У Києві відкрилася виставка китайського художника Чан Пен | Антиквар\nУ Києві відкрилася виставка китайського художника Чан Пен\nВ Музеї Ханенків відкрилася виставка “Схиляючись перед величчю творінь” китайського художника Чан Пен.\nСучасний китайський художник Чан Пен (нар. 1979 р.) представляє копії старовинних картин і розповідає про те, як він сам пройшов шлях давніх майстрів. У Китаї та в інших країнах Далекого Сходу, що зазнали значного культурного впливу Піднебесної, копіювання є самостійною і самоцінною художньою діяльністю. Ретельне наслідування допомагає зрозуміти і світобачення класиків, і доцільність прийомів, які вони застосовували. Навіть більше: стати рукою з плоті й крові, що оживляє старовинні роботи.\nВхід на виставку: для дорослих 25 грн, для студентів 13 грн, для школярів та пенсіонерів 6 грн\nВиставка триватиме до 15 жовтня\nАдреса: Музей Ханенків, вул. Терещенківська, 17\nПодія у FB: https://www.facebook.com/events/123464831646652\nУ неділю 17.09 відбудеться кураторська екскурсія виставкою\nПід час екскурсії відвідувачі дізнаються про матеріали та техніки, які застосовує сучасний китайський художник, коли копіює стародавніх майстрів. Також стане відомо, як жили ці майстри та яке життя було у меценатів китайського живопису. Відвідувачі поринуть в історію китайських імператорських дворів та дізнаються, якими були смаки придворних. Кураторка виставки – Марта Логвин.\nКоли: неділя, 17 вересня, о 14:00\nВартість: 30 грн + вхідний квиток на виставку\nвиставка Музей Ханенків\n6 жовтня 2017 року о 19:00 відбудеться відкриття виставки живопису литовського художника Алєксандраса Возбінаса. Виставка проходитиме…\n18 вересня о 18.00 у Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику (Велика Лаврська дзвіниця) відбудеться урочисте відкриття культурно-історичного…\nЖурнал "Антиквар": Князі Острозькі. Європейський вимір української історії\nЖурнал “Антиквар”: Князі Острозькі. Європейський вимір української історії\nВ Киеве покажут работы Пикассо, Дали, Рембрандта и других всемирно известных художников


2020 – оголошено Роком науки про океан\n2011 – 2020 – Десятиліття біорізноманітності\n2011 – 2020 – Десятиліття дій із забезпечення безпеки дорожнього руху\n2013 – 2022 – Міжнародне десятиліття зближення культур\n2014 – 2024 – Десятиліття стійкої енергетики для всіх\n2016 – 2025 – Десятиліття дій Організації Об’єднаних Націй з проблем харчування\nВідповіді на питання, що супроводять підростання\nКнижкова виставка – порада\nНаша виставка адресована батькам підлітків та тим, хто вступив в цей перехідний від дитинства до зрілості вік. Маємо надію, що представлена на ній література стане в нагоді зацікавленим особам.\nСвіт книги і світ електронної інформації\nБібліотечний урок-діалог для учнів старшого шкільного віку\nВ історії розвитку цивілізації відбулося декілька кардинальних змін у сфері розвитку інформації, які отримали назву інформаційних революцій. Перша інформаційна революція — винахід письма. Друга — винахід книгодрукування. У ХV ст. сучасники разом з радістю відчули страх і сумніви з відмиранням рукописної книги, яку переписували, вкладаючи душу. Друкована книга здавалася їм механічною, бездушною, безликою. Подібне ми відчуваємо зараз, дивлячись на електронну книгу. У ХХ столітті відбулась третя інформаційна революція — винахід мікропроцесорної техніки і поява персонального комп’ютера. «Суперниками» книги стали електронні комунікації. З’явився новий віртуальний читач, який отримав вільний доступ до електронних каталогів бібліотек світу.


iPhone XS Max 512GB Silver бу\nМодель: iPhone XS Max 512GB Silver бу\nАктивований iPhone XS Max 512GB Silver\nIPhone XS Max 512GB Silver - великий екран й великі можливості\nДисплей Super Retina, який має IPhone XS Max 512gb Silver, найбільший за всю історію IPhone. Пристрій містить у собі найпотужніший процесор у нашому часі. Окрім цього, смартфон має ще більше переваг, дізнавшись про які ви неодмінно захочете придбати його.\nМозок IPhone XS Max 512gb Silver - інноваційний процесор\nБезперебійне функціонування смартфону IPhone XS Max 512 ГБ Silver забезпечує новітній процесор нашого часу - A12 Bionic. Він є втіленням штучного інтелекту, отож виконає всі ваші забаганки. Важливо, що всього за одну секунду процесор A12 Bionic, спроможний впоратись з 5 трлн команд. Стає зрозуміло, пристрій нового покоління, що використовує технології машинного навчання відкриє неймовірні можливості в різних сферах користування.\nОкрема увага оновленій функції розблокування IPhone XS Max Silver. Як і у попередніх версіях у якості паролю застосовується ваше обличчя. З Face ID розблокування максимально зручне та, водночас, безпечне. Система Neural Engine та камера TrueDepth обіцяє високий рівень захисту ваших даних. Функція Face ID стала зручнішою та швидшою, тепер використання улюблених додатків, користування системою Apple Pay та багато інших функцій, приносять море задоволення.\nОбираючи IPhone XS Max зверніть увагу на модель з об’ємом пам’яті 512 ГБ. Такий параметр є рекордним для всіх смартфонів лінійки Apple. Якщо уявити, що маєте пів терабайта пам’яті у кишені, то це здається неймовірним. Але розробники втілили мрію у реальність. З таким пристроєм можна почувати себе впевнено у будь-якій ситуації, адже швидка продуктивність та розширені можливості тепер завжди поруч, навіть за умови відсутності Інтернету.


Форма силіконова Kamille "Морський світ" для льоду і цукерок 22х10х1.5см 8 осередків за найкращою ціною! Купити форма силіконова Kamille "Морський світ" для льоду і цукерок 22х10х1.5см 8 осередків і інший товар з категорії силиконовые формы. Магазин посуду - ПосудоГрад.\nПосудоград > Кухонний посуд > Силіконові форми > Форма силіконова Kamille "Морський світ" для льоду і цукерок 22х10х1.5см...\nКод товару 3239324\nСиліконова форма Kamille "Морський світ" для льоду і цукерок - відмінне рішення для заморожування води, соку, соусів, льодяників. Харчовий силікон без запаху, не виділяє хімічних речовин навіть при високих і низьких температурах (від -40°C до + 230°C). Завдяки пластичності силікону, готові продукти легко витягти. Розмір: довжина 22см, ширина 10см, висота 1.5см. На планшеті 8 осередків у формі морських мешканців. Колір блакитний. Силіконові форми настільки універсальні, що на кухні без них не обійтися. Морозиво, цукерки, льодяники, заморожений сік - і це ще не все, що можна створити, коли на кухні є чудо-форма з силікону.\nРозмір: Довжина 22см, ширина 10см, висота 1.5см


Чи насправді щеплення шкідливі для дітей? | CREDO\n16 Жовтня 2018, 17:38 3154\nДискусії щодо того, чи викликає вакцинація аутизм, не вщухають серед батьків уже кілька десятиліть. Одні впевнені, що щеплення зможуть захистити дитину від смертельних хвороб. Інші ж — вишукують у фейкових статтях лікарів-самоучок підтвердження своїх гіпотез.\nПро фейковість статей та досліджень — це не просто слова. У нас є докази.\nФейк про епідемію аутизму виник зовсім недавно. 1998 року одіозний лікар-аферист Ендрю Вейкфілд опублікував у престижному медичному журналі «Lancet» результати свого псевдонаукового дослідження про те, що комбінована вакцина від кору, краснухи і паротиту викликає у дітей аутизм. Надзвичайно потужна хвиля скепсису до вакцинації сколихнула світ після виходу цієї сенсаційної публікації. Батьки почали панікувати, а лікарі — перевіряти результати експериментів Вейкфілда. Однак відтворити їх не вдалося з простої причини: результати були підтасовані, а твердження автора виявилися провокативними.\nВ 2011 році роботу Ендрю Вейкфільда визнали фіктивною і відкликали, автора позбавили наукового ступеню та вигнали з медспільноти.\nЗгодом, завдяки розслідуванню журналіста Браяна Діра, з’ясувалося, що Ендрю Вейкфільд намагався своїм дослідженням підірвати не віру у вакцинацію, а проштовхнути власну моновакцину від кору. Він зрозумів тренди і вдало зіграв на випередження. Результати експерименту були підтасовані, вибірка дітей була нерепрезентативною (усього 12 пацієнтів!), та й узагалі ні на які експерименти над людьми горе-лікар не мав дозволу. Проте, попри тотальну відсутність доказової бази, антивакцинатори зробили Вейкфілда своєю іконою, а його банальне бажання нажитися на страхах батьків і проштовхнуту свою вакцину — основою ідеології.\nАвтор фейкової публікації нічого проти вакцинації не мав, він просто хотів прокрутити свою фінансову аферу. Однак ця тема досі не дає спокою батькам, вона тиражується на просторах інтернету та викликає гарячі дискусії.\n-Наявність канцерогенів. Батьки заявляють: «Я не робитиму щеплення, бо в них ртуть!». Мова про тіомерсал, який активно використовували до середини 2000-х років як консервант у багатьох вакцинах. Однак зараз цього компонента нема ні в одній європейській чи американській вакцині. Величезна кількість наукових досліджень, проведених у Європі та США за останні два десятиліття, не підтвердила причинно-наслідкового зв’язку між використанням тіомерсала у вакцинах і аутизмом.\n-Алюміній у складі вакцини провокує аутизм. Паніку щодо алюмінію викликала робота Крістофера Екслі, де автор наголосив, що в мозку хворих на аутизм накопичується алюміній. Однак цю гіпотезу швидко спростували, адже алюміній використовують як допоміжну речовину, яка допомагає отримати максимальний ефект від вакцинації. Сіль алюмінію викликає неспецифічну запальну реакцію в місці щеплення, чим пришвидшує приплив лімфоцитів. А це означає, що алюміній допомагає швидше виробити імунітет у дитини.\n-Теорія змови фармацевтичних компаній. Деякі батьки вважають, що дитина сама може виробити імунітет майже до всіх хвороб, а всі вакцини — це лише можливість заробку для фарміндустрії. Нібито комусь вигідно насилати віруси, а комусь вигідно потім лікувати. Тому батьки-антивакцинатори обирають альтернативні шляхи лікування своїх дітей: гомеопатію, органічне харчування, народну медицину, веганство, духовні практики, діагностику аури, корекцію біополя тощо.\n-Для всіх дітей не можуть бути однакові дози вакцини. А те, що діти повинні вакцинуватися згідно з графіком вакцинації (а це значить, що малюки, для прикладу, у шість місяців мають приблизно однакову вагу), для антивакцинаторів — не факт. Особливі випадки обговорюються з лікарями, складаються індивідуальні графіки вакцинації.\n-Епідемія аутизму. Страх перед вакцинацією викликаний так званим спалахом епідемії аутизму. Батьки показують графіки і діаграми, підсумовуючи, що у світі кількість дітей-аутистів зростає. Так, це незаперечний факт. І він пояснюється двома простими причинами. По-перше, наука не стоїть на місці, тому тепер діагностувати аутизм на ранніх етапах значно простіше. По-друге, значно розширилися критерії, за якими можна визначити у діток розлади аутичного спектру.\nЧи впливає вакцинація на аутизм — експертна думка\nОксана Древіцька, психіатр, психотерапевт, доктор медичних наук, дала експертний коментар щодо того, чи вакцинація викликає аутизм.\nВакцинація у 99% не викликає аутизму. Однак у незначної кількості дітей може виникнути індивідуальна реакція на введення вакцини. Існує кілька причин, які можуть вплинути на ускладнення перебігу формування імунітету при вакцинації:\nПсихіатр радить батькам, які бояться, що вакцинація може викликати у їхньої дитини аутизм, проконсультуватися з імунологом та зробити розширений аналіз крові, щоб уникнути всіх можливих ризиків.\nСтосовно побоювань батьків щодо наявності у вакцинах алюмінію та канцерогенів, то тут узагалі перейматися нема чим, адже щоденно з продуктами харчування ми отримуємо більшу кількість таких речовин, ніж при одноразовому щепленні.\nОлеся Імамова, 4mama


Досвід життя говорить, що є вчинки та дії в нашому житті, що були правильними, бо привели до сподіваного результату, а були й такі, що нічого крім нещастя не дали. Характерницький афоризм, що зберігся від давніх часів, проголошує: “В житті ти можеш робити що завгодно, але мусиш все те зробити вірно”.\nЩо стоїть за отим “вірно”? І чому ця проблема в нашому природознавстві на сьогодні відсутня?\nЗ точки зору природознавства - це природні сили, що діють цілком незалежно від людини, утворюючи середовище, в якому вона існує. Усі ці сили, як стверджується, є похідними від руху планет і сонця й тільки. Але ми вже знаємо, що існує тонко енергетична сторона світу, закони організації якої не охоплюються нашим природознавством. Ми не маємо достатньої практики взаємодії з цією стороною, каже нам вчений світ, бо не існує вимірювальних приладів, що унеможливлює експериментальне дослідження. Але причина в іншому: науку шокує, що будь-які зміни на тонкому енергетичному рівні одразу ж відгукуються на фізичному плані. Починає змінюватись те, що вважалося фундаментальним і незмінним, наприклад, метрика простору-часу нашого існування. Простір перестає бути однорідним та ізотропним і, змінюючись, починає породжувати дивні сили, які з нашої точки зору не можуть діяти через очевидну відсутність носіїв передачі взаємодії. Проте вони діють, водночас змінюючи і впливаючи на всі процеси, що протікають у довкіллі.\nТак само діють згадані вище природні сили, що з’являються певної пори року. Саме з цієї точки зору в старі часи й оцінювали природу цих сил. Для них зміни пір року були знаковими подіями приходу нових енергій. Ми думаємо, що ті зміни пов’язані з природними явищами, рухом планет і зірок. У давнину вважали, що то лише знакові явища, які запускають дію означених сил, що насправді цілком незалежні від них. Це так само, як ми відчиняємо двері й вікна в будинку, провітрюючи протягом приміщення. Ми знаємо, що це не відчинені двері створюють протяг, а рух повітря між сонячною та тіньовою сторонами будівлі (тобто існуючий в непроявленому стані закон). Подібно діють згадані сили на рівні тонкої, продихової організації світу: вважалося, світ живе, “дихає” на рівні своєї тонкої організації.\nЗвідки така впевненість у цьому?\nСправа в тому, що в давні часи людство ще не втратило свого чуттєвого, кінестетичного дотику до патерну природного оточення. Тому люди могли бачити, що ті сили, які ми вважаємо результатом відповідних явищ на небі й на землі, насправді можуть діяти цілком самостійно від них, маючи від початку свою незалежну природу, первинний характер. Їх дія незвична: вони впливають на ситуацію в цілому, забезпечуючи впровадження тієї чи іншої події в загальному подієвому полі.\nСтародавні знавці зрозуміли, що дії людини в житті можуть мати успіх, коли стають спорідненими з певними силами (тобто коли людина починала діяти, враховуючи перебіг природних сил довкілля), і мало на що можна було сподіватись, коли людина починала діяти супроти, гублячи свій зв’язок з природою. Тобто вони пробували ловити вдачу через особливе знання, яке приходило разом з дотиком до тонкої цілісної основи світу. Саме тут починалися знання про те, коли найкраще започаткувати ту чи іншу справу, дійство, а коли не можна, бо, крім біди, нічого не вийде. Вони були головним витоком прадавньої космогонії, що призвело до виникнення відповідного інструментарію: кам’яних вівтарів та всіляких інших споруд, які ми вважаємо обсерваторіями стародавнього світу. Наші предки насправді спостерігали з них за рухом сонця, місяця, блукаючих зірок-планет… Але займалися там не астрономією, а розмежовували поле подій у часі, намагаючись піймати вітер удачі через контакт із силами, що відкривалися в різний час. Їх вівтарі були своєрідною кам’яною книгою змін в подієвому полі Землі, яка на сьогодні має свій аналог, відомий як книга змін І-Цзин, що збереглася до наших часів, як надбання культури стародавнього Китаю.\nАле знати, передбачувати в їх кам’яній книзі можливо було при одній умові: потрібно вміти тримати природне середовище на чуттєвому кінестетичному дотику. Такий контакт зі світом стихій або духів, як це вважалося в ті часи, досягався через змінені (на сьогодні поширені) стани свідомості людини. В такі настрої входили через особливі знакові зооморфні чи антропоморфні образи.\nЧому такий підхід ставав можливим?\nСправа в тому, що стародавні вчені дійшли двох дуже важливих істин: вони відкрили цілісну організацію світу, що за Велесовою книгою зветься Правою і ґрунтується на узгодженому русі вибіркових форм, з чого бере свій початок цілісність. Вони також знайшли, як згадувалося вище, тотожність тонких планів організації людини і тонкої організації тієї цілісності. Через це ставав можливим доступ до живої тканини світу через вибіркові, знакові форми – настрої, які могла продукувати людина на рівні своєї тонкої організації. Як наслідок, входження у вибіркові образи, які набувалися через антропоморфно або зооморфно змінені стани, забезпечували той необхідний контакт/ входження в означену цілісність. В цей час приходило розуміння незалежності сил, що діють в природі, від їх природних проявів. Далі виявилося, що сама людина могла ставати своєрідним природним явищем, впливаючи на перерозподіл сил в довкіллі через відповідні свої настрої. Бажання утримати досягнення у повсякденному житті призвело до розбудови відповідної культури, де мова, пісні, танці, малюнки, ремісницькі вироби та побудова домівок виконувалися у тій же знайденій ключовій формі, яка забезпечувала постійно діючий контакт з істинною стороною світу, оскільки людина вже просто в тому жила.\nЗнаходилися вибіркові ключові форми у відповідних ритуальних дійствах, в яких досягалося необхідне поширене сприйняття світу. Головні фрагменти тих обрядів у людському житті переходили в звичаєвості, клалися в основу тої чи іншої етнічної культури. Приміром, звичай стукати по чомусь дерев’яному, щоб застерегти прихід лиха, є частиною давнього обряду виклику сили, яку за старою вірою мала богиня Дана. Стукати рука об руку при вирішенні питань, тупати ногою чи стукати палкою об землю - фрагмент ритуального обрядового дійства виклику Перунової сили, який є управителем переходу до чогось нового. Ставити на покуті дідуха - закликати до хати добробут через силу Дажбога; розписана, розмальована піч мала знакову силу Ярила, що надавало здоров’я та сили життя мешканцям домівки. Силу Велеса – бога знань і мудрості - викликали через горлові, протяжні звуки, споруджуючи такі великі дуди як трембіта, що збереглися до наших часів в карпатських горах. Часте биття в бубон з бубонцями на весіллі було частиною ритуалу закликанням Мокші - богині, яка надавала сили подружній парі (доброю ознакою якої був рясний дощ під час весілля). Танцями в колі з піснями закликали силу Дажбога; силу бога світла Купайла викликали, святкуючи появу молодого місяця і голосно промовляючи: “Купайло, Купайло, зійди до мене, дай мені силу” тощо. Божественність цих сил полягала в неосяжності їх дії, що не вкладалася у логіку звичного лінійного мислення, силу яких людина відчувала як зміну сталого перебігу подій нового розкриття життєвих шляхів.\nЩоб краще зрозуміти дію вище означених сил, можна простежити фази зростання будь-якого зерна: його бубнявіння, потуга перед проростанням паростка. Якщо перше порівнюється з дієвою силою Мокоші, то поява паростка – це включення Сварожої сили, що дає нове життя. Формування стебла рослини є гармонізованим дійством узгодження багатьох процесів, за цим стоїть сила Роду та Дажбога. Формування нової якості бутону, розкриття квітки - сила Дани. Розквіт та запліднення квітки з формуванням нового зерна уособлює силу Лади. Неушкоджене зберігання зерна зимової пори - дія Купайла. Стережуть та дозволяють здійснитися усім цим фазам сили Перуна, Ярила та Дажбога. Стоїть над ними Сварог, з’єднуючий їх усіх в одне.\nМи виділили головні діючі сили, що супроводжують появу та розквіт будь-якого нового життя в уявленнях природної магії слов’ян. Ясна річ, що багато сил діє паралельно, бо процес народження нового - багатоплановий. Викликає їх сама форма набубнявілого зерна, структура та форма пагону, природна вибіркова форма рослини, що є ключовою у цілісному світі Прави. Означені вище якісні переходи є також своєрідним звертанням самої рослини (через свою знакову форму) до світу цілісності, з якого вона бере необхідну їй силу. Людина ж може її дістати через змінені настрої. “Уява - це віра Ора”, - говорить напис на стародавній статуї головного бога оріїв, знайденій німецьким ученим Феліксом фон Лушаном у королівстві Самаль.\nВсі релігії (в той чи інший спосіб, через канонізовані ритуали чи обрядове дійство) пробують дістатися тих сил.\nЩо собою являли кам’яні вівтарі старого світу?\nЗа часів розквіту Трипільської культури кам’яний вівтар, зазвичай, мав вигляд двох кілець - стоячих кам’яних брил, одне з яких - зовнішнє сонячне, а інше - внутрішнє місячне. Орієнтація брил, яких, як правило, нараховувалось вісім, здійснювалася за сторонами світу: перших чотири - на північ, південь, захід та схід, інші ж займали чотири проміжні позиції. Зовнішнє коло рахувало обертання неба за годинниковою стрілкою, являючи собою праву сваргу, внутрішнє – проти годинникової стрілки, уособлюючи ліву сваргу. Кожна брила споруди була спрямована на різні сторони світу і несла в собі відповідний настрій, з якого людині відкривався доступ до сили будь-якої пануючої стихії.\nЗа древніми уявленнями звертання на північ відкривало доступ до стихії вітру, на північний захід - до стихії води, на захід – до стихії вогню, на південний захід - давало доступ до рівня сил Прави, на південь - звертання до стихії землі, на південний схід - до сил провидіння, на схід - до сили святого духу, камінь на північний схід – до сили роду та країни пращурів.\nВнутрішнє коло брил каменю створювалося світлішою породою і було повернуте приблизно на чотири градуси проти годинникової стрілки від установчих ліній зовнішнього кола. Це було нічне, місячне коло, що вводило людину в світ духів. По колу ліворуч від північного каменя, що уособлював сили всесвіту, йшли духи рослин і дерев, на заході були духи зла та холоду, далі - світ померлих душ, на півдні панував дух землі, на південному сході відкривався доступ до сили духу води, а на східному напрямку панував дух ночі. Тож самі напрямки нікуди не вели, вони дозволяли, під час звернення до них, опановувати змінені стани свідомості, через які відкривалася та чи інша природна сила чи обрій життя. Ці сили (вдень - у сонячному колі, вночі - в місячному), дозволяли приймати рішення щодо будь-якої події та отримання необхідної допомоги чи знання про майбутнє. Все залежало від того, на який сектор в перехресті ліній падало у визначений час світло від небесних світил. Саме через це сектори на землі від північного каменя праворуч по колу мали таке значення: перший - все, що було пов’язане з добробутом; другий - зі здоров’ям, третім йшов сектор передбачення, четвертим – вдачі, п’ятий – майбутнього та піклування про дітей, шостий - війни і походів, сьомий - зміни погоди та природних явищ і, нарешті, восьмий сектор вказував на життя або смерть.\nВівтар, в центрі якого стояв головний камінь, являв собою місце зберігання всіх природних та надприродних сил, тому потрібно було бути людиною дуже підготовленою, щоб вести всі спостереження з центрального вівтарного каменя. Головною умовою була особлива чуттєвість людини до подієвого поля тонко енергетичного світу як основи тих подій, що відбуваються на його зовнішній стороні. Взаємодія зі світом природних сил дозволила давнім ученим відкрити існування інших проекцій світу, де, за їхнім віруванням, теж існувало життя, але більш розвинене, аніж на землі. Вхід у той Горній світ, про який у нас з тобою, шановний читачу, ще буде попереду розмова, вони знайшли, поєднуючи всі сторони світу в одній точці, з якої і відкривалася відповідна вища проекція. Таке поєднання сторін світу (коли з центру розкривався світ, що ніс з собою потужній гармонійний початок) знайшло своє зображення на горщиках Трипільської культури. Мова йде про так званий знак Рум або око Кия - божества, до якого зверталися за порадою чи просили допомоги. Він мав вигляд неправильного білого чотирикутника, сторони якого прогнуті до середини. Часто цей знак міг бути захищеним спіральними колами, що уособлювали відповідні сили стихій: землі, вогню, вітру, сонця, місяця та зірок. Досліджуючи відкриті проекції, трипільські майстри осягнули розбудову тонко матеріальних планів, що знаходяться довкола Землі. Вони навіть створили систему розрахунку земного календаря з урахуванням впливу тих невідомих проекцій вищих світів. На одному з горщиків в музеї Трипільської культури (колекція О.С. Поліщука) така система має своє зображення у вигляді спіральних ритих орнаментів.\nПерший орнамент має сім кіл з розташованим поряд деревом життя. В центральному внутрішньому колі орнаментовано п’ятнадцять заглиблень. Те ж саме число має і дерево життя, зображене поряд у вигляді п’ятнадцяти гілочок, враховуючи центральну. Число п’ятнадцять відкривається через сім спіралей ритого орнаменту, якщо повторити їх двічі, і одну позицію вихідну, початкову, з якої почалося творення світу. На сьогодні, завдяки теософським працям Олени Блаватської та розкриттю глибинного змісту езотеричного підґрунтя релігій світу Анною Безант, послідовницею О.Блаватської, ми знаємо, що перша сімка – то є кількість парних цифр, які уособлюють собою стадії формування речовинного світу. Непарні числа, яких також сім, демонструють систему народження та організації живого світу. Загалом для того й іншого знадобилося сім подихів Неба, як стверджують стародавні митці. (До речі, те саме число мають так звані сходи Іакова, відображення яких можна побачити в старовинній Кирилівській церкві у Києві). Водночас, п’ятнадцять лунок ритого орнаменту відображають число свят Місяця в році. Це дні, коли можна було проводити ритуал з метою отримання відповіді на поставлені важливі питання. Із зовнішнього кола ритого орнаменту йде низка лунок, кількість яких дорівнює дев’яносто восьми: саме стільки існує свят Сонця в річному циклі, в дні яких можна було звертатися до нього через відповідний обряд, або, наприклад, запліднювати нове життя.\nРитий орнамент з семи концентричних кіл, що розташований поруч, уособлює собою високосний рік і число днів у ньому. Дуже цікавий ритий орнамент з семи концентричних кіл, до яких дотична орнаментована фігура з п’яти кіл. Це зображення тонкого Горнього світу пращурів. Трипільці називали його Оровою криницею, доступ до якої відкривався тільки в окремі дні року. Таких днів було п’ять: це день зимового сонцестояння (22 грудня), весняного рівнодення (14 березня), на Купайла (3 липня), на житній спас (7 серпня) та день осіннього рівнодення (21 жовтня). На сьогодні ці дати дещо зміщені, але ми повинні пам’ятати, який величезний відрізок часу відділяє нас від них.\nНазва того горщика з ритим орнаментом, як і будь-якого ритуального посуду, що мав вушка чи ніжки – Кізлок. І досі таку рогату посудину на Вінниччині називають саме так. Подальше дослідження цього питання показало, що порушена тема потребує окремого висвітлення, бо вже виходить за рамки характерницьких практик, які є метою наших досліджень, шановний читачу, але підґрунтя для цього ми закладемо ще в цій подорожі.\nНапрошується висновок, що стародавній світ, завдяки природному зв’язку з довколишнім світом, мав більше розвинену картину світобачення, аніж та, що панує сьогодні у вузькому картезіанському підході.


Кадавер - уся інформація про фільм на KINOafisha.ua!\nhttps://kinoafisha.ua/ua/films/kadaver Кадавер Київ Шей Мітчелл у фільмі жахів Кадавер. Трейлер, кадри, відгуки про фільм Кадавер на KINOafisha.ua kinoafisha.ua/ua/films/kadaver\nРежисер:Дідерік Ван Ружен\nПродюсер:Тодд Гарнер, Шон Робінс\nАктори:Шей Мітчелл Меган Рід , Стана Катіч , Грей Деймон , Луіс Хертем , Лексі Рот ... Шей Мітчелл Меган Рід , Стана Катіч , Грей Деймон , Луіс Хертем , Лексі Рот , Джейкоб Мінг-Трент, Дж.П. Валенті\nКасові збори в Україні, грн.:3 651 711\nДо жінки-поліцейської на чергуванні в морзі надходить тіло понівеченої дівчини, над якою родичі проводили обряд екзорцизму. Після цього в морзі починають відбуватися надприродні події.\nЦікаві факти про фільм "Кадавер":\n- "Кадавер" став дебютним американським фільмом ірландського режисера Дідеріка Ван Ружена.\n- Фільм знятий на камеру Sony A7S II, ціна якої складає не більше трьох тисяч доларів.\n- Робота над зйомками фільму "Кадавер" проходила у Бостоні та Девенсі, штат Массачусетс. Декілька сцен фільму було знято на студії New England Studios.\n- Світова прем'єра кінострічки була запланована на 25 серпня 2017 року, але пізніше двічі переносилася.\nВідгуки про фільм Кадавер 1


ЗМІ повідомили про витік даних 10 мільйонів карток Visa і MasterCard | Українські Новини\nЗМІ повідомили про витік даних 10 мільйонів карток Visa і MasterCard\n31 березня 2012, субота, 00:17\t1205\n2012-03-31T00:17:00+03:00 Політика 2018-09-15T09:12:40+03:00\nВідзначається, що MasterCard також підтвердила витік даних і веде розслідування інциденту.\nВитікання даних сталося 21-25 лютого.\nVisa і MasterCard попередили американські банки про витік даних пластикових карток. Про це повідомив експерт з мережевої безпеки Брайан Кребс в своєму блозі Krebs on Security з посиланням на власні джерела. В руки зловмисників могли потрапити дані 10 мільйонів карток.\nПізніше Кребс розмістив у блозі прес-реліз Visa, в якому платіжна система підтвердила інформацію про можливий витік даних.\nЗазначається, що MasterCard також підтвердила витік даних і веде розслідування інциденту. Платіжні системи відмовилися повідомити точну кількість користувачів карток, дані яких могли бути вкрадені, а також запевнили, що в їх роботі порушень не було.\nЗа інформацією Брайана Кребса, витікання даних сталося 21-25 лютого, причому в руки зловмисників могла потрапити конфіденційна інформація, за допомогою якої можна підробити картки. Ні Visa, ні MasterCard не змогли уточнити, звідки саме стався витік. Як встановили банки після аналізу пошкоджених карток, більшість з них використовувалися при оплаті парковки в районі Нью-Йорка.\nБільше новин про:\tБанк Visa MasterCard


Гра в кальмара - рецензія на серіал, огляд, відгуки — УНІАН\nДії серіалу розгортаються в Південній Кореї\n"Гра в кальмара": чому весь світ одержимий кривавим південнокорейським серіалом (огляд)\n21:48, 06 жовтня 2021\n4 хв. 114616\nЗахопливий трилер, драма, що тримає в напрузі, кривавий екшн - все це про новий популярний серіал "Гра в кальмара", що вийшов на Netflix 17 вересня 2021 року і став хітом у 90 країнах світу.\nПівденнокорейське кіно впевнено завойовує своє місце у серцях глядачів. Здавалося, нещодавно всі обговорювали оскароносний фільм "Паразити", а тепер мережі буквально "Вибухнули" після виходу серіалу "Гра в кальмара". І недарма, адже сюжет цієї антиутопії захоплює з перших хвилин перегляду.\nЧитайте такожГра в кальмара: чи варто дивитися гучний серіал від Netflix?\n"Гра в кальмара": сюжет мегапопулярного серіалу\nЗа сюжетом серіалу "Гра в кальмара", групу з 456 невдах, які заборгували величезні суми, запрошують взяти участь у захопливому квесті, обіцяючи немислимий грошовий приз. Пошарпані життєвими обставинами, ці люди погоджуються і потрапляють на закриту територію. І тут починається найстрашніше в гонитві за 38 мільйонами доларів. Кожна, здавалося б, нешкідлива і дитяча гра перетворюється в змагання на виживання в прямому сенсі. Всім нам знайома розважалка "Тихіше їдеш – далі будеш" закінчується в першій серії серіалу жорстоким розстрілом"слабких".\nПерша гра закінчилася масовим розстрілом учасників\nЦікаво, що смертельну гру можна закінчити, якщо більшість підтримає цю ідею. Що й сталося, але, ви не повірите, через деякий час найбільш зневірені повернулися добровільно в цей "капкан" долі, де доходить навіть до вбивств гравцями один одного. Озлоблені, підігріті думкою про багате життя, вони не можуть впоратися зі своєю жадібністю.\n"Гра в кальмара": чому глядача затягує у вирву кривавих подій\nКожна серія "Гри в кальмара" тримає глядача в напрузі, адже передбачити, яке витончене випробування випаде цього разу, складно. Цікаво, що творці драми обрали прийом "розфокусу" на героях: кожен персонаж цікавий, кожному щиро співпереживаєш або ненавидиш, жалієш або бажаєш скоріше побачити мертвим. У смертельному змаганні беруть участь невиправний ігроман (Сон Гі Хун), старенький з недоумством, збанкрутілий фінансист, біженець з Пакистану, дівчина з Північної Кореї, яка втекла в пошуках кращого життя.\nСон Гі Хун - ігроман-невдаха\nУвага, жорсткий спойлер: ви будете вкрай здивовані, коли дізнаєтеся у фінальному епізоді серіалу про справжню роль гравця 001.\nВізуал серіалу "Гра в кальмара"\nНа окрему увагу заслуговують декорації в "Грі в кальмара": глядачеві постійно здається, що він – учасник відеоігри, часом деякі елементи інтер'єру або одягу персонажів викликають щирий подив. Згадаймо хоча б "грошове сонце" над головами гравців, гламурну труну з бантиком, маски тварин у VIPів.\n"Грошове сонце" в серіалі "Гра в кальмара"\nІноді красива пастельна картинка дисонує з кривавими сценами, і цей прийом оцінили багато хто з тих, хто подивився антиутопію. А деяким лабіринти сходів взагалі нагадують всесвіт Тіма Бертона.\nМагія цифр у серіалі "Гра в кальмара"\nАнтиутопія складається з 9 епізодів; у смертельній грі беруть участь 456 гравців; один з VIPів робить ставку на гравця під номером 69, а коли той гине – на 96-го; переможець отримає 45,6 млрд вон. Тобто в серіалі фігурують цифри 6 і 9.\nСила в грошах?\n"Гра в кальмара" підняла болісну тему не тільки для жителів Південної Кореї - злиднів і капіталістичного устрою світу з божевільною конкуренцією.\nТак, на жаль, в сучасному світі багато що залежить від товщини твого гаманця або нулів на банківському рахунку. І часто люди в гонитві за багатством і достатком втрачають здоровий глузд, почуття власної гідності й – найголовніше – себе справжнього. Це і показують нам творці "Гри в кальмара", правда, в гіперболізованому вигляді.\nРезультат кожної гри складно передбачити\nМимоволі після перегляду серіалу починаєш замислюватися: а зміг би я піти на таку смертельно небезпечну угоду, якби мені запропонували 38 млн доларів? Як би я поводився в цій грі, чи вдалося б мені зберегти людське обличчя в ході шокуючих випробувань? Що важливіше - перемога чи допомога іншим?\nЧи буде другий сезон "Гри в кальмара"?\nФінал першого сезону серіалу не залишає сумнівів: продовженню бути! Сам творець "Гри в кальмара" Хван Дон Хек розповів, що у нього вже є кілька ідей для потенційного другого сезону. Що ж, ми в очікуванні офіційної заяви про новий сезон.\nТеги: серіалnetflixГра в кальмара


Фотоподборки событий: «Відьма з Уолл-стрит»: інвестиції без емоцій\nЖиття Гетті Грін, жінки-легенди біржового ринку США середини ХIХ століття, досі розбурхує уми інвесторів. Завдяки грамотним вкладенням, вона збільшила свої статки з $7,5 млн до $100 млн, торгуючи облігаціями та інвестуючи у залізниці й нерухомість. Про її жадібність ходили легенди, а за успішність на біржовому ринку Г. Грин прозвали «відьмою з Уолл-стрит». Найбільш цікаві моменти її біографії – у нашому матеріалі\n08:20 2021-03-19 568 6\n08:20 2021-03-19 У бизнесі – з дитинства Гетті Грін, майбутня легенда біржового ринку, народилася у 1835 році в родині Едварда Мотта Робінсона, який займався китобійним промислом. З 6 років дівчинка читала батькові, в якого був поганий зір, біржові зведення, а с 13 років активно брала участь у сімейному бізнесі, ведучи бухгалтерський облік.\nУ бизнесі – з дитинства\nГетті Грін, майбутня легенда біржового ринку, народилася у 1835 році в родині Едварда Мотта Робінсона, який займався китобійним промислом. З 6 років дівчинка читала батькові, в якого був поганий зір, біржові зведення, а с 13 років активно брала участь у сімейному бізнесі, ведучи бухгалтерський облік.\n08:20 2021-03-19 Перші кроки у світі фінансів У 1867 році майбутня «відьма з Уолл-стрит» вийшла заміж за бізнесмена Едварда Гріна. Передбачлива дівчина підписала з чоловіком шлюбний договір, згідно з яким вони окремо розпоряджалися своїми фінансами. При цьому Г. Грін неодноразово рятувала чоловіка від його боргів, що зростали у геометричній прогресії. У той час вона почала засвоювати правила гри на біржовому ринку.\nПерші кроки у світі фінансів\nУ 1867 році майбутня «відьма з Уолл-стрит» вийшла заміж за бізнесмена Едварда Гріна. Передбачлива дівчина підписала з чоловіком шлюбний договір, згідно з яким вони окремо розпоряджалися своїми фінансами. При цьому Г. Грін неодноразово рятувала чоловіка від його боргів, що зростали у геометричній прогресії. У той час вона почала засвоювати правила гри на біржовому ринку.\n08:20 2021-03-19 Грамотне вкладення $7,5 млн У 1865 році Г. Грін отримала батьківську спадщину у розмірі $7,5 млн. Вона почала вкладати гроші в американські паперові долари, які випускалися після Громадянської війни в США. У той час американці мали побоювання щодо стану національної економіки, і на цьому фоні паперові долари стрімко падали в ціні. Вартість паперових грошей складала 40 або 50 центів по відношенню до золотого долара. Поки інші продавали ці банкноти, Г. Грін купувала. Під час загальних фінансових панік жінка залишалася холоднокровною і ретельно аналізувала вартість компаній перед тим, як у них інвестувати. При цьому в резерві у Г. Грін завжди залишалося достатня кількість готівки.\nГрамотне вкладення $7,5 млн\nУ 1865 році Г. Грін отримала батьківську спадщину у розмірі $7,5 млн. Вона почала вкладати гроші в американські паперові долари, які випускалися після Громадянської війни в США. У той час американці мали побоювання щодо стану національної економіки, і на цьому фоні паперові долари стрімко падали в ціні. Вартість паперових грошей складала 40 або 50 центів по відношенню до золотого долара. Поки інші продавали ці банкноти, Г. Грін купувала. Під час загальних фінансових панік жінка залишалася холоднокровною і ретельно аналізувала вартість компаній перед тим, як у них інвестувати. При цьому в резерві у Г. Грін завжди залишалося достатня кількість готівки.\n08:20 2021-03-19 Головна інвестиційна стратегія Г. Грін Найуспішніша жінка фондового ринку США не робила секрету зі своєї інвестиційної стратегії. «Все, що вам потрібно, – це купити дешево й продати дорого, діяти з ощадливістю і проникливістю, а потім бути послідовним», – повторювала Г. Грін. Вона постійно дотримувалася цих правил. Багато гравців ринку повторювали її дії, оскільки усі фінансові операції «відьми з Уолл-стрит» були прибутковими. Проте повторити успіх Г. Грін мало в кого виходило. За рік інвестицій в облігації жінка заробила $1,25 млн, які вклала в облігації залізничних компаній. Відзначимо, що цей бізнес знаходився у США на піку розвитку. За словами Г. Грін, її найбільший денний заробіток склав $200 тис. Окрім державних бондів, вона інвестувала в іпотеку та нерухомість. У власності Г. Грін знаходилися заставні на церкви, фабрики і офісні будівлі, а також золоті, мідні і залізні рудники.\nГоловна інвестиційна стратегія Г. Грін\nНайуспішніша жінка фондового ринку США не робила секрету зі своєї інвестиційної стратегії. «Все, що вам потрібно, – це купити дешево й продати дорого, діяти з ощадливістю і проникливістю, а потім бути послідовним», – повторювала Г. Грін. Вона постійно дотримувалася цих правил. Багато гравців ринку повторювали її дії, оскільки усі фінансові операції «відьми з Уолл-стрит» були прибутковими. Проте повторити успіх Г. Грін мало в кого виходило. За рік інвестицій в облігації жінка заробила $1,25 млн, які вклала в облігації залізничних компаній. Відзначимо, що цей бізнес знаходився у США на піку розвитку. За словами Г. Грін, її найбільший денний заробіток склав $200 тис. Окрім державних бондів, вона інвестувала в іпотеку та нерухомість. У власності Г. Грін знаходилися заставні на церкви, фабрики і офісні будівлі, а також золоті, мідні і залізні рудники.\n08:20 2021-03-19 Легенди про скупість Розважливість Г. Грін, що доходила до неймовірної скупості, стала легендарною. Жінка потрапила до Книги рекордів Гіннесса як «найбільша скнара». Вона була дуже скромна у побуті, мешкаючи з сином та дочкою в недорогих квартирах. У суспільстві Г. Грін з'являлася в потертій, зношеній чорній сукні, у якої в пральні прали тільки поділ, тому що так дешевше. Про її скупість ходили легенди, однією з яких стала історія про відмову найняти хорошого лікаря для лікування сина. У дитинстві хлопчик травмував ногу, і пізніше її довелося ампутувати. Попри це, про Г. Грін говорили, що вона обирала найдешевші товари і торгувалася з продавцями за кожний цент. Відомо, що «відьма з Уолл-стрит» їла на обід дешеву вівсянку, розігріту на радіаторі. У ЗМІ писали, що вона ніколи не платила податки і не довіряла адвокатам. Пізніше, щоб убезпечити себе, Г. Грін найняла охоронця і носила з собою пістолет.\nЛегенди про скупість\nРозважливість Г. Грін, що доходила до неймовірної скупості, стала легендарною. Жінка потрапила до Книги рекордів Гіннесса як «найбільша скнара». Вона була дуже скромна у побуті, мешкаючи з сином та дочкою в недорогих квартирах. У суспільстві Г. Грін з'являлася в потертій, зношеній чорній сукні, у якої в пральні прали тільки поділ, тому що так дешевше. Про її скупість ходили легенди, однією з яких стала історія про відмову найняти хорошого лікаря для лікування сина. У дитинстві хлопчик травмував ногу, і пізніше її довелося ампутувати. Попри це, про Г. Грін говорили, що вона обирала найдешевші товари і торгувалася з продавцями за кожний цент. Відомо, що «відьма з Уолл-стрит» їла на обід дешеву вівсянку, розігріту на радіаторі. У ЗМІ писали, що вона ніколи не платила податки і не довіряла адвокатам. Пізніше, щоб убезпечити себе, Г. Грін найняла охоронця і носила з собою пістолет.\n08:20 2021-03-19 Фінансовий геній кінця XIX століття Фондовий ринок став покликанням Г. Грін, яка вправно прогнозувала зміни курсу акцій і знала, куди треба вкласти кошти, щоб отримати прибуток. Вона вела бізнес за двома напрямками – цінних паперів і кредитування під заставу, використовуючи тільки ліквідну нерухомість у мегаполісах. У її власності знаходилися декілька кварталів в Чикаго, Нью-Йорку та інших містах. Ще у 1900 році, коли середній річний дохід американської родини не перевищував $500, Г. Грін заробляла $7 млн. Пік інвестиційної діяльності «відьми з Уолл-стрит» припав на 1907 рік. Це був час біржової і банківської паніки, коли цінні папери стрімко обвалилися. У результаті Г. Грін позичила біржовим конторам і державі $1 млн. Її статки зросли у геометричній прогресії. За різними оцінками, до кінця життя Г. Грін, тобто до 1916 року, вона збільшила початковий капітал ($7,5 млн) до $100–$200 млн. Г. Грін удостоїлася титулу найбагатшої жінки світу.\nФінансовий геній кінця XIX століття\nФондовий ринок став покликанням Г. Грін, яка вправно прогнозувала зміни курсу акцій і знала, куди треба вкласти кошти, щоб отримати прибуток. Вона вела бізнес за двома напрямками – цінних паперів і кредитування під заставу, використовуючи тільки ліквідну нерухомість у мегаполісах. У її власності знаходилися декілька кварталів в Чикаго, Нью-Йорку та інших містах. Ще у 1900 році, коли середній річний дохід американської родини не перевищував $500, Г. Грін заробляла $7 млн. Пік інвестиційної діяльності «відьми з Уолл-стрит» припав на 1907 рік. Це був час біржової і банківської паніки, коли цінні папери стрімко обвалилися. У результаті Г. Грін позичила біржовим конторам і державі $1 млн. Її статки зросли у геометричній прогресії. За різними оцінками, до кінця життя Г. Грін, тобто до 1916 року, вона збільшила початковий капітал ($7,5 млн) до $100–$200 млн. Г. Грін удостоїлася титулу найбагатшої жінки світу.


Сьогодні одним із надзавдань в Україні - є відновлення довіри до органів влади та об'єднання громадян довкола реалізації демократичного устрою.\nНайбільшою проблемою в Україні - є недовіра до влади з боку суспільства.На жаль, за останні 24 роки ми втратили довіру до основних інститутів держави. Громадянин, бажаючий вирішити свої проблеми, які не змогли вирішити партії і політики, знову змушений сподіватися на їхню спроможність. Так розвивається недовіра, але в умовах існуючої електоральної демократії, громадянину залишається єдина опція -знову делегувати цих політиків у владу, через вибори, не довіряючи їм.\nУ свою чергу співзасновник центру Віталій Шевченко зазначив, що корупція процвітає саме там, де не працюють державні інститути, де немає взаємної довіри. Якщо ми визнаємо, що сьогодні для України найбільшою проблемою є корупція, в тому числі - політична, то боротьба з нею повинна набути національних масштабів. Ми зможемо подолати корупцію, коли на боротьбу з нею стануть не тільки Президент і Антикорупційне бюро, а коли боротися з нею почне кожен громадянин через запровадження елементів прямої демократії.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Як “заГарпунити” Путіна | Korrespondent.net\nЯк “заГарпунити” Путіна\n9 апреля 2022, 17:56\nПутін застряг на роздоріжжі - починати йому вирішальну битву за Донбас чи не починати. Україна має унікальний шанс мусити його відмовитися від свого задуму влаштувати Сталінград-2 в степах України.\nВсупереч оголошеній півмісяця тому готовності РФ перейти до "звільнення народу Донбасу" (25 березня про це повідомив заступник голови російського Генштабу Рудської) з реалізацією наміру виникли дуже великі проблеми.\nСаме цими проблемами і пояснюється те, що й через півмісяця після свого анонсу росіяни не зібрали необхідні сили 1) для завдання удару на Донбасі з тим, щоб 2) мати хоча б більш-менш реальні шанси уникнути там повторення розгрому першого етапу війни.\nЯкщо коротко, то військовому керівництву Росії не вдалося перегрупувати війська таким чином, щоб забезпечити комплектування боєздатних частин військовослужбовцями, які б були вільними від синдрому страху та поразки, отриманими вцілілими російськими військовими з першої фази війни.\nЦе ключова проблема, тому що з рештою складових - технікою, боєприпасами та новим більш адекватним керівником російських військ в Україні справи у ворога обстоять більш задовільно. Але із деморалізованим, із низьким моральним станом особовим складом виграти битву за Донбас росіянам не вдасться. Бо в свідомості та підсвідомості російського війська вже міцно закарбувалась поразка.\nСхоже, той факт, що із перемогою РФ на Донбасі шанси дуже непевні, розуміють і в Кремлі. В той час як ймовірність отримати другу поразку тут — надзвичайно висока. Після чого питання про подальше існування Путіна (щонайменш як політичної фігури) стане першочерговим на порядку денному “кремлівського ОСББ”.\nЗ чим-чим, а з інстинктом самозбереження у Путіна справи завжди обстояли дуже добре. В останній час це побачила й широка публіка. Чого варті усамітненість Путіна та надзвичайні засоби його особистої безпеки під час епідемії коронавірусу чи переговори за 6-метровим столом.\nДві масштабні поразки в Україні на фоні постійного погіршення ситуації для верхівки Росії внаслідок санкційної війни гарантовано змусить політичну еліту РФ позбутися цього “нефартового” бункерного сидільця.\nГнітюча пауза перед прийняттям Путіним рішення про те, починати чи ні битву за Донбас, затягується. І поки він коливається — чи розпочати битву за Донбас чи обрати припинення вогню та мирні переговори з Києвом - у нашої сторони з'явився воістину унікальний шанс схилити шальки терезів на наш бік.\nБо вперше з початку конфлікту наші військові, а не Росія, зможуть нанести здалеку дуже болючий удар по ворогу. А саме — наша країна нарешті отримала від Великобританії протикорабельні ракети “Гарпун”. Якими може нанести як мінімум дуже сильний, а можливо й руйнівний удар по одному із найбільших символів російської військової міці — Чорноморському флоту РФ.\nДля дій на суші потрібної зброї у нас все ще немає. А ось на морі — вже є. І масоване та вдале застосування цієї міцної зброї із затопленням значної частини ЧФ Росії здатне остаточно закріпити наші успіхи першого етапу цієї війни.\nІ взагалі означатиме втрату росіянами стратегічної ініціативи.\nІз цим висновком згодний і екс-прем'єр Швеції Карл Більдт. Коментуючи першу інформацію про прибуття ракет “Гарпун” до Одеси, він сказав: "Якщо це правда, то це змінює правила гри на південному сході України та в Чорному морі".\nСаме так і є — із-за відсутності важкої далекобійної зброї наші військові не змогли завадити перегрупуванню та накопиченню сил росіянами на Донбасі. Але ж на іншому напрямку — морському, завдячуючи вчасній допомозі Великобританії, отримали можливість показати російським кораблям (а заодно з ними і всім російським військам) той курс, яким всі вони прямуватимуть найближчим часом, якщо добровільно не заберуться геть від нашої країни.\nІ, до речі, цілком можливо, що саме необхідність якомога швидше застосувати британські "Гарпуни" проти ЧФ Росії й стала причиною раптового позапланового сьогоднішнього візиту керівника британського уряду Джонсона до Києва та його переговорів тет-а-тет із президентом Зеленським. Отже, увага на чорноморський фронт і на те, що тут відбуватиметься найближчим часом...\nРакета Гарпун (Harpoon) вважається однією з найпоширеніших у світі.\nЦе малогабаритна ракета, що має дозвукову швидкість польоту та уламково-фугасну бойову частину.\nМаксимальна дальність стрілянини залежить від виду носія:\nавіаційного базування – AGM-84;\nкорабельного (берегового) базування – RGM-84;\nдля запуску із підводних човнів – UGM-84.\nОсновні характеристики ПКР Гарпун:\nдальність стрілянини – від 200 до 300 км;\nдовжина ракети – 4,57 або 5,23 м;\nмаса бойової частини – 225 кг.


Трагічна доля галицького селянина у новелах В. Стефаника (3 варіант) | Українські твори\nГоловна ⇒ 📕Твори з української літератури ⇒ Трагічна доля галицького селянина у новелах В. Стефаника (3 варіант)\nСеменин Антін з оповідання “Синя книжечка” продав усе своє майно й отримав синю книжечку-посвідчення про особу. Проте гірким було його прощання з рідною оселею: напився він з горя, згадуючи свою дружину і синів, після смерті яких і почав він пити, розтринькуючи останнє майно. Майже вся новела – то монолог Антона, що з болем у серці залишає останні згадки свого колишнього життя: “Йду я з хати, геть цапком вже виходжу, та й поцілував поріг, та й іду.\nНе моє – та й решта! Бий, як пса від чужої хати! Було моє, а тепер чуже”.\nЛишився без дружини й герой написаної на основі реальних подій новели “Новина” Гриць Летючий, слова маленьких доньок “Дєдю, ми хочемо їсти” роздирали йому серце. Гриць був люблячим батьком, він хотів би, щоб його дівчатка були ситі та здорові, але нічого не міг зробити для цього. І в його затьмареному голодом мозку з’являється думка, що кращим виходом для всіх була б смерть. Автор підкреслює, що героя штовхає на злочин не ненависть, не бажання зняти з себе відповідальність за дітей і навіть не божевілля, а любов. І це є найжахливішим.\nЦя новела, мабуть, найбільше вразила мене. Дивно, що тут немає авторських відчуттів, письменник лише передає факти, зупиняється на розкритті внутрішнього світу героя, показує, як формується в нього думка про вбивство, але робить це настільки майстерно, що не залишає байдужим жодного читача.\nБагато горя принесла українцям і світова війна. Цій темі присвячено багато творів другого періоду творчості Стефаника. Новела “Сини” – то сповнений болем монолог – плач батька, що втратив своїх синів на війні, “Діточа пригода” – жахливий епізод кривавої війни, яка відбирає останні надії, робить дітей сиротами.\nОсобливо вразила мене така деталь: маленька дівчинка ще не розуміє, що мама померла, але їй хочеться їсти і вона їсть хліб, змочений кров’ю вбитої матусі. Що може бути більшим підтвердженням жахливості й потворності будь-якої війни.\nКамінний хрест як художній символ трагізму життя українського селянина – бідняка в новелі Василя Стефаника “Камінний хрест” Василь Стефаник – трагік у сприйнятті життя, стиль його творів гранично напружений, рельєфний, ніби біль, що вилився в слова. Ці характерні риси його творчості притаманні...\nPrevious Post: Астролог – ЮРІЙ АНДРУХОВИЧ Скорочено\nNext Post: Використання фольклорних образів і засобів у вірші В. Підпалого “Запросини” В. СОСЮРА, Б. ОЛІЙНИК, В. ПІДПАЛИМ, І. МАЛКОВИЧ


Богдан Яременко: Король голий. І в сліпому трасті | Інформаційний Акцент\nПонеділок, Липень 16, 2018, 06:06\nГоловна Блоги Богдан Яременко: Король голий. І в сліпому трасті\nБогдан Яременко: Король голий. І в сліпому трасті\n13:28, 25 Квітень 2017р.\nДавно не коментував українську дипломатію. Аж ось підвернулась хороша нагода – телефонна бесіда президента Порошенка з держсекретарем Тіллерсоном.\n– бойовики (цікаво, що за бойовики? Чому президент соромиться сказати – росіяни, невже він хоче, щоб США допомагали нам проти «бойовиків», а не РФ?) погані і підірвали патруль місії ОБСЄ;\n– через це потрібна миротворча місія ООН;\n– на Донбасі загострення, і потрібно виконувати Мінські домовленості, передусім Росії, і чомусь передусім безпекові компоненти (це звучить у викладі АПУ дивно, бо політичних зобов’язань для РФ Мінські домовленості не накладають, так їх сформулював і підписав власне сам Порошенко);\n– потрібно продовжувати санкції проти РФ;\n– давайте поговоримо про мою зустріч з Трампом (мовою дипломатії це звучить «обговорено … графік двосторонніх контактів, у тому числі на найвищому рівні»).\nСкажу Вам чесно, це повідомлення на сайті президентської адміністрації викликає розпач. Король – голий, і вперто не хоче цього помічати.\nБойовики – погані. Пуста теза. Тіллерсон напевно готовий був би повірити у те, що і РФ погана. Але президент України цього не сказав. Ну, а зрештою, погані – і що?\nПотрібна місія ООН. Цей «козир» українська дипломатія традиційно витягує з засмальцьованого рукава тоді, коли нічого сказати. Це лише слова. Чому? А тому що окрім періодичного (раз на півроку) згадування цієї тези Україна нічого не робить для її практичного просування. Це знають усі наші партнери, а тому просто не звертають на це увагу. Таке собі українське словоблуддя. Ви спробуйте знайти за три роки експлуатації цієї теми чітке пояснення Банкової чи Михайлівської – яку ми хочемо місію, з яким мандатом, якої чисельності (натомість чешуть язиками чи то про місію ЄС, чи то про миротворчу місію ООН, чи то про озброєну місію ОБСЄ)? Та й взагалі – це лише мені видається абсурдним говорити про миротворчу місію ООН в антитерористичній операції? Це щоб помирити нас з терористами? Але зновуж таки, Бог з ним, Порошенко давно «загублений у перекладі». Але пошукайте, наприклад, згадку про цю тему в повідомленнях про візит Клімкіна у Вашингтон в березні ц.р. А так же не може бути. Що Україна серйозно ставиться до чогось, а під час першої зустрічі високого українського посадовця з високопоставленим представником адміністрації Трампа про це не говориться. Навіть якщо Тіллерсон цього не знав, який-небудь аташе держдепу з українсько-білорусько-молдовського відділу йому скоро покаже цю «історію хвороби». І Тіллерсон переконається, що не все, що говорить президент України, потрібно сприймати за чисту монету.\nА Україна, судячи з повідомлення про телефонну бесіду, буде лобом пробивати зустріч Порошенка з Трампом. А навіщо? Аплодисменти Порошенком за жертви українців були зняті в Конґресі в вересні 2014 року. І вже тоді він розповідав, що «бойовикі погані», що Мінські домовленості безальтернативні, що Україна зі США не просто стратегічні партнери, а наша держава мала би стати основним партнером США поза НАТО. То чому ж через три роки він знову пішов на пониження ставок і повернувся з «основного партнера» до стратегічного партнерства?\nP.S. Люди поінформовані пояснили, що Тіллерсон дзвонив Порошенку розказати про свої переговори в Москві. І вбивство американського спостерігача (відповідна тема в розмові) – швидше збіг обставин. І хоча я писав у тексті, що «рівень розмови» зрештою не таке важливе питання, як її суть, вилучаю з тексту розглагольствування про «рівень контакту», бо шаную і не люблю дезінформувати своїх читачів. Але біда в тому, що усе інше залишається і навіть можна виділити жирним шрифтом.


Не всі садівники люблять вирощувати у себе на ділянці гладіолуси. Посадка і догляд за ними у відкритому грунті вимагають дотримання деяких правил. Однак, якщо дотримуватися всіх тонкощів при зберіганні і посадці цієї квітки, а також створити йому всі необхідні умови, гладіолус здатний здивувати своєю неповторною красою і подарувати чимало радості.\nГладіолуси, або гладіолуси, вкрай погано ростуть на низинних ділянках із застоєм вологи. Надлишок води в грунті призводить до загнивання цибулин. Садити ці квіти на узгір’ях – теж не найкраще рішення.\nОптимальним місцем для розведення гладіолусів буде рівну ділянку з гарним освітленням, захищений від сильних поривів вітру. Однак вентиляція на ділянці все одно потрібна, щоб рослина не вразили грибкові захворювання. Ранні сорти можна вирощувати в злегка притінених місцях, а ось пізні не стануть цвісти навіть в легкій тіні.\nПриступаючи до посадки гладіолусів, важливо знати, які культури росли на ділянці в минулому році. Найкраще висаджувати гладіолуси на ділянку, де росли:\nПісля цих культур можна сміливо висадити гладіолуси. Однак бажано пошукати іншу ділянку, якщо в минулому сезоні тут росли:\nНе варто висаджувати гладіолуси, якщо раніше ділянка удобрювати гноєм. У будь-якому випадку гладіолуси слід пересаджувати на нове місце кожні 2 роки. Грунт при кожній пересадці повинна бути іншого складу. Якщо квіти 2 роки поспіль росли на глиноземі, їх краще пересадити в супіщаний грунт.\nГрунт для гладіолусів підійде суглинна або супіщаних, слабокислая. На занадто кислому субстраті рослини погано цвітуть. Крім того, на таких ділянках легко розмножуються збудники фузаріозу – грибкової хвороби, що вражає коріння і стебла. Якщо грунт має виражену лужну реакцію, листя гладіолуса будуть жовтіти.\nІдеальний ґрунт для посадки можна підготувати, якщо розбавити глинозем піском. Потім ділянку перекопують і вносять сухі мінеральні добрива. Надмірно кислий грунт нейтралізують додаванням доломітового борошна або товченої яєчної шкаралупи. На 1 кв. метр грунту потрібно 200 г препарату.\nЩоб посадити гладіолуси, можна виростити бульби самостійно або придбати в магазині. Купуючи посадковий матеріал, перш за все звертають увагу на його стан. Не слід вибирати велику і в’ялу цибулину, поверхня повинна бути гладкою, без червоточини і ознак хвороби. Купувати варто молоді дітки невеликих розмірів.\nОбов’язково слід уточнити, чи буде цей сорт рости в тому чи іншому регіоні. В іншому випадку є ризик залишитися без прикраси на своїй садовій ділянці. Особливо актуальне це питання для північних регіонів.\nЗа місяць до посадки все цибулини ретельно оглядають. Верхні лусочки обережно видаляють, намагаючись не пошкодити паростки. Ділянки ураження зрізають і обробляють зеленкою. Приготовлені цибулини розкладають на піддонах або чистому папері і залишають в теплому місці проростати. За 2 доби до посадки в грунт можна розкласти бульби на шматку вологої тканини. Це допоможе стимулювати ріст кореневої нирки.\nПеред самою посадкою проводять наступний етап підготовки:\nДля профілактики грибкових захворювань поміщають посадковий матеріал в розчин фундазола на 1 годину.\nДворічні (ювенільні) цибулини поміщають на розсіяне світло.\nПеред висадкою бульби витримують 9 годин в розчині марганцю.\nПідготовлений матеріал розсаджують в торф’яні горщики. У цій тарі молоді рослини буде зручніше переселяти у відкритий грунт або переносити в більш прохолодне місце.\nЯкщо торф’яних горщиків під рукою не виявилося, можна скористатися простими контейнерами невеликого розміру.\nВідмінною рисою гладіолуса є хороша виживання в тих місцях, де не хочуть цвісти інші культури.\nДля посадки гладіолусів і догляду за ними в грунті підійде стандартний набір садових інструментів – лопата, сапа і інвентар для поливу. Для зимового зберігання бульб гладіолуса потрібно запастися неглибокими ящиками.\nВеликий посадковий матеріал висаджується окремо від дрібного, щоб цибулини не позбавляли один одного харчування в процесі росту і розвитку. Полив недавно посадженим рослинам потрібно через день. Якщо літо видалося дуже спекотне, зволожувати грунт потрібно щовечора. Після цього грунт під гладіолусами розпушують.\nПісля появи у молодих рослин перших двох листя вноситься підгодівля. Найкраще підійде карбамід (сечовина) або сульфат амонію.\nДогляд за гладіолусами на ділянці\nВирощування і догляд за гладіолусами включають в себе правильний полив, розпушування грунту і своєчасне внесення підгодівлі.\nПоливати дорослі рослини досить 1 раз на 4 дні. Якщо літо видалося посушливим, потрібно щовечірній полив і зрошення листя. Воду виливають в міжряддя, але не в траншею, де ростуть квіти. Це дозволить максимально зволожити грунт без ризику застою в коренях.\nЩоб захистити рослину від перегріву і пересихання, можна замульчувати грунт за допомогою перегною. Робиться це тоді, коли молоді рослини досягнуть висоти 10 см. Коли гладіолус утворює 6 листочків, вносять мінеральні добрива, що містять калій і фосфор.\nОрганічні добрива вносять кожні 2 тижні до 15 серпня. Їх готують в рідкому вигляді для полегшення надходження до коріння. Найкраще користуватися настоєм з пташиного посліду, який розбавляють водою в співвідношенні 1: 2 і дають настоятися протягом 10 днів. Потім 1 літр отриманого настою розводять у 10 літрах води і поливають грунт. Перед початком підгодівлі і після її завершення рослини поливають. Категорично не рекомендується вносити кінський гній як в свіжому, так і в перепрілий вигляді.\nДуже корисно проводити і позакореневе підживлення. Для цього обприскують мінеральними добривами листя. Це надає краси і збільшує термін цвітіння. Підгодовувати листя можна двічі за сезон – на початку росту культури і в період утворення бутонів. Для добрива використовують розчин борної кислоти, марганцевокислого калію або мідного купоросу. Можна натерти на дрібній тертці невелику кількість господарського мила і додати в суміш для обприскування.\nПісля поливу і внесення добрив грунт на ділянці обов’язково рихлять. При цьому земля насичується киснем, який так важливий для коренів. Одночасно видаляють бур’яни з ділянки. Прополювати гладіолуси потрібно 1 раз в 7-10 днів.\nГладіолус, або шпажнік, може досягати у висоту півтора метра. Щоб таке високе рослина не зламалося, його бажано підв’язати. Для цього можна скористатися кілочком, вбитих в землю. Якщо на ділянці посаджено багато квітів, натягують дріт в кілька рядів.\nГладіолуси відносяться до категорії букетний культур. Зрізуючи квітка, залишають частину стебла з 4 або більше листям. Щоб зберегти букет свіжим якомога більше довго, зрізати квіти потрібно на стадії розпускання перших 4 бутонів. Найкраще робити це рано вранці або після заходу сонця.\nЗберігання квітів взимку\nДо кінця вересня гладіолус повністю відцвітає. Після цього його надземну частину зрізають під корінь. Бульба витягують з грунту для зберігання. Щоб полегшити цей процес, можна зволожити грунт. Викопані цибулини очищають від ґрунту і добре просушують. В першу чергу викопують бульби ранніх сортів. Дрібні цибулини отримують з грунту в самому кінці.\nЩоб уникнути в зимовий період зараження бактеріальною інфекцією, бульби витримують в розчині марганцю при температурі близько +60 ° C. Час обробки становить 20? 25 хвилин. Потім гладіолуси витягують і дають просохнути протягом 2 тижнів. Загортають кожну цибулину в папір, складають у ящики і зберігають при низькій температурі. Для цих цілей підійде холодний погріб або овочевий ящик холодильника. Приблизно раз на місяць бульби потрібно витягувати і провітрювати. Можна покласти в ящик кілька зубчиків часнику – це забезпечить додатковий захист від бактеріального зараження. Періодично часникові часточки потрібно міняти.\nВажливо пам’ятати, що середня тривалість життя цибулини становить 4 роки. Не варто зберігати на зиму старі бульби: вони вже не придатні для посадки. Слід також враховувати, що занадто молоді цибулинки ще не набралися сил і можуть не дати рясного цвітіння. Діставати посадковий матеріал зі сховища можна за 4 тижні до передбачуваної посадки.\nХвороби і лікування гладіолуса\nЩоб не допустити розвитку грибкових та бактеріальних захворювань, потрібно ретельно контролювати стан цибулин, своєчасно видаляючи пошкоджені ділянки і проводячи відповідну обробку. До найбільш небезпечних для гладіолусів хвороб відносяться:\nЩоб захистити рослину від цих захворювань, не слід допускати застою води в коренях. Хорошим ефектом володіють препарати «Фундазол», «Кадріс». Ними рекомендується обробляти шпажнік до початку періоду цвітіння. Фундазол використовують також для обробки бульб навесні перед посадкою і восени перед відправкою на зберігання.\nДо поширених шкідників гладіолуса відносяться:\nЦі паразити люблять розмножуватися на стеблах і листках квітки, харчуючись його соками. Для боротьби з шкідниками використовують інсектицидні і акарицидні препарати «Конфідорм Максі», «Агровертін», «Актофіт» та інші.\nБуде потрібно прикласти деякі сили і терпіння, щоб виростити на своїй ділянці квіти гладіолуси. Посадка і догляд за ними можуть здатися непростою справою. Однак влітку рослина винагородить садівника красивими яскравими квітами.\nОднорічні квіти для саду: правила вирощування однорічних будинку і на дачі


Купить Кабель Switcheasy LinkBuddy Lightning на Type-C, 120см, чорний в Киеве, Харькове, Днепре, Николаеве, Одессе, Полтаве, Черкассах, Львове, Чернигове.\nОсобливості кабелю Switcheasy LinkBuddy:\nкабель lightning на type-c, довжиною 120см;\nвикористовується сплав авіаційного алюмінію і нейлон, які більш довговічні;\nефективність зарядки збільшена до 75%;\nпідтримує максимальну ефективність зарядки 18w.\nСумісність USB Type-C устройства


«Мене зробили винним», – черкащанин, який став свідком ДТП\n10 Лютого, 2021 в 22:15\nЧеркащанин Сергій Запорожець ще торік, наприкінці літа 2020 року, втрапив у ситуацію, яка змусила його переглянути погляди на життя. До цього він стверджує, що готовий був допомагати людям на дорозі, спинятися для надання першої допомоги. Тепер же, каже, швидше за все, не спинятиметься і не допомагатиме нікому. Справа в тім, що, як стверджує черкащанин, 7 […]\nУ Черкасах на вулиці померла жінка\n9 Лютого, 2021 в 22:01\nІнцидент стався в Черкасах по бульвару Шевченка, 320 сьогодні, 9 лютого. Про це в коментарі виданню Zmi.ck.ua повідомила речниця КНП “Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф” Ірина Назарок. Виклик у диспетчерську “екстренки” надійшов близько 11 години. Медикам повідомили, що на бульварі Шевченка у Черкасах у 50-річної жінки приступ, схожий на епілепсію. Біологічна смерть настала […]\nПішла до бабусі в сусіднє село: на Черкащині розшукали семирічну дитину\n9 Лютого, 2021 в 22:00\nДо Звенигородських правоохоронців звернулася місцева жителька та повідомила, що серед вулиці виявила 7-річну дівчинку без дорослих. Про це інформує пресслужба ГУНП в Черкаській області. Так, дівчинка привернула увагу жінки, оскільки мала розгублений вигляд та блукала вулицею. Під час розмови дитина назвала свій вік, ім’я та прізвище. Вона також сказала, що хотіла піти до своєї бабусі […]\nУ Жашківському районі під колесами автівки загинув 23-річний чоловік\n9 Лютого, 2021 в 21:58\nБлизько першої години ночі на виїзді з села Тинівка, що у Жашківському районі, під колеса автомобіля втрапив 23-річний чоловік. Про це повідомляє пресслужба КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради». Від отриманих травм чоловік загинув під час ДТП.\nВ Умані рятувальники двічі вивільняли “швидкі” із снігових заметів\n9 Лютого, 2021 в 21:57\nМинулої доби через ускладнення погодних умов, в районному центрі до снігових заметів потрапили два автомобілі швидкої медичної допомоги. Перший випадок стався по провулку Бузковий. Рятувальники 14-ї державної пожежно-рятувальної частини, які прибули до місця виклику, звільнили із снігового полону автомобіль швидкої, що рухався на виклик. У другому випадку, що трапився на вулиці Шмідта, о 02:50 уманські […]\nШість постраждалих і одна смерть: на Черкащині медики рятували тих, хто потрапив у ДТП\n9 Лютого, 2021 в 21:56\nЗа попередню добу медики “екстренки” шість разів виїжджали надавати допомогу постраждалим у дорожньо-транспортних пригодах. Про це повідомляє речниця Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Ірина Назарок. Фото: Ірина Назарок Близько 7:30 надійшов виклик про аварію поблизу станції Панське, що поблизу Черкас. Медики надавали допомогу 39-річній жінці зі струсом головного мозку та забоєм гомілки. Від госпіталізації […]\nУ Золотоноші демонтували майже всі білборди\n8 Лютого, 2021 в 21:00\nІз понад 25 габаритних щитів зовнішньої реклами, що були розміщені за останні десять років у Золотоноші, залишився лише один — на вулиці Шевченка, поряд з пам’ятником невідомому солдату. Про це повідомляє «Золотоноша.Сіті». За словами начальника управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин Золотоніського міськвиконкому Ігоря Весніна, на початку минулого року на території міста налічувалося 13 таких громіздких […]\nУ Драбові арештували чоловіка, який навмисне вбив свого друга\n7 Лютого, 2021 в 20:22\nУ Драбові обрали міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо чоловіка, якого підозрюють в умисному вбивстві односельчанина. Про це повідомляє пресслужба Золотоніської місцевої прокуратури. Слідчі встановили, що 34-річний чоловік, перебуваючи у стані алкогольного сп’яніння, дочекався, коли його товариш засне, та наніс йому обухом сокири декілька ударів по голові. Злочин він скоїв через неприязнь. Внаслідок отриманих […]\nНебезпечні розваги: в Черкасах жінка під час катання на гірці впала з обриву\n7 Лютого, 2021 в 20:20\nУ Черкасах 47-річна жінка травмувалася під час катання на гірці. Про це повідомляє пресслужба УДСНС у Черкаській області. Подія сталася сьогодні, 7 лютого, у мікрорайоні “Дахнівка”. Жінка, спускаючись з гірки впала з обриву та потрапила до колодязю, глибиною 1,5 метра. Рятувальники постраждалу підняли та передали працівникам швидкої медичної допомоги.\n17 осіб виявлили бажання стати усиновлювачами. Навчання для кандидатів вже розпочалося в Черкаському обласному центрі соціальних служб. Як повідомляють в ОДА, таке навчання є обов’язковою ланкою в процесі усиновлення дитини і, за словами учасників, є необхідним. Протягом 6 днів за допомогою тренерів обласного центру соціальних служб вони: – аналізуватимуть свою мотивацію щодо усиновлення дитини, – […]


Кламед - інструкція, склад, протипоказання | znaj.ua\nЦе протимікробний засіб групи макролідів для системного застосування. Пригнічує в мікробній клітині продукцію білка, взаємодіючи c 50S-субодиницею рибосом в клітинах мікроба. Препарат стійкий до дії бета-лактамаз мікробів, тому проявляє високу активність проти широкого спектра аеробних/анаеробних мікроорганізмів.\nДіючий компонент: кларитроміцин.\nВипускається Кламед у вигляді таблеток (250 mg, 500 mg).\nпри інфекції верхніх дихальних шляхів (фарингіт, синусит);\nпри інфекції нижніх дихальних шляхів (госпітальна/негоспітальна пневмонія, бронхіт);\nпри інфекції шкіри, м'яких тканин (еризипелоїд, фолікуліт);\nпри дисемінованому/локалізованої мікобактеріальної інфекції, викликаної Mycobacterіum avium, Mycobacterium іntracellulare, Mycobacterium chelonae, Mycobacterіum fortuitum, Mycobacterіum капѕаѕіі;\nдля профілактики дисемінованих інфекцій, спричинених Mycobacterіum avium у ВІЛ-інфікованих пацієнтів з рівнем CD4-лімфоцитів менше 100/мм3;\nдля ерадикації Н. pylorі у пацієнтів з виразкою 12-палої кишки, шлунка;\nпри одонтогенної інфекції.\nНе можна призначати Кламед:\nпри алергії на кларитроміцин, антибіотики макролидного ряду;\nпри непереносимості допоміжних компонентів ліків;\nБезпека застосування цього ліки y вагітних і годуючих матерів не вивчалася. B зв'язку c цим застосування у період вагітності не рекомендується, за винятком випадків, коли це необхідно за життєвими показаннями. Bo час лікування Кламедом годування груддю припиняють.\nТаблетки приймають внутрішньо, запиваючи водою, не розжовуючи, незалежно від прийому їжі.\nДозування для дорослих, дітей старше 12 років – 250 mg х2 рази/добу, при важких інфекціях дозу підвищують до 500 mg х2 рази/добу. Тривалість лікування – 5-14 днів, при негоспітальної пневмонії, синуситу – 6-14 днів.\nРекомендована доза при мікобактеріальної інфекції – 500 mg х2 рази/добу.\nДля профілактики МАК-інфекцій – 500 mg х2 рази/добу.\nПри одонтогенної інфекції – 250 mg х2 рази/добу протягом 5 днів.\nДля ерадикації Н. pylori: 500 mg х2–3 рази/добу протягом 7-14 днів.\nПри хронічній хворобі нирок потрібна корекція дози: при I–III стадії – дозу знижують на 50 %, при IV–V стадії – на 75 %.\nСимптоми передозування: головний біль, блювання, запаморочення, біль у животі,.\nЛікування передозування: промивання шлунка, адекватна станом симптоматична терапія.\nЗ боку органів травного тракту: запор/діарея, нудота, біль у наджелудочной області, метеоризм, підвищення рівнів печінкових ферментів, псевдомембранозний коліт, гепатоклеточный/холестатичний гепатит з /без жовтяниці.\nЗ боку нервової системи, органів чуття: відчуття тривоги, головний біль, дезорієнтація, безсоння, непритомність, тривожні сновидіння, тимчасова втрата слуху, дзвін у вухах, сплутаність свідомості.\nЗ боку системи кровотворення: лейкопенія, гіпоглікемія, тромбоцитопенія.\nCo боку слизової оболонки ротової порожнини: стоматит, порушення сприйняття смаку, глосит, знебарвлення язика, кандидоз.\nАлергічні реакції: гіперемія шкіри, свербіж, висипання, кропив'янка, ангіоневротичний набряк, екзема, бронхоспазм, синдром Стівенса-Джонсона, анафілактичний шок.\nІнші: лейкопенія, тромбоцитопенія, гіпоглікемія, кандидоз.\nHe більше 2 років при 15 – 25 °С.


Рентген у госпіталі 5 канал\n19.03.2019 22:53 Читайте по-русски\nПротягом року командування Об'єднаних сил передало армійцям ліки та медичне обладнання вартістю понад 5 млн грн\nМедичне устаткування вартістю понад 500 тис. грн отримали 4 військові шпиталі двох прифронтових регіонів. Сьогодні допомогу привезли в госпіталь Маріуполя. Командування Об'єднаних сил передало закладу медичні засоби для відновлення кісток і сучасне медичне обладнання. Детальніше – в сюжеті "5 каналу".\nПацієнтом Маріупольського військового шпиталю Сергій став 2 дні тому. Армієць зазнав поранень під час ворожої атаки на Приазовському напрямку: "На позиції у мене сталося. Прилетіла міна, контузило, вибуховою хвилею відкинуло. Два більш важких – один 200-й, один 300-й. 120-та щонайменше, бо вибух хороший був".\nУ Сергія контузія, уламкові поранення тіла та обличчя. За виявлені мужність та героїзм армієць отримав нагороду – козацький хрест І ступеня.\nОкрім побажань якнайшвидшого одужання, командування Об'єднаних сил привезло пацієнтам шпиталю сучасне медичне обладнання – цифровий мобільний рентген-апарат. Він дає можливість робити діагностику за лічені секунди.\n"Коли реанімаційний пацієнт, коли стан на межі, то ми можемо швидко це зробити. Бо коли були ті апарати, вони з плівкою працюють. Так робимо один знімок, ідемо в лабораторію, проявляємо, сушимо… То тут, авжеж, справа секунд. Дуже швидко, інформація і, відповідно, лікування", – радіє начальник рентген-кабінету 61 військового шпиталю Олександр Сафанюк.\nКрім того, за програмою командування Об'єднаних сил "Допомога Схід" заклад отримав медичні засоби для відновлення кісток і суглобів. Нині на лікуванні у шпиталі перебувають 20 військовослужбовців.\n"Розуміючи, що нашим воїнам необхідне якісне лікування, ми сьогодні передаємо медичне устаткування сучасне, щоб надавати якісні медичні послуги", – звітує командувач Об'єднаних сил Сергій Наєв.\nОкрім Маріуполя, гуманітарну допомогу отримали військові шпиталі у Покровську, Сєвєродонецьку та Часовому Ярі. Протягом року командування Об'єднаних сил передало армійцям ліки та медичне обладнання вартістю понад 5 млн грн.\nОлена Уланова Олег Корінний, Маріуполь, "5 канал"\nВолонтери передали дитячій поліклініці Чернівців медобладнання на тисяч\nмедичне обладнання Сергій Наєв гуманітарна допомога штаб ООС Маріуполь


Число українців, які відвідують окупований Крим, майже незмінне – Слободян\n13 Червень 2019, 13:52\nПункт пропуску Чонгар на адміністративному кордоні з окупованим Кримом, архівне фото\nЗа травень 2019 року адміністративний кордон із окупованим Кримом перетнуло майже стільки ж людей, як торік, розповів у коментарі Крим.Реалії спікер Державної прикордонної служби України Олег Слободян.\n«Ситуація з відпочинком багато в чому перебільшена російськими ЗМІ. Тому що різкого збільшення кількості українців, які їдуть саме відпочивати, ми не спостерігаємо», – зазначив Слободян.\nЗа його словами, прикордонники не відстежують мету, з якою громадяни з материкової України їдуть до анексованого Криму, ця графа відсутня в базах даних прикордонників, тому що «це певною мірою – обмеження прав і свобод».\n«Якщо говорити мовою цифр, за травень 2019 року адмінкордон із Кримом перетнули близько 197 тисяч осіб, а за травень минулого року їх було близько 190 тисяч. Тобто збільшення несуттєве, і говорити про якесь різке зростання числа тих, хто їде , наприклад, відпочивати, було б недоречно», – наголосив Слободян.\nРосійські прикордонники в Криму стверджували, що у зв’язку з травневими святами зросла кількість громадян України, які в'їжджають до окупованого Криму через пункти пропуску на адмінкордоні.


Омелян Нестайко. Великі міфи імперії. - Розділ 9.\nПитання походження росіян грунтовно розглянув професор Михаїл Покровський, про якого вже говорилося вище. Проф. М.Покровський (перший історик-марксист з дореволюційною університетською освітою) опублікував у 1920 р. працю, присвячену історії Росії,1 яку вітав навіть Лєнін. В запалі ідеологічної боротьби з буржуазними істориками, яку він очолив і вів із залізною послідовністю, були відкинуті усі державницькі старорежимні гальма, створені істориками минулих поколінь. В розпалі боротьби падали слова, які йому не забудуть пізніше навіть більшовицькі власті. Само собою зрозуміло, що опоненти з ворожого табору перебували за кордоном. Ті, хто мав необережність залишитися, спокутували свої ідеологічні «гріхи» тяжкою працею в «трудово-виправних» таборах ГУЛАГу.\nДля кращого розуміння тогочасної атмосфери ненависті необхідно нагадати міжнародне становище, яке не гарантувало комуністам спокійного життя. Уряди західних країн ще не змирилися з існуванням державного новоутвору СРСР — «батьківщини трудящих всього світу», котра проповідувала і готувала світову революцію. Крім того, за кордоном перебувало на той час кілька сот тисяч чоловіків призивного віку, готових стати на перший заклик в ряди кожної армії, яка хотіла б вступити у збройну боротьбу з комуною. Комуністи добре знали, що їх чекає у випадку падіння більшовицького режиму. В пам'яті людей ще не стерлися його криваві злочини. Заслужена кара чекала і на «підспівувачів» нового режиму. У часи гострої ідеологічної боротьби більшовики прагнули усіма силами захитати у своїх ворогів віру в справедливість їхньої боротьби, внести у ряди потенційних борців політичний розбрат, посіяти у їхніх душах сумніви щодо морально-політичного вибору. Тому у цій нещадній боротьбі витягали на Божий світ такі факти, які до цього часу трактувалися, як «сімейні» таємниці. Це був унікальний за відкритістю час. У свою чергу, супротивна сторона критично осмислювала російську минувшину, шукаючи в ній першопричину свого падіння. У зв'язку з цим оприлюднювалися деякі давноминулі факти. Саме в розпалі цієї боротьби прозвучали слова проф. М.Покровського, які ще ніколи не лунали з уст росіянина. У праці «Возникновение Московского государства и «великорусская народность» він пише, що російські історики йдуть по шляху «... або повного замовчування сюжету, або безсоромного підсовування читачеві (і за йолопа його ж вважають!) висновків, прямо-протилежних фактам».2 За його допомогою ми отримали ще один «ключ» для уточнення малозрозумілих висловів, котрі нас бентежили у працях російських істориків. Ми не губимося, читаючи про незначне відхилення у «великоросів» від слов'янського етнотипу, а розуміємо його, як незначне наближення фінського етнотипу до слов'янського. Спокійно реагуємо, коли споконвічних господарів північно-східних земель називають «інородцями», хоча таке визначення стосується малочисельних прибульців. Завдяки професору М.Покровському все це стало на свої місця.\nАналізовану працю можна справедливо вважати маніфестом одурманеного марксизмом російського інтелігента, котрому марксизм допоміг позбутися національного підходу стосовно історії. Тому М.Покровському вдається так легко проникати в наміри імперських істориків і розкривати те, що вони прагнули сховати за допомогою чисто школярських методів. Розглядаючи працю академіка М.Любавського «Образование основной государственной территории великорусской народности» (Ленінград, 1929), в якій автор захопився досить безнадійною справою виявлення племен, що увійшли до складу майбутньої Московської держави, По-кровський ущипливо вказує, що на основі даних М.Любавського щодо назв міст, сіл, урочищ, рік, озер і т. п. не залишається найменшого сумніву у тому, кому ця земля належала. Вдумливий читач без особливих зусиль зробить правильний висновок, тоді як академікові це дає привід говорити тільки про значну домішку чужорідного населення. Адже, щоб зберегти назви топоніміки, гідроніміки тощо, треба в тих околицях жити і чисельно переважати прийшле населення, інакше воно само придумає свої назви. Щоб до того догадатися, не треба ні великого розуму, ні звання академіка.\nМ.Покровський критикує позицію професора Кавеліна. На думку Покровського, Кавелін налякався власних «откровеній» щодо походження «великоросійського» народу і відмежувався від поляків-істориків Сенковського і Духінського, котрі раніше від нього стверджували майже те саме. Фактично, Кавелін відважився підняти руку на офіційний панславізм, однак пасує перед можливою підозрою стосовно співпраці з цими силами і таким чином відмежовується від них. М.Покровський іронічно називає це «запізнілим каяттям».3 Він категорично заперечує твердження буржуазних, за його словами, істориків, про мирну асиміляцію туземного населення, оскільки це суперечить історичним фактам.\nПрикладом цього може служити мордва — найчисельніший об'єкт асиміляції, яка являла собою під кінець XII століття федерацію племен. Незважаючи на значну військову перевагу княжих дружин, боротьба з ними була важкою. На допомогу залучено навіть половців. Тільки тоді вдалося остаточно підкорити мордву. З літописних розповідей дізнаємося, що мордва жила осіло, займалася тваринництвом і частково землеробством, бо княжі дружинники нищили посіви і вбивали худобу. Були і повстання мордви проти завойовників, однак офіційна історія подає їх, як повстання язичників проти запровадження християнства.\n«Буржуазні історики» (за Покровським) запевняли, що «великоросійський» народ утворився на основі слов'янського субстрату з домішкою фінського елементу, про що говорилося раніше. Це величезний політичний та ідеологічний козир для імперії. Багато видумки і словесної майстерності доклали придворні історики, щоб переконати в цьому своє суспільство і тим самим виконати державне замовлення, створивши ідеологічну основу для подальших дій.\nРівночасно з цією проблемою відвертається увага від очевидної правди про своє походження. Вона полягала в тому, що приплив такої величезної маси населення був нереальний в тих умовах і не зафіксований у жодних письмових джерелах чи в народній пам'яті. На думку М.Покровського, насправді пройшла асиміляція корінного населення Залісся за допомогою адміністративного тиску, накинення своєї релігії (монастирської діяльності). Подібні процеси відбувалися також, коли племена галів, франків й інші прийняли від римлян латинську мову, перекручену на свій лад, і дали початок французькій мові. Те саме сталося в Провансі з кельтською мовою. У VII столітті 3,5 тисячі арабських вершників завоювали Єгипет з багатомільйонним населенням. Через 150 років Єгипет заговорив арабською мовою. Даки взяли від римлян не тільки мову (звичайно, її звульгаризований варіант), але запозичили саму назву — румуни, а для держави — назву Румунія, що в перекладі означає «римляни», «Римлянія». Однак вони не розпочинають свою історію від легендарного засновника Рима — Ромулуса. А наші сумнівно єдинокровні самозвані брати від скромності не страждають і ведуть свою історію від не менш легендарних Кия, Щека, Хорива і сестри Либіді. У даному випадку романізація даків пройшла не за рахунок вимішування населення, а релігійного і цивілізаційного тиску. В антропологічному типі сучасних румунів шукати елементи римських профілів може тільки гуморист. Подібних прикладів у світовій історії не бракує.\nА як творилася російська мова? Для відомого історика професора Ключевського немає сумнівів, що російська мова складалася шляхом псування первинної руської мови. Те саме відбувалося й з фонетикою. «Стародавня фонетика Київської Руси особливо помітно мінялася в північно-східному напрямі, тобто в напрямі руської колонізації, котра утворила великоросійське плем'я злиттям руського населення з фінським».4 Характерне російське «акання», на думку Даля, утворилося при обрусінні чудських племен. Так уже повелося, що читаючи тексти російських істориків треба до деяких термінів писати цілі пояснення. Ключевський пише про «русскую колонизацию». «Русская» в сучасному розумінні означає російську, а в той час не могло бути російської колонізації, бо росіян не було. Не втішали нас соколики своїм існуванням! Тому перекладаємо згідно з історичною правдою, як «руська колонізація».\nНайбільше творцями російської мови були «дяки», котрі заповняли царські прикази (це щось на кшталт міністерств, або департаментів). Вони оприлюднювали в письмовому вигляді царські укази, провадили міждержавне листування. Начитані в церковній літературі, впроваджували в офіційні тексти церковнослов'янські слова. З часом ці тексти стали еталоном літературної мови і дістали широке розповсюдження, стали взірцем для наслідування. Так, як сталося в Німеччині з мовою Біблії, перекладеною реформатором Мартіном Лютером. Нині існують дві гіпотези виникнення російської літературної мови. С.П.Обнорський вважав, що вона виникла на народній основі і тільки пізніше, в час другого південнослов'янського впливу, зазнала «болгаризації» або «церковно-слов'янізації». Церковнослов'янська мова, котра ще недавно була мовою літургії в усіх конфесіях візантійського обряду на сході Європи, вважається староболгарською.\nПротилежного погляду дотримувався Б.О.Унбегаун, котрий твердив, що російська літературна мова є в своїй основі церковнослов'янською і не тільки за походженням, але в синтаксисі і значною мірою в лексиці.5\nТісне спілкування впродовж століть зі Сараєм також залишило сліди в мові. Такі широковживані слова, як бумага, карандаш, ямщік, казна, деньгі, кірпіч, ярлик, — тюркського походження. Після «приєднання» України до Московського царства, взялися за «освоєння» і нашої мови. Черпали з цього джерела, як зі своєї кишені: хлопци, дєвчата, очі, коні, сєча. Подібних запозичень в російській мові багато, але що їй не вдалося взяти від української, так це таке невловиме поняття, як «дух мови». Щоб з'ясувати собі до кінця це поняття, досить перекласти український текст російською мовою, тільки писати російські слова так, як вони вимовляються. Сама графіка написаного впадає у вічі та вражає, і віє від неї чимось дуже і дуже чужим.\nПокровський на основі об'єктивних фактів з історії виникнення російського народу остаточно прийшов до висновку, що: «Великоросія побудована на костях «інородців», і навряд чи останні дуже втішені тим, що в жилах великоросів тече 80% їхньої крові».6 Цього йому не пробачили. Покарання за ці викривальні погляди відклали до слушного часу. І він надійшов. Після смерті професора приступили до ідейного розгрому «школи Покровського» (за відхилення від марксизму). 26 січня 1936 року опубліковано спеціальну постанову компартії та уряду. Вона зобов'язувала істориків боротися з антимарксистськими, антиленінськими, антинауковими поглядами так званої «історичної школи Покровського». Самому професорові пришили ярлик «національного нігіліста» (див. «Большую Советскую Энциклопедию»). Бідолаха повірив, що пролетаріат не має батьківщини, і тому з національними почуттями можна не церемонитися. То західні пролетарі не мають батьківщини!\nПеречитуючи працю М.Покровського «Возникновение Московського государства и «великорусская народность» дивуєшся, чому вона пройшла повз увагу українських істориків. Наскільки нам відомо, її до цього часу не перекладено українською мовою і ніде не опубліковано. Цей факт можна пояснити набутою дефензивністю думання, несміливістю подолати певний психологічний бар'єр, який відділяє панівний народ від підневільного. А може, й не до того було, бо на нас насувалася чорна хмара нечуваних репресій, котрі мали на меті фізичне знищення українського народу? Не будемо аналізувати причину такого стану, але спосіб мислення сьогодні треба міняти і застосовувати його до потреб моменту.\nНас чекають жорстокі ідеологічні битви «не на живот, а на смерть», як виразився колись Погодін7 у полеміці з Миколою Костомаровим. Йшлося про нетрадиційне висвітлення деяких фактів з історії Росії. Погодін державницьким інстинктом відчув, що М.Костомаров своїми міркуваннями не працює на імперію. Цього було достатньо, щоб питання про це поставити на «вістрі ножа». Звідси і незвична назва його полемічної роботи. В Росії ніколи не бракувало добровільних ідеологічних жандармів, котрі стояли на сторожі непорушності імперської машини. Започаткував цю традицію ще Михайло Ломоносов.\nПравдоподібно, не знайдемо аналогу серед документів такої викривальної сили, як праця М.Покровського, в інших народів. Може, у них немає що ховати, і окремий правдолюбець міг би трохи поєретикувати без особливої шкоди для престижу нації. Видно, величезний масив прихованих історичних подій і фактів провокує окремих людей, подібно до М.Покровського, на сміливі виступи, коли наступає «час правди». А він обов'язково приходить, хоч його й не дуже чекають.\nНаприкінці 20-их і початку 30-их років XX ст. були репресовані численні історики старої школи, котрим закидали немарксистські погляди, зокрема Бахрушін С.В., Богоявленський С.К., Веселовський С.Б., Готьє Ю.В., Греков Б.Д., Любавський М.К., Пічета В.І., Тарлє Є.В. та ін. У контексті ідейної (і не тільки) боротьби з буржуазними істориками панувала нічим необмежена критика їх концепцій, викривались таємниці «інтимної» російської історії. Однак правдомовність закінчилася зі смертю М.Покровського і засудженням його «школи».\nУ другій половині 30-их років XX століття політика різко змінюється: ставка робиться на російський патріотизм. Репресовані історики, котрим удалося вижити, були звільнені зі сталінських лагерів, а їх фанатичні переслідувачі (Фрідланд, Цвібак) зникли у льохах НКВД у 1937-1938 роках. Історична наука впевнено поповзла назад на старі позиції, тільки легко засмічуючи свої «постлагерні» тексти марксистською фразеологією. Більшого від них і не вимагали.\nРеволюція і громадянська війна 1917-1920 років викликала бурхливе пробудження національної свідомості серед народів колишньої імперії. Старі підходи до історії народів імперії прийшлося міняти. «Єдіная і нєдєлімая» не витримала революційних потрясінь. Спроба «білих» відновити імперію на старих засадах зазнала повного краху. Вони втратили через нерозуміння національного питання не тільки «окраїни», але й саму Росію. Водночас Лєнін зрозумів вагу національної проблеми і допустив утворення національних республік. Більшовики незабаром оговталися і посилили контроль Москви над республіками. У надрах партійно-державного апарату почала визрівати нова національна політика, яка втілювалася в життя у 30-их роках. Уже неможливо було заперечувати існування українців і білорусів як націй. Тоді в історичній науці відновили тезу про «дрєвнєрусскую народность», яка під впливом зовнішніх факторів розпалася на три гілки: росіян, українців і білорусів, а так звана «Київська Русь» автоматично стала «колискою трьох братніх народів».\nОсобливу увагу приділили українському народові. Йому не могли відкрито відмовити в праві на розвиток мови і культури, але рівночасно добре знали, до чого це може призвести. І тому певні обмеження, які застосовувала влада, треба було пов'язати з концепцією «спільного» походження. Під тим розумілося, що можна розвивати мову і культуру до вказаних меж, але не надто відриваючи їх від братнього (пізніше «єдинокровного») російського народу, тобто щоб цей розвиток не стояв на заваді процесу русифікації. Відхилення від таких директивних вказівок кваліфікувалося, як прояв українського «буржуазного націоналізму». Таке звинувачення каралося залежно від внутрішньої ситуації: від багаторічного заслання в табори до смертної кари. Деякі полегшення вніс XX з'їзд КПРС, але і тоді звинувачений в такому тяжкому ідеологічному злочині позбувався роботи і кар'єри. З цього випливає, що самозваний «старший брат» пильно стежив, щоб «в колисці» не пручалися і покірно визнавали його старшинство.\n Покровский М.Н. Русская история в самом сжатом очерке. — М., 1920.\n Покровский М.Н. Возникновение Московского государства и «великорусская народность» // Русская история с древнейших времен. — М.: Гос. соц.-экон. изд-во,1933. — Т.І. — С.240.\n Ключевский В.О. Курс русской истории. — М.: Гос. соц.-экон. изд-во,1937. — Ч.І. — С.309.\n Филин Ф.П. Происхождение русского, украинского и белорусского языков. — Л.: Наука, 1972. — С.639.\n Покровский М.Н. Возникновение Московского государства и «великорусская народность» // Русская история с древнейших времен. — М.: Гос. соц.-экон. изд-во, 1933. — Т.І. — С.250.\n Погодин М.П. Борьба не на живот, а на смерть с новыми историческими ересями. — М.: Типогр. Миллера, 1874.


Отрешко подав до суду на Одарича за "напівбрехню та повну нісенітницю" на свою адресу » ПРОВІНЦІЯ - Інформаційно-аналітичне видання\nОтрешко подав до суду на Одарича за "напівбрехню та повну нісенітницю" на свою адресу\nЯк інформує Про Все, депутат Черкаської міської ради від Партії регіонів Сергій Отрешко 29 квітня подав позов стосовно дій екс-мера Сергія Одарича до Черкаського районного суду, вимагаючи захисту честі і гідності та ділової репутації.\nПредметом позову стала наклепницька та неправдива інформація, поширена на той час міським головою Сергієм Одаричем у прямому ефірі телерадіокомпанії «ВІККА» у програмі «Відкритий діалог» від 12 квітня. Під час прямого ефіру Одарич звинуватив Отрешка у розтраті бюджетних коштів, призначених для проведення ремонту вулиці Одеської.\nУ своєму позові депутат вимагає в Сергія Одарича спростувати звинувачення на свою адресу та прилюдно вибачитися за сказане. Що характерно, ті ж самі звинувачення щодо Отрешка слово в слово Одарич повторив у «Відкритому листі до Сергія Тулуба», який розповсюдила прес-служба екс-мера 8 травня.\n- Сергій Олегович вже після своєї відставки повторює і тиражує ті ж самі вигадки і звинувачення на мою адресу, які стали предметом мого позову, що суд уже взяв до розгляду, – коментує депутат міськради Сергій Отрешко. – Вочевидь, ці дії не мають жодного стосунку до здорового глузду та норм моралі. Фактично, Одарич робить усе, аби я, як позивач, мав більше доказів для суду. А про хід судових засідань та прийняті рішення обов’язково вповні інформуватиму своїх виборців та усіх черкащан, яким не байдужа доля міста.\nСтосовно фактів щодо ремонту доріг в місті Черкаси в 2011 році, викладених в листі Одарича, то екс-мер, як завжди, в своєму репертуарі: втілює свої дитячі обрАзи у гучні заяви за допомогою широкого діапазону вигадок від напівбрехні до повної нісенітниці:\n1.\tПереможцем ВСІХ тендерів 2011 року по капітальному ремонту доріг в Черкасах (це вулиці Ільїна, Котовського, Благовісна, Енгельса, Гагаріна, Смілянська, Хрещатик по укладанню ЩМА, а також вул. Козацька і Одеська) був Черкаський асфальтобетонний завод (ЧАБЗ), підприємство, до якого Одарич ніби-то немає ніякого відношення. Коли Сергій Олегович сором’язливо заявляє про «близько 120 приватних акціонерів», він забуває вказати їхні частки. Якщо подивитись на інформацію щодо акціонерів, які володіють більш, ніж 5% статутного капіталу, можна дізнатись багато цікавого. І Набокіна Н.А. є головою Наглядової ради ЧАБЗ зовсім «випадково».\n2.\tАсфальт, який «зійшов з першим дощем», виготовлявся саме тодішнім генпідрядником – ЧАБЗ, і виявився не асфальтом марки Б1, як зазначено в актах виконаних робіт, підписаних між Замовником — Департаментом ЖКК і Підрядником — ЧАБЗ, а «сумішшю асфальтно-піщаною», яка була укладена насправді.\n3.\tНаслідком такої роботи генпідрядника було вимушене розірвання з боку Замовника ще в 2011 році майже ВСІХ (крім вул. Козацької) укладених з ЧАБЗ договорів.\n4.\tЗа словами Одарича, ЧАБЗ є підприємством, що «провело модернізацію без залучення бюджетних коштів і на сьогодні випускає асфальт найвищої якості.» Цікаво було б спитати Сергія Олеговича напрямки використання майже 18 млн грн бюджетних коштів, отриманих ЧАБЗ у 2011 році як аванс на проведення вищезазначених робіт (при тому, що згідно з актами виконаних робіт, освоєно було лише близько 5 млн). А також, за рахунок чого і наскільки вчасно були повернуті невикористані кошти.\n5.\tЗахоплення викликає ще одна цитата цього опусу: «Окрім того, на його [асфальто-бетонному заводі] базі встановили найсучаснішу в Україні лінію по виробництву асфальту.» Питання: якщо жоден гвинтик цієї лінії не належить асфальтному заводу (а, як ми пам’ятаємо, половина самого заводу належить громаді міста), то в розумінні Сергія Олеговича, місто повинне відчувати гордість просто за те, що на його території хтось розташував щось колосальне. Приблизно таку гордість відчуває яка-небудь бананова республіка за розташовану на її землі авіабазу США. Хоча трішки не так – республіці Сполучені Штати платять реальні долари за розташування…


Гарантійні умови - Аква-Клуб Україна\nЯкі товари мають гарантію?\nНа товари інтернет-магазину надається гарантія від 14 днів до 24 місяців. Однак є товари, які мають обмежені умови гарантії. Точна інформація про термін та умови гарантії на кожен окремий товар знаходиться у вкладці "гарантія" на сторінках будь-якого товару. Радимо при отриманні товару перевіряти його на працездатність і відсутність дефектів. Також важливо ознайомитися з інструкцією і експлуатувати товари за призначенням.\nГарантійне обслуговування забезпечується сервісними центрами виробника. Контактна інформація вказана в інструкції з експлуатації або в гарантійному талоні. Безкоштовне гарантійне обслуговування здійснюється за наявності документів, що підтверджують покупку і гарантійного талона або інструкції з відповідною інформацією про гарантію.\nОбов'язково повинні бути заповнені поля:\nВідповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" ви можете обміняти або повернути придбаний товар протягом 14 днів з моменту покупки.\nОбов'язкові умови обміну або повернення:\nЗбережений товарний вигляд, цілісність упаковки товару, його споживчі властивості, пломби, ярлики, вкладені документи (інструкція, гарантійний талон тощо)\nЦілісність і відсутність зовнішніх і внутрішніх пошкоджень товару\nНаявність документів, що підтверджують покупку\nДоставка товару для повернення чи обміну здійснюється засобами та за рахунок покупця. Товар необхідно доставити в наш сервісний центр для огляду та оформлення повернення/обміну за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 21, офіс 416.