Тютюн by Димитър Димов\nStart by marking “Тютюн” as Want to Read:\nWe’d love your help. Let us know what’s wrong with this preview of Тютюн by Димитър Димов.\nPreview — Тютюн by Димитър Димов\n4.40 · Rating details · 5,482 ratings · 93 reviews\nПърво издание на оригинала.\nПрез 1946 г. е отпечатан първият откъс от романа Тютюн (Литературен фронт, № 2, 28.09.1946), озаглавен Тютюнев склад. 2 години по-късно излиза нов откъс Двубой (Литературен фронт, №20, 31.01.1948), след още 1 г. Тютюн (глава от роман) в сп. Септември (1949, № 7). През 1951 романът е завършен окончателно, предаден в издателство Народна култура и Първо издание на оригинала.\nПрез 1946 г. е отпечатан първият откъс от романа „Тютюн“ („Литературен фронт“, № 2, 28.09.1946), озаглавен „Тютюнев склад“. 2 години по-късно излиза нов откъс — „Двубой“ („Литературен фронт“, №20, 31.01.1948), след още 1 г. — „Тютюн“ (глава от роман) в сп. „Септември“ (1949, № 7). През 1951 романът е завършен окончателно, предаден в издателство „Народна култура“ и в края на 1951 стига до читателите и до своите „злополучни критици“.\n„Тютюн“ се оказва не само един от най-четените романи в българската литература, но и спъни-камъкът на българската марксическа критика. Популярността му напуска романовото пространство и обсебва всичко за и около творбата. Започнал с тридневното „обсъждане“ на „Тютюн“ (8, 11 и 13.02.1952) в СБП, спорът се пренася в периодичния печат („Лит. фронт“, № 10. б.03.1952, и № 11, 13.03.1952) и кулминира в редакционната статия на в. „Работническо дело“ — „За романа `Тютюн` и неговите злополучни критици“ (16.03.1952) — спор не толкова за достойнствата на романа, колкото за границите и възможностите на догматичното литературоведско мислене.\nЕдинодушно изказаното мнение, че „Тютюн“ се нуждае от „преработване“, настойчивите подканвания, дългите обсъждания и оказаният натиск карат Димитър Димов, макар и с неохота, да се съгласи да промени романа си, като разшири описанието на работническия свят и въведе нови герои; това увеличава обема на книгата с нови 250 страници. Работата по II редакция протича съвместно с ангажирания от изд. „Народна култура“ литературен критик Яко Молхов — редактор и помощник на Димов през 1953 г., а през 1954 г. „Тютюн“ се появява в новия си вид. През 1955 излиза III издание на романа, в което Д. Димов извършва допълнигелни поправки върху текста, но и в двата случая литературната критика предпочита да се дистанцира от категорични преценки. В крайна сметка „Тютюн“ заживява в новия си вариант и едва през 1992 се появява отново в първоначалния си образ.\nВ различните си редакции „Тютюн“ е роман и за ужасната самотност на личността в капиталистическото общество, за огромния натиск на живота върху нравствените принципи в света на капитала, и за историческата обреченост на олигархиите в България, за социалнопсихологическите причини за тяхната гибел; роман и за потиснатите от монопола на тези олигархии, за техните икономически и политически борби, и за сложния психологичен лабиринт на човешките взаимоотношения както в зловещия свят на „Никотиана“`, така и извън него. Романът е екранизиран през 1961 (режисьор Н. Корабов). До 1962 година целият роман е преведен на 10 езика (китайски, латвийски, немски, полски, румънски, руски, словашки, украински, унгарски и чешки), а части от него са преведени на английски, арабски, есперанто, испански, италиански и френски. ...more\nPublished 1992 by Труд (first published 1951)\n9545280433 (ISBN13: 9789545280436)\nИрина, Борис Морев, Павел Морев, Стефан Морев\nTo ask other readers questions about Тютюн, please sign up.\nBe the first to ask a question about Тютюн\n· 5,482 ratings · 93 reviews\nAll LanguagesDeutsch (1) English (11) Magyar (1) Türkçe (2) български език (67)\nStart your review of Тютюн\nApr 03, 2011 Диляна Георгиева rated it really liked it\nЕдинствената книга от задължителната учебна програма, която наистина да ми е харесвала. И това ако не е феномен. Много е приятно да се потопиш в толкова българската история с всички елементи на модерния роман. И героите като герои - развиващи се, многопластови, с вътрешните си светове; та и напрежение, предателства, големи игри, политика и малките лични животи някъде на тази сцена.