Убивство на Житомирщині - подробиці » Слово і Діло\nАдвокат дізнався подробиці про житомирського стрільця\nАнатолій Захаренко, який розстріляв сімох осіб в Житомирській області під час конфлікту на рибалці, двома місяцями раніше напав з рушницею на односельчанина.\nПро це в соцмережі повідомив адвокат Масі Найєм, який захищає інтереси одного з убитих.\nЗа його словами, тоді Захаренко уникнув кримінального переслідування.\n«Поліція рушницю прийняла за ... предмет, схожий на биту, 47 см», - уточнив адвокат.\nВін зазначив, що після опитування сусідів вдалося встановити, що у підозрюваного є зв'язки серед керівництва місцевої поліції.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що, за інформацією сусідів, полювання було захопленням Захаренка, а на рушницю у нього був дозвіл.\nНагадаємо, на березі ставка, неподалік від села Новоселиця Попільнянського чоловік розстріляв 7 осіб.\nПідозрюваний у вбивстві 7 людей затримано поліцейськими та перебуває під вартою, він буде направлений на судово-психіатричну експертизу. Рушниця, з якого було здійснено масове вбивство, вилучено.\nРозстріл у Житомирській області: підозрюваний пройде психіатричну експертизу 25 травня 2020, 15:02\nПідозрюваному у розстрілі в Житомирській області повідомили про підозру 22 травня 2020, 23:00\nСтрілянина на Житомирщині та авіакатастрофа в Пакистані. Головне за день 22 травня 2020, 21:56


Вікна-Новини. Випуск від 11.04.2018 (17:30): дивитись онлайн |Відео новини України\nVideo: Випуск від 11.04.2018 (17:30)\nДивитись онлайн випуск від 11.04.2018 (17:30) на сайті СТБ, та дізнавайтеся найважливіші новини України та світу\nВипуск від 11.04.2018 (17:30) |11.04.2018| 2018\nНова їжа для війська...\nВійна і їжа...\nСкандал на Андріївському...\nСвітло в кінці тунелю. Серія 3...\nВипуск від 11.04.2018 (17:30)\nВипуск від 11.04.2018 (17:30) | 11.04.2018 | 2018\nУ Міністерстві оборони розробили покращені рецепти для сухих пайків для солдатів. Цілковито оновити сухпайки обіцяють оновити вже за рік.\nУ Широкиному замість великоднього перемир’я стало набагато гучніше: бойовики стріляють з танків, мінометів, гранатометів та протитанкового ракетного комплексу. Через такі обстріли у військових зовсім немає часу думати про повноцінну їжу.\nНа всій лінії фронту бойовики застосовували танки та міномети різних калібрів. За минулу добу штаб зафіксував 64 обстріли.\nНа Андріївському узвозі активісти вдалися до радикальних дій на будівництві 9-поверхового готелю: виламували огорожі, штурмували будівельний кран та вимагали присутності на місці подій представників київської влади.\nНа Прикарпатті батьки понад 30 років не випускали з оселі свого глухонімого сина. Зараз йому 39 років і він абсолютно безпомічний.\nГолландці вимагають демонтажу музичних смужок на дорогах, які винайшли для попередження водіїв про виїзд на узбіччя. Людям, що мешкають біля дороги, дуже заважає така цілодобова музика.\nПолями Львівщини бігає більше сотні фазанів. Місцеві селяни закупили птахів та одразу відпустили на волю.\nДивитись онлайн Вікна-Новини від 10.04.2018 (22:00)


Готелі у місті Ллойдмінстер: для гостей з тваринами\nдля гостей з тваринами готелі в місті Ллойдмінстер\nПам'ятник RCMP HopeЗаплануйте екскурсію містом Верміліон і обов'язково відвідайте таку пам'ятку, як Пам'ятник RCMP Hope, розташовану за 57,6 км від центру.\nПарк на всі сезони "Бад Міллер"Любите прогулянки і свіже повітря? Проведіть день у парку: Парк на всі сезони "Бад Міллер" розташований за 56,3 км від центру міста Верміліон. Хотіли би ще трохи пройтися? Зовсім неподалік розташований Парк «Railway Border Marker».\nНайбільші у світі прикордонні знакиЗаплануйте екскурсію містом Верміліон і обов'язково відвідайте таку пам'ятку, як Найбільші у світі прикордонні знаки, розташовану за 57,7 км від центру.\nLloyd MallХто ж не любить шопінг. Якщо це про вас, тоді у місті Ллойдмінстер на вас чекає Lloyd Mall.\nПодорожуючи до міста Ллойдмінстер з домашніми улюбленцями\nЯкщо ви шукаєте готель у місті Ллойдмінстер, який приймає гостей із домашніми тваринами, вам пощастило. Hotels.com може допомогти вам і Мурчику знайти затишний дім на час подорожі. Подорожуйте до міста Ллойдмінстер зі своїми пухнастими друзями і досліджуйте його разом. Або залишіть тварин дрімати у готелі і вирушайте на пошуки таких місцевих цікавинок, як ресторани. Lloyd Mall і Пам'ятник RCMP Hope — чудове місце для селфі, щоб зберегти чудові згадки надовго. Якщо ви плануєте поїздку з вашими домашніми улюбленцями у місто Ллойдмінстер, ми обіцяємо допомогти вам і вашим пухнастим друзям знайти ваш ідеальний готель.\nЯкі готелі для гостей із домашніми тваринами у місті Ллойдмінстер найкращі?\nОсь деякі популярні готелі для гостей із домашніми тваринами, які обирають наші гості у місті Ллойдмінстер:\nПомешкання у місті Ллойдмінстер, що пропонує ортопедичні матраци\n• для гостей із домашніми тваринами • безплатний Wi-Fi • безплатна автостоянка • пральня • привітний персонал\n• для гостей із домашніми тваринами • 2 кількість тварин на один номер: • безплатний сніданок «шведський стіл» • пральня • розташування в центрі\n• для гостей із домашніми тваринами • безплатний Wi-Fi • безплатна автостоянка • кондиціонер • район, зручний для прогулянок\n• для гостей із домашніми тваринами • телевізійні канали преміум-класу • бар/лаундж-бар • безплатний Wi-Fi • розташування в центрі\nГотель в місті Ллойдмінстер, що пропонує ресторан та бар\n• для гостей із домашніми тваринами • безплатний інтернет • безплатний сніданок • пральня • просторі номери\nЛлойдмінстер пропонує такі цікавинки і розваги. Тримайте під рукою адреси цих крамниць для тварин і ветеринарних лікарень на випадок, якщо вам знадобиться їжа для вашого улюбленця або порада ветеринара під час подорожі.


Як побороти цукрову залежність? | Новини здоров'я, лікування та здорового харчування та очищення\n→ Харчування → Як побороти цукрову залежність?\nГоловна / Харчування / Як побороти цукрову залежність?\n08:00, 21 Лист 2018 · Категорія: Харчування · Переглядів 1829 ·\nВсі ласуни страждають від залежності. Цукор - така ж погана звичка, як куріння і вживання алкоголю.\nЗалежність виникає за такою схемою: людина вживає цукор, надмірно і дуже швидко підвищується рівень інсуліну в крові, з'являються слабкість, роздратування, зниження настрою, хочеться терміново з'їсти щось солодке, і людина з'їдає. І потрапляє в замкнуте коло. Згодом підшлункова залоза виснажується від постійного надмірного виробленням інсуліну.\nОжиріння і діабет - жіночі хвороби?\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Цукор, який допоможе схуднути\nОфіційних даний щодо ожиріння у дітей за останні роки немає. Однак, за даними ВООЗ за 2015 рік у нашій країні надмірну вагу мають 25% дітей, а це кожна четверта дитина. Якщо говорити про інші країни, то в Німеччині число дітей з ожирінням становить 30%, а в Британії - 27%.\nФрукти і сухофрукти - відмінне джерело глюкози. Її багато в винограді, банані, хурмі, кавуні. Крім фруктів, дорослому буде досить отримувати глюкозу з таких природних джерел, як ягоди, мед, а також з овочів: моркви, буряка, гарбуза.\nМітки: цукор, залежність, поради\nспорт 325, горіхи 81, риба 58, спрага 24, імбир 102, хліб 57, синдром 10, прродукти 2, чай 311, калорії 83, зберігання 21, метаболізм 56, сало 19, поради 8236, дослідження 1349, користь 2522, менопауза 65, тофу 7, банани 57, мигдаль 18, голод 62, імунітет 214, сіль 119, морозиво 38, настрій 103, омолодження 104, розігрів 4, рак 872, часник 78, перепелині 2, помідори 33, продукти 1872, вечеря 35, м'ясо 89, яйця 76, токсини 53, астма 35, чіа 1, бобові 12, судини 185


Дунайські пригоди: Будапешт + Відень - Дитячі канікули в Європі - Тури - Туроператор "Rich-Tour"\nБудапешт, Сентендре, Відень !!!\nпалаци Шонбрун + Бельведер\nВільний час. Запрошуємо дорослих та дітей відвідати:\nПропонуємо факультативну екскурсію «Місто дитячих казок – Сентендре» - (20 €/15 €). Унікальне містечко, розташоване на лівому березі мальовничого закруту Дунаю. Вузькі, мощені бруківкою вулички, з безліччю музеїв і різними сувенірними крамничками стікаються на головну площу Fö ter - пл.Фе. Безліч маленьких будинків пофарбованих у різні кольори, сплітаються в неповторний та хаотичний візерунок. Гуляючи по цьому містечку, ви переноситесь в казку.\n20:00 – запрошуємо на вечірню прогулянку «Вогні нічного Будапешту» (7є). Перед Вами відкриється Будапешт, якого вище не бачили…. Зовсім інший, у нічних вогнях, мости, набережна Дунаю з гори Геллерт. Тільки з висоти можна відчути як місто дихає, живе та процвітає.\nВільний день в Будапешті. Можливість відвідати один з найбільших аквапарків Європи «Aqua-world» - це водно-розважальний комплекс, що складається з 21 басейну, 11 водних гірок, 17 саун та карстового джерела з мінеральною водою...На території комплексу є лазні, джакузі, фінська, арома, кріо, сольова сауни. Басейни для плавання та стрибків з трампліна, єдиний в країні басейн з штучними хвилями для занять серфінгом, всілякі дитячі басейни та водні атракціони... Тут панує справжня атмосфера захоплення та позитивного настрою!\nДля бажаючих пропонуємо виїзну екскурсію «Розкішний Відень + палаци Шонбрунн та Бельведер» (45є/35 €).\nПочнемо знайомство з столицею Австрії – Віднем з автобусної екскурсії центральною частиною міста. Ви познайомитеся з найбільшими пам'ятками історії та архітектури різних епох і стилів. Гості побачать ансамбль Площі Марії Терезії, розкішні будівлі Віденської Опери, Парламенту та Ратуші, будівлі-близнюки Художнього та Історичного музеїв, пам'ятники Моцарту, колишні імператорські виїзні двори, імператорський двір Хофбург.\nВ продовження екскурсії, відвідання палацового комплексу Шонбрунн – літня резиденція династії Габсбургів, подібно до Петергофа і Версаля, це – ансамбль, що об’єднує архітектуру і природу, де парк стає продовженням палацу. Ось уже справді — кайзерівський розмах\nПалац-музей Бельведер, поза сумнівом, найбільш вражаючий з колишніх заміських палаців віденської знаті. Він побудований по французьких та італійських зразках, у стилі бароко.\n08:00– орієнтовне прибуття до м. Чоп.\n12:00 – орієнтовне прибуття до м. Львів\nВартість при стандартному бронюванні 89 €\n- проживання в готелі м. Будапешт;\n- харчування ВВ (сніданки);\n- екскурсії по програмі; - супровід керівника групи.\n5Категорія: Дитячі канікули в Європі | Додав: rich-tour2 (20.08.2014) Переглядів: 2511 | Рейтинг: 5.0/1


В Чернігові вперше пройшли реколекції для подружніх пар – Київська Архиєпархія УГКЦ\n1. Чернігівське Протопресвітерство / 2. Комісія у справах родини / новини / Чернігів УГКЦ\nВ Чернігові вперше пройшли реколекції для подружніх пар\nby Київська Архиєпархія УГКЦ · 16.10.2019\nУ днях 20-22 вересня 2019 року, у місті Чернігові, за ініціативи місцевих греко-католиків вперше відбулися реколекції для сімейних пар. Захід відбувся за підтримки Комісії родини Київської Архієпархії.\nУчасть у духовних вправах взяли сімейні пари із різних частин України, а саме; Києва, Вишгорода, Івано-Франковська, Чернігова, Харкова та Полтави. Реколекції пройшли на базі Християнського центру розвитку сім’ї «Школа Марії», а їх духівником був о. Роман Халус, ЧНІ.\nУчасники реколекцій займалися сімейною арт-терапією, слухали духовні науки, брали участь у Богослужіннях, та щоденно приступали до Святих Таїнств. Подружні пари також взяли участь в екскурсії містом, яка була увінчана романтичною вечерею. Під час цього кожна пара мала змогу відпочити від буденності та особливо присвятити час один одному.\nЄпископ Йосиф Мілян провів ряд зустрічей з португальськими єрархами\nВідбулася зустріч команд волонтерів соціальних ХАБів Київської архиєпархії


