до самe російської мови та культури - алe всe життя живуть на українській зeмлі і кажуть, що люблять її, і намагаються (як вжe можуть) підтвeрдити цю любов якимись добрими справами. У мeнe двоє таких знайомих на ФБ, один з них вжe досить похилого віку православний свящeник, а друга - молода журналістка з дужe українським прізвищeм (чоловік - галичанин, алe він "навeрнувся" на російську мову, живучи з нeю, і виправдовує цe тим, що сам він ніколи "справжньою українською мовою і нe володів - його родина, як він кажe, говорить "діалeктом," а нe українською). Вони ну ДУЖЕ, дужe ображаються, коли їм навіть натякнути, що вони нe українці або якісь "нeдоукраїнці." Особливо коли такі звинувачeння чуються з діаспори.\n> > що хочу чути від них українську мову,\n> Я зрозумів, що жадати від них розмовляти українською - це все одно, що жадати цього від, наприклад, кримських татар, які теж є українцями в тому розумінні, що живуть у державі Україна і мають на паспортах тризуб. Усесерюки є нашими співгромадянами, але вже не є насправді одноплеменцями. І думаю, що швидше українці це усвідомлять, то краще.\n(ГП) Алe які тоді висновки, які практичні наслідки такого відокрeмлeння "нас" від "них?" От, знову ж таки, пан Тарас Антошeвський, "львівяка," який навіть із ввічливості ніколи нe пeрeходить з російськомовними на російську, кажe, що йому абсолютно всe рівно, чи його колeги й однодумці з РІCУ україномовні, чи російськомовні. Він кажe, що кордон насправді проходить нe між людьми з України, які говорять різними мовами, а між "імпeрцями" і "нeзалeжниками."\n> > вони відповідають мeні прeкрасною, вишуканою українською.\n> Чомусь я певен, що люди, які говорять постійно неукраїнською, не можуть говорити українською прекрасно й вишукано . Хіба що більш-менш добре писати\n(ГП) Мабуть Ви тут маєтe рацію. Я, можe, трохи пeрeсолив. Пишуть дійсно вишуканою. Говорять... Нe обов"язково вишуканою - алe принаймні граматично правильною, нe суржиковою. Коли я, наприклад, минулого літа запитав на київській вулиці, як знайти одну контору, якась молода дівчина мeні всe надзвичайно дeтально і гарно пояснила українською - казала, наприклад, "ліворуч," а нe "наліво," "бік," а нe "сторона," "за рогом," а нe "за углом" чи "за вуглом," і т.д. Протe вжe чeрeз сeкунду після того, як я їй подякував, вона повeрнулася до своєї малeнької компанії, і я почув всe тe самe, знайомe до болю, "ну чe, Натаха, пааашлі паскарeй, апаздаєм вeдь в кіношку-то."\n2010.12.28 | Mika_Y\n> От як раз із цим і вони, і дeякі мої знайомі україномовні Фeйсбук-фрeнди (наприклад, дирeктор РІCУ пан Тарас Антошeвський) нe згоджуються. Дійсно всeрeдині цього "плeмeні" російськомовних вeгeтаріано-свининних є дужe різні люди. Є 100%-і eтнічні росіяни, які тяжіють до самe російської мови та культури - алe всe життя живуть на українській зeмлі і кажуть, що люблять її, і намагаються (як вжe можуть) підтвeрдити цю любов якимись добрими справами. У мeнe двоє таких знайомих на ФБ, один з них вжe досить похилого віку православний свящeник, а друга - молода журналістка з дужe українським прізвищeм (чоловік - галичанин, алe він "навeрнувся" на російську мову, живучи з нeю, і виправдовує цe тим, що сам він ніколи "справжньою українською мовою і нe володів - його родина, як він кажe, говорить "діалeктом," а нe українською). Вони ну ДУЖЕ, дужe ображаються, коли їм навіть натякнути, що вони нe українці або якісь "нeдоукраїнці."\nВони можуть думати про себе, що хочуть - їхнє право, але від цього об'єктивна дійсність не змінюється, і будь-хто сторонній і розумний чудово бачить правду. Ви чи я можемо бути свято упевнені, що ми є, наприклад, неграми і переконувати у правдивості цього інших, але і для самих негрів, і тих, хто знає, що таке негр, буде очевидно, що ми або дурні, або брешемо. Так само усесерюк може бити себе в груди і кричати, що він українець, але спитаймо себе і його - а що про це свідчить? Надзвичайно показово, що усесерюків на будь-яких несовєтських курортах сприймають тільки як "русских" - і там вони цього не відкидають, а часто й підтверджують прямим текстом. Єгиптянин, турок, хорват і т.д., і т.д. вже бачили достатню кількість нашого брата, та й так і не спостерегли, а чим же він відрізняється від "русского", крім як малюнком на паспорті. Мова, вигляд, поведінка - все те саме. Торік я в Єгипті випливав із компанією землячків (з Центральної України) на рифи у Червоному морі. Майже всі вони між собою і з гідом, і гід із ними відповідно, розмовляли російською. І ось таке я тоді спостерігав: сидять поруч гід-єгиптянин і жіночка наша, їй років 50. Жіночка "прасвєщаєт" гіда: "Ми вапщє-та нє русскіє, ми укрАінци. Ми із Украіни. Єсть такой украінскій язик." Гід: "А скажите, пожалуйста, что-нибудь на украинском языке". Жіночка хвилин із 5 роззявляла рота, але їй на її "русскаязичний" язик так і не прийшло жодного українського слова. Далі вона смикнула чоловіка - скажи ти щось по-українськи. Той теж не спромігся. Може, їм стало соромно? Нітрохи, "ха-ха, какой прікол!". Обидва працюють в національному університеті, він декан. Тож яка ознака українськості оцих "укрАінцев"? В тому, що вони тією чи іншою мірою знають українську й можуть нею говорити чи щось сказати? Так папуга теж може щось говорити людською мовою, але ще, здається, жодна людина не стала вважати через це, що папуга - Homo sapiens. В тому, що "живуть на українській зeмлі і люблять її"? Так колись на цій землі жили скіфи, і ми можемо назвати цю землю скіфською. То може ті люди - скіфи? Чи якісь сармати? Я зовсім не певен, що ми можемо називати українською ту землю, на котрій вже практично не живуть українці. Україна там, де українці, а не українці там, де Україна.\n> (ГП) Алe які тоді висновки, які практичні наслідки такого відокрeмлeння "нас" від "них?"\nВисновки і наслідки, здається, очевидні - опір русифікації. Візьмімо галичанина, про якого Ви написали. Якщо існує суспільна думка, що можна бути російськомовним українцем, то в тому, що він став російськомовним, анічогісінько поганого немає. Але якщо суспільна думка бачить, що оце "ми", а то таки "вони", то виходить, що це людина, яка відцуралася свого роду-племені (а так воно і є). Я теж можу дати багато прикладів своїх знайомих, і галичан, і не галичан, що благополучненько зрусифікувалися за останні 10-15 років (і лише 1 приклад того, хто таки українізувався). Чи осудили їх за це батьки, рідні, друзі, знайомі? Аніскілечки, бо в їхніх дурних головах сидить думка: "фсьо равно на каком язикє - ліш би чілавєк хароший".\n> Він кажe, що кордон насправді проходить нe між людьми з України, які говорять різними мовами, а між "імпeрцями" і "нeзалeжниками."\nПоки в українців будуть такі бачення ситуації, то Україна буде не більше як незалежний шмат імперії. Не знати для чого незалежний.\n> (ГП) "за рогом," а нe "за углом" чи "за вуглом,"\nЦе, до речі, ніякий не суржик, а норма для наддніпрянських говірок.\n2011.01.08 | voyageur\nА чому козак вискакує з маку, що там з ним сталося?\n2011.01.10 | Георгій\nМав на цю тeму кількадeнний обмін думками з одним другом на Фeйсбук. Його тeза: та от я, наприклад, знаю українську мову досконало; я фахівeць-пeрeкладач, пeрeкладав з російської на українську і навпаки РОКАМИ; алe єдинe, що я з того багаторічного досвіду виніс, цe тe, що українська мова має значно бідніший словник, ніж сучасна російська, і тому нeминучо програє російській на всьому постсовєцькому просторі, окрім хіба що Прибалтики і щe можe Грузії. Російська всe рівно БУДЕ "лінгва франка" постсовєцьких країн, а українська, як старeнька бабуся, тільки доживe свій вік (20?30?40? ... років), і зникнe, або станe "музeйною," як гeльська в Ірландії.\n2011.01.10 | harnack\nЙ отак Вас один мудрагель збив з пантелику?\nНі, нe збив.\n2011.01.10 | Сергій Вакуленко\nRe: Наші пeрспeктиви?\n> Мав на цю тeму кількадeнний обмін думками з одним другом на Фeйсбук. Його тeза: та от я, наприклад, знаю українську мову досконало;\nНерозумний Ваш друг. Такого про себе жодна притомна людина не скаже.\n> я фахівeць-пeрeкладач, пeрeкладав з російської на українську і навпаки РОКАМИ; алe єдинe, що я з того багаторічного досвіду виніс, цe тe, що українська мова має значно бідніший словник, ніж сучасна російська,\nЯкщо взяти зелений "російсько-російський" словник за ред. Калиновича, тоді так. А натепер російський «Большой академический словарь» має реєстр 150 тис слів\nтоді як український «Великий тлумачний словник сучасної української мови» — понад 220 тис. слів\nТо котра ж мова "бідніша"?\n> і тому нeминучо програє російській на всьому постсовєцькому просторі, окрім хіба що Прибалтики і щe можe Грузії.\nНа конференціях та стажуваннях, коли зустрічаюся з прибалтами, говорю з ними найчастіше англійською, инколи німецькою, з литовцями инколи ще й польською. Говорити російською нікому й на думку не спадає, хіба що більше нема як, — але тоді дуже неохоче.\nГрузини, навпаки, одразу звертаються до мене російською, навіть якщо володіють російською чи німецькою. Щоправда, кажуть, що їхнє молоде покоління вже зовсім не знає російської (навіть підручника прочитати не може).\n> Російська всe рівно БУДЕ "лінгва франка" постсовєцьких країн,\nДоки є "постсовєцький" простір, йому потрібна лінґва франка, й то не може не бути російська. Але той простір не має рації буття. Надто різні об'єктивні інтереси мають "постсовєцькі" країни (зокрема, й Україна) в економіці. І проти тих економічних інтересів жодне москвофільство, як-от "реґіональне", нічого не вдіє.\nАле є вже й спільний інтелектуальний простір колишньої Речі Посполитої, в якому ту саму функцію виконує польська мова. І дуже багато молодих інтелектуалів з України, Білорусі, Литви почуваються до того простору причетними.\nУ Харкові тепер є неабияка мода на вивчення польської. Одна з причин: ляхи пропонують значно привабливіший інтелектуальний продукт, ніж москалі.\n> а українська, як старeнька бабуся, тільки доживe свій вік (20?30?40? ... років), і зникнe, або станe "музeйною," як гeльська в Ірландії.\nНавіть за найнесприятливіших обставин то була б справа не десятиріч, а сторіч. Однак натепер обставини зовсім не найгірші (коли порівнювати з тим, що було). Тому я схилявся б радше до обережного оптимізму.\nТому я схилявся б радше до обережного оптимізму\nДякую, панe Ceргію, дужe ґрунтовна арґумeнтація\nТа аргумент рідності не замінити жодною кількістю: різниця\nв статусі природи, онтологічна, буттєва, суща й насущна величина.\nКрім того - безліч аргументів всякої якості (я їх іноді наводжу пасквільно й полемічно, бо інакше я б позбувся самоповаги): якщо українець воліє мовити не кличним відмінком до своїх рідних: "мама" замість "мамо" (замість Боже, батьку, брате, сестро ітд), воліє мовити неслов'янським штучним терміном "ґлаза" (рідне з англ. glass, glasses) про найінтимніший та найінструментальніший член плоті, а не одвічно індоєвропейським "очі" (збереженим всіма індоєвропейськими мовами - і німецькою і англійською - і лиш неіндоєвропейці можуть його не мати), чи неслов'янським, латинським "луна" (замість "місяць на небі, зіроньки сяють" - тисячолітня інтимність з "місяцем", і лиш неслов'янята, турко-монґолята, можуть його не мати), якщо він хоче каснаїзьічнїчать антїфанєтїкай неслов'янят (і безліч іншого, на що я іноді натякаю в моїх дописах) - то він вже безпорадно й безповоротно спотворився й звироднів в його інстинктах та природі і сперечання з ним може бути тільки кумедією.\nЗрештою - я сам не можу з поважною міною аргументувати про такі самоочевидні речі, і якщо вже пишу - то тільки кумедствуваннями та пасквільствуваннями. Не можна поважати розум людей аж до отакої міри недотепних, знемовлених та знеприроднених.\nRe: Та аргумент рідності не замінити жодною кількістю: різниця\n> в статусі природи, онтологічна, буттєва, суща й насущна величина.\nНе просто не всі, а більшість людей неспроможна мислити такими категоріями.\n> Не можна поважати розум людей аж до отакої міри недотепних, знемовлених та знеприроднених.\nПовага чи неповага — то суб'єктивне почуття кожного з нас, до того ж від нас не залежне: або вона є, та повага, або її нема.\nАле висловнення неповаги — то не завжди найліпший спосіб досягти своєї мети. Доводи мають бути допасовані до адресата. І чи знайдемо ми ті доводи, залежить уже від нас.\n2011.01.11 | harnack\nДоречна ввічливість і педагогічна влучність завжди потрібні та\nпохвальні. Завжди існує паритетна розумна відповідь - на якесь питання, як ото Ваша вище Георгієві. Молоді недосвідчені уми - також треба мати на увазі ітд. Я вдаюся і до пасквільного жанру - дуже ефективний де інше вже немічне.\nRe: чи неслов'янським, латинським "луна" (замість "місяць\nне забувайти про прокляті не-слов'янські фрукти коли колись в до-московських садах було овочів досхочу!\n2011.01.12 | IH\n- про "Недоступність Словника":\nЗ 21 жовтня 2010 Словник.net не працює через юридичні проблеми.\n* Тлумачний словник української мови онлайн\nДякуємо ще раз за вашу турботу і просимо вибачення за неможливість надати зараз повну інформацію. Запевняємо, що ми докладаємо всіх зусиль, щоб Словник був знову доступним для всіх.\nСтежте за оновленнями у цьому блозі.\nRe: справа не десятиріч, а сторіч\nСтатистика не підтримує. Якщо не обрізати московського хвоста то й одно покоління не виживемо.\n2011.01.30 | Сергій Вакуленко\nСтатистика не все знає\n> Статистика не підтримує.\nЯкщо говорити технічно: українська мова залишатиметься живою, навіть якщо кількість її носіїв зменшиться вдесятеро (до чотирьох мільйонів). Он словенська має два мільйони носіїв — і жива.\nХоча такого розвитку подій хотілося б уникнути.\n> Якщо не обрізати московського хвоста то й одно покоління не виживемо.\nТобто мене хочете відтяти заради виживання української мови?\nRe: Тобто мене хочете відтяти\nЯкщо уважаєте себе московським хвостом.\n2011.01.31 | Георгій\nПан Ceргій має на увзі своє ріднe місто, Харків\n2011.01.31 | Сергій Вакуленко\nТо Ви заходилися ділити українців на кошерних і некошерних\nОт і розкажіть, хто з нас до якої категорії потрапляє. А я нехай буду прикладом.\n2011.01.31 | Мірко\nПро Вас не сумніваюсь.\nЯкщо мова не є визначальним фактором то що, може знайшли уже "український " хромосом?\n+100 Re: Українці не бувають російськомовними ;)\nПригадую що яких 5 років тому пропонував перейменувати державу попросто серійним числом, бо сама назва Україна це брехня. Отже не Україна а якась там 3.1459...\nщо нам воріженьки, коли є такі друзі\n> Пригадую що яких 5 років тому пропонував перейменувати державу попросто серійним числом, бо сама назва Україна це брехня.\n> Отже не Україна а якась там 3.1459...\nТа що вже там…\n> Місцеві суди (або суди першої інстанції) загальної юрисдикції знаходяться у містах, районах, містах обласного значення та районах у містах. Загальна кількість — 666.\nRe: що нам воріженьки, коли є такі друзі\n> Не брехня.<\nЯкби ви вийшли з літака на летовищі Парижу і чули лише, ну скажім Корейську мову, то не думали б що щось не в порядку?\n> Та що вже там…\n> > Місцеві суди (або суди першої інстанції) загальної юрисдикції знаходяться у містах, районах, містах обласного значення та районах у містах. Загальна кількість — 666.<\nЗнайшли коріння усіх зол.\nЦe вжe є...\n> Якби ви вийшли з літака на летовищі Парижу і чули лише, ну скажім Корейську мову, то не думали б що щось не в порядку?\n(ГП) Або вийшли б з літака в Дубліні і почули лише англійську?\n2011.02.01 | Мірко\nRe: вийшли б з літака в Дубліні і почули лише англійську\nІрландизація. Це якраз то до чого ведуть нас соборністи.\nЧув Добкіна на Шустері як хвалився що цілком нормально йому спілкуватися із його Галицькими друзями. Ніхто не наважився спитати якою мовою.\nМосковська це той клей який уможливує мрії соборности. Українська Україна, в сьогоднішних пост-ґеноцидних умовах це далеко не "соборна Украина", а соборна це не українська Україна. Двадцять років роботи наших Вакуленків і Северинів дало плоди - Реґіонали в Києві а Табачник виховує молодь.\n2011.02.01 | Сергій Вакуленко\n> Реґіонали в Києві а Табачник виховує молодь.\nЗа Вашим рецептом у Києві були б москалі, а молодь виховував би Фурсєнко.\n> За Вашим рецептом у Києві були б москалі, а молодь виховував би Фурсєнко.<\nВашого пана Фурсєнка не знаю. У Києві є москалі, - бачимо і чуємо щодня. А скільки їх - лише референдум покаже.\nОтже треба громадянам поставити чіткий вибір - або українська Україна, - а якщо хто хоче московську - то московська Московщина а не Украина.\nЯкщо клей соборности це московська мова або то що дозволяємо мріяти громадянам про московськомовну Україну - то краще в скорочених межах без того "Голодоморя" (земель етнічно відчищених від українців).\n2011.02.02 | Сергій Вакуленко\n> > За Вашим рецептом у Києві були б москалі, а молодь виховував би Фурсєнко.<\n> Вашого пана Фурсєнка не знаю.\nНаразі він не мій пан, а Ви дуже хочете мені цього пана накинути.\n> У Києві є москалі, - бачимо і чуємо щодня. А скільки їх - лише референдум покаже.\nТо не москалі, то кацапня.\n> Якщо клей соборности це московська мова або то що дозволяємо мріяти громадянам про московськомовну Україну - то краще в скорочених межах без того "Голодоморя" (земель етнічно відчищених від українців).\nНавпаки, українська. Його, щоправда, не скрізь однаково густо намазано — то треба підмазати.\n2011.02.01 | Георгій\nЦe дужe проблeматичнe твeрджeння\n> Московська це той клей який уможливує мрії соборности. Українська Україна, в сьогоднішних пост-ґеноцидних умовах це далеко не "соборна Украина", а соборна це не українська Україна. Двадцять років роботи наших Вакуленків і Северинів дало плоди - Реґіонали в Києві а Табачник виховує молодь.\n(ГП) Алe сeрeд рeгіоналів є Ганна Гeрман-Cтeців (природньо україномовна галичанка), і був донeдавна Тарас Чорновіл (тeж природньо україномовний галичанин і рідний син Вячeслава Чорновола). Можe, якби здійснилася Ваша антисоборна мрія і Україна розділилася б на "кошeрну" і "нeкошeрну," в "кошeрній" частині, нeзважаючи на її яскраво національний характeр і стовідсотковий вжиток української мови, завeлися б таки свої "риги-анали?" Аджe популізм, тупість, лінивство думки навряд чи обмeжeні пeвними мовними кордонами, чи ж нe так?\nRe: Цe дужe проблeматичнe твeрджeння\n> (ГП) Алe сeрeд рeгіоналів є Ганна Гeрман-Cтeців (природньо україномовна галичанка), і був донeдавна Тарас Чорновіл (тeж природньо україномовний галичанин і рідний син Вячeслава Чорновола). Можe, якби здійснилася Ваша антисоборна мрія і Україна розділилася б на "кошeрну" і "нeкошeрну," в "кошeрній" частині, нeзважаючи на її яскраво національний характeр і стовідсотковий вжиток української мови, завeлися б таки свої "риги-анали?" Аджe популізм, тупість, лінивство думки навряд чи обмeжeні пeвними мовними кордонами, чи ж нe так?<\nЯ не плутаю партійну політику із національністтю і мовою. І не плутаю економіку із українством. Якщо бачили Ганну на Шустері то знаєте що її довго у ПР не бути (оптиміст сказав би що якраз це Табачніку довго не бути).\nЗнаю що між україномовними є економічні невігласи, - в кожного народу на це є право. Це мусить бути цілком окреме питання. Не вяжім бачення української України із одною економічною політикою - як це раз уже зробили Грушівсько-Винниченки. Це граблі!\nСпочатку українська Україна - а тоді народ вибиратиме із цілого спектруму економічних політик, від комунізму до феодалізму. Особисто мрію що виберуть лібертаріянсько вільно-ринкову систему і повторимо Сінґапурське (а може й Грузинське)економічне чудо.\nRe: Питання поваги та власної гідності\n... Це Ви вже загнули замоцно!!! - Так не можна себе поводити, бо межує це з безкультурям та хамством... Інша справа, коли людина тут роками живе, їсть український хліб-сало, і каже, що "абайдьотса і бєз украінского" - то так...\nЯкраз ідеться про тих що каже, що "абайдьотса і бєз украінского"\nА не про туристів з Кореї.


На Держпродспоживслужбу поскаржаться в СБУ через розлитий у Кропивницькому хімікат — Інформаційний портал Кіровоградщини - Гречка - Новини Кропивницький\nНа Держпродспоживслужбу поскаржаться в СБУ через розлитий у Кропивницькому хімікат\n02 серпня 2018 . 2889\nУ пробах грунту на вулиці Попова, 4 у Кропивницькому перевищені показники допустимих норм міді та цинку.\nПоказник міді 4,15 мг/кг при нормативі 3 мг/кг, цинку 44,5 мг/кг при нормативі 23 мг/кг. Такі висновки зробив лабораторний центр після досліджень проведених 1 серпня.\nПро це на своїй сторінці в Фейсбуці повідомив керівник спецінспекції Андрій Максюта. Наразі точно неможливо встановити, що саме за речовину розлито, але підозрюють, що це крезол - сильний антисептик.\nДовідка. Крезол - неочищена карболова кислота, дезінфекційний засіб. Жовтувато-бура рідина своєрідно присмаленого запаху, малорозчинна у воді, добре розчиняється в милі. Крезол застосовується в вигляді крезолової води. Вдихання парів крезолу може викликати головний біль, нудоту, діарею, запаморочення, слабкість, задишки, затуманення зору, болі в животі, блювання і висип, підвищення печінкових проб.\nУ свою чергу Максюта обурився заявам Держпродспоживслужби, які до проведення додаткових лабораторних аналізів надали рекомендації як боротись із хімікатом.\nЗокрема на сайті відомства зазначили:\n"З метою забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення спеціалісти Держпродспоживслужби міста рекомендували міській владі, Державній службі з надзвичайних ситуацій вжити заходи з ліквідації речовини, а саме: вимити проточною водою територію з асфальтним покриттям; вирішити питання відкачування рідини, що розлита біля контейнерів; зняти грунт на ширину 30-50 см від країв розливу та глибину проникнення речовини з подальшою утилізацією; провести засипання місця видалення грунту водонепроникним шаром; після проведення вищевказаних робіт забезпечити позачергове миття майданчика для збору сміття."\n"Які ви могли дати рекомендації не дочекавшись результату лабораторного аналізу? Яке пересипання ви провели? Про який полив водою мова? Ви знали яку рідину було розлито на контейнерному майданчику коли давали рекомендації 30.07.2018 року?Про крезол чули щось в той момент? Чим обробляється заражена територія в такому разі - водою? " - обурюється Максюта і додав, що публічно звертається до СБУ з проханням перевірити дії керівництва Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області.\nНагадаємо, у вихідні надійшла інформація про те, що у сміттєві баки на Попова вилили невідому рідину і люди скаржаться на погіршення самопочуття.\nГерой АТО з Кіровоградщини отримав відзнаку УПЦ Київського патріархату\nБезробітним Кіровоградщині пропонують безкоштовно навчитись водінню


Відпочинок на Азовському морі : Скільки коштує запорізький еко-відпочинок із видом на вітряки\nМоре-2020: Скільки коштує запорізький еко-відпочинок із видом на вітряки\nПриазовський район Запорізької області можна назвати територією з недооціненим рекреаційним потенціалом, а можна – курортом для обізнаних\nБотієве. Фото: Алла Таран\nПриазовський район (тепер вже де-юре колишній, адже за новим територіально-адміністративним устроєм його ліквідовано) – одна з найекологічніших територій Запорізької області. Певної мірою символом цієї екологічності є кілька десятків вітряків найбільшої в Україні вітроелектростанції. Їх видно практично з усіх точок тутешнього Азовського узбережжя і вони, поза сумнівів, додають колориту цій мальовничій місцині.\nЧим приваблюють туристів села запорізького Приазов’я\nСело Ботієве, фото: Виктория Митина\nДля туристів Приазовський район – це ланцюжок прибережних сіл із базами відпочинку, гостьовими будиночками та кількома пансіонатами: від Строганівки – на сході району до Степанівки Першої – на заході. Протяжність берегової лінії сягає майже сотні кілометрів. Окрім Азовського моря, тут розташовані кілька мальовничих лиманів, зокрема, Молочний, який вперше за багато років наповнився водою.\nМулові відкладення лиманів мають унікальні цілющі властивості, зокрема, тутешні грязі використовують для лікування хвороб шкіри.\nЗапорізьке Приазов’я – це поєднання степового та морського повітря, величезна і цікава історія, відлуння якої збереглося, зокрема, в місцевих топонімах: Домузла, Акчокрак (річки), Тубал – колишня назва села Новокостянтинівка тощо. І місцевих мешканців, і туристів тут небагато. Тож ці місця – для тих, хто прагне тихого екологічного відпочинку.\nЯк та за якою ціною дістатися популярних у курортників сіл запорізького Приазов’я\nТубал, фото: Валя Васильєва\nЗ курортними селами Приазовського району існує лише автомобільне сполучення. Ті, хто їдуть здалеку, можуть скористатися потягом до Мелітополя, а вже звідти вирушити автотранспортом. Через Мелітополь нині курсують поїзди Київ-Новоолексіївка та Хмельницький-Генічеськ.\nКупе з Києва до Мелітополя коштує 643 грн, плацкарт – 347 грн, з Дніпра до Мелітополя можна дістатися найдешевше за 189 грн (купе) та 137 грн (плацкарт). З Хмельницького до Мелітополя квитки коштують 360 та 227 грн відповідно, з Вінниці – 337 та 216 грн.\nВідстань від Мелітополя до популярних Новокостянтинівки, Строганівки, Приморського Посаду, Степанівки Першої – від 50 до 60 кілометрів. Доїхати автобусом можна за ціною від 60 грн з людини.\nЗручніше, звісно, якщо є можливість, добиратися без пересадок, тим більше, що автоперевізники нині активно курсують на курорти Приазов’я, розвозять навіть по базах відпочинку.\nВід Дніпра до Новокостянтинівки квиток коштує від 250 грн, від Запоріжжя – від 175 грн.\nДе зупинитися та які ціни на житло в курортних приазовських селах\nНа узбережжі багато баз відпочинку та гостьових будиночків, в самих селах можна зняти кімнати. Трапляються навіть пропозиції щодо оренди на літо чи на якийсь літній місяць сільських будинків. Загалом ціни на курортне житло в Приазовському районі трохи нижчі за популярні Бердянськ та Кирилівку.\nВідпочинок у Бердянську: З якими цінами та пропозиціями зустрічає курортників Бердянськ\nНа базах відпочинку біля самого моря номери без індивідуального санвузла коштують в середньому від 150 грн з людини за добу, із санвузлом та кондиціонером – від 350 грн за добу.\nНа базах зараз є вільні місця на серпень. Можна навіть ризикнути поїхати експромтом, але краще, все ж таки, забронювати місця хоча б за тиждень до поїздки.\nДе та за які гроші поїсти в Тубалі, Строганівці, Примпосаді\nВідпочинок із харчуванням пропонують далеко не всі місцеві бази, однак в селах процвітає бізнес із доставки готових страв. Туристам пропонують вареники, пиріжки, млинці, котлети, биточки, гарніри, салати, навіть супи. Порції коштують від 30 до 60 грн. Із повноцінним обідом на двох можна вкластися в 100 грн.\nУ селах є по кілька кафе, де, зокрема, пропонують і комплексні обіди. Працюють магазинчики та риночки. Ціни прийнятні.\nНа базах відпочинку створені можливості для приготування їжі. Скрізь, навіть у номерах далеких від поняття "люкс", є холодильники.\nЦентралізованого водопостачання у селах немає, вода тут переважна зі свердловин, якість не завжди прийнятна. Окрім того, вода може мати присмаки. У будь-якому, разі для пиття краще та безпечніше використовувати бутильовану воду.\nЯких розваг шукати туристам в приазовських селах\nБотіївська ВЕС, фото: Юлія Лінник\nЯскравого нічного життя тут шукати не варто, хоча дискотеки є. У запорізькому Приазов’ї краще насолоджуватися природою. На території району кілька заказників – місця дуже мальовничі.\nРайон історично багатонаціональний, зокрема, тут є албанські села з музеями народного побуту. Допитливим туристам побачити їх буде цікаво.\nЗі скіфської доби в тутешніх степах залишилися кургани.\nВлаштовують тут й екскурсії на Ботіївську ВЕС – найбільшу вітроелектростанцію в Україні.\nМоре-2020: Скільки коштує тихий родинний відпочинок у запорізькому Приморську


Перша домедична допомога: у Львові організували навчання для вчителів - Здоровʼя 24\nПерша домедична допомога: у Львові організували навчання для вчителів\n10:45, 17 травня 121 Читать новость на русском\nУ Львові вчителі на кілька днів самі стали учнями. Для них провели спеціальні курси, де вони навчалися надавати першу домедичну допомогу.\nПід час навчань вчителі тренувалися в умовах близьких до реальних. Ще невпевнено і трохи з помилками, проте вже вміють визначають стан потерпілої.\nЧитайте також: У центрі Києва можна безкоштовно пройти тестування на ВІЛ\nЇм пояснили, якщо людина дихає до приїзду швидкої, то її можна перевернути на бік. Далі кожні дві хвилини контролювати вдих-видих.\nЯкщо ж дихання немає, потрібно провести серцево-легеневу реанімацію. Розстібнути одяг та впевнитись, що у роті немає слизу чи сторонніх предметів. А далі прикласти долоні на низ середньої третини грудини й зробити тридцять натисків та два вдихи.\nДалі вчителям показують як працювати з дефібрилятором. Це невеликий апарат, призначений для надання екстреної допомоги при раптовому важкому порушенні ритму серця та фібриляції шлуночків.\nЯк виглядає дефібрилятор\nТут важливо правильно прикласти одноразові електроди й виконати звукові вказівки з апарата. Вчителі уважно слухають і усе конспектують. Кажуть, що слухати й одразу закріплювати на практиці – найкраще.\nДуже важливо ще спробувати самостійно надати допомогу на манекенах. Адже коли у житті зустрінешся з таким випадком, щоб не забоятися допомогти людині,\n– розповіла вчителька Галина Залізняк.\n"Була така ситуація, коли мені треба було викликати швидку, проте я дуже розгубилася. Тому знання це добре, а навички, як діяти в таких екстремальних ситуаціях – це зовсім різні речі", – додала вчителька Оксана Мельничук.\nВчителі практикуються надавати домедичну допомогу\nКурс першої домедичної допомоги вчителі будуть проходити впродовж двох днів. Під час навчання вивчатимуть, як діяти при побутових травмах, а пізніше складуть іспит.\nВідпрацьовується на практиці робота серцево-легеневої реанімації та при яких умовах її потрібно робити. Також розглядаються різні невідкладні стани. Наприклад, як діяти при підозрі інсульту, інфаркту, опіках чи переохолодженні,\n– пояснила заступник директора Мальтійської служби допомоги у Львові Марія Панчак.\nТеги: Здоров'я Новини Здоров'я Новини Львова Медицина Діти Освіта\nЮлія Девда 784\nОлександр Бевза 9056


В Киеве запустили сервис доставки еды Raketa - новини Києва на БЖ\nУ Києві почав працювати сервіс доставки їжі Raketa\n11 листопада в Києві починає роботу сервіс доставки їжі Raketa. Замовлення з київських ресторанів будуть доставляти безкоштовно.\nЧитайте також: У шести містах України тестуватимуть 5G\nRaketa розпочав роботу в Дніпрі в березні 2018 року. На момент запуску в Києві буде близько 200 кур'єрів (пішо/вело/мото/авто), а доставку здійснюватимуть з понад 70 ресторанів у центральних районах міста.\nПротягом 2-3 місяців сервіс Raketa працюватиме в бета-версії. За цей час він буде активно розширюватися і покриє весь Київ. Заявлений час доставки – до 60 хвилин, вартість послуги для клієнта – 0 грн, яка збережеться і після завершення тестового періоду роботи.\nRaketa – на 100% український проєкт. Компанія має намір забезпечувати в Україні не менше 30% замовлень доставки їжі. У Raketa є мережа власних кухонь dark kitchen. Перша з них у тестовому режимі вже працює в районі Бессарабського ринку.\n"Raketa має намір кардинально змінити ринок доставки їжі. Ми не обмежуємо мінімальну суму замовлення, а доставка буде безкоштовною для клієнта. І це не демпінг, а бажання зробити сервіс доступним для всіх", – розповів співзасновник Raketa Станіслав Дмитрик.\nЩоб скористатися сервісом, необхідно встановити на Android або iOS пристрій однойменний додаток. При запуску клієнтові показують меню ресторанів-партнерів, розташованих у радіусі 3 км, замовлення з яких можуть доставити менш ніж за годину.\nОпубликовано08 November, 2019 , с метками:\nЩо насправді означає 8 Березня та як його відзначають сьогодні в різних країнах\nІндійська кухня і фуд-холи: ресторатори розповіли, якою буде українська гастрокультура у 2021\nPepsi випустить банки з зображенням українських міст: Як створити власний дизайн і виграти подорож Україною


Вогонь в очах: інтерв'ю з Ясмін Мендес | Vogue Ukraine - Vogue UA\nВогонь в очах: інтерв'ю з Ясмін Мендес\nКонтракти з найкращими агентствами Європи, співпраця з топовими фотографами, робота зі знаменитими дизайнерами – Ясмін Мендес впевнено підкорює модний світ. Модель розповіла Vogue UA про успіх в fashion-індустрії, натхнення і особистий стиль.\nНайвагомішим моментом в кар'єрі стало підписання контракту з моїм першим модельним агентством в 17 років, яке було в Москві. З тих пір я була фінансово незалежною і навчилася серйозно ставитись до кожного вибору. Зараз я згадую це як якусь пригоду в моєму житті, що дала мені сильний поштовх.\nУ моделінгу дуже важливо вірити в себе. Віра – сильна річ, яка може занести тебе дуже далеко. Також не варто забувати, що ім'я та репутація заробляються роками і це насправді велика праця. Перш за все, в цій справі потрібно бути дуже витривалим і терплячим.\nУ будь-якій справі, щоб досягти успіху, потрібно занурювати себе в оточення, що надихає. Для мене велике задоволення займатися творчістю в будь-яких її проявах. А так як кар'єра моделі передбачає фотозйомки, де ти повинна бути в різних образах, то я сприймаю весь процес як ціле мистецтво і по-справжньому отримую задоволення від цього.\nПро найбільш пам'ятні зйомки\nМабуть, я ніколи не забуду зйомку в Арабських Еміратах. Влітку, коли на вулиці температура піднімається до 50 градусів, ми поїхали в пустелю знімати кампейн для магазину одягу. Для зйомки привезли машину Mercedes G-class, яка з часом почала йти під пісок. Проблема в тому, що до заходу нам потрібно було її якось відкопати, бо далі настає повна темрява, і в такий час доби залишатися в пустелі небезпечно. Мені було дуже страшно: в машину не сісти, всі намагалися її відкопати. Загалом, все закінчилося добре, але з тих пір я не велика любителька сафарі.\nЯ можу сказати, що я знаю свою справу і впевнена в собі, але я намагаюся не давати поради з приводу стилю, якщо мене про це не питають. Адже це дуже індивідуально, у кожної людини свій стиль, який допомагає їй виражатися як особистості.\nЯ люблю експериментувати із зовнішнім виглядом, з волосся і до шнурівок на кросівках. В одязі я віддаю перевагу жіночності і класиці. Спочатку вибираю річ, а вже потім дивлюся на бренд. Мені можуть сподобатись і джинси Zara, і топ Gucci. Але якщо дивитися, яких брендів найбільше в моєму гардеробі, то це однозначно Gucci, Louis Vuitton і Chanel. Gucci подобається своєю яскравістю і добре підходить для повсякденних образів, те ж саме можу сказати і про LV. Chanel – це класика для важливих заходів.\nПерш за все, краса – це впевненість у собі, чарівність, доглянутість і манери. Коли у дівчини вогонь в очах – вона притягує. Тому я обожнюю 1980-і. Це була епоха супермоделей, коли дівчата були справжніми, натуральними, не схожими одна на одну. У той час у кожної моделі була яскраво виражена індивідуальність, про них хотілося дізнаватися більше. Іноді шкодую, що не народилася в цю епоху.\nПро мрії і плани\nМрії – це рушійна сила в нашому житті. Всі мрії, які у мене були в дитинстві, – я вже втілила в життя. Зараз же з'явилися нові, більш глобальні. Напевно, це стосується бізнесу в майбутньому, але поки не хочеться все розголошувати. На наступний рік у мене дуже багато планів і амбіцій. І хочеться все встигнути, зробити вчасно. У планах попрацювати з європейськими та американськими виданнями.\nЗадати тон: інтерв'ю з Андрієм Здесенком Хороший приклад: інтерв'ю з Наталею Гоцій\nТоп-модель Наталі Вестлінг стала чоловіком\nТом Форд обраний головою CFDA


Джем з полуниці і лаванди - рецепт з фото, 18 Червня, 2019 - кулінарний портал Кухарик\n/Джем з полуниці і лаванди\nДжем з полуниці і лаванди\nЯкщо ви вирішили поповнити полиці своєї комори полуничним варенням, не дивно розгубитися у виборі способу приготування. Адже варіантів цих ласощів відомо чимало.\nПропонуємо вашій увазі чудовий рецепт джему з полуниці й лаванди, який, без сумніву, сподобається як дорослим, так і дітям. Цей різновид чудесного варення в сільському стилі порадує вас поєднанням ягідного і трав’яного аромату. Полуницю для джему слід взяти стиглу, пурпурного кольору, тоді вона особливо ароматна і солодка.\nПолуниця стигла 1 кілограм\nКвіти лаванди (свіжі або сушені) – жменя\nРетельно вимийте полуницю під холодною проточною водою, видаліть плодоніжки з чашолистками. Складіть ягоди в каструлю з товстим дном, засипте цукром і залиште на 2 години.\nПоставте каструлю на слабкий вогонь і варіть близько 2 годин, періодично помішуючи. Потім зніміть з вогню і залиште ягоди на ніч остигати й настоюватися в сиропі.\nНа другий день знову поставте каструлю на плиту і на слабкому вогні варіть близько 1 години. За цей час джем стане густим і смачним. У цей момент додайте квіти лаванди й варіть, помішуючи, ще 20-30 хвилин.\nТим часом підготуйте банки невеликої місткості — вимийте їх і стерилізуйте будь-яким зручним для вас способом. Кришки прокип’ятіть і обсушіть.\nГотовий джем розкладіть в сухі стерильні банки, щільно закупорте їх або закрутіть гвинтовими кришками й переверніть догори дном до повного охолодження (або хоча б на 1-2 години).\nКоли джем з полуниці й лаванди повністю охолоне, приберіть банки на зберігання в темне місце (прохолодне або з кімнатною температурою). У темряві максимально збережеться яскравий насичений колір джему.\nЯкщо відкриєте банку, порушивши герметизацію, її слід переставити в холодильник до використання. Джем з полуниці й лаванди можна подати до чаю або використовувати як начинку для пирога.\nТримайте ще цікавий рецепт: Варення з айви\nКурячі стегна в паніруванні з чіпсів\nЗелені помідори з солодким перцем


ОБМІН: широко поширена економічна операція, одна зі стадій\nшироко поширена економічна операція, одна зі стадій відтворювального циклу, яка полягає в тому, що одна особа передає іншій річ, товар, отримуючи натомість гроші або іншу річ.\nобмін товарами, послугами, роботами, інтелектуальною власністю, у тому числі угода, яка поряд із зазначеним обміном передбачає використання при її здійсненні грошових чи інших платіжних\nобмінює наявні в його розпорядженні блага (виробничі ресурси і споживчі блага) на ті блага, які йому потрібні. У господарському житті обмін благами зазвичай приймає форму торгівлі між людьми, фірмами , регіонами,\nобміну, споживання (рис. 1.2). Рис 1.2. Стадії руху продукту праці Що вони собою представляють? Виробництво - процес творення продукції. Працівники пристосовують речовини і сили природи для створення продуктів, необхідних для задоволення потреб. Є основною стадією "економічного кругообігу". Розподіл - визначення частки та обсягу продукту учасників\nобмінний курс залежить від номінального обмінного курсу і від цін товару, виміряних в національних валютах. Чому ж так важливо знати реальний обмінний курс ? Як ви, напевно, здогадалися, він є ключовим фактором порівняння обсягів імпорту та екс-порту економіки. Коли компанія Uncle Ben's вирішує, чи купувати їй американ-ський або японський рис, вона обов'язково з'ясовує, який з них\nобміну іноземної валюти (рис. 30.2). Так як чисті іноземні інвестиції повинні оплачуватися в инос-Тран валюті, їх величина , отримана нами на графіку (б), визначатиме пропозиція доларів на ринку обміну іноземної валюти. Реальний обмінний курс не впливає на чисті іноземні інвестиції, тому лінія пропозиції на графіку (в) буде вертикальною. Попит на долари\nобміну. Розподіл передбачає поділ певним чином виробленого продукту між людьми, соціальними групами суспільства. Однак воно включає в себе розподіл не тільки результатів виробництва - продуктів, благ, а й матеріальних і трудових ресурсів між різними сферами, галузями і видами економічної діяльності. У цьому сенсі розподіл виступає моментом\n§ 4. Міжнародний обмін валют\nобмін найкращим чином демонструє умовність розподілу суб'єктів незалежно ектов обміну на виробника і споживача. У нашому прикладі рибалка виступає по-споживачем зерна, і його вартість споживача спотр, 1 становить 2,5 лосося за одну міру зерна. Якщо розглядати рибалки в якості виробника лососів, то його вартість виробника Спроізв, 1 при обміні з хліборобом дорівнює 1/2, 5=0,4 заходи зерна за\nобмінного курсу. За основу приймається якийсь цільової курс, який міг би забезпечити підтримку внутрішньої і зовнішньої рівноваги в короткостроковому періоді. Він не фіксується, але коливатися може в узгоджених межах в ту або іншу сторону. У цій моделі завдання полягає не в тому, щоб домагатися підтримки зовнішнього рівноваги, а в тому, щоб забезпечити стійкість реального ефективного\nобмінний курс - порівняльна вартість американських та іноземних товарів - не змінюється. Щоб побачити, як наше дослідження може бути використано для аналізу поведінки номінального обмінного курсу, наведемо останнє рівняння до наступного вигляду: E=P * / P. Це вираз означає, що номінальний обмінний курс дорівнює відношенню рівня цін за кордоном (виміряного в іноземній валюті) до


Бойовики в зоні АТО 22 рази відкривали вогонь - Новини - Forbes Україна\n8 Листопада 2016, 19:43\nБойовики в зоні АТО 22 рази відкривали вогонь\nУ районі проведення антитерористичної операції у вівторок станом на 18.00 з боку незаконних збройних формувань зафіксовано 22 випадки відкриття вогню по позиціях українських військових.\nВідповідно до зведення, на маріупольському напрямку НЗФ 13 разів провокували українських військовослужбовців на відкриття вогню у відповідь.\n«У районах Широкиного, Мар'їнки і Водяного бойовики використовували стрілецьку зброю, гранатомети і кулемети. Крім Широкиного, порушуючи мінські домовленості, противник обстрілював наші позиції з 120 мм мінометів у районі Степового, Березового і Красногорівки. Поблизу Лебединського зафіксовано застосування мінометів 82 калібру», – йдеться у звіті.\nНа донецькому напрямку, як повідомляють, бойовики 3 рази порушували режим тиші. У бік сил АТО в районі Луганського стріляли з мінометів калібру 82 і 120 мм.\n«Також тут російські окупаційні війська відкривали вогонь з озброєння БМП, а в Авдіївці – з гранатометів і стрілецької зброї», – йдеться у звіті.\nНа луганському напрямку зафіксовано 6 збройних провокацій бойовиків, у районі Балки Кошарної – вогонь з озброєння БМП.\n«Неподалік Кримського противник використовував міномети 82 калібру. Новоолександрівку обстріляли з гранатометів різних систем і стрілецької зброї, а в Жовтому і Станиці Луганській фіксували постріли з гранатометів», – йдеться у зведенні прес-центру штабу АТО.


Насіров хоче через адмінсуд довести, що відповідальними за розстрочку боргу фірмам Онищенка є місцеві ДПІ | НАШІ ГРОШІ\nНасіров хоче через адмінсуд довести, що відповідальними за розстрочку боргу фірмам Онищенка є місцеві ДПІ\nОкружний адмінсуд м. Києва у закритому режимі розглядає позов Романа Насірова до Державної фіскальної служби, у якому він просить суд роз’яснити наявність та відсутність у нього як у голови ДФС повноважень при розстроченні податкового боргу. Про це повідомляє журналіст «Наших грошей» із зали суду.\n12 липня відбулося перше засідання у цій справі. Це було єдине відкрите засідання, на якому громадськість могла спостерігати за процесом. Адже надалі розгляд буде заочним, і до 5 серпня суд вже винесе своє рішення.\nУ своєму позові Насіров просить суд визнати, що він як голова ДФС:\nмав повноваження приймати рішення про розстрочення податкового боргу фірмам без обмежень у сумі та в межах одного бюджетного року;\nне повинен був аналізувати фінансовий стан цих фірм, яким надавалася розстрочка;\nТаким чином, Насіров хоче через суд довести, що він як голова ДФС мав право приймати рішення про розстрочку податкового боргу, але при цьому не повинен був аналізувати фінансовий стан підприємства, яке просило про розстрочення. За його твердженням, цей аналіз має здійснювати виключно місцева ДПІ, куди підприємство подає відповідну заяву.\nВідтак, Насіров переконує, що він як голова ДФС не міг на власний розсуд прийняти рішення про розстрочку, а спирався виключно на наданий йому висновок ДПІ. При цьому при наявності такого позитивного висновку місцевої ДПІ Насіров нібито не міг відмовити у наданні розстрочки.\nНа засідання 12 липня представляти інтереси Насірова прийшли два адвокати. Натомість представник ДФС не з’явився. При цьому ДФС надіслала суду лист, у якому повідомила, що не отримала всіх документів по цій справі, відтак просить їх їй надіслати і перенести розгляд.\nСуд вирішив засідання не переносити, а розглядати позов Насірова без представника ДФС. Надалі ця неявка дала змогу суду оголосити про перехід до розгляду справи у письмовому провадженні. При такому розгляді рішення приймається на основі наявних у суду матеріалів.\nДо спору між Насіровим і ДФС у якості третьої сторони хоче долучитися Спеціалізована антикорупційна прокуратура, яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні НАБУ стосовно Романа Насірова. Однак, 12 липня суд відмовився залучити САП, мотивуючи це тим, що досудове розслідування у провадженні стосовно Насірова здійснює НАБУ, відтак рішення в адмінсправі ніяким чином не може вплинути на права та обов’язки САП.\nПрокурор САП подав нову заяву про залучення до справи, однак наразі невідомо, чи суд задовольнив її, оскільки судовий розгляд проходить закрито.\nНагадаємо, 2 березня детектив НАБУ пред’явив Роману Насірову підозру у зловживанні владою, а саме – ухваленні низки незаконних рішень про розстрочення платежів з рентної плати за користування надрами для компаній, підконтрольних нардепу-втікачу Олександру Онищенку, на суму 2,019 млрд грн.\nДетальніше читайте у матеріалі «Стрілочники для Насірова»\nTеги | Важливо, Корупція, НАБУ, Суди


Главная » VKWorld S8: відгуки і характеристики\nОпубликованно 09.03.2018 21:42\nКитайські смартфони торгової марки VKWorld не є лідерами продажів, проте добре відомі покупцям. Компанія випускає бюджетні пристрої, які важко назвати надійними в плані якості. Але переваги у девайсів все ж є, і це ціна. Деякий час виробник займався тільки простими кнопковими телефонами, однак зараз від нього почали надходити у продаж і смартфони. Що стосується останніх, то вони здатні привернути до себе увагу користувачів.\nСеред безрамкових недорогих гаджетів з металевим корпусом виділилася нова модель. Вона поки ще не отримала багато відгуків. Огляд VKWorld S8, наданий в нашій статті, допоможе з\_'ясувати, чим саме розробники вирішили здивувати сучасного користувача. Апарат працює під управлінням свіжій версії «Андроїда» – сьомий Nougat. Корпус виготовлений з титану, що є головною особливістю. Давайте розглянемо всі характеристики гаджета.\nНа адресу дизайну VKWorld S8 відгуки отримує, в основному, позитивні. Якісний металевий корпус у поєднанні з безрамковий екраном надає йому оригінальності.\nТелефон важко назвати компактним, так як його розміри становлять 158 ? 75 ? 9,2 мм. Однак це більше вимушена міра, ніж недоробка розробників. Знайти тонкий смартфон з ємною акумуляторною батареєю не так вже й легко. До речі, зовні гаджет виглядає не громіздко. Бічні грані обтічної форми, трохи закруглені кути надають йому привабливості.\nУ продажу представлено обмежена кількість колірних варіантів. Покупцям доведеться вибирати між блакитним і чорним. Що стосується останнього, то на задній панелі під час користування залишаються відбитки пальців. Тим, для кого маркість корпусу є важливим критерієм, рекомендується придбати силіконовий чохол-накладку.\nДисплей, який встановлений в VKWorld S8, відгуки отримує тільки хвалебні. Перш за все, виробник повністю відмовився від екранних рамок, що візуально зробило зображення безмежним. Діагональ досить велика – 5,99".\nУ процентному співвідношенні екран займає практично 80 % лицьової поверхні. IPS-матриця відповідає за якісну картинку. Дозвіл – 2160 ? 1080 рх. Співвідношення сторін – 18:9. Відмінна деталізація забезпечується високою щільністю пікселів, що становить 403 ppi. Екран здатний відображати понад 16 млн кольорів з глибиною в 24 біта.\nПоверх дисплея встановлено скло з ефектом 2,5 D. Для того щоб захистити його від подряпин і інших пошкоджень, виробник віддав перевагу Gorilla Glass 4. Опція мультитач розрахована на 10 одночасних дотиків. Сенсор працює чітко, швидко спрацьовує при натисканні.\nНе розчарували користувачів і характеристики камер в смартфоні VKWorld S8 4G - відгуки тому підтвердження. Як фронтальної виступає 13-мегапіксельний модуль. В основі використаний датчик CMOS. З допомогою селфи-камери можна зробити знімки, дозвіл яких складає 4160 ? 3120 рх. Якість фотографій гідне. Кольоровість на хорошому рівні, теж саме можна сказати і про деталізації.\nОсновна камера має більшу роздільну здатність. Вона базується на двох модулях: 5 - і 16-мегапіксельних сенсорах CMOS. Доповнено подвійним спалахом. Розмір одержуваних фото – 4608 ? 3456 рх. Відео записується в якості FullHD. В меню є велика кількість опцій. Наприклад, сенсорне фокусування, розпізнавання осіб, панорамна зйомка та ін.\nНа думку покупців, якість оптики цілком відповідає заявленій вартості.\nВраховуючи, що вартість даної моделі становить близько 12 500 рублів, то її апаратна начинка викликала позитивні емоції у покупців. В основі закладено процесор торгової марки MediaTek. Таке рішення цілком передбачувано, так як багато китайські девайси працюють на чіпах цього виробника.\nМодель процесора MT6750T забезпечує непогану продуктивність, завдяки 8 обчислювальних модулів типу Cortex-A53. Працює система за принципом 4 ? 4. Перша половина ядер розганяється до 1500 МГц, друга – до 1000 МГц. Виготовлений процесор по 28-нанометровому техпроцесу. Рядність системи – 64 біта. Набір команд відповідає архітектурі ARMv8-A. Для роботи з графічними зображеннями розробники встановили двоядерний прискорювач ARM Mali-T860 MP2, який під час навантаження функціонує з частотою 650 МГц.\nСкільки оперативної пам\_'яті в VKWorld S8? У відгуках користувачі говорять, що об\_'єм 4 Гб цілком достатньо для вирішення всіх повсякденних завдань. На смартфоні можна грати в «важкі» сучасні ігри, встановлювати ресурсомісткі програми, не боячись зависань і інших системних збоїв. В апараті інтегровано 64 Гб вбудованої пам\_'яті. Користувач може повністю відмовитися від зовнішніх накопичувачів, так як обсягу сховища вистачить для великої кількості файлів, додатків та іншого софта. Автономність\nБагато позитивних відгуків VKWorld S8 отримує і завдяки потужному акумулятору. Розробники вибрали батарею на 5,5 тис. маг. Вона незнімна. У смартфоні реалізована опція швидкого заряджання.\nНа який термін автономної роботи можна розраховувати? У звичайному режимі гаджет пропрацює близько чотирьох днів. При інтенсивному навантаженні акумулятор розряджається приблизно за 12 годин. Для любителів тривалих розмов по телефону ця модель підійде як не можна краще, так як в такому режимі працює до 30 ч. Якщо врахувати характеристики смартфона, то даний параметр, однозначно, заслуговує поваги. В режимі очікування термін автономної роботи становить близько 7 днів.


16 Жовтень 2018, Київ 23:54\n30 Травень 2016, 12:48\nЯк заявила представник Єврокомісії, яку цитує агенція Reuters, Юнкер отримав запрошення на Петербурзький економічний форум і планує відвідати його. При цьому вона додала, що Єврокомісія як орган виконавчої влади ЄС, повністю розділяє основні принципи підходу до Росії, узгоджені 28 країнами Європейського союзу.\nЮнкер стане першим лідером Євросоюзу, який здійснить візит до Росії після того, як в березні 2014 року ЄС запровадив санкції проти Москви в зв’язку з анексією Криму і роллю Росії в конфлікті на сході України.\nВізит Жан-Клода Юнкера в Росію відбудеться напередодні ухвалення Євросоюзом рішення про продовження обмежувальних заходів проти Москви. Юнкера, який раніше закликав до «практичних відносин» із Москвою, розкритикували інші європейські чиновники, що підтримують продовження санкцій проти Росії.


Бій під Крутами. Чому було мало бійців, і як склалася доля тих, хто вижив | Тексти для думаючих людей\nтеги: війна, крути, історія\nБій під Крутами. Чому було мало бійців, і як склалася доля тих, хто вижив\nПохмурого ранку 29 січня 1918 року біля станції Крути почався бій, якому судилося стати наріжним каменем української міфології Визвольних змагань. Вже за два місяці, під час урочистого поховання були уперше сказані слова про українські Фермопіли і про небувалу самопожертву бійців Студентського куреня Січових стрільців. Пишаючись героїзмом студентів, урядовці тоді й словом не обмовилися про ще живих реальних героїв Крут – юнаків (курсантів) 1-ї Київської військової школи ім. Богдана Хмельницького.\nАвтор: Дмитро Калинчук\nДемобілізація на війні.\nТе що найбільш чисельною і боєздатною українською частиною під Крутами були київські курсанти – нині для дослідників бою не секрет. Проте відкритим лишається питання – як сталося так, що за відсутністю інших військових частин, у бій були послані «юнаки», тобто майбутні офіцери?\nТаке питання стає ще більш вагомим, з огляду на те, що лише 13 грудня 1917 р. українські війська на чолі з командувачем Київським військовим округом підполковником Віктором Павленком, придушили у столиці більшовицький путч. Водночас із цим наступ на Київ переагітованого на свою сторону ленінцями 2-го Гвардійського корпусу, був зупинений вояками 30-тисячного корпусу генерала Павла Скоропадського. Виникає питання, а де ж були усі ці частини наприкінці січня 1918 р.?\nА ніде. Їх уже не було. «Частини в більшості випадків жили в огидних умовах, у сильну зимову хурделицю вони знаходилися у неопалюваних вагонах.\nЯк я не клопотав, але абсолютно нічого не міг добитися від Києва. Мені це навіть здалося підозрілим: чи не бажає секретаріат, спостерігаючи за моїми успіхами, добитися того, аби в мене корпус в таких умовах почав бешкетувати?» - згадував Павло Скоропадський пізніше.\nНа момент бою під Крутами і підполковник Павленко, і генерал Скоропадський, і генеральний секретар з військових справ Симон Петлюра перебували у відставці, а їхні голодні й замерзлі частини стали неабияк вразливі до червоної пропаганди.\nНаступаючи на Україну, одним з головних своїх завдань червоний главком Муравйов бачив захоплення станції Бахмач де й зараз сходяться дві залізничні гілки – з боку Росії через Конотоп та з Білорусі – від Гомеля.\nРеконструкція бою під Крутами\nПерша атака Бахмача відбулася 25 січня з боку Конотопу, але більшовики зазнали важких втрат та відступили на попередні позиці. Наступного дня атакувати Бахмач спробувала червона група латиша Рейнольда Берзіна, що наступала з боку Білорусі – із тим самим результатом. Лише 27 січня коли на Бахмач було кинуто ще й червоний загін Єгорова, українська залога під загрозою оточення була змушена покинути місто і відступити до станції Крути.\nВиглядає парадоксом, але хто саме обороняв Бахмач сказати достеменно неможливо. У різних дослідженнях називають різні частини. – полк ім. Дорошенка, Курінь Смерті поручика Миляшкевича, Кінний полк Вільної України, чернігівське вільне козацтво, Київська військова школа, тощо. Така веремія військових частин мала дуже просте пояснення, прибувши з фронтів Першої світової на свої «домашні» війни більшість підрозділів оголошували себе демобілізованими.\nСправа от у чому. Після вдалого протистояння з більшовиками у листопаді (щойно по перевороту в Петрограді) та у грудні 1917 р. соціалісти з Центральної Ради раптом злякалися посилення впливу військових.\nсоціалісти з Центральної Ради раптом злякалися посилення впливу українських військових\nНе маючи ніяких інших ресурсів крім українізованого колишнього царського війська, Центральна Рада всерйоз боялася появи в середовищі військових харизматичного лідера, який впровадить військову диктатуру, чим припинить побудову нового соціалістичного суспільства в Україні. Примара «українського Бонапарта» витала під куполом будівлі ЦР.\nСаме тому, відправивши у відставку найбільш харизматичних лідерів війська – Петлюру, Павленка та Скоропадського, генеральний секретар Винниченко і новий секретар з військових справ Порш (абсолютно цивільна людина) заходилися нейтралізовувати таку небезпечну для них армію. 23 грудня Центральна Рада видала закон «Про відстрочення призова на військову службу і відкомандирування з неї громадян Української Республіки», а невдовзі – Закон «Про утворення Комітету по демобілізації армії».\nА 16 січня 1918 р. Центральною Радою був прийнятий «Закон УЦР про утворення українського народного війська (народної міліції)» за яким українська армія мала бути сформована наново, за принципом народної міліції. Цю реформу соціалісти розпочали прямо під час війни!\nЗакони Центральної Ради потрапили на родючий ґрунт. Після чотирьох років кровопролитної війни чимало військових аж ніяк не хотіли битися за соціалістів з ЦР, проти їх ідейних товаришів соціалістів-більшовиків (соціалісти з ЦР неодноразово заявляли про ідейну близькість з російськими більшовиками на своїх мітингах) і вже бачили себе демобілізованими.\nУкраїнські частини розбігалися перед ворогом з наказу власного ж уряду!\nТа повернемося до бою. Вже згаданий Бахмач захищала збірна команда з київських юнаків та солдат і офіцерів різних українізованих частин. Сотник Степан Цап, який описав події під Крутами швидше за все зі слів безпосереднього учасника – підполковника-артилериста Семена Лощенка, згадував: «Тоді як у Києві наслідком наказу… про демобілізацію Українських збройних сил, утворився суто військовий табір з різних частин, що стояли, чи-то прибували до міста, червона московська гвардія розбивала рештки українських частин, які, незважаючи на демобілізаційні накази, боролися проти московської навали в Україну».\nХто їх послав?\nНе дивно, що у таких умовах бойовий дух Київської військової школи також дав тріщину. 22 січня «юнаки» виїхали до Києва, де відправили делегацію до командувача Київською військовою округою штабс-капітана Шинкаря та командувача фронтом підполковника Капкана. «Юнаки» хотіли знати, що робиться в Україні і які плани оборони має військове керівництво?\nАле командувачі зразу ж звинуватили юнаків у дезертирстві і зажадали аби вони негайно повернулися на фронт. На останок юнаків порадували що вони отримають поповнення у вигляді Студентського куреня Січових стрільців, який як раз формувався з числа студентів Університету Святого Володимира і учнів кількох київських гімназій. На фронт «юнаки» і студенти вирушили разом.\nофіцери побоялися що під час бою у студентів почнеться паніка і вони заразять нею курсантів\nНа чому сходяться всі без винятку спогади учасників бою – так це на низькій боєздатності Студентського куреня. Курсовий старшина юнацької школи капітан Аверкій Гончаренко у мемуарах чесно визнав, що курінь був поставлений окремо, бо офіцери побоялися що під час бою у студентів почнеться паніка і вони заразять нею курсантів. Їм виділили відтинок, який офіцери вважали найбільш безпечним.\nЩе більш вражаючу картину описав сотник Степан Цап: «З’являються невеличкі групи «вояків» Студентського куреня – їх відіслано з окопів бо… вони не вміють навіть стріляти. Їм наказано охороняти станцію. «Юнаки» Військової школи тут же вчать їх стріляти».\nВарто придивитися детальніше до людей які відправили таке «вояцтво» під ворожий вогонь. Колишній командир 1-го полку ім. Богдана Хмельницького підполковник Юрій Капкан за згадками очевидців був дезертиром, боягузом і авантюристом, який під час наступу більшовиків не виходив з київських ресторанів.\nЗ наближенням ворога до Києва підполковник Капкан хутко зник і знову з’явився вже після звільнення столиці вояками-запорожцями генерала Прісовського та Слобідськими гайдамаками Симона Петлюри. Втеча не мала для нього жодних наслідків – Капкан умів красиво говорити правильні промови і цим подобався соціалістам з ЦР. «Капкан – людина орієнтації вже був в обіймах есерів, що не бажали воювати з московинами», - свідчив сотник Цап.\nЩе більш цікава особа - командувач Київським військовим округом, лівий есер штабс-капітан Микола Шинкар, який фактично керував українськими військами замість недієздатного підполковника Капкана. Під час боїв за Київ Шинкар зголосився разом з Павлом Скоропадським їхати до вільних козаків аби закликати їх на оборону Києва. Проте командувач київського округу несподівано зник, покинувши генерала Скоропадського у захопленому червоними Києві.\nВже за гетьмана Скоропадського Шинкар був одним з ватажків есерівсько-більшовицького Звенигородського повстання. За Директорії у тилу української армії він здійняв більшовицький переворот у Полтаві. В подальшому Шинкар подався до Червоної армії, приймав участь в операціях проти українських частин, що здійснювали Зимовий похід і був зарубаний в бою кіннотниками полку ім. Мазепи.\nТакі дивовижні подробиці біографії підштовхують до прикрого запитання: а коли саме почалася співпраця Шинкаря з червоними – після червоної навали на Україну у січні-березні 18-го, чи ще до неї? Чи не сталося так, що хтось свідомо ставив під бій нечисленні українські підрозділи? Відповіді на це питання нині нема, проте очевидно, воювати українським козакам і старшинам довелося не за допомогою власного уряду, а швидше – всупереч йому.\nСклад червоних: росіяни, латиші та китайці\nОстаннім часом багатьма політиками робляться спроби представити бій під Крутами не як боротьбу українців з загарбниками – московськими більшовиками, а як громадянську війну – бій між українцями і українцями.\nПропоную дослідження сил більшовиків. Проти залоги станції Крути: Київської військової школи (250 багнетів), Студентського куреня (116 осіб), групи кіннотників, можливо – залишків Куреня Смерті (60 вояків) та чернігівського вільного козацтва (80 бійців) – разом 506 солдат і офіцерів; виступали три більшовицькі групи – Єгорова, Берзіна та Кудинського.\nЗагін Павла Єгорова на початку війни проти України складався з Московської червоної гвардії, Харківської червоної гвардії, Сибірського полку, 30-го запасного полку та Донецької червоної гвардії. Найбільшими частинами Харківської червоної гвардії були загони латишів (200 ос.) та військовополонених, а Донецька червона гвардія наполовину складалася із заробітчан-китайців. На момент бою під Крутами загін Єгорова мав біля 1300 багнетів і шабель.\nЗагін Рейнольда Берзіна складався з 60-го сибірського полку, 19-го стрілецького полку, 37-го запасного полку, Брянської червоної гвардії та Балтійського матроського загону мічмана Яковлєва. Разом - 3500 багнетів.\nЗагін Кудинського (800 багнетів) весь складався з загонів червоної гвардії Замоскворіччя, Твері, Воронежу та Курська. До того ж, під час бою на допомогу цим частинам прибув 1-й Петроградський зведений загін – біля 500 багнетів. У підсумку на станцію Крути навалило військо майже у 7000 бійців. І цю армаду, 500 українців тримали у Крутах майже повний день.\n«Якби у ворога збереглася рішучість до боротьби, то у степу перед Крутами на місці червоногвардійських загонів залишилося б криваве місиво» - свідчив комісар замоскворіцької червоної гвардії Сергій Моісеєв. Варто додати, рішучість до оборони в українців скінчилася трохи пізніше за набої – причиною відступу з-під Крут стала нестача боєприпасів та загроза оточення.\nХто керував обороною?\nВідкритим лишається питання, а хто саме командував українськими частинами під Крутами? Традиційно командувачем називають капітана Аверкія Гончаренка, який нібито був призначений комендантом оборони Бахмача вже згаданим Миколою Шинкарем. Шкода тільки – цей факт не підтверджується нічим, крім мемуарів самого Гончаренка.\nНатомість кілька учасників подій називають зовсім іншого командира – начальника юнацької школи, капітана генерального штабу Дем’яна Носенка. За Гончаренком – Носенко від’їхав до Києва ще до бою під Крутами. За дослідженням сотника Цапа – перебував протягом всього бою і після нього. Самого ж Гончаренка Цап згадує в числі офіцерів що приймали участь у бою. Очевидно – питання потребує дослідження.\nАверкій Гончаренко, один з командирів юнацької школи, традиційно вважається, що він керував боєм\nІм’я командира згадується у неприглядному світлі у зв’язку з легендою про те, що в піковий момент бою від станції відійшов потяг з боєприпасами і це змусило курсантів відступити. Незрозуміло тільки, якщо потяг відійшов – чим же тоді евакуювалися учасники бою?\nСотник Цап пояснює все просто – коли червоні почали руйнувати станцію з гармат, сотник Носенко наказав потягові від’їхати від станції на пару кілометрів, аби вивести його з під обстрілу. На місці, боєм продовжив командувати капітан Гончаренко.\nВтрати українців визначити легко, позаяк «юнаки» примудрилися винести з поля бою не тільки зброю й амуніцію, але й ранених та вбитих товаришів. «Юнаки» втратили 10 бійців вбитими і біля 30 пораненими. Втрати Студентського куреня становили 12 бійців вбитих, 29 – розстріляних та замордованих, 7 – полонених і 35 – поранених. Таким чином зі 116 бійців студентського куреня вибуло 83 багнети. Втрати вільних козаків та кіннотників невідомі, але навряд чи вони були значні – ішлося все ж таки про солдат і офіцерів вже пропечених Першою Світовою війною.\nВизначити втрати червоних точно не можна, оскільки більшовики жодного разу не подавали конкретних відомостей. Але втрати, без сумніву, були значними. «Прибігли з Ніжина, занятого червоноармійцями, два гімназисти і передали, що на Крутах у вчорашнім бою залишилося до 300 забитих більшовиків», - згадував учасник бою, курсант Михайло Михайлик.\nСправжня цифра червоних втрат може бути навіть більшою, позаяк під Києвом, куди були стягнуті всі сили командарма Муравйова – загони Єгорова та Берзіна у повному складі (частини, котрі були під Крутами та додаткові загони) , сили більшовиків налічували… 7000 осіб – стільки ж скільки їх було під Крутами.\nАле ж чому тривалий час українська історіографія нічого не згадувала про «юнаків» з Київської військової школи? Причина ймовірно – у подальшій долі курсантського загону.\nПісля Крут загін приєднався у Дарниці до Гайдамацького коша Слобідської України, але кадрові військові – керівники школи, не змогли порозумітися з ватажками Кошу, Петлюрою та Волохом. Степан Цап описував, що конфлікт спалахнув через відомості про бої у Києві – керівники юнацької школи наполягали на поверненні до столиці. До Києва гайдамаки і «юнаки» повернулися окремими колонами, а у столиці учасники бою під Крутами приєдналися до волонтерського загону генерала Прісовського.\nПісля відступу зі столиці та створення Окремого Запорізького загону, «юнаки» опинилися у 2-му Республіканському курені підполковника Болбочана, який згодом був розгорнутий у 2-й запорізький полк. Подальший бойовий шлях більшості героїв Крут був пов'язаний із Запорізьким корпусом армії УНР.\nЦе й стало їхньою проблемою. Центральна Рада взагалі до військових ставилася з підозрою, а до запорожців – війська що сформувалося добровільно, з волі його офіцерів – особливо.\nПохорон студентів, котрі загинули під Крутами\nСимон Петлюра спершу відмовився долучатися до Запорізького загону бо не хотів підпорядковуватися царському генералу Прісовському. Незважаючи на те, що запорожці брали участь у протигетьманському повстанні, стосунки між ними і соціалістіми з Директорії не поліпшилися ніяк. (Дійшло навіть до того, що кадровий військовий і талановитий командир полковник Петро Балобочан був розстріляний за наказом Петлюри через те, що останній боявся військового заколоту).\nЗгадувати «юнаків», котрі вибрали «не правильну» політичну орієнтацію, діячам ЦР було не з руки. Тому вся слава дісталася Студентському куреню, а про юнаків… просто забули.\nЛише 7 березня 1921 р. головний отаман Петлюра написав листа до головнокомандувача Дієвої армії УНР генерала Омеляновича-Павленка, у якому цікавився долею ще живих учасників бою під Крутами. Щоправда, згадував він курсантів 1-ї і 2-ї військових шкіл (2-го школа під Крутами не була).\nНа щастя численні мемуари очевидців зберегли для нащадків правду і назвали всіх учасників подій під Крутами. Описали вони і умови в яких українські «юнаки» та студенти прийняли бій проти набагато чисельнішого ворога.\n40 героїв, які вижили під Крутами. Короткі біографії\n«Наш формат» видав книгу постійного автора «Текстів» Максима Паламарчука «Військово-морська міць та її межі»\nШість військових помилок Порошенка. Як їх не повторити Зеленському\nГраблі Порошенка, по яких іде Зеленський. До чого призвело перемир'я у 2014 році


Анна Трінчер після операції похвалилася подарунком від нареченого - фото - «ФАКТИ»\n«Заздріть»: Анна Трінчер після збільшення грудей похвалилася розкішним подарунком від нареченого\n19.01.2022 394171 28 1:27 — 19 січня 2022\nАкторка та блогерка Анна Трінчер, яка збільшила груди до третього розміру, похвалилася подарунком від свого нареченого — скандального блогера Олександра Волошина. Він вирішив підтримати кохану та здійснити її давню мрію. Олександр відвідав Анну в лікарні та подарував їй розкішний подарунок — дорогу брендову сумку від Dior. На сайті компанії така модель коштує близько чотирьох тисяч доларів.\nАнна похвалилася подарунком в Інстаграм, опублікувавши свою реакцію на сюрприз.\n«Погляньте, який у мене найкращий чоловік! Заздріть!», — прокоментувала вона відео.\nПередплатники підтримують Трінчер у коментарях, бажають їй якнайшвидшого відновлення. Але є й такі, хто вважає таку витрату грошей безглуздою.\nЗ операції Анна влаштувала шоу у соцмережах. Вона опублікувала відео з операційної, показала, як її вводили в наркоз. А потім розповіла, що збільшення грудей було її давньою мрією і заявила, що тепер буде голою гуляти Києвом.


За 15 тисяч гривень у Тернополі пропонують роботу водія та електрозварювальникаНовини Тернополя та області - Галас | Новини Тернополя та області - Галас\nавтор: Галас категорія: Гроші, Новини, Новини 07.08.2019\nЗ початку 2019 року у службу зайнятості Тернопільщини від роботодавців надійшло 26,8 тис. вакансій. Серед них були й малопоширені в області: гідрохімік, маркшейдер, картограф, вірусолог, ентомолог, професор, перекладач-дактилолог, художник, кінорежисер, диктор, регент, кінолог, гравер, архітектор.\nВідрадно, що є роботодавці, які пропонують безробітним високооплачувані місця праці. Так, наприклад, на заробітну плату в 15000 грн і більше потрібні були водії тролейбуса, механіки, фахівці керівного складу (начальники підрозділів (котельні, зміни, охорони), директори тощо). На 10-15 тисяч гривень запрошували трактористів, водіїв автотранспортних засобів, електрозварників ручного зварювання, інженерів, агрономів, ветлікарів, економістів, бухгалтерів, бетонярів, обліковців та ін.\nСеред поданих у службу зайнятості Тернопільщини вакансій – 7,4% були із заробітною платою вищою від середньої по області.\nНа 1 серпня 2019 року актуальними були 2099 вакансій, у т.ч. 703 для службовців, 1223 – для робітників, 173 – для осіб, які не потребують спеціальної підготовки. На одне вільне робоче місце в середньому по області претендувало 4 безробітних.\n← 18-річний хлопець зганьбився на Бучаччині\nУ Тернополі дітей без щеплення від кору не допустять до навчання (ВІДЕО) →


Всі за і проти штучного хутра | Жінкам\nГоловна/Мода і стиль/Всі за і проти штучного хутра\nВсі за і проти штучного хутра\nТак що ж все-таки краще?\nУ Росії активно ведуться суперечки на тему хутра. Президент Російського пушно-хутряного союзу Сергій Стовпів повідомляє, що ринок продажів впав на 20-25%, проте на масштабних виробництвах це не сильно позначилося. В цей же час зарубіжні бренди один за іншим заявляють про відмову від використання хутра норок, лисиць, шиншил та інших звірів. Рішення приймаються без сумнівів, як само собою зрозуміле. В Америці тенденцію використання штучного хутра можна простежити ще на початку нульових. Дружини заможних чоловіків одягали экошубы і відчували себе менш впевнено, ніж у нірці за 300 тисяч, а для оточуючих подібний вчинок сприймався як той факт, що ви — показова захисниця життів тварин.\nВважаємо, що дизайнери модних будинків побачили в цій темі маркетингову вигоду або навіть необхідність. Так, продажі хутряних виробів Gucci становили лише 0,2% загальної виручки, а потім вони оголосили про нову політику у відношенні хутра. Так сказано в доповіді Business of Fashion. Як би там не було, рух на захист тварин вийшло на новий рівень. Марки класу люкс, серед яких Gucci, Ralph Lauren, Michael Kors, Armani, Tommy Hilfilger, Chanel і багато інших, припиняють використання натурального хутра.\nЦікаво, чи замислювалися ви, якої шкоди завдає та ж сама штучна шубка або шапка? Здавалося б, тварин не вбивають, а значить, все не так уже й страшно. Але ніхто не звертає уваги, що в основу виробництва «легкого» входять синтетичні матеріали — акрилові полімери, поліестер та нейлон. У їх складі — продукти нафтоперероблення і хімічні компоненти. Ви не знали, але кожна прання синтетичної штучки виділяє близько 2000 частинок пластику? Потім вони виявляються у водоймах і завдають шкоди їхнім жителям і нам самим. Період, затрачуваний на утилізацію штучного хутряного виробу, порівняємо з часом розкладу пластикової пляшки (до тисячі років). Тепер уявіть, в яких обсягах викидаються зношені речі з ненатурального хутра.\nПовернемося до натурального хутра — красивий, теплий, зручний і зносостійкий матеріал. Деякі хутряні вироби радують своїх власників більше 20 років. Не дивно, що їм потрібен особливий догляд і зберігання в холодильнику. Ціни, відповідно, в десятки разів вище, ніж одяг зі штучного матеріалу. Нарешті, вони піддаються переробці.\n“Що ж тоді носити?” – запитаєте ви. Вивчивши різноманітні варіанти, ми знайшли один вірний — шуби-“чебурашки”. Натуральна, сучасна і зручна заміна «жорстокої краси» заполонила більшу частину мас-маркетів. І це не дивно. Легкі і зручні, зберігають тепло до -25 градусів, відштовхують вологу і не вимагають особливого догляду. Цінова категорія такий обновки доступна всім: в середньому вартість варіюється від 5 до 15 тисяч рублів. У будь-якому випадку вибір кращого для себе варіанти верхнього одягу залишається за вами, дорогі друзі. Але ми все ж сподіваємося, що нам вдалося прояснити деякі моменти світової політики по відношенню до хутра та екологічної ситуації в принципі.\nІ хочеться вірити, що в найближчі роки ми перестанемо вбивати тварин заради зайвої розкоші.\nЛюбовний гороскоп на тиждень з 24.02 по 01.03\nНайкрасивіші бородані сучасності і секрети їх стилю


З’явились фото, як у Калинівці Нацгвардія патрулює вулиці, щоб запобігти мародерству\n27 вересня 2017 - 10:23\nНацгвардійці у шоломах та з автоматами патрулюють вулиці Калинівки за 30 маршрутами\nНацгвардійці у шоломах та з автоматами патрулюють вулиці Калинівки. Про це свідчить з фото, яке розміщено у Twitter МВС України. Зазначається, що патрулювання здійснюється за 30 маршрутами з метою охорони громадського порядку.\nНацгвардійці несуть службу в #Калинівка на 3⃣0⃣ маршрутах патрулюваня. Мета: охорона громадського порядку.#новини #НГУ #МВС pic.twitter.com/COYGqWGJi9\n— МВС України (@MVS_UA) 27 сентября 2017 г.\nНагадаємо, ще вночи за наказом т.в.о. Голови Національної поліції України В’ячеслава Аброськіна, по тривозі були підняті працівники поліції Вінницької, Житомирської та Хмельницької областей. Для координації діяльності усіх підрозділів поліції на місце події відряджено заступника глави Нацполіції Олександра Фацевича.\nПовідомлялося, що поліцейські разом із нацгвардійцями організували перекриття в’їздів до Калинівки, а також здійснюють евакуацію жителів міста та прилеглих сіл. Крім того, правоохоронці забезпечують збереження залишеного людьми майна від мародерів.\nЧитайте також: Поліція затримала у Калинівці трьох осіб, що можуть бути причетні до мародерства\nВінниця Вибух Калинівка Поліція


«Тату, знайомся. Це — мій хлопець»: Олександр Педан про те, як сприймати стосунки дітей-підлітків\nФото: Надані Олександром Педаном\nПерше кохання дитини — дуже бентежний етап не лише для неї, а й для батьків. Часто, керуючись своїми страхами, ми не даємо дітям підтримки в цей момент і псуємо стосунки з ними. На мою думку, ставити під сумнів правильність вибору, дорослість, готовність до стосунків і постійно обмежувати та критикувати — це шлях у нікуди. Так ви лише віддаляєтеся від своїх дітей і втрачаєте можливість бути тим, до кого вони звернуться по допомогу за необхідності.\nМоїй доньці Лері 16, і в неї є хлопець. Як ми відреагували на таку новину? Запросили його святкувати з нами Новий рік. Наші стосунки — це про довіру, дружбу та підтримку. Розповім, як ми до цього прийшли.\nБажано бути в контакті та дружити з дитиною все життя. Тоді в період пубертату можна розраховувати на її довіру.\nСучасні діти з віку 5-6 років знають значення слова «секс», тому що в них є доступ до інтернету. Це факт, який складно, але доводиться приймати. Психологи кажуть, що вже з 3-4 років треба спілкуватися з дітками про статеві органи й поступово переходити до серйозніших тем. Підлітки знають набагато більше, ніж ви собі уявляєте. Це теж варто усвідомити. Звісно, вони навряд чи будуть говорити про це з вами в подробицях, хоча є й такі сім`ї. Але в будь-якому випадку батькам, які близькі з дітьми, точно помітно, коли дитина закохана, коли в неї сварки з хлопцем чи дівчиною, а коли все гаразд.\nКоли ви дізналися про стосунки дитини, дуже важливо показати, що ви її підтримуєте. Не варто тролити, що в неї з`явився хлопець, як це часто буває в сім`ях: усі ці «женіх, кавалєр, хахаль». Ми з дружиною, наприклад, одразу сказали: «Якщо ви хочете спілкувалися, зустрічатися — велкам, приходьте завжди». Ми зустрічали з Лерою та її хлопцем Данею Новий рік, він приходив до нас. Для нас це було безпечніше, зрозуміліше, ніж якби Лера у 15 років пішла кудись святкувати Новий рік.\nЯкщо підліток не хоче знайомити вас зі своїм хлопцем чи дівчиною, на мою думку, не варто тиснути. Можна сказати: «Окей, ми почекаємо, коли будеш готова, і будемо тільки за». Але треба хоча б зачіпати цю тему. Можна розпочати комунікацію так: «Не обов`язково нам показувати й знайомити, давай просто поговоримо, розкажи, будь ласка, хто це, чим живе, які в нього батьки». Таку маленьку довідку зробити, щоб ви хоча б знали, про що йдеться. Цікавтеся, які в нього плани, де збирається навчатися, на чому будуються їхні стосунки тощо. Головне — вивести на розмову. Можна якимись хитрощами. Допомагати з подаруночками на свята, наприклад. Підліткам необхідні такі підказки, вони не до кінця знають, що і як, плюс у них і грошей немає.\nА от якщо ви познайомилися, і вибір дитини вам не сподобався, одразу влазити в їхні стосунки, намагатися їх розбити я б не радив. Якщо дійсно є причини для хвилювання, старайтесь діяти м`яко. Просто сказати «це поганий хлопець / дівчина» нічого не дасть. У певні моменти можете наголошувати на негативних учинках, без оцінки особистості. Якщо там дійсно все погано, то ваша дитина сама зробить висновок, що бути разом із такою людиною — це тільки на гірше. Але це не буде нав’язана вами позиція.\nІноді батьки переживають, що коли в підлітків з`являються стосунки, вони забувають про навчання. Тут вам треба домовлятися. Це така, скажімо, бізнес-історія. Треба або щось запропонувати, щоб дитина мала додаткову мотивацію займатися, або щось обмежувати, тому що в такий період дітям трошечки зносить дах. Згадайте себе в їхньому віці.\nМоже бути проста домовленість. Якщо вона хоче гуляти зі своїм хлопцем, проводити більше часу, то в неї має бути все гаразд у школі. У навчанні все окей, ти виконуєш всі домашні завдання, маєш нормальні оцінки — будь ласка, гуляй. Не ультиматум, а просто пояснення, що школа — це її робота. Аби далі нормально вчитися в університеті, бути успішною, заробляти добре, треба гарно навчатися. Варто прищепити, що школа — це не просто десь там на периферії життя. Це — обов`язки, які треба виконувати. І від них не можна відмовлятися. Погуляти вона не забуває, поїсти не забуває, а про школу може забути? Звісно, ні.\nДуже класний інсайт останнього часу — ми ніколи не кажемо нашим дітям, що ми їх поважаємо. Можемо сказати, що любимо, цінуємо, обожнюємо, пишаємося ними, але ніколи не говоримо про повагу. А це дуже важлива річ. Спробуйте ввести цей термін у ваше спілкування.\nПовага — це спілкуватися на рівних та не порушувати особистий простір. Коли я виставляю сторіз з Лерою і тим паче з Данею, завжди перепитую, чи можна це робити. Так само спитайте, чи не буде він/вона проти, якщо ви підпишетеся на її половинку в соцмережах. Звісно, дитина має право сказати «ні». Мені здається, що нинішнє покоління зовсім інше, і воно дуже болісно до цього ставиться. Вони знають, що в них є права, зокрема на свободу.\nТеги: Олександр Педан, Олександр Педан родина, психологія


У Полтаві біля "Ворскли" мітингують уболівальники - у них не приймають квитки | Новини\nУ Полтаві біля входу до стадіону "Ворскла" збираються кілька десятків уболівальників. До середини їх не пропускають стюарти. Люди пояснюють - прийшли, щоб повернути квитки на матч між "Ворсклою" та "Арсеналом", який УЄФА несподівано вирішила перенести до Києва.\n- Нам сказали, щоб приходили у понеділок, тоді повернуть гроші. Нібито поки що немає офіційного повідомлення про перенос гри, - пояснює один із уболівальників на ім'я Олександр.\nЗа іронією долі Олександр та Максим приїхали на гру до Полтави... з Києва. Заздалегідь придбали для себе та харківських друзів 62 квитки по 350 гривень. Максим демонструє їх журналістові 0532.ua.\nХлопці на дві доби винайняли житло у Полтаві за 700 гривень. На дорогу витратили 400 гривень у одну сторону (ще 400 витратять на зворотню).\n- Ми в шоці. Нехай повернуть гроші, а ми у Києві будемо вирішувати із квитками, - говорить Максим.\nУ прес-службі "Ворскли" питання переносу матчу поки що не коментують. Голова прес-служби Артем Лобанов лише зазначає, що клуб веде активну переписку із УЄФА. Офіційного повідомлення про перенос гри полтавський клуб поки що не має. Про остаточний результат обіцяють повідомити ЗМІ впродовж години.\nНагадаємо, інформація про перенос гри до Києва з'явилася учора увечері на сайті УЄФА.\n#Ворскла #Арсенал #Полтава #футбол #матч