\nА случаят "Тютюн" въобще в българската литературна история е феноменален. Да, повтарям се, но книгата за мен е Единствената книга от задължителната учебна програма, която наистина да ми е харесвала. И това ако не е феномен. Много е приятно да се потопиш в толкова българската история с всички елементи на модерния роман. И героите като герои - развиващи се, многопластови, с вътрешните си светове; та и напрежение, предателства, големи игри, политика и малките лични животи някъде на тази сцена.\nА случаят "Тютюн" въобще в българската литературна история е феноменален. Да, повтарям се, но книгата за мен е прецедент и по двата параграфа. ...more\nAug 29, 2017 Adiee rated it it was amazing\nSep 01, 2011 Yona rated it really liked it\nОтне ми малко повече време да прочета тази книга не поради липса на интерес, а просто защото не исках да стигам до края, до края на Никотиана, Борис и Ирина.\nЧетох преработеното издание, в което присъства образът на Лила, но тя ми се струваше напълно излишна и наистина смятам, че изданието в което тя не играе такава подробна роля ще ми хареса много повече.\nРоманът "Тютюн" е една велика книга. Тя представя живота на буржуазията на първоначално обикновените хора, които с много труд и усърдие Отне ми малко повече време да прочета тази книга не поради липса на интерес, а просто защото не исках да стигам до края, до края на Никотиана, Борис и Ирина.\nРоманът "Тютюн" е една велика книга. Тя представя живота на буржуазията на първоначално обикновените хора, които с много труд и усърдие преуспяват, но заплащат за това много висока цена. Една от тези личности е Борис. Синът на учителя по латински, който израства в нищета. Той си поставя ясната цел да успее в живота и да спечели милиони с помощта на Никоотиана. Започва своя път от най-ниското стъпало за да се издигне до върха за да се сгромоляса, да пропадне и да умре ненужен никуму. Той има само една цел, едно желание и това са парите и той успява да го постигне първоначално с четенето на книги за тютюневото производство, като научава тънкостите на занаята. И тази цел е единственото, което го води, кара го дори да се раздели с Ирина. Срещата му с татко Пиер е съдбоносна, защото получава шанса, който е търсил и накрая с брака си с Мария, Борис получава цялата Никотиана. Утроява богатстовото на татко Пиер, но постепенно спира да разграничава доброто от злото. Печели богатсвото си с подкупи, насилие и шантажи. Накрая се пропива за да заглуше гласа на съвестта си, губи душата си, защото Никотиана я прояжда. И в самия край от него не остава нищо, защото тази жажда за успех и пари го погубва. И в крайна сметка просто се чудя какъв в бил смисълът на всичко това.\nИрина - краят на Ирина започва още от първата и среща с Борис, любова и към него я води към гибел и впоследсвие и тя се отравя в света на Никотиана, докато не се превръща в едно безчуствено същество лишено от принципи, морали и желание за живот.\nМного съм се чудила дали ако Ирина беше приела Борис да се разведе с Мария и да се ожени за нея, нещата шяха да бъдат различни. Тя отказа да го направи водена от някакво чуство за морал, но все пак му става любовница и в онова време това не е никак морално. Мисля си че ако се бяха оженили и тя му беше родила деца някак си щяха да успеят са избегнат всичко случващо се впоследствие. Защото ако не му беше станала любовница, ако не беше разменена като монета в ръцене на фон Гайер, Ирина щеше да продължи да обича Борис и децата им щяха да ги крепят заедно и светът на богатвото и разкоша нямаше да ги унищожат, но знам че това не е смисълът на книгата. Защото всеки от героите взима решенията си сам и сам определя съдбата си. И не може да се мисли за една книга с "ако това беше станало така или онова" книгата е това което е и тя показва определени неща.\nХареса ми много, но падението на героите(които между другого ми бяха приятни) не чак толкова. Бих в прочела отново, като намеря изданието без Лила.\nИ определено я пропоръчвам. ...more\nJul 27, 2017 Gergana Karadjova rated it really liked it · review of another edition\nРазкошно перо, въпреки кръпките. Призванието на писател е основна тъкан, другото са петна и облаци.\nDec 12, 2013 Vladimir rated it liked it\nТвърде много комунизъм и класови борби, и това в "нередактираната" версия на романа.