При даній патології стопа відхиляється від повздовжньої осі всередину. О пів на ситуації захворювання є двостороннім. В процес патології можуть бути залучені м’язи, кістки, суглоби, нерви і артерії. У хлопчиків косолапие проявляється в два рази частіше, ніж у дівчаток.\nВади стопи систематизують в залежності від рівня небезпеки протікання розлади і ймовірності його зцілення:\nЛегка форма. Деформація виражається слабенько, гомілковостопний суглоб повністю залишає власну мобільність. Захиститися від патології можливо при дотриманні систематичних занять специфічної лікувальною гімнастикою, виконанні масажу дитині.\nСередня форма. Рудиментарність м’язів, искаженность кісткового апарату вимагає втручання професіоналів. Патологія має можливість бути ліквідована, але тільки лише в деякій мірі. Деформована стопа збереже свій вигляд.\nВажка форма. Подібний висновок визначають в більшості випадків новонародженим. У малюка з’являється різке скорочення в пересуванні. Для коригування пошкодження потрібні використання радіальних методів терапії.\nДуже важка форма. Такий варіант патології не піддається навіть оперативному лікуванню. Даний недолік призводить до непрацездатності малюка.\nКлишоногість буває як природженою, так і набутою. При вродженої клишоногості діагноз встановлюється негайно після появи на світло і моментально ж починається лікування даної хвороби. Придбана клишоногість трапляється не так часто, як вроджена форма.\nНе завжди виходить напевно виявити передумови подібної патології. Найчастіше вона виникає через відхилення у внутрішньоутробному формуванні через неправильні дій матері або різних хвороб у період вагітності:\nПри серйозному токсикозі.\nВ разі маловоддя. при вірусних інфекціях.\nУнаслідок отруєння при тютюнопаління, споживання спиртного або ж сильнодіючих медичних препаратів.\nПри тиску на плід мускулатури матки, формуванні амниотических тяжів, невірного розташування плода на пізніших етапах.\nЗдобута клишоногість формується значно рідше. В основному патологія має місце бути в ранньому віці, але має можливість сформуватися навіть у школяра до 14 років, поки не сталося всебічну освіту зводу стопи. В цьому випадку передумови зміни форми можуть існувати такі:\nПатології формування м’язово-зв’язкового апарату.\nНедорозвинення кісток, авітаміноз, дитячий спинномозковий параліч.\nВеликі перевантаження, нехарактерні для опорно-рухового апарату малюка.\nПомилково обрана взуття.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Як застосовувати касторове масло від папілом? Корисні поради для ефективного лікування бородавок\nНинішній потенціал медицини доз воляет примітити вада вже на 16-му тижні вагітності за сприяння УЗД. Відразу після появи на світло досвідченішого фахівця досить подивитися на стопи новонародженого, щоб виявити невідповідність. Встановити висновок можуть допомогти наступні фактори, які визначаються візуально:\nеквінус (переміщення стопи догори обмежена).\nВарус (стопи зрушені всередину).\nТорсі (вся кінцівку розгорнута всередину через скручування стегнового суглоба).\nаддукціі (стопа розгорнута цілком).\nДо допоміжних ознаками клишоногості зараховуються:\nП’ятка піднята при опущеному шкарпетці.\nПідошва має перпендикулярним згином.\nГомілковостопний суглоб урізаний в під іжності.\nП’ятка і гомілку перебувають на різному рівні.\nПридбане косолапие як правило виявляється, коли дитині виповнюється два-три роки. До її головних особливостей зараховуються:\nУ дитини зароджується «ведмежа хода».\nКоліна дивляться всередину.\nМобільність гомілковостопного суглоба сформована слабо.\nВажливо кваліфікувати, чи вважається клишоногість справжньої або ж позиційної. При позиційній клишоногості стопа більш мобільна, активно або ж інертно виводиться в звичайний стан. Еквінус проявляється злегка. На тильній стороні стопи є складки, які вказують на достатню повороткість.\nПозиційне косолапие пропадає мимовільно в перші місяці життя малюка, але при розкритті такого виду клишоногість рекомендовано консервативне лікування. Рентгенівські методи дослідження неінформативні при обстеженні дітей до 3 місяців, так як в цьому віці кістки складаються з хрящової тканини, не відображаючись на знімку. Дітям старше 3 місяців проводять рентген в передньозадній і бічній проекціях.\nРентгеноснімок виконується при найбільш вірогідному підошовної і тильному згинанні стопи. Для обстеження дітей до 3 місяців застосовують УЗД. Даний спосіб повністю безпечний, але найменш інформативний, так як дає можливість розрізнити тільки один рівень.\nЛікування вибирається персонально з урахуванням причин хвороби, рівня його серйозності, стану самопочуття . Ситуації з некорректірованного, запущеної вродженою чи набутою клишоногості через потенціалу сьогоднішньої медицини по суті не попадається. Лікарі пропонують кілька способів лікування клишоногості в залежності від рівня її тяжкості, присутності супроводжуючих розладів, віку дитини:\nЛегка стадія — масування, редрессирующих аеробіка, послідовне виправлення спотворених елементів стопи, перебінтовиваніе пластичними бинтами.\nСередня стадія — вищезгаданий комплекс лікування і профілактики представляється в нинішньому випадку тільки підготовчим етапом для подальшого лікування. Далі лікування ведеться поліпшують гіпсовими пов’язками з методичним коригуванням всіх частин вроджену клишоногість.\nВажка стадія — при відсутності стійких ефектів від консервативних способів терапії виконується оперативне втручання в районі сухожильно-зв’язкового апарату. Дітям старшого віку заходи проводяться на суглобах і кістках стопи.\nДуже важка стадія — застосовуються всі зазначені методи для вилучення найбільшого результату.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Особливості генітального герпесу у дітей\nПри першій-ліпшій нагоді дитячого Косолапов рекомендовано використання особливої ортопедичного взуття до вичерпного зцілення і постійний огляд у ортопеда. Передчасне консервативна терапія приносить абсолютне одужання клишоногості в 90% випадків. У значній кількості ситуацій батьки приймають найбільш діяльну сприяння в лікуванні клишоногості — розтирання кілька разів на добу, спостереження за ходою.


Як перетворити живу фотографію на нерухоме зображення за допомогою спеціальної ключової фотографії [жовтень 2019 р.]\nЯ б сказав, що близько 98 відсотків живих фотографій, які я зробив, були ненавмисними. Іноді я мав намір взяти а картина, звісно, але коли я дізнався, що замість цього випадково зробив живу фотографію… ну, я був менш ніж щасливий. Ви завжди можете вимкнути Live Photo для збереженого зображення, але ви можете не отримати точний кадр, який хочете, на новому фото.\nНа щастя, є спосіб встановити власну «основну фотографію» для Live Photo, що означає, що ви отримаєте точний кадр, який хочете, коли конвертуєте Live Photo у стандартне зображення. Ось як це працює.\nПеретворення живої фотографії на нерухоме зображення\nВідкрийте програму «Фотографії» на телефоні, а потім знайдіть живу фотографію, з якою хочете працювати. Швидкий спосіб зробити це – вибрати Альбоми на навігаційній панелі внизу екрана прокрутіть вниз, а потім виберіть Живі фотографії щоб отримати список усіх Live Photos на вашому пристрої.\nКоли ви знайшли живу фотографію, яку хочете конвертувати, торкніться, щоб відкрити її, і виберіть Редагувати у верхньому правому куті екрана.\nКоли запуститься режим редагування, унизу ви побачите кілька різних параметрів редагування. Торкніться того, що схоже на маленьке сонечко, що відповідає символу Live Photo у верхній частині екрана.\nЦе відкриє повзунок різних кадрів, які складають Живу фотографію. Торкніться і перетягніть повзунок, щоб вибрати кадр, який потрібно зберегти, коли ви конвертуєте живу фотографію в нерухоме зображення. Після того, як ви перетягнете повзунок на нове місце, ви помітите сіру крапку, яка вказує на ключовий кадр за замовчуванням.\nПісля вибору потрібного кадру натисніть Зробити ключову фотографію.\nНарешті, торкніться Живи кнопку у верхній частині екрана. Це вимкне функцію Live Photo для вашого зображення та збереже файл, використовуючи саме той кадр, який ви вибрали на кроці 3.\nІ це все! Ваша Live Photo тепер є звичайною фотографією потрібної рамки.\nЖиві фотографії займають більше пам’яті?\nТехнічно так, але в цілому не дуже. Ось коротке пояснення:\nКоли Live Photos були вперше випущені в iOS 9, вони займали значно більше місця, ніж стандартні фотографії – приблизно вдвічі більше місця для зберігання. Це має сенс, оскільки це, по суті, міні-відео. Якщо ваш iPhone має обмежений обсяг пам’яті, а ви не маєте багато (або взагалі) пам’яті iCloud, це буде серйозним занепокоєнням, і Live Photos, ймовірно, не варті б клопоту.\nОднак Apple (не бажаючи повністю відмовитися від цієї функції) перейшла з фотографій JPEG на новий формат файлів, відомий як HEIF. HEIF чудово зберігає якість зображення, займаючи мінімальний обсяг пам’яті, і корисний для звичайних фотографій і послідовності зображень. Іншими словами, це майже ідеальне рішення дилеми зберігання, представленої Live Photos.\nОтже, якщо ви користуєтеся пристроєм з iOS 11 або новішою версією, ви можете залишити Live Photos увімкненими, не турбуючись про сховище. Технічно Live Photos все ще займає більше пам’яті, але загальні потреби в пам’яті фотографій скоротилися настільки, що це в основному незначно. Якщо обсяг пам’яті вашого пристрою не закінчився, не потрібно вимикати Live Photos.\nЯк вимкнути живі фотографії\nНезважаючи на те, що ми щойно пояснили, чому насправді вам не потрібно вимикати Live Photos, можливо, є ті з вас, кому ця функція взагалі не подобається, їм майже повністю не вистачає пам’яті або на пристрої, який працює iOS 10 або раніше і не мають розкоші покращень сховища HEIF.\nЯкщо це ви, ось як ви можете вимкнути функцію Live Photos.\nСпочатку зайдіть в Налаштування програми, прокрутіть униз до Камера, торкніться Зберегти налаштування, і переконайтеся, що перемикач знаходиться Живе фото знаходиться в положенні «Увімкнено».\nЦе гарантує, що після вимкнення Live Photos вони залишаться вимкненими. Інакше він повертатиметься до увімкненого щоразу, коли ви відкриваєте камеру, що дуже швидко розчарує.\nДалі відкрийте програму Камера. У верхній частині екрана ви побачите той знайомий жовтий значок сонця, який представляє Live Photos. Якщо він жовтий, це означає, що він увімкнений. Якщо він сірий, це означає, що він вимкнено. Просто торкніться його, щоб змінити його на сірий:\nІ ви закінчили! З цього моменту більше немає Live Photos (якщо ви не вирішите знову торкнутися значка Live Photos).\nЧудова особливість програми iOS Photos – це те, що ваші зміни не руйнують. Це означає, що якщо ви коли-небудь передумаєте і захочете повернути версію свого зображення Live Photo, просто поверніться до фотографії, торкніться Редагувати, а потім торкніться значка Вимкнено кнопку у верхній частині екрана, щоб знову ввімкнути Live Photo.\nВи не втрачаєте жодних даних, розбираючи зображення до одного кадру. І після цього ви можете бути впевнені, що ваша велика тітка Една не побачить ту частину Live Photo, де ви впустили телефон і вигукнули щось непристойне, коли він упав. Звісно, не те, щоб у мене коли-небудь траплялося щось подібне.


Секрети успішного спілкування або як стати приємним співрозмовником\nПсихологіяСекрети успішного спілкування або як стати приємним співрозмовником\n«У нього променисті очі» ... «Вона буквально світиться зсередини» ... «Її обличчя освітила усмішка» ... Знайомі вираження, чи не так? Чому про багатьох своїх співрозмовників ми вимовляємо саме такі слова і фрази?\nДійсно, багатьом з нас в житті зустрічалися такі люди, від яких нам здавалося, ніби виходило якесь світіння, тепле світло. Таке світло став, немов, фоном життя цих людей. «Сонячні люди»! «Сонячні натури» ... Такі люди завжди привертають до себе увагу, вони досить приємні нам, нам добре з ними поруч, і приємно з ними спілкуватися, вони подобаються нам, навіть якщо вони зовні зовсім непривабливі. Багатьом б хотілося бути схожими на них, але ми навіть не уявляємо собі, як легко цього добитися, як легко стати тим, від кого виходить постійне світло і тепло, роздаровує щедро своєму оточенню.\nВ умінні й майстерності спілкування існують такі правила чи вправи, які потрібно пам'ятати і дотримуватися для того, щоб стати приємним, бажаним співрозмовником, «сонячним» людиною:\n1. Внутрішнє світіння повинно стати вашим рефлексом на співрозмовника. (В ідеалі - рефлексом на будь-яку живу істоту, на життя, на краси природи ...) Світіння всередині вас не повинно гаснути тільки тому, що навколо вас в даний момент нікого немає, і ви перебуваєте на самоті. Ви постійно повинні викликати це почуття всередині себе, «тренувати» його постійну присутність. І нехай вас не бентежить, що спочатку почуття «світла» буде зникати з вашої внутрішньої сутності без вашого на те бажання, і що вдається його зберегти не завжди і не скрізь. Віра в необхідність світіння у вашому житті, звичка його викликати в свій внутрішній стан душі з часом зроблять свою справу.\n2. Яким би не відбулося спілкування (від нерозуміння до конфлікту) - рефлекс світіння не повинен вас покидати або здаватися вам неважливим, непотрібним. Образно висловлюючись, навіть на рингу він вам би не зашкодив, а вашого суперника збив би з пантелику.\n3. Не роздумуйте про результат відбувся діалогу, не підраховуйте «здачу» від «виданого» співрозмовнику вашого внутрішнього світіння, не давайте його «в борг», а щедро даруєте людям. Ви хочете стати «багачем спілкування»? Чим швидше ви забудете про це бажання, тим швидше ви їм і станете!\nЗавжди і всюди, з усіма і з кожним ми можемо, скориставшись силою навіювання самому собі, включити свій внутрішній світ, випромінювати тепло, що йде зсередини. Повторюйте собі, що всередині вас горить багаття, свічка, величезна спекотне сонце ... Словом, всередині вас живе постійне джерело тепла і світла. Це джерело - ви самі. Ви освячувати й зігрівати все навколо себе. Згадайте свої відчуття від дружнього рукостискання, від спілкування зі світлими людьми, від своєї симпатії або любові до когось. Згадуйте подібні найприємніші відчуття від чогось світлого і радісного у вашому житті, акумулює їх воєдино і «включайте» всередині себе без приводу, просто так. Настане час, коли подібний стан душі буде приходити до вас не викликане спогадами, а самостійно, притому легко, невимушено і природно. Ви помітите, як люди потягнулися до вас, як поспішають насолодитися спілкуванням з вами. Адже навколо вас тепер є тепло, яскраве світло і приємна добра атмосфера.\nТри головні правила спілкування від Сократа\nХочете знати три основних правила, які, якщо ви будете їх дотримуватися, допоможуть вам досягти певних висот і перемог у спілкуванні з людьми?\n1. Отже, перше правило. Не звинувачуйте людину, але спробуйте його зрозуміти! (Звинувачуючи співрозмовника в чомусь, ви лише викличете в ньому протест ...)\n2. Правило друге. Дайте в розмові співрозмовника задовольнити своє марнославство, допоможіть його внутрішнім достоїнств «вийти» назовні, оцініть їх.\n3. Третє правило. Не наполягайте на своїй точці зору, переконуючи в чомусь співрозмовника, але викличте в ньому щире бажання зробити те, про що ви просите, піти на ваші умови і пропозиції.\nА тепер трохи докладніше про те, чому вище озвучені правила так важливі і першорядні в спілкуванні.\nВступаючи в розмову зі співрозмовником, вибудовуйте свій діалог з ним так, щоб ви говорили не про те, що вас з цією людиною різнить, а про те, де ваші думки з ним схожі максимально. При цьому кілька разів у бесіді акцентуйте увагу на тому, що ви обидва прагнете до однієї мети, можливо лише методи її досягнення у вас різні, але бажання едино (природно, якщо це відповідає дійсності).\nМистецтво побудови діалогу і схиляння співрозмовника «в свою сторону» полягає в тому, щоб домогтися вже на початку бесіди позитивних відповідей для себе. Чим більша кількість слова «так» скаже вам співрозмовник, тим вишуканішим ви вмієте розмовляти з людьми. При слові «так» - відчуження і заперечення у співрозмовника не відбувається. Часте ж «ні» в розмові з психологічної точки зору породжує загальне заперечення у співрозмовника, навіть якщо він готовий був схилитися в вашу сторону в певному питанні. Вся його нервово-м'язової-імпульсна система займе проти вас оборонну позицію. Того чи ви домагалися в переговорах?\nТому пропонуємо тут згадати секрети спілкування, якими володіли в давнину досвідчені психологи та мислителі. Один з наймудріших психологів свого часу і людина, який вивів не одну знакову формулу правильного спілкування - Сократ ніколи не говорив співрозмовникові про те, що він у чомусь не правий. В психології спілкування існує таке поняття, як «сократівський метод», який грунтується на отриманні від співрозмовника стверджувальних і позитивних відповідей. Говорити «по-сократівської», це значить ставити такі питання, на які співрозмовник не міг би не відповісти ствердно, повертати розмову в таке русло, при якому ваш опонент не міг би з вами не погодитися ...\nСлідуючи вищевказаних правил, ви навчитеся отримувати від співрозмовника позитивні відповіді навіть на ті питання, які кілька хвилин раніше викликали у них заперечення і небажання їх вирішувати.


Масло - 300.\nМанки, мак залити водою, поставити на вогонь і почекати, нехай вся вода випарується.\nПриготування Ітак тісто: 0,5.\nРецепт збірний, мак звідси, сир звідси, а тісто звідси, я робила все на малу форму.\nРозпушувач - 1 пакетик (15 г).\nПляцок з яблуками та сиром рецепт приготування.\nТоді 34 рази пропустити через мясорубку.\nЦе тісто вийде більш мapos, яке, крок..\nЗагорніть в харчову плівку і покладіть на 30 хвилин в морозильну камеру. Присипаний борошном вмішайте в нього залишки борошна. Тісто розділіть на 3 рівні частини.\n10 грамів харчового розпушувача, мapos 500 грам просіяного через сито пшеничного борошна і замішайте тісто прямо в мисці 15 грам ванільного цукру, додайте до перетертим інгредієнтів 200 грам розламаного на шматочки. Якого вершкового маргарину 4 столових ложок сметани, перетріть 1 куряче яйце з 200 грамами цукру глибокої миски до однорідної маси за допомогою столової ложки..\nГотуємо біле тісто, крок 2, біле тісто готується за принципом шоколадного тіста..\nКожна окремо загорніть в харчову плівку і покладіть в морозильну камеру на 30 хвилин разом з теркою.\nЗганяйте тісто в мисці руками до густої консистенції. Яким, але мapos, присипаний борошном і замісити його більш круто. Потім перекладіть його на стіл, тісто має бути щільним..\nМаргарин залишиться шматочками, перетерти його повністю не вийде 2 столові ложки сметани і 1 чайну ложку розпушувача 300 грам пшеничного борошна просійте через сито прямо в миску до всіх інгредієнтів. Але так і повинно бути, додайте 2 столові ложки гіркого какао порошку..\nЯкого вершкового маргарину, потім додайте до них 150 грам попередньо підталого. Мapos, для початку в глибоку миску вбийте 2 курячих жовтка і перетріть їх з 200 грамами цукру до однорідної маси за допомогою столової ложки..\nБезмірно солодкими і запаморочливо смачно, сьогодні ми з вами приготуємо пляцок з двох видів тіста. Крок 1, це може бути бісквітне тісто дріжджове. Листкове або пісочне, багаті поєднанням смаків, пляцки печуться з різних видів тіста. Готуємо шоколадне тісто, такі торти тістечка виходять ароматними..\nДо дня поминання, дуже часто такий вид десерту печуть на Різдво. Який дуже поширений на Західній Україні. Зокрема в Закарпаття, на весілля та інші свята, пляцек цей вид тістечка торта. Пляцок пляцки, великдень..\nЯблука чистимо, вирізаємо серединки та нарізуємо дольками, скроплюємо лимонним соком.\nПляцок з яблуками та сиром виходить надзвичайно смачним - пісочне тісто, ніжний сир, яблучка під повітряної шапкою Приготуйте такий пиріг разом.\nБілки збиваємо з рештою цукру до міцних піків.\nКоли вийшов час, тісто виймаємо з холодильника, розрівнюємо по формі, робимо бортики, наколюємо вилкою та ставимо у розігріту до 180 градусів духовку на 15 хвилин.\nСпекти) А потім ше можна полити шоколадом, так буде смачніше в сто раз.


Про підписання Меморандуму про взаєморозуміння між Кабінетом Міністрів України та Урядом Федеративної Республіки Нігерія щодо співробітництва у сфері дослідження та використання космічного простору в мирних цілях | Кабінет Міністрів України\nКабінет Міністрів прийняв рішення щодо підписання Меморандуму про взаєморозуміння між урядами України та Федеративної Республіки Нігерія щодо співробітництва у сфері дослідження та використання космічного простору в мирних цілях.\nМетою прийняття акта є започаткування міжнародного співробітництва з Федеративною Республікою Нігерія в наступних напрямах:\n- дослідження космічного простору, включаючи астрофізичні та планетарні дослідження;\n- дистанційне зондування Землі та космічна метеорологія;\n- супутникова навігація та пов’язані технології й послуги;\n- космічні комунікації, телерадіомовлення та пов’язані з ними інформаційні технології та послуги;\n- охорона космічного середовища, включаючи моніторинг, запобігання та зменшення утворення космічного сміття;\n- космічна інфраструктура та її використання;\n- розробка космічних апаратів та інше.\nвід 27 лютого 2019 р. № 136-р


Коронавірус в Україні – Хворих на коронавірус більше, ніж свідчить офіційна статистика » Слово і Діло\n22 вересня 2021, 04:06\nОфіційна статистика коронавірусної захворюваності не відповідає істині. Швидше за все, хворих в країні значно більше, ніж вважає Міністерство охорони здоров'я.\nПро це заявив головний лікар одного з львівських діагностичних центрів Тарас Жиравецький, повідомляє Telegraf.\n«Якщо офіційні дані МОЗ говорять про п'ять випадків зараження щодня, насправді таких може бути в десять разів більше... Після вихідних лабораторії почали робити більше тестів і моментально кількість нових випадків зросла до п'яти тисяч і більше в день. Неофіційно цифра може досягати та до 50 тисяч нових пацієнтів на добу. Ми розуміємо, що госпіталізують близько 5% від людей, що заразилися. Тому якщо у нас тисячу осіб госпіталізували - мінімум 20 тисяч осіб повинні були захворіти напередодні. Тому що не може з двох тисяч половина людей лягти в лікарню» - розповів він.\nЖиравецький додав, що при збереженні темпів захворюваності на рівні близько шести тисяч нових випадків на день вже через 10-12 днів кількість госпіталізованих на добу дійде до двох тисяч осіб, а смертність - до 200 осіб щодня.\nНагадаємо, лікувальні заклади Львівської області почали розгортати додаткові ліжко-місця через зростання захворюваності коронавірусом.\nВ Україні динаміка рівня госпіталізацій пацієнтів з коронавірусом перевищує норму МОЗ вже в 13 регіонах.\nУ Казахстані виявили штам коронавірусу «Ета» 21 вересня 2021, 10:52


Відокремлений підрозділ "Дубенський фаховий медичний коледж" комунального закладу вищої освіти "Рівненська медична академія" Рівненської обласної ради » Новини » З днем студента\nЮні друзі! Сьогодні у всьому світі відзначають міжнародний День студента.\nУ Дубенському медичному коледжі навчаються найкращі студенти, свідомі свого вибору, відповідальні у навчанні, активні у громадському житті. Кращих з кращих ми традиційно відзначаємо за підсумками конкурсу “Студент року-2016″ .\nЗичимо вам творчого натхнення, наполегливості та успіхів у всіх добрих починаннях, здійснення юнацьких мрій і життєвих планів. Нехай ваші молоді серця наповняться святковим настроєм і радістю. Бажаємо сповна використати найкращі студентські роки, здобути гарні знання і стати кваліфікованими фахівцями. Щастя, злагоди й любові, дорогі студенти!\nЩиро – директор коледжу канд. мед. наук Надія Венгрин.


Що таке шибер в димоході і чи можна його зробити своїми руками\nЯкщо вас цікавить, що таке шибер в димоході, але ви не знаєте, що ховається за трохи дивним і незвичним словом, скажімо просто – це звичайна заслінка, за допомогою якої виконується регулювання тяги.\nЗа допомогою цього пристосування вдається істотно підвищити ефективність печі. Монтується виріб приблизно на рівні першого метра димоходу, оскільки він не утеплюється. А ось на утеплену ділянку встановлювати не рекомендується, оскільки при термічному розширенні труби можливе заклинювання засувки.\nУ цій статті ми детально розповімо, чи дійсно потрібен шибер в димоході, розглянемо, які саме функції він виконує, а також поговоримо про те, як зробити шибер для димоходу своїми руками.\nОсобливості самостійного виготовлення\nЗ її допомогою вдається вручну регулювати перетин труби. Наприклад, повністю перекрити її після закінчення топки, що дозволить забезпечити краще збереження тепла в приміщенні.\nШибером димоходу здійснюється механічне управління, тобто, він висувається або засувається простим рухом руки. Тим самим виконується і регулювання тяги, адже він дає можливість контролювати вихід чадного газу і обсяг надходять потоків повітря.\nТак виглядає класичний шибер\nБагато хто цікавиться, чи потрібен шибер в димоході лазні – найчастіше без нього не обійтися. Відмовляються від цього механізму тільки в тому випадку, якщо для горіння палива необхідний постійний приплив повітря.\nОсновні переваги заслінки з нержавійки\nЯкщо ви вирішили шибер для димоходу з нержавіючої сталі купити, то пам’ятайте, що в більшості випадків подібний виріб виготовляється з нержавійки товщиною в 1 мм. Хоча можливі й більш товсті моделі. Поверхні виробу зазвичай максимально гладка, що дає можливість без особливих проблем усувати накопичилася гар.\nСеред інших позитивних характеристик такої моделі:\nздатність без проблем витримувати температура до 900 градусів;\nстійкість до утворення корозії і різноманітним механічних пошкоджень;\nслабке розширення матеріалу під впливом високих температур.\nЗасувка, виготовлена ??з нержавіючої сталі дає можливість перекривати канал приблизно на 85%, що забезпечує утримання тепла, але не перешкоджає виходу газу. Це дуже важливо, як в лазнях, так і в житлових будинках, оскільки забезпечує безпеку перебування в них.\nТак виглядає процес горіння при відкритому шибері\nА так – при закритому\nА ось шибери чавунні для димоходу, купити які можна навіть на ринку, також досить якісні і надійні, хоча сьогодні використовуються вже значно рідше. Обумовлено це їх великою вагою, через що вони можуть встановлюватися тільки в потужних, капітальних цегляних трубах. Саме тому фахівці рекомендують орієнтуватися на сталеві різновиди.\nРізні види вироби та способи їх розташування\nПрийнято використовувати два типи заслінок – засувка і поворотний, той і інший встановлюється безпосередньо в димовідвод, але вони мають певні відмінності один від одного.\nЦе горизонтальна пластина, при необхідності всувають і висувний, за допомогою якої змінюється перетин труби. Рекомендована для установки в цегляних димоходах.\nСеред таких заслінок зустрічаються моделі з вирізаною частиною. Це необхідно для того, щоб навіть якщо власник випадково повністю перекриє канал, в ньому все одно здійснювалося рух повітря, диму і чадного газу. Що відповідає всім вимогам безпеки.\nШибер поворотний для димоходу також управляється руками, тобто, при необхідності провертається в ту чи іншу сторону. Подібне виріб являє собою звичайну пластину, яка кріпиться на провертати трубку – це і є привід. Тобто, користувачеві не потрібно засовувати або висувати пристосування, а тільки провертати його, тим самим відкриваючи або закриваючи канал виходу диму.\nКонкретний тип вироби підбирається виходячи з того, яка саме труба встановлена ??в печі. Однак потрібно пам’ятати, що поворотні різновиди менш надійні. Вони монтуються тільки в тому випадку, якщо перший варіант встановити не виходить – наприклад, немає місця для висунення.\nІ той, і інший тип монтується зазвичай на першому метрі труби для виходу диму. Тепер ви знаєте, для чого потрібен шибер в димоході і яких типів він буває.\nДе ставити шибер ви вже знаєте. Купити це пристосування можна в спеціалізованих будівельних магазинах. Ціна залежить від розміру, типу конструкції.\nОднак якщо ви не готові платити гроші за цей виріб, його можна виготовити самостійно. Як швидко, просто і з мінімальними витратами сконструювати шибер для димоходу своїми руками ми розповімо в цьому розділі, а додаткове відео дозволить краще засвоїти всі особливості створення пристосування.\nНічого складного в цьому немає, навіть якщо у вашій печі або каміна сконструйований димохід з сіткою для каменів і шибером. Крім того, такі навички будуть корисні, якщо купити пристосування не представляється можливим з однієї простої причини – в магазині немає нічого підходящого саме для вашої труби.\nНайбільш поширений варіант конструювання заслінки – використання нержавіючої сталі. З цього матеріалу вийде найбільш довговічний виріб. Тим більше, такий шибер димоходу можна буде встановити на 2 поверсі, якщо конструкція плити і труби дозволить, а кінцева ціна виявиться нижче вартості обладнання, придбаного в магазині.\nПослідовність дій буде наступною:\nспочатку викладається перший ряд труби для відводу диму;\nдругий ряд повинен мати пази, габарити яких відповідає товщині засувки;\nтакож в цеглі обов’язково передбачається невеликий виріз під ручку;\nвиріб можна використовувати готове, куплене в магазині;\nтакож його можна створити з нержавіючої сталі – спочатку зварити з відповідних куточків рамку, а потім вже вставити в них лист нержавійки, попередньо перевіривши, щоб він рухалася максимально вільно, і приварити зручну ручку.\nПорада! Якщо ви не впевнені, що здатні впоратися з усіма роботами самостійно, запросіть для цього професійного пічника. Пам’ятайте, що від якості виготовленої засувки і її монтажу залежить не тільки рівень обігріву приміщення, а й ваша безпека! Це ж стосується і питання, як зробити шибер в сталевій трубі димоходу.\nЯкщо ви вирішили зробити трубу для відводу диму самостійно, особливу увагу приділяйте якості кладки цегли. Важливо, щоб кожна цеглина був підігнаний до іншого максимально щільно, а при появі щілин їх слід обов’язково закладати, використовуючи для цього глиняну суміш.\nТакий тип вироби більш складний у виготовленні. Послідовність дій при створенні поворотної заслінки наступна:\nспочатку проводяться виміри всередині труби;\nорієнтуючись на отримані дані, готується рамка;\nдля її створення підійде куточок з нержавіючої сталі, ширина полки якого становить від трьох до чотирьох сантиметрів;\nгоризонтальна частина спирається на цеглу, а вертикальна – входить безпосередньо в димохід;\nна протилежних сторонах куточка висвердлюється п’ятиміліметровий отвір, в якому буде розташована направляюча;\nдалі готується пластина з нержавіючої сталі – її розміри повинні бути на пару міліметрів менше внутрішніх розмірів рамки, що дозволить уникнути заклинювання при нагріванні металу;\nдля осі, що забезпечує поворот пластини, слід використовувати сталевий дріт, надійну фіксується в куточку;\nпри монтажі переконайтеся, що вісь надійно закріплена і не бовтається – можливо, доведеться додатково встановити втулки;\nпластину приварити до осі строго по центру;\nзавершальний етап – створення ручки, яка буде кріпитися на поворотну вісь.\nТак працює камінний шибер – відео\nЯк бачите, процес самостійного виготовлення засувки щодо трудомісткий і вимагає від вас певної вправності і використання якісних, надійних матеріалів. Пам’ятайте, що від того, наскільки добре ви зробите пристосування, залежить ваше життя.\nНі в якому разі і ні за яких умов не закривайте повністю отвір, навіть якщо дрова перегоріли, а попіл ще тліє – ви можете не відчувати чадного газу, але він все одно буде виділятися.\nЩо таке шибер в димоході і чи можна його зробити своїми руками Ссылка на основную публикацию\nПідключення поверхневого насоса до свердловини своїми руками: ел схема, фото, відео інструкція\nВажливим етапом в облаштуванні приватного будинку є забезпечення побудови ...\nЗастосування керамзиту в будівництві\nБільшість людей чули про даному будівельному матеріалі, але мало хто знає, ...\nБоротьба з бур’янами восени – наскільки вона ефективна\nБоротися з бур'янами восени просто необхідно. Особливо цей час підходить ...\nУсе незвичайні способи посадки картоплі перерахувати в даній статті не ...


Еволюція особистості М. Фуко - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nЕволюція особистості М. Фуко\nЯ вже зазначав, що в своїх останніх статтях Фуко приписує Платону створення концепції «епімеліі» - буквально «турботи про себе», на походження якої, на думку Фуко, вплинули політичні установки Платона: вміння піклуватися про себе було попередньою умовою турботи про інших ( тобто політичної дії). Але в зв'язку з цим мимоволі згадується імператив матері Фуко, що любила повторювати: «Що важливо, так це керувати самим собою» [153. С. 396]. Однак, мабуть, більш істотно, що Фуко ріс в атмосфері очікування Другої світової війни. Масштабність подій цього часу, ймовірно, обумовила і значущість, і характер проблем, що хвилювали Фуко все життя. Ось як він сам в дорослому стані відрефлексувати цей момент. «Загроза війни, - згадує Фуко, - була нашим горизонтом, рамкою нашого існування. Саме відбуваються в світі події - в набагато більшому ступені, ніж сімейне життя, - були субстанцією нашої пам'яті. Я кажу "нашої", тому що впевнений, що більшість хлопчиків і дівчаток в той момент мали подібний досвід. Наша приватна життя дійсно була під загрозою. Може бути, тому-то я і зачарований історією і ставленням, яке існує між особистим досвідом і тими подіями, у владу яких ми потрапляємо. Думаю, це і є вихідна точка мого теоретичного бажання »[Цит. по: 153. С. 397]. Звернемо увагу на два пункти: інтерес до історії і проблему участі в ній; ми побачимо, що обидва вони дозволяють зрозуміти одне з основних напрямків інтелектуальних пошуків Фуко.\nЯкщо мати на увазі період навчання у вищій школі (Фуко навчався в Парижі у Вищій нормальній школі), то інтерес Фуко до історії доповнюється, з одного боку, захопленням (під впливом свого викладача, філософа Ж. Іполита) філософією, перш за все гегельянській, з інший - відносно короткочасним (приблизно два роки) ходінням в марксизм. Гегель і Маркс, точніше Їхніх методи реконструкції абсолютної ідеї духу і капіталу, згадуються, коли читаєш дослідження Фуко з археології знань, а марксизм - коли намагаєшся зрозуміти суспільну діяльність Фуко і його ставлення до буржуазного суспільства. У 1978 р свій альянс з компартією, на збори якої він навіть не ходив, Фуко являє таким чином: «Для мене політика була певним способом виробляти досвід в дусі Ніцше або Батая. Для того, кому після війни було двадцять років, тобто для того, хто не був захоплений світом подій і мораллю, властивої такій ситуації, як війна, - чому ж для нього могла бути політика, коли мова йшла про вибір між Америкою Трумена і Радянським Союзом Сталіна? Або між старим французьким Відділенням робочого інтернаціоналу і християнськими демократами? Разом з тим для багатьох з нас, для мене - в усякому разі, було абсолютно очевидно, що положення буржуазного інтелектуала, належного функціонувати в якості викладача, журналіста або письменника всередині цього маленького світу, - це щось огидне і жахливе. Досвід війни <...> з очевидністю показав нам термінову, нагальну необхідність чогось іншого, ніж те суспільство, в якому жили, суспільство, яке допустило нацизм, яке лягло перед ним, стати повіями себе з ним <...>. Та й то, що було після Визволення <...>, - через всього цього в наших душах міцно засіло бажання чогось зовсім іншого: не просто - іншого світу або суспільства іншого типу, але бажання бути іншими нам самим - бути абсолютно іншими, в зовсім іншому світі, відповідно до абсолютно іншими відносинами. <...> Ми добре розуміли, що від того світу, в тотальному несприйнятті якого ми жили, гегелівська філософія відвести нас не могла; що якщо ми бажали чогось зовсім іншого, то повинні були шукати й інші шляхи; але від цих інших шляхів - ми вимагали від них, щоб вони вели нас - куди? - Якраз до того, що і було, як ми вважали, у всякому разі, - в демонстраціях »[Цит. по: 153. С. 401].\nКритичний і бунтарський дух Маркса відчувається і в оцінці Фуко сучасного суспільства і в тих його громадських починаннях, якими він відомий. Але для нас, мабуть, більш цікава паралель установок Маркса на переробку суспільства, а не тільки його пояснення, і переконання Фуко про те, що наукове знання є умовою зміни світу. «Що розум, - пише Фуко, - відчуває як свою необхідність або, скоріше, що різні форми раціональності видають за те, що є для них необхідним, - на основі всього цього цілком можна написати історію і виявити ті сплетення випадковостей, звідки це раптом виникло ; що, однак, не означає, що ці форми раціональності були ірраціональними; це означає, що вони грунтуються на фундаменті людської практики і людської історії, і, оскільки речі ці були зроблені, вони можуть - якщо знати, як вони були зроблені, - бути "і перероблені" »[153. С. 441].\nАле якщо хтось подумає, що Фуко був тільки послідовним гегельянцем і марксистом, то він помилиться. Зазначені тут гегельянської і марксистські установки і цінності не були єдиними, поряд з ними Фуко сповідував зовсім інші - персоналістичні і частково екзистенційні. Уже в Вищій нормальній школі, крім марксизму, Фуко займається феноменологією і екзистенціалізму. Для такого інтересу у нього було достатньо підстав: він гостро переживав свою гомосексуальну статеву орієнтацію, не завжди справлявся зі своєю психікою, напружено шукав свій шлях у житті. «Сказати, - пише С. Табачнікова, - що студентські роки були для Фуко складними, - значить не сказати нічого. Сам він говорив про них як про "часом нестерпних". Знали його в ці роки згадують про нього як про "хворобливого вигляду юнакові", дуже самотньому і навіть "дикувато". Йому так і не вдається звикнути до студентських формам гуртожитку. Його стосунки з іншими дуже непрості і часто конфліктні. Він веде себе надзвичайно агресивно, постійно висміює своїх однокашників і задирає їх, провокуючи сварки. Він знає про свою винятковість і не пропускає нагоди її продемонструвати. Ясна річ, скоро його починають ненавидіти і вважати мало не божевільним. У 1948 році до його дивним витівок додаються неодноразові серйозні спроби, а також інсценування самогубства »[153. С. 403].\nЙмовірно, на грунті вивчення екзистенціалізму і феноменології, а також усвідомлення власного досвіду життя, Фуко, правда значно пізніше, приходить до ідеї роботи над собою, орієнтованої на конституювання себе ( «виривання себе у себе») і «вислуховування» особистого через суспільне. «Ідея деякого досвіду-межі, функцією якого є виривати суб'єкта у нього самого, - пише Фуко, - саме це і було для мене важливим в читанні Ніцше, Батая і Бланшо; і саме це призвело до того, що якими б академічною, вченими і нудними не були книги, які я написав, я завжди писав їх як свого роду прямі досліди, досліди, функція яких - виривати мене у мене самого і не дозволяти мені бути тим же самим, що я є »[Цит. по: 153. С. 411]. А в 1981 р в бесіді ( «Так чи важливо мислити?») Фуко говорить: «Кожен раз, коли я намагався виконати ту чи іншу теоретичну роботу, це відбувалося з елементів мого власного досвіду, завжди знаходилося в співвідношенні з процесами, які, наскільки я бачив, розгорталися навколо мене. Саме тому, що, як мені здавалося, я розпізнавав в речах, які я бачив, в інституціях, з якими мав справу, в моїх відносинах з іншими - тріщини, глухі поштовхи, різні дисфункції, - саме тому я і приймався за деяку роботу, свого роду фрагменти автобіографії »[Цит. по: 153. С. 406]. Чи не правда, ці роздуми нагадують думки молодого Маркса?\nІнтелектуальна розвилка і вибір шляху. У цьому пункті може виникнути закономірне питання: а яким чином Фуко теоретично з'єднує гегельянство-марксизм з феноменологією-екзистенціалізму? Перший підхід, наприклад, в якості вихідної реальності вважає або розгортається абсолютну ідею, або суспільну практику, в якій суб'єкти (особистість) виступають лише матеріалом; другий підхід, навпаки, кладе в основу реальності саме особистість і її свідомість. Спочатку Фуко схилявся до пріоритету суб'єктивного підходу. Він виступає з ідеєю «антропологічного проекту», але, правда, одночасно намагається витлумачити особистість в марксистських поняттях (відчуження та ін.). Однак дуже скоро Фуко різко змінює орієнтацію: повністю відмовляється від другого підходу на користь першого. Можливо, в прийнятті цього рішення зіграло роль міркування «по Канту», тобто зрушення з «обумовленого на умови»: що, питається, детермінує поведінку і свідомість особистості, якщо не мова, практика та інші культурно-історичні освіти? Обговорюючи цей поворот у творчості Фуко, С. Табачнікова пише: «Тільки в одному місці знаходимо слова, які могли б допомогти зрозуміти, як для Фуко поєднувалися ці два способи думки:" ... якщо ця суб'єктивність божевільного є одночасно і покликанням світом, і занедбаністю в нього, то не у самого чи світу слід просити секрет цієї загадкової суб'єктивності? "» Ось тут ми підходимо, можливо, до суті тієї трансформації, яку зазнала думку Фуко на рубежі 1950-1960-х рр .: починаючи з Історії божевілля ( «Історія безумства в класичну епоху», 1961. - В.Р.) він не просто відмовляється від того, щоб ставити питання про «людину» і про «суб'єктивності» в екзистенційно-феноменологічних або в марксистських термінах, - він взагалі перестає мислити в термінах суб'єктивності, тим більше - шукати її «секрети» де б то не було і в чому б то не було. Фуко йде від екзистенціалістські онтології «початкового присутності», «присутності-у-світі», як йде він і від марксистської онтології «відчуження», залишаючи колишні теми хіба що в якості мішеней для нападок. Іде, здавалося б, радикально і рішуче. Чи не для того, проте, щоб перейти до якої б то не було іншого, але стоїть в тому ж ряду, формі думки про людину. Завдання побудови «антропології конкретної людини» обертається особливого роду історичним аналізом і критикою самих розумових і культурних передумов, в рамках яких тільки й міг виникнути такий проект, - критикою, яка, по суті справи, шукає можливість для самої думки бути іншою. Це і є народження того, що дослідники назвуть потім «машиною філософствування» Фуко, а він сам буде називати «критичним методом», або «критичної історією», або - одним словом - «археологією» [Цит. по: 153. С. 423].\nТут я не можу втриматися від зіставлення вибору Фуко з аналогічним перевагою мого вчителя Г.П. Щедровицького і його групи в середині-кінці 1950-х рр. Слідуючи за А. Зінов'євим, Щедровицький поділяв в той час основні методологічні установки марксизму, але одночасно співпрацював з психологами в семінарі «Психологія мислення і логіки», який в Інституті психології вів П.А: Шевирьов. Опинившись перед схожим вибором - покласти в основу реальності мислення, розглядаючи його як культурно-історична освіта, або, навпаки, мислячого психологічного суб'єкта, Щедровицький ні хвилини не вагається, вибираючи перше. Практично вже в кінці свого творчого шляху він ще раз декларує цей вибір, полемізуючи з усіма своїми опонентами. Ось відповідний фрагмент з лекції з історії Московського методологічного гуртка, прочитаної Щедровицьким в 1989 р\n«Сагатовский колись, після 1961-1962 рр. сформулював це в дискусії зі мною дуже точно і прямо: "Георгій Петрович, ахінею ви несете. Є люди, які мислять, але немає мислення і немає ніякої діяльності". Люди - це реальність, і люди іноді думають, іноді діють, іноді люблять. Це і є реальність. Психологізм тут виражений філософськи гранично точно ... Можна реалізувати мислення на людях, а можна на змішаних системах людей і машин. Головне - що є мислення, а на чому воно реалізується - неважливо ... треба зрозуміти, що світ людей, або люди як такі з їх психологією, є вторинний світ, реалізація світу мислення і діяльності, і якщо ми хочемо закономірно все це зрозуміти і уявити, ми повинні розглядати світ мислення і діяльності, а не мир людей, оскільки люди є випадкові епіфеномени світу мислення і діяльності ...\nОтже, основна проблема, яка постала тоді, в 50-і роки - звучить вона дуже абстрактно, я б навіть сказав схоластично, не боюся цього слова, - це проблема: так де ж існує людина? Чи є він автономної цілісністю або він тільки частинка всередині маси, що рухається за законами цієї маси? Це одна форма цього питання. Інша - творчість. Чи належить воно індивіду або воно належить функціональному місцю в людської організації та структурі? Я на це питання відповідаю дуже жорстко: звичайно, не індивіду, а функціональному місцю! .. Стверджується проста річ: є деяка культура, сукупність знань, які транслюються з покоління в покоління, а потім народжується - ортогонально до всього цього - людина, і або його з'єднають з цим самим духом, зроблять дух доступним, або не з'єднають ...\nМислення було покладено як нова реальність в світ, реальність, окрема від реальності матерії і протистоїть їй. І було заявлено, що це особлива субстанція, існуюча в соціокультурному просторі. Тим самим було подолано психологізм, або натуралізм »[179. С. 56-57].\nВ цілому Фуко робить схожий крок, з однією поправкою: він не редукує подібно Щедровицький суб'єкта до функціонального елементу діяльності та мислення, а ставить собі за мету показати, що суб'єкт не тільки є похідним від мови і суспільної практики і саме в цій своїй якості і повинен бути узятий в аналізі, але також істота змінюється. Пояснюючи в 1981 р свій вибір і підхід, Фуко пише: «Я спробував вийти з філософії суб'єкта, проробляючи генеалогію сучасного суб'єкта, до якого я підходжу як до історичної і культурної реальності; тобто як до чогось, що може змінюватися <...>. Виходячи з цього спільного проекту можливі два підходи. Один із способів підступитися до суб'єкта взагалі полягає в тому, щоб розглянути сучасні теоретичні побудови. У цій перспективі я спробував проаналізувати теорії суб'єкта (XVII і XVIII століть) як говорить, що живе, працює істоти. Але питання про суб'єкта можна розглядати також і більш практичним чином: відправляючись від вивчення інститутів, які зробили з окремих суб'єктів об'єкти знання і підпорядкування, тобто - через вивчення лікарень, в'язниць ... Я хотів вивчати форми сприйняття, які суб'єкт створює по відношенню до самому собі »[Цит. по: 153. С. 430].\nПоняття діспозітіва і оцінка суспільних феноменів. Якщо продумати логіку творчої думки Фуко, то можна намітити наступну схему. Здійснивши кардинальний вибір на користь культурно-історичної реальності, Фуко почав з аналізу того, що лежало як би на поверхні -з мови і речей (багато хто, напевно, пам'ятають його відому книгу «Слова і речі»). З цього виникає інтерес Фуко до дискурсу, який спочатку розумівся просто як висловлюються мова про речі і світі. Однак вже у вихідному пункті аналізу у Фуко мався на увазі особливий контекст існування мови і речей, а саме суспільна практика, яка розглядалася, з одного боку, в історичному та культурному планах, з іншого - в соціальному, як стосунки влади і управління. Продовжуючи порівняння, зазначимо, що Щедровицький і його послідовники під впливом логічних досліджень почали з аналізу знань і мислення, які теж бралися в контексті історичної суспільної практики.\nПотім цілком у дусі вимог кантіанського розуму Фуко переходить до аналізу тих умов, які обумовлювали існування (життя) мови і речей. Дослідження Фуко показують, що це, по перше, правила, що нормують висловлюються мова, по-друге, практики, в яких речі і правила складаються і функціонують.\nПриблизно в цей же час представники Московського методологічного гуртка від аналізу знань і мислення переходять до аналізу діяльності, всередині якої і знання і мислення тлумачаться як елементи.\nЧерговий в логічному відношенні крок Фуко - перехід в пошуках детермінант і умов (тепер вже відносно правил і практик) до аналізу владних відносин. Фуко замикає всі три шари аналізу, як я зазначав вище, на основі поняття діспозітіва, який найбільш докладно розглянуто їм на матеріалі історії сексуальності. Щедровицький замикає свої шари дослідження спочатку на ідею діяльності (вона оголошується вихідної реальністю), потім на ідею «миследеятелиюсті», яка крім планів діяльності та чистого мислення містить план комунікації (тобто теж деякий соціальний аспект).\nВикористовуючи поняття діспозітіва, дискурсу, владних відносин і ряд інших (одночасно констітуіруя їх), Фуко, як я зазначав, робить аналіз цілого ряду феноменів (божевілля, сексуальності і т.п.), які виступають одночасно як культурно-історичні та індивідуально-психічні освіти . Наприклад, він показує, що сучасне розуміння сексуальності виникає під впливом таких формувалися в XVII-XVIII ст. практик, як християнська сповідь, медичний та педагогічний контроль, практика покарання злочинців, причому, у всіх них посилюються репресивні та контрольні елементи. З точки зору Фуко, все це дозволило поширити владні відносини на нові області людської поведінки. В результаті проведеного аналізу Фуко вдалося показати, що сексуальність не їсти натуральне явище і лише частково має біологічну природу; навпаки, сексуальність - явище культурно-історичне і навіть соціотехніческое, оскільки його визначають соціальні практики і відносини. Одночасно Фуко приходить до висновку про те, що сексуальність патологічна в своїй основі і є інструментом влади і придушення людини. Але, як я також відзначав, «пізній Фуко» відмовляється від того типу реконструкції, який намітив в зрілі роки.\nПерегляд цінностей. Рух до «філософії порятунку». Чому ж Фуко в останній період своєї творчості намічає інший спосіб реконструкції історії незалежно від форми власності явищ? Можна виділити щонайменше дві обставини, що зумовили таку трансформацію.\nперше обставина було пов'язано з тим, що, усвідомлюючи власну суспільну практику і свої цінності, Фуко рішуче розлучається з марксистської установкою на переробку світу. Замість цього він виробляє новий підхід. Фуко не відмовляється нести посильну відповідальність за хід суспільних подій та історії, але вважає, що це можливо лише за певних умов. Необхідною умовою громадської активності особистості, стверджує тепер Фуко, є уважне вислуховування історії і. суспільної реальності, щоб зрозуміти, як і в якому напрямку діяти. Тільки в цьому випадку можна сподіватися вписатися в хід історії і вплинути на неї. У статті «Що таке просвітництво?» Фуко пише: «Я хочу сказати, що ця робота, вироблена з нашими власними межами, повинна, з одного боку, відкрити область історичного дослідження, а з іншого - почати вивчення сучасної дійсності, одночасно відстежуючи точки, де зміни були б можливі й бажані, і точно визначаючи, яку форму повинні носити ці зміни. Інакше кажучи, ця історична онтологія нас самих повинна відмовитися від усіх проектів, що претендують на глобальність і радикальність. Адже на досвіді відомо, що домагання вирватися з сучасної системи і дати програму нового суспільства, нової культури, нового бачення світу не призводять ні до чого, крім відродження найбільш небезпечних традицій »[161. С. 52].\nА ось ще одне міркування Фуко, важливе для розуміння його нової позиції, тепер уже про лівих інтелектуалів. «Довгий час, - говорить Фуко в одній із розмов 1976 р - так званий" лівий "інтелектуал брав слово - і право на це за ним визнавалося - як той, хто розпоряджається істиною і справедливістю. Його слухали - або він претендував на те, щоб його слухали, - як того, хто представляє універсальне. Бути інтелектуалом - це означало бути трохи свідомістю всіх. Думаю, що тут мали справу з ідеєю, перенесеної з марксизму, причому марксизму опошлений ... Інтелектуал, мовляв, виступає ясною і індивідуалізованої фігурою тієї самої універсальності, темної і колективною формою якої є нібито пролетаріат. Ось уже багато років, однак, інтелектуала більше не просять грати цю роль. Між теорією і практикою встановився новий спосіб зв'язку. Для інтелектуалів стало звичним працювати не в сфері універсального, виступаючого - зразком, справедливого і істинного для всіх, але в певних секторах, в конкретних точках, там, де вони виявляються або в силу умов роботи, або в силу умов життя (житло, лікарня, притулок, лабораторія, університет, сімейні або сексуальні відносини) ». «Така, - коментує С. Табачнікова, - розгортається в конкретних областях, або, як каже Фуко, - на" майданчиках ", робота дозволяє або повинна дозволяти інтелектуалу - і саме тут для нього і відбувається поєднання громадянського і власне філософського -" диагносцировать даний ". Що повинно полягати не в простому виділення характерних рис того, що ми таке є, але в тому, щоб, слідуючи сьогоднішнім лініях надлому, намагатися схопити, через що і яким чином те, що є, могло б не бути більше тим, що є. І саме в цьому сенсі опис має робитися завжди відповідно свого роду віртуальному розлому, який відкриває простір свободи, що розуміється як простір конкретної свободи, тобто - можливої ??зміни »[153. С. 391].\nДруге обставина була не менш вираженою. Застосування розробленого Фуко методу «критичної історії» призводило до такої картині дійсності, в якій особистість і її поведінка були повністю обумовлені соціальними відносинами і реальністю. Виходило, що людина може тільки плисти за течією, слідуючи невблаганним законам суспільного та історичного розвитку. Але цей висновок з власних досліджень ніяк не міг влаштувати Фуко, який зі студентських років не просто співчував філософії екзистенціалізму та феноменології, але і був дуже активною суспільною фігурою. Однак і це не все. Був ще один момент, для філософа, може бути, навіть більш важливий. Уявлення про світ і людину, отримані Фуко, не дозволяли йому зрозуміти, а як він повинен жити сам, в чому полягає його «шлях до порятунку».\n«Філософія порятунку» - це така філософія, яка не тільки дає осмислення людського буття, а й говорить, яка мета життя будь-якої людини, не виключаючи, природно, і самого творця даної філософії, а також як цю мету реалізувати. Уже філософія Платона може вважатися такою. У ній мета життя людини і самого Платона задається ідеєю здобуття божественного світу ідей за допомогою занять філософією і вдосконалення себе і навколишнього земного життя. Філософія М. Мамардашвілі - один з відомих мені останніх варіантів «філософії порятунку». Наприклад, Мамардашвілі в своїх «Лекціях про Пруста» трактує свою філософську роботу як особливий духовний досвід порятунку, в ході якого він усвідомлює і відкриває інший світ (світи) і вчиться жити в ньому. Мамардашвілі творчість Пруста тлумачить як певний духовний пошук, який проробляється Прустом на свій страх і ризик, як життєве завдання; не як міркування, не як побудова естетичної або філософської концепції, а саме як завдання, яке древні називали порятунком.\nОднак уже Аристотель, що вийшов, як відомо, зі школи Платона, створює філософську систему, в якій немає прямої вказівки, як жити самому філософу. І уявлення Фуко, розвинені в основних його роботах, не відповідали на подібне питання. Але Фуко тяжів до того, щоб отримати відповідь на питання про те, як йому жити, саме у власній філософській системі. В останній період своєї творчості він наполегливо шукає вирішення цієї задачі, яка з'єднується в його свідомості з проблемою подолання людиною соціальної обумовленості. Не можна сказати, що це йому вдалося, але у всякому разі кілька важливих ходів він намічає.\nСеред практик, що конституюють людини, Фуко знаходить (відкриває) такі, які допомагають людині змінюватися і розвиватися . Ці практики Фуко називає «практиками (техніками) себе», вважаючи, що навіть моральна поведінка людини не могло сформуватися без їх впливу. «Якщо дотримуватися, - пише Фуко, - відомих положень Хабермаса, то можна як ніби-то розрізнити три основні типи технік: техніки, що дозволяють виробляти речі, змінювати їх і ними маніпулювати; техніки, що дозволяють використовувати системи знаків; і, нарешті, техніки, що дозволяють визначати поведінку індивідів, наказувати їм певні кінцеві цілі і завдання. Ми маємо, отже, техніки виробництва, техніки сигніфікації, або комунікації та техніки підпорядкування. У чому я мало-помалу усвідомив, так це в тому, що у всіх суспільствах існують і іншого типу техніки: техніки, які дозволяють індивідам здійснювати - їм самим - певне число операцій на своєму тілі, душі, думках і поведінці, і при це так, щоб виробляти в собі деяку трансформацію, зміна і досягати певного стану досконалості, щастя, чистоти, надприродної сили. Назвемо ці техніки техніками себе. Якщо хотіти зробити генеалогію суб'єкта в західній цивілізації, слід враховувати не тільки техніки підпорядкування, але також і "техніки себе" ... Я, можливо, занадто наполягав на техніках підпорядкування, коли вивчав лікарні, в'язниці і так далі. Звичайно, те, що ми називаємо "дисципліною", має реальну значимість в інститутах цього типу. Однак це лише один аспект мистецтва управляти людьми в наших суспільствах. Якщо раніше я вивчав поле влади, беручи за точку відліку техніки підпорядкування, то тепер, в найближчі роки, я б хотів вивчати відносини влади, вирушаючи від "технік себе" ... Я не думаю, щоб могла існувати мораль без деякого числа практик себе . Буває так, що ці практики себе виявляються зчепленими зі структурами кодексу - численними, систематичними і примусовими. Буває навіть, що вони майже стушевиваются на користь цієї сукупності правил, які і починають виступати потім як сутність моралі. Але трапляється також, що ці практики утворюють найважливіший і найактивніший осередок моралі, і що саме навколо них розгортається міркування. В цьому випадку практики себе набувають форму мистецтва себе, щодо незалежного від моральних законів. Християнство дуже помітним чином посилило в моральному міркуванні принцип закону і структури кодексу, навіть якщо практики аскетизму і зберігали в ньому дуже велике значення »[Цит. по: 153. С. 431, 315].\nУ зв'язку з таким рішенням виникають два принципових питання: хіба самі «техніки себе" не обумовлені і яким чином вони долаються? Як Фуко відповідає на друге питання, можна зрозуміти на матеріалі тієї ж моралі. В одній із розмов він говорить: «Пошук такої форми моралі, яка була б прийнятна для всіх - в тому сенсі, що всі повинні були б їй підкоритися, - здається мені чимось катастрофічним». Цьому Фуко протиставляє «пошук стилів існування, настільки відрізняються один від одного, наскільки це можливо», пошук, який ведеться в «окремих групах» [Цит. по: 153. С. 438].\nІнший крок у пошуках вирішення проблеми полягав у принциповому аналізі обумовленості, починаючи з соціальної та історичної, закінчуючи обумовленістю в сфері мислення самого Фуко. Слідом за М. Хайдеггером Фуко не переставав підкреслювати, що справжнє мислення - це щоразу нове мислення, що правильна думка унеможливлює мислити по-старому. Взагалі мислення для Фуко виступає в якості тієї точки опори, використовуючи яку, людина може змінити себе, перетворити, вивести за межі соціальної та історичної обумовленості. «Ця критична установка, - пише С. Табачнікова, - яку Фуко називає ще" установка-межа ", з очевидністю виходить за рамки чисто епістемологічної критики або аналітики влади, оскільки аналіз форм знання і інституційних практик тут є лише умовою можливості та інструментом критики форм суб'єктивності і їх трансформації ... Якщо для Канта, нагадує Фуко в роботі "Що таке Просвітництво?", основне питання полягало в тому, щоб "знати, які кордону пізнання має відмовлятися переступати", то для нього самого питання це трансформується в питання про тому, "яка - в тому, що нам дано як загальне, необхідне, обов'язкове, - частка одиничного, випадкового і що йде від довільних примусів". Йдеться, отже, йде про те, щоб критику, що відправляється в формі необхідного обмеження, трансформувати в практичну критику у формі можливого подолання »[153 / С. 440-441].\nАле як все-таки бути з особистим спасінням? Прямої відповіді на це питання в роботах Фуко я не знайшов, але непрямий начебто полягає в наступному. Порятунок, в розумінні Фуко, полягає не в отриманні десь Там якоїсь справжньої реальності, а в гідному філософа і людини спосіб життя Тут. Гідність життя по Фуко в тому, щоб правильно мислити, долати соціальну та історичну обумовленість, вносити посильний вклад в спільне життя людей, робити з себе своєрідний витвір мистецтва. «Питання, - писав Фуко, - полягав у тому, щоб знати, як направляти своє власне життя, щоб надати їй якомога більше прекрасну форму (в очах інших, самого себе, а також майбутніх поколінь, для яких можна буде послужити прикладом). Ось те, що я спробував реконструювати: освіта і розвиток деякого практикування себе, метою якого є конституювання самого себе в якості творіння свого власного життя »[Цит. по: 153. С. 315]. Чому твір мистецтва? Можливо, тому, що саме в мистецтві твору можна надати будь-яку мислиму форму (в даному випадку надати потрібну форму власного життя), а також тому, що в реальності мистецтва досяжний ідеал, але ж для раціональної особистості досягнення ідеалу і є втішна форма порятунку.\n16. Від сучасної особистості до особистості "можливої"\nАж до середини XX в. «Конструкція» особистості працювала цілком успішно. Але починаючи з цього періоду або ще раніше, різко змінюються умови, назріває криза культури. Європоцентристські світовідчуття відходить на задній план, замість нього формується широке культурологічне світовідчуття, яке потребує визнання самоцінності різних культур. Складається нова цивілізація, в рамках якої затверджуються як правомірні самі різні конфесії, езотеричні вчення, бачення і світовідчування. Починаючи з І. Канта йде критика натуралістичного бачення дійсності, яка не могла не призвести до визнання різних реальностей замість однієї - фізикалістськи. І в практичному відношенні людина вчиться новим формам життя: не відмовляючись від себе, він вчиться визнавати бачення і реальності інших людей, будувати з ними спільну діяльність.\nЦі глобальні зміни в свою чергу призводять до зміни розуміння особистості. Відбувається відмова від субстанциального її розуміння, вона перестає розумітися онтологічно. Сучасне розуміння особистості поступово починає включати в себе різні розуміння і концепції. Особистість - це не тільки те, що є в людині, а й знання про людину, і рефлексія, і «твір себе людиною», про що свого часу писав Ф.М. Достоєвський. Інший не менш важливий момент - прийняття принципу, який можна назвати принципом «особистісної відносності». Дійсно, як поєднати визнання різних бачень і світовідчуття з визнанням дійсності, з визнанням єдності життя на Землі, з можливістю встановлення об'єктивної істини? Відповідно до принципу «особистісної відносності» в дійсності потрібно розрізняти щонайменше два плани: соціетальний і вітальний.\nСоціетальний план - Загальний для всіх людей, він обумовлений економікою, виробництвом, соціальними системами, тобто реальним взаємодією людей, їх взаємозалежністю. Тільки в цьому плані явища можуть бути описані в рамках уявлення про одну реальності - об'єктивної і загальнозначущої для всіх людей. Прикладами такого підходу є моністичні світогляду - матеріалізм і ідеалізм: один все зводить до природи і матерії, інший - до духу.\nвітальний план - Специфічний для кожної людини або «суб'єкта» (групи, субкультури), він обумовлений індивідуальною культурою, життєвим досвідом, формою буття. Хоча кожна людина ( «суб'єкт») знаходиться в реальній взаємодії з іншими людьми, одночасно він може реалізувати свій індивідуальний шлях життя. Одна людина вірить в Бога і живе відповідно до релігійних вимог. Інший - атеїст і живе в світі раціональних відносин. Але і віруючий може бачити і жити абсолютно по-різному: християнин - одним чином, а буддист - іншим. Виходить, що на одному рівні (соціетальном) досвід життя у всіх людей однаковий і, отже, істина одна (американський експериментатор-психотехнік Джон К. Ліллі відносить цей досвід до «узгодженої реальності»), а на іншому (вітальному) - скільки різних дослідів життя і скільки відповідних істин, стільки існує реальних, як правило, незбіжних між собою форм життя. На вітальному рівні істина є не просто принцип відповідності знання і дійсності, але і спосіб реалізації себе, спосіб самоорганізації свого життя. Саме на цьому рівні, ймовірно, справедлива формула, висловлена ??одного разу Ліллі: «У сфері розуму те, що вважаєш справжнім, істинно або стає справжнім в межах, які мають бути визначені з досвіду».\nПринцип особистісної відносності, звичайно, має потребу в поясненні. Відповідно до нього наше бачення і реальність - умовні, але не в тому сенсі, що їх немає. Вони, звичайно, існують, проте, якщо визнаються інші реальності, що не збігаються з нашою, то необхідно визнати, що наша реальність і бачення (також, до речі, як і інші) існують не в соціетальном плані, а в вітальному. Існують вони і в соціетальном плані, але не в формі наших уявлень і змістів свідомості, а як культурні та психічні феномени. Іншими словами, коли хтось стверджує, що Бог є, і живе відповідно до цієї вірою, то для нього Бог дійсно є, хоча для іншого, що не вірить в Бога, останнього немає. Проте і перше бачення (реальність Бога) і друге (реальність, де Бог відсутній) - обидва існують як культурні та психічні феномени.\nЯк же в цьому випадку необхідно мислити особистість? Адже підривається її сутність: уявлення про онтологічної природи особистості, її константності і іманентності. Ймовірно, ми повинні будувати новий «образ себе», який би включав ідею Культури і Інших як рівноцінну у ставленні до ідеї Я. В цьому випадку джерело нашого життя (відповідно - наших бажань, волі, переживань) не тільки в нас самих, але і в Інших, а також в Культурі. «Центр світу» не один - в нас, що співпадає з нашим Я, а розміщується в своєрідному «трикутнику», вершини якого задаються Культурою, Іншими і, нарешті, нашим Я. Моя історія - це не тільки історія мого Я, але також моєї родини , народу, тієї культури, до якої я належу. Реальність - і моя і інших людей - принципово неонтологічна, це «є» є феноменом культури, квінтесенцією мого особистого досвіду і буття.\nАле як в цьому випадку вирішується проблема свободи? У старій картині світу людина була абсолютно вільний саме як особистість, світ або природа розглядалися тільки як умови, які він повинен враховувати. Зрештою, людина як і Бог, на місце якого він встав, міг зробити все: вбити іншого, переробити природу, вважає себе Богом і т.д. Він міг, проте вже не як Бог, вбити навіть самого себе. У новій картині світу, при новому розумінні людини, необхідно мислити, що моя свобода принципово обмежена природою культури, природою інших, нарешті, моєї власної природою. Тому так важливо «вислуховувати» себе, інших, час. У цьому сенсі людина вільна і довільний в досить вузькій області.\nТепер питання про сенс наших дій і свободи. Якщо не Бог і порятунок в Бога, то в чому тоді сенс? Думаю, що сенс і енергію людина може почерпнути, з одного боку, в правильному розумінні часу (культури), його проблем, шляхів їх вирішення, з іншого - в з'ясуванні своєї природи, своїх прагнень. Те ж саме можна сказати інакше: необхідно збіг особистості і культури. Однак які головні завдання нашого часу, установки складається культури? На слуху такі вирази, як, наприклад, «збереження культурних традицій», «виживання людства», «пошук нових форм життя». І виживання, і пошук нових форм життя, звичайно, всі розуміють по-різному, але, думаю, навряд чи сильно помилюся, якщо припущу, що багато хто погодиться з такими цінностями, як збереження природи і життя на землі, мирне співіснування, фізичне і психічне здоров'я, життя в згоді з самим собою, повнота реалізації особистості, підтримку культурного розмаїття і т.п.\nАле, звичайно, мета і сенс нашого часу, тобто сутність сучасності можна розуміти і по-іншому. Наприклад, М. Фуко в одній з останніх своїх статей пов'язує тему сучасності з певним розумінням людини. Сучасна людина по Фуко - це, перш за все, людина, критично відноситься до себе, до всього, що він робить, до того, як він мислить і відчуває, це людина, постійно себе відтворює, що конструюють себе, аналізує і усвідомлює свої межі ( « критика, - зауважує Фуко, - власне, і є аналіз меж і рефлексія над ними »). Тут відразу по асоціації згадуються і думка М. Бахтіна про те, що культура завжди лежить на кордонах, що в культурі кордон проходить скрізь, і роздуми М. Мамардашвілі про те, що філософствування - це продумування (проживання) заново кардинальних філософських питань існування і буття . Але хіба така людина, вічно виходить з себе, що втратив свою визначеність, постійно збирає себе з-під інтелектуальних уламків і руїн, не є химерою і не викликає жалість?\nСучасна людина, про що М. Фуко говорить вже не настільки ясно, це людина гранично уважно ставиться до «реальності», оскільки, судячи з усього, воно сформоване людськими практиками (дискурсами), тим, «що люди роблять і те, якими способами вони це роблять ». При цьому, правда, залишається незрозумілим, як перша сторона людини співвідноситься з другої, як перекидається місток від мене як вільної, навіть езотеричної особистості (адже вимога «нашої власної роботи над нами як над істотами, що володіють свободою» - є, по суті справи, езотерична установка) до мене як суті, зумовленої реальністю, зумовленого соціальними і культурними дискурсами. Деяке світло на вирішення цього питання проливає відмова Фуко розділяти соціально-інженерні цінності і, навпаки, його установка на експериментальний і приватний характер людських зусиль, які, однак, повинні мати якийсь соціальний і історичний сенс. «Я хочу сказати, - пише Фуко, - що ця робота, вироблена з нашими власними межами, повинна, з одного боку, відкрити область історичного дослідження, а з іншого - почати вивчення сучасної дійсності, одночасно відстежуючи точки, де зміни були б можливі і бажані, і точно визначаючи, яку форму повинні носити ці зміни. Інакше кажучи, ця історична онтологія нас самих повинна відмовитися від усіх проектів, що претендують на глобальність і радикальність. Адже на досвіді відомо, що домагання вирватися з сучасної системи і дати програму нового суспільства, нової культури, нового бачення світу не призводять ні до чого, крім відродження найбільш небезпечних традицій ». Але потрібно зауважити, що установки Фуко на роботу з самим собою, на критику як «на створення нас самих у нашій автономії» теж можуть виглядати утопічними, якщо їх розуміти надто натурально і психотехнічні.\nАле залишимо поки це питання і повернемося до теми сучасності. Існують епохи, коли проблема сучасності може бути правильно поставлена ??тільки в проектному плані, тобто, наприклад, не що є сучасна людина, а якийсь чоловік може вважатися сучасним, якими якостями повинен володіти така людина? Іншими словами, мова йде про задум людини, про людину, за висловом Мамардашвілі, «можливе». Саме такий можливий і, одночасно, сучасний для античної культури людина виступав в текстах Платона під ім'ям Сократа; такий же можливий людина говорила вустами Августина в «Сповіді» і «Про град Божий»; в «Промови про гідність людини» відомого гуманіста Піко делла Мірандоли знову ж обговорюється не просто сучасна людина, а людина для Нового часу, яке тільки починалося, можливий. По суті кожна велика культурна епоха вимагає свого задуму можливої ??людини, усвідомлюваного, однак, філософом або іншим інтелектуальним провісником в «установці сучасності».\nЧи не можна подібно зрозуміти філософську задачу М. Фуко? Його цікавить людина, який би відповідав сучасним реаліям: безупинно мінливим уявленням про світ, різним концепціям і тлумаченням реальності, відносності пізнання, неможливість відрізнити культурну норму від патології, впевнено провести межу між розумом і безумством, законом і злочином, здоров'ям і хворобою, визначити місце людської сексуальності, вирішити протиріччя між установками свободи і влади та ін. Але чи можливо в одній конструкції людини поєднати ці вимоги, з яких ми перерахували тільки меншу частину? Ймовірно, Фуко думає, що можливо. Головну надію при цьому він покладає на дві ідеї: критики розуму як особливого способу распредмечивания його змістів і, одночасно, способу «безперервного створення нас самих у нашій автономії» і врахування історичних дискурсів, які «привели до конституювання нас самих і до нашого самосвідомості суб'єктів того , що ми робимо, мислимо і говоримо ».\nТут, однак, виникає принципове питання, як розуміти і перше і друге: чи йде мова про здібності людини і умови його формування або про абстрактні ціннісних установках: Критика - це критичні здатності людини або ставлення, яке може бути реалізовано не так людиною, скільки « структурою діяльності », як, наприклад, в Новий час естетичне ставлення було реалізовано у формі практики і концепцій мистецтва (на основі яких формувалися і естетичні здібності людей)? Дискурси - це індивідуальні умови соціалізації та розвитку людини або знову ж певні внеіндівідуального структури діяльності? Створення нас самих - це індивідуальна діяльність, спрямована сама на себе і її носія, або внеіндівідуальное ставлення? Відмінності у відповідях з очевидністю тягнуть за собою різні припущення про природу можливого людини. В одному випадку людина - це фізіологічне і психічне істота, яке всього лише розвивається, наприклад, удосконалюючи свої критичні здатності або здатності рефлексії. В іншому випадку - нові здібності людини, що характеризують його сучасність - це перетворені форми інших відносин: соціальних, владних, семіотичних, аксіологічних і т.д. Ідея дискурсу начебто схиляє нас до другого відповіді, але загальна антропологічна система понять, які Фуко використовує, змушує думати, що людину Фуко розуміє ще досить традиційно. Щоб краще зрозуміти це, повернемося ще раз до «бенкеті» Платона.\nПоставимо тепер таке питання: чи існувала в природі кохання, задана концепцією Платона? Що Платон описує - існуючі в його культурі форми любові і пов'язані з ними якості людини або ...? Очевидно, що до моменту створення «Бенкету» платонівської любові і відповідних психічних властивостей у нову людину ще не було. Але вони незабаром з'явилися, оскільки концепція Платона не тільки сподобалася тим філософствує і просто освіченою грекам, які тягнулися до нового, а й стала для них керівництвом в практиці любові. Інакше кажучи, ми можемо припустити, що платонівська любов як важливий аспект сучасного платоновскому оточенню нової людини була конституйована зусиллями самого Платона та інших учасників нового дискурсу. Засобами такого конституювання виступили філософські знання і концепції, діалоги типу «Бенкет», нарешті, практичні зразки нової платонічної любові, що поширилися в грецькому житті в V і IV ст. до н.е. Безумовно, в практиці військового виховання і «езотеричного філософствування» існували передумови, що полегшували формування платонічної любові, але не більше того. Платонічну любов потрібно було саме винайти, інтелектуально сконструювати, впровадити в практику життя. Платон у своєму діалозі не описує якісь психічні властивості сучасної людини, які тільки йому вдалося побачити (хоча він робить вигляд, що саме цим і займається), а замишляє, проектує ці якості. Платон реалізує перш за все себе, свої уявлення про сучасну людину, про його життєвий шлях, що веде, як був переконаний великий філософ, до уподібнення людини богам, до безсмертя. Важливо і те, що, як показала подальша історія, задум Платона щодо любові (на відміну від платонівського задуму ідеального суспільства і держави) вдалося повністю реалізувати: в античній культурі досить швидко склалися риси нової людини, настільки переконливо описані в «Бенкет». Але повернемося до тез Фуко.\nЧи не повинні ми сьогодні припустити, що і всі інші психічні та культурні якості людини не є органічними, що вони все в той чи інший час були сформовані і конституювати в певних дискурсах? У тому числі і здатності до критики і рефлексії, до мислення і розуму. Але тоді проблема сучасної людини повинна ставитися інакше. Які, питається, нові дискурси вже не забезпечуються традиційними антропологічними властивостями людини? Що ми сьогодні робимо, мислимо, говоримо, відчуваємо настільки інакше, що це вимагає твори і винаходи нових якостей людини і яких?\nДля мене, точно, існують кілька таких ситуацій. першу ситуацію можна охарактеризувати наступним чином. Сучасним виглядає такий підхід, коли ми розуміємо мистецтво та інші символічні дискурси (наприклад, наукова творчість, проектування, інженерію, дизайн і т.п.) не просто як мімезис (наслідування реальному житті), а як самоцінні і повноцінні реальності, не менше справжні , ніж, наприклад, фізичний світ. Властивість мимезиса необхідно розглядати при цьому як вторинне і необов'язкове.\nдруга ситуація. Сучасним є визнання реальності та світу особистості сумірними з реальністю соціуму. Цей принцип передбачає, зокрема, відмову від редукції індивідуального і особистого до соціального (родового). Як відомо, в російській філософії досить послідовно цей погляд проводив Н. Бердяєв, розвиваючи ідею Нестворений свободи.\nтретя ситуація. Сучасним виглядає підхід, коли людина, не відмовляючись від свого світу і бачення, визнає інші реальності і вчиться жити і мислити в складному просторі багатьох різних реальностей. Мова йде не про те, щоб примиритися з «інтелектуальної шизофренією» і относительностью, а дійсно про революцію людського мислення. Ймовірно, має змінитися саме розуміння «існування-реальності», прийнявши в себе процедури тлумачення і серйозного визнання інших, не збігаються з нашими підходів до дійсності.\nчетверта ситуація. Сучасне поведінку людини характеризується таким важливим поняттям, як відповідальність. Людина повинна бути відповідальним перед собою, іншими, світом і тим, що невимовно, але може бути названо те реальністю, то Богом, то якось інакше. Відповідальність передбачає як увагу до реальності, так і вибір, але також періодичне свідоме самообмеження власної свободи. У ціннісному відношенні відповідальність відсилає нас до таких традиційних ідеалів, як збереження життя, терпимість, допомога і співробітництво, повага чужої точки зору і власності, і таким зусиллям, як культивування любові, краси, світла, протистояння тенденціям, що руйнують культуру і т.п.\nЦілком особлива проблема - яка конструкція людини може забезпечити вимоги, що задовольняють цим ситуацій. Звичайно, не має сенсу відмовлятися від ідей розуму, автономії і визначеності людської свідомості (Я), критики і рефлексії, роботи особистості над собою. Однак і користуватися ним без переосмислення було б помилково. Фуко не випадково говорить, що сучасна людина повинна постійно відновлювати свою автономію і визначеність. Але якщо розуміти цю роботу в традиційній антропологічної моделі, то, як ми вже відзначали, мова йде всього лише про ще однієї здібності і завжди її дію буде загадково. Загадково працює наш розум, вказуючи вихід з безвихідних ситуацій, загадкові рефлексія і критика, извлекающие нові змісти зі старого матеріалу, особливо загадково наше Я, що забезпечує єдність і визначеність нашої свідомості і життя. Буде тепер ще одна загадкова здатність людини - відтворювати себе, виявляючи свої кордони, констітуіруя автономію і визначеність свого індивідуального існування.\nАле якщо, наприклад, зрозуміти все через ідею дискурсу, а також ідеї, пов'язані з останньою (ідеї первинної семіотичної обумовленості, ідеї об'єктивації і оестествленія, ідеї вторинності змістів людської свідомості і психіки і ряду інших), то в цьому випадку рішення Фуко вже не буде здаватися настільки ясним. Так, сучасна людина змушений себе постійно відтворювати в своїй константності і автономії. Але що це означає, як це можливо, на що при цьому людина може спиратися? Здається, що тільки на самого себе і розум, однак саме вони самі в сучасній культурі мають потребу в опорі і відтворенні.\nАналіз показує, що відтворюючи себе, ми спираємося на допомогу інших, на саму творчу роботу (зусилля) з відтворення (аналізуємо її невдачі або ж її обмежені можливості), що в цій роботі ми винаходимо засоби самої роботи (знаки, прийоми і т.д .), що наші зусилля є ефективними лише в тій мірі, в якій вони збігаються із загальним ходом нашої еволюції (розвитку), а також підтримуються ззовні ситуацією, в якій ми знаходимося. Іншими словами, відтворити себе - це значить не тільки працювати над собою, змінювати, перетворювати себе, але і вислуховувати реальність, вбудуватися в дискурс, вивільнити місце для зустрічі з самим собою, вищими силами, Богом; взагалі, кожне своє зусилля звіряти з зусиллями інших сил і реальностей.\nІснує, як видно з попереднього, ще одне розуміння такої роботи з відтворення своєї визначеності і автономії - езотеричне. Наприклад, М. Мамардашвілі в «Лекціях про Пруста» говорить: «Ми зупинилися на основний метафізичної ідеї, метафізичному законі свідомого життя, який можна сформулювати так (це одне з найдавніших людських осягань, є коренем усіх великих філософій і релігій). По-перше, передбачається, що існує якась інша життя, а не просто якісь уявлення, якісь надприродні предмети поза нами. Існує якась інша життя, крім нашого повсякденного життя, і це інше життя більш реальна, ніж та, якою ми живемо щодня. І, по-друге, людські істоти в силу деякого фундаментального положення в космосі такі, що живуть одночасно в двох режимах життя - в режимі деякої невидимою реальності (реальнішою, як я вже сказав, ніж видима) і в режимі видимої реальності. Причому в режимі невидимої реальності - в світі якихось особливих об'єктів - ми живемо перебоями, які Пруст називає інтермітенціямі серця »[99. С. 109].\nМамардашвілі намагається показати, як людина, що встав на шлях порятунку (неважливо хто, Пруст, філософ, художник, читач - будь-який), шляхом складної і важкої роботи думки і самого життя усвідомлює наявність цієї другої невидимої життя (в езотеричної традиції це життя відноситься до справжньої реальності), вчиться жити інтермітенціямі свого серця, поступово розширює зону таких інтермітенцій. Кінцева мета одна - порятунок або «набуття реальності безсмертної душі», «реальності нескінченної діяльності нашого свідомого життя, тобто нашої душі. Тієї душі, - зауважує Мамардашвілі, - яка окреслена магічним колом і яку ми і знати не знаємо і віддати на поталу не хочемо нікому »[99. С. 545].\nЧи слід сучасність тлумачити в езотеричному ключі, чи не є сучасним тільки та людина, яка встала на шлях порятунку (неважливо, як при цьому розуміється порятунок - в релігійному плані, власне езотеричному або мирське, просто як духовна робота і життя)? Сьогодні навряд чи багато людей стають на цей шлях, хоча Мамардашвілі стверджує, що це основний «метафізичний закон свідомого життя». Проте питання залишається, адже мова йде не про те, що є і як реально живуть люди, а про задум сучасної людини, що задовольняє сучасної народжується практиці і дискурсів. Припустимо, хтось, ви або я, встав на шлях порятунку, тобто визнав два світи і працює над тим, щоб жити тільки (або більше) подіями справжньої реальності. Але чи варто схоже жити іншим? Ось у чому питання. У загальному вигляді на нього, звичайно, не можна відповісти, але ось одне міркування.\nУ своїх лекціях про Пруста Мамардашвілі показує, що на шляху до справжньої реальності стоїть наша власна особистість, яку ми постійно відтворюємо в своїх незмінних якостях. «Існує, - стверджує він, - закон свідомої психологічної життя: ми живемо, намагаючись в кожну мить життя виконати, утримати якесь майже кататоническое зрощення себе зі своїм образом ... Саме це я і називаю identity або тотожністю, маючи на увазі тотожне перебування індивіда рівним самому собі в потоці часу ... тобто людиною править образ самого себе ... Людина прагне будувати своє життя так, щоб зберегти незмінним його ставлення до самого себе. Найчастіше шанобливе ставлення ... У нас живе чужим - образ нас самих, і ми повинні з ним ладити, бути з ним в світі, тому, каже Пруст, найчастіше людина бреше самому собі. Саме актами брехні ми зберігаємо рівновагу в рухомий реальності »[99. С. 100, 101].\nЧому ж брехня, а не, скажімо, правильне відчуття реальності, як про цей пишуть соціальні психологи? Ймовірно, тому, що не тільки для людини, що йде по шляху порятунку, а й для звичайного, думаючого і відповідальну людину, раціоналізація за принципом «тотожність зі своїм образом» робить в даний час неможливим ефективне поведінку. Ефективне не взагалі, а в сенсі сучасності. Якщо, наприклад, сучасна людина живе головним чином в символічних реальностях, не може не враховувати інші реальності, що не збігаються з його власними, повинен діяти в просторі безлічі реальностей, бути більш відповідальним і т.п., то його прагнення завжди себе поважати і зберегти незмінним бачення себе не дозволить йому не тільки потрапити в горизонт сучасності, а й утриматися там, якщо це якимось дивом відбулося.\nУ езотеричної ж традиції замість соціально орієнтованого самототожного людини конституюється людина езотеричний. Саме тут отримує сенс ідея Фуко про «безперервному створенні нас самих». Але езотерик, створюючи (вирощуючи) себе, орієнтується не на дискурси, а на власні езотеричні ідеї, наприклад, здобуття безсмертя, незвичайних здібностей, нірвани і т.п. Мамардашвілі, навпаки, думає, що справжня реальність і людина, яка її знаходить (до речі, теж створює себе - це необхідна умова езотеричної життя), існують, хоча і в особливому значенні (НЕ фізикалістськи), але цілком реально, і що є фундаментальні, метафізичні та психологічні закони подібного породження себе як езотеричного людини.\nМожливо, обидві ці трактування езотеризму можна примирити, якщо розширити поняття езотеризм, езотеричного способу життя. Езотеричний спосіб життя можна зрозуміти як такий, в якому в особливій критиці (усвідомленні) долається наше повсякденне розуміння життя і самототожність нашої особистості, а також створюються умови для здобуття нового розуміння (себе, інших, життя), причому реальність, яка знаходиться, може бути зрозуміла як світ, в якому можуть бути дозволені основні екзистенційні проблеми і дилеми, що хвилюють сучасну людину. Ця реальність, як переконливо показує в своїх лекціях Мамардашвілі, не тільки не належить фізичного світу (вона існує в духовному і символічному планах), але і не є онтологічною. Справа в тому, що подібна реальність, назвемо її духовною основою сучасності, може бути розкрита і побудована тільки тим, хто встав на езотеричний шлях. Кожна людина, що йде по езотеричного шляху, відкриває і конституює духовну основу в тій індивідуальній формі, яка органічна йому самому, його можливостям. Але останнє не означає, що духовна основа сучасності суб'єктивна, просто її не можна розуміти як об'єкт, а тільки як найзагальніші умови (закони) сучасного життя (вони, зокрема, задаються і дискурсами Фуко і законами «психології станів» Мамардашвілі), а також як реальності, знаходить езотерика на шляху порятунку.\nОсобливе питання - якою мірою цей езотеричний сценарій сучасного життя може бути зрозумілий і прийнятий багатьма. Мої спостереження показують, що на цей шлях сьогодні стають все більше осіб, які прагнуть бути і залишитися людьми. Інша справа, форма, в якій ми усвідомлюємо своє «призначення» і «повне присутність в світі»; вона може бути дуже різною: від тонких і витончених установок і навчань езотерика або філософа до відносно простий і нерефлексірованной картини світу, в рамках якої діє художник або просто думаючий, відповідальна людина.\n- Передумови становлення особистості - це, з одного боку, людина як семиотическое і соціальна істота, з іншого - умови, які змушують його переходити до самостійного поведінці.\n- Особистість формується при переході людини до самостійного поведінці, що передбачає створення приватних схем і сценаріїв і самоорганізацію психіки (центрування на Я, приписування Я здатності до управління, вибудовування опозицій «Я і світ», «Я та інші» і ін.).\n- Необхідно розрізняти становлення особистості і її існування (функціонування).\n- У кожній культурі становлення нової особистості передбачає дозвіл специфічних соціокультурних проблем, а також частково асиміляцію попередніх структур особистості.\n- У європейській лінії еволюції культури можна говорити про наступний ряді особистостей: антична, середньовічна, ренесансна, Нового часу (масова, унікальна, езотерична).\n- В даний час культура і особистість в ній переживають глибоку кризу. На становлення нового типу особистості істотно впливають, по-перше, що складаються способи вирішення таких проблем особистості, як «свобода і соціальна необхідність», «обумовленість особистості», «співвідношення природного і штучного планів»; по-друге, дослідження особистості в філософії та науці; по-третє, вимоги нового соціального проекту, спрямованого на вирішення глобальних проблем сучасності, збереження життя на землі, створення умов для безпечного розвитку, підтримку культурного розмаїття і взаємодії.\nПідходи до вивчення відносини, особистість-культура | Загальна характеристика культури | Людина - семиотическое істота | Становлення античної особистості | Зворотний вплив особистості на культуру | Становлення та особливості середньовічної особистості | ренесансна особистість | Поняття «особистість» в роботах І. Канта | Криза європейської культури та особистості | езотерична особистість |