\nПредприемачите в книгата са все корумпирани, безскрупулни и зли хора, а тези с някакъв остатък от морал го подтискат чрез алкохол и леки жени... "Добрите" са само напълно бедните и окъсани хорица, и разбира се те нямат никаква вина за положението си.\nВсеки човек с някаква, дори минимална собственост е описан с някакъв порок. Всеки издигнал се над ниво работник - е извършил подлост, или прави нещо мръсно, въпреки Твърде много комунизъм и класови борби, и това в "нередактираната" версия на романа.\nВсеки човек с някаква, дори минимална собственост е описан с някакъв порок. Всеки издигнал се над ниво работник - е извършил подлост, или прави нещо мръсно, въпреки че имал и някои добри качества...\nНе ме учудва, че у нас книгата има висока оценка - ние си останахме със соц. мислене и днес, но се съмнявам книгата да е интересна за някой извън бившите соц. страни. ...more\nMar 20, 2017 Teodora rated it really liked it\nShelves: classics, e-reader, school\nУникална книга! Не знам какво да кажа... все още живея в света на "Никотиана", Борис, Ирина и всички останали персонажи. Определено това бе четиво, което не бих забравила. 4.5 звездички само заради някои от политическите аспекти, които на моменти ми идваха в повече.\nApr 25, 2010 Yoana rated it it was amazing · review of another edition\nShelves: favourites, bulgarian, novels, classics, 2012, misogyny-alert, school, parents-library, adolescence, political\nТрето четене, за пръв път редактираната версия с добавените 250 страници и смятам, че Лила е напълно излишна. Не привнася нищо важно, образът й е случен и дори на места противен съ своето изтощително съвършенство, и най-лошото е, че напълно разваля ефекта от горчиво-сладката, "горестна", да изолзвам авторовия речник, късна среща между Ирина и Павел. В тази среща има толкова мощен заряд от надежда, потенциал за възраждане от пепелта, с която се описва състоянието на Иринината душа, и Трето четене, за пръв път редактираната версия с добавените 250 страници и смятам, че Лила е напълно излишна. Не привнася нищо важно, образът й е случен и дори на места противен съ своето изтощително съвършенство, и най-лошото е, че напълно разваля ефекта от горчиво-сладката, "горестна", да изолзвам авторовия речник, късна среща между Ирина и Павел. В тази среща има толкова мощен заряд от надежда, потенциал за възраждане от пепелта, с която се описва състоянието на Иринината душа, и съществуването на Лила просто напълно унищожава тази брилянтна ядка, която затваря по прекрасен начин трагичната история на Ирина. ...more\nAug 26, 2019 Daniel Koev rated it it was amazing · review of another edition\nТолкова много е изписано и изречено по повод този роман, но едно е сигурно - четящият го няма как да остане безразличен към идеите в него. Този "нов свят", който Димитър Димов описва вече е зад нас и ние живеем в още по-нов, но враждебните класи и нещастия не са престанали да съществуват, противно на надеждите на някои от героите. От страниците се прокрадват много силни думи, безизходица, трагичност. Историята в "Тютюн" завладява, въвлича ни в безмилостната реалност на героите и поражда ред Толкова много е изписано и изречено по повод този роман, но едно е сигурно - четящият го няма как да остане безразличен към идеите в него. Този "нов свят", който Димитър Димов описва вече е зад нас и ние живеем в още по-нов, но враждебните класи и нещастия не са престанали да съществуват, противно на надеждите на някои от героите. От страниците се прокрадват много силни думи, безизходица, трагичност. Историята в "Тютюн" завладява, въвлича ни в безмилостната реалност на героите и поражда ред морални, политически и житейски въпроси... Може би целият този фатализъм не би понесъл на някои от читателите, но мен успя да ме провокира - прочитайки книгата преминах през голяма палитра от емоции.\nИ да, задължителна е за четене. ...more\nJan 08, 2018 Nina Draganova rated it it was amazing · review of another edition\nВеличие и падение! Това е тази книга.\nБрилянтно разказана история с филигранния почерк на майстор бижутер, за който всяка дума е бисер.\nТакова огромно духовно богатство.\nНе си спомням на какви години съм я чела и как ми е въздействала, но сега ми достави безмерно удоволствие.\nРазбира се ми беше досадна партизанската част от книгата и с днешна дата малко смешна.\nМоите близки , твърдят че партизани са ставали в повечето случаи най-мързеливите хора навремето. Заможни са били хората , които са работели Величие и падение! Това е тази книга.\nМоите близки , твърдят че партизани са ставали в повечето случаи най-мързеливите хора навремето. Заможни са били хората , които са работели здраво . Говоря за тези , които са използвали честни средства.\nДругото нещо , което ме впечатли, че много малко неща са се променили след близо един век, в сферата на политиката и бизнеса.\nЕто и бисерите , които ще запазя :\n"...златото няма никакъв смисъл, ако не се превърне в човешко щастие."\n"...нашия свят ще загине от алчността си."\n"...дребният му морален ръст на нищожество."\nНамерих определение , което ще ми служи за хора с които ме сблъсква живота :\nфилистер - човек без духовни потребности.\nРазбира се не мога да препиша всички онези блестящи описания на природата и на човешките качества.\nJan 30, 2013 Manuela Ruseva rated it it was amazing\nИмаше нещо пагубно и привличащо в спомените ми от "Тютюн" и историята, която някога ми беше задължително четиво за училище. В тях винаги са плували едно бунтовническо чувство на онеправданост, една тъжна и болезнено-романтична безизходност и безкрайна тъга по самоунищожаването на човешкия дух... Когато захванах книгата 10 години по-късно, главното ми усещане беше, че ще изпитам отново, страница по страница, това безпътие и разрушение, на които съм ставала свидетел преди. Ако в първия ми прочит Имаше нещо пагубно и привличащо в спомените ми от "Тютюн" и историята, която някога ми беше задължително четиво за училище. В тях винаги са плували едно бунтовническо чувство на онеправданост, една тъжна и болезнено-романтична безизходност и безкрайна тъга по самоунищожаването на човешкия дух... Когато захванах книгата 10 години по-късно, главното ми усещане беше, че ще изпитам отново, страница по страница, това безпътие и разрушение, на които съм ставала свидетел преди. Ако в първия ми прочит на "Тютюн" е моделирал глаголът "трябвало", то вторият определено е дерайлирал в "искала съм". Има нещо извратено в това да си причиниш сам гибелна история (вече по собствено желание), но книгите са за това - за да ни причиняват истории, без да ни обвързват физически към последиците от тях.\n"Гибел" може би е думата, която се повтаря най-често в целия роман и която леко раздразни порасналия читател в мен. По един или друг начин "гибел" винаги се оказва синоним на "Никотиана", на "директора на Никотиана", на "дъщерята на бившия директор на Никотиана", на "главния експерт на Никотиана", на "метресата на директора на Никотиана", на "германците, които купуват тютюн от Никотиана"... Абстрахирайки се от младежките си вълнения по невъзможните или заболели любови в "Тютюн", най-накрая успявам да доловя онова, което Димов успешно е противопоставил като два полюса на съществуване: "това, което не НИ убива, ни прави по-силни" срещу "това, което не ни убива веднага-сега ни убива бавно-после", чашка по чашка, цигара след цигара, афера след афера, до пълно атрофиране на духа. Дали времената са го предопределили така или пък авторовата нравственост, но “Тютюн” е една от онези истории, в които спасение няма. Има само възмездие. Еднопосочно и легитимирано под името на Партията.\nНо дори това не може да направи книгата по-малко добра. Защото “Тютюн” е добра книга и е една от онези добри книги, които оставят нещо след себе си. Може би трагичността на една война, може би беса по невъзможността да се адаптираш, а може би само усещането за безкрайна пустота, но рядко, много рядко, безразличие към света, чиято последна страница току що си затворил.\nMar 10, 2011 Mirela rated it it was amazing\nСпоред мен Тютюн е най - добрата българска книга. Харесвам я не само защото винаги съм била почитател на книгите отразяващи живота на богатите класи от обществото , но и заради психологическите особености на всеки един от героите.\nВ интерес на истината няма нито един персонаж от книгата който да е повърхностен - повечето от тях се държат и нарочно слагат маската на повърхността , но комплексността им е на моменти разтъсваща.\nВ характерите на героите егоизъм , амбиция , сладостастие , сребролюбие и Според мен Тютюн е най - добрата българска книга. Харесвам я не само защото винаги съм била почитател на книгите отразяващи живота на богатите класи от обществото , но и заради психологическите особености на всеки един от героите.\nВ характерите на героите егоизъм , амбиция , сладостастие , сребролюбие и надменност се преплитат - читателя се лута непрекъсното между съпричастие и отвращание към героите . Аз самата бях разтърсена от любовтта между Борис и Ирина - любов започнала от почеткани егота и високото им самочуствие , любов на пръв поглед толкова неустоима в своето различие , но и толкова разрушителна и изпълнена с егоизъм . Съмнява , че двамата герои наистина се обичат - те са толкова влюбени в себе си , че изпитват нужда от обожанието на другия и от неговото присъствие дотолкова , доколкото , че той е най - доброто , а и двамата силно вярват , че заслужават най-доброто .\nВътрешните монолози на Борис , Костов и Ирина са невероятно ключови за душевното им състояние - непрестанно лутащи се между съвест и желанията , героите така и не намират истинското щастие - те са разкъсвани от противоречия между добро и зло , амбиция и щастие . Докато четох книгата всъщност не можех да спра да се питам дали Борис и Ирина се обичат наистина или обичат да разрушават всичко до което се допуснат - дали за това остават до края заедно - за да пречупят напълно другия, защото колкото и да си приличат двамата , толкова големи антиподи са един на друг - не е ли това нещото , което ги тласка един към друг - мазохистичното вярване , че ще си пречинят болка, че заслужават да си причиняват болка ?\nХаресва ми начинът по който са противоставени два социални слоя - на залязващия лукс и изгряващото равенство и правда . Но в интерес на истината колкото и отблъскващи да са стремежът към парите и лукса на хората от обкръжението на Ирина и Борис те са значително по - човешки от животинската студенина на персонажите от партизанското движение . В крайна сметка и Ирина и Борис запълват дупките в душите си чрез трупане на предмети - те са символ на изчезващия индивидуализъм , докато Павел и другите от партията на масовите идеали и вярвания.\nВ заключение ще кажа , че именно това е най - силната черта на Тютюн - Димов оставя на читателя да прецени кой от двата свята е по - лош . ...more\nOct 23, 2018 Радостина rated it it was amazing\nПреди 10 години, когато за първи път прочетох "Тютюн" бях впечатлена от любовната история и човешката драма на Ирина и Борис. Днес, затваряйки книгата, съм разтърсена от това колко...актуално звучи една история, писана преди половин век. "Тютюн" е непреходна история, не само заради фона от политически събития, но и заради трагизма на героите. Димов е един от онези писатели, които аз наричам психолози на човешката душа. Но неговото майсторство е много по-голямо - реди сцените като пъзели и точно, Преди 10 години, когато за първи път прочетох "Тютюн" бях впечатлена от любовната история и човешката драма на Ирина и Борис. Днес, затваряйки книгата, съм разтърсена от това колко...актуално звучи една история, писана преди половин век. "Тютюн" е непреходна история, не само заради фона от политически събития, но и заради трагизма на героите. Димов е един от онези писатели, които аз наричам психолози на човешката душа. Но неговото майсторство е много по-голямо - реди сцените като пъзели и точно, когато си мислиш, че изпитваш симпатия към някой герой, той го смазва и принизява пред очите ти до нивото на същество, погълнато от "нравствена тъпота". Не оставя никаква надежда за хората от "стария свят", хората, които управлявят чужди съдби, но в същото време разрушават и себе си. И тази разруха най-много се чувства накрая - с цялата безразличност, циничност и досада от живота, която не позволява на читателя да изпита дори съчувствие. Брилянтна книга! ...more\nApr 10, 2013 Julliana Tsvetkova rated it really liked it\nСветовната класика винаги е притежавала най-силния магнетизъм за мен и макар тук да става въпрос за българска книга, по мое мнение може спокойно да отредим мястото на Тютюн сред нея. Много и различни, противоречиви до известна степен, чувства ме накара да изпитам този роман. Определено той е от онези, които не се четат с лекота- но остават там някъде, в сърцето ти, завинаги. Многобройни са достойнствата на тази книга, но бих искала да споделя някои от тях, които според мен не бива да се Световната класика винаги е притежавала най-силния магнетизъм за мен и макар тук да става въпрос за българска книга, по мое мнение може спокойно да отредим мястото на „Тютюн” сред нея. Много и различни, противоречиви до известна степен, чувства ме накара да изпитам този роман. Определено той е от онези, които не се четат с лекота- но остават там някъде, в сърцето ти, завинаги. Многобройни са достойнствата на тази книга, но бих искала да споделя някои от тях, които според мен не бива да се подценяват:\n-Много хора я критикуват, заради комунистическия „заряд”, който носи тя, но няма как да не бъде така, тъй като целта на автора е реалистично представяне на действителността – а тя е именно такава- време на морален упадък, на разграждане ценностите у човека и изкривяване на неговия характер, но също така и време на борба , на обединяване на духа и непримиримост в стремежа към един по-възвишен и красив свят.\n-Когато преди няколко години прочетох „Тютюн”, си помислих- нима може такъв роман да е излязъл изпод „перото” на български автор? Не защото не е имало и няма качествени, велики родни писатели- но новаторският стил на Д. Димов, структурираността на образите, сюжетната линия, представянето на вътрешния свят на героите….всичко това толкова се различава от всичко написано преди това от български писатели… Димов изкусно е използвал в произведението похватите на епохата на Реализма, и по-точно-социалистическия реализъм, чрез изобразяването на грозната действителност, съчетавайки я и с положителни за времето примери.\n-Несъмнено за мен, най-впечатляващ бе начинът, по който, както вече загатнах, е изграден сюжетът- умението, с което са вплетени в него едни толкова сложни и противоречиви характери, поставени там, сякаш да представят борбата между морала и неговия упадък, между буржоазния елит и работническата класа, между залеза на едно опорочено време и появата на напълно нов обществен ред.\n-Огромно впечатление прави и фактът, че макар, по принуда, Д. Димов да е направил редакция на своя роман , с която добавя нови 250 стр. целостта на романа успява да бъде запазена до голяма степен(според моята лична преценка). И тук ще застана зад авторовото решение да вмъкне в романа образа на Лила, тъй като той внася един романтичен повей, който ни откъсва от тежката реалност, погубваща живота и душите на основните герои в „Тютюн”.\nMar 17, 2013 соленка rated it it was amazing\nТова е една от книгите, които с чисто сърце и с радост бих нарекла "задължително четиво" за всеки, който обича да чете.\nСюжетът е прекрасен. И макар с дребната забележка, че фабулата за социализма и партизаните ми идва в повече (говоря за оригиналното издание), защото подобна сюжетна посока ми е безинтересна, и това разклонение в генералната картина допринася за стойността на романа като литературно съдържание.\nИзключително много съм впечатлена от няколко неща:\n- цялостната идея на историята - Това е една от книгите, които с чисто сърце и с радост бих нарекла "задължително четиво" за всеки, който обича да чете.\n- цялостната идея на историята - страхотно морално присъствие, стойностни внушения и огромно умозаключение за живота и неговите превратности;\n- художественият език - описанията на природата, чувствата, емоциите, размислите - невероятен детайл, прекрасен речник, абсолютно съвършенство. Ето един пример:\n"От равнината и долините запълзяха виолетови сенки и зеленината на боровите гори потъмня, а над тях пламнаха с оранжева светлина скалистите зъбери на планински вериги, чийто лабиринт се губеше далеко на север. После слънцето залезе, зъберите угаснаха и над планините остана само мека, пепелна светлина, която бавно отстъпваше място на вечерния здрач. "\n- иронията, остроумните и динамични диалози, с които е наситен целият роман.\nКнигата е чудесна и е една от любимите ми. Препоръчвам я на всички!! ...more\nMar 31, 2018 Milena rated it it was ok\nПрепрочетох Тютюн в т.нар. оригинален вариант. Чела съм го в третата му редакция, когато бях на 12. Тогава ми хареса и доскоро споделях публично наложеното мнение, че това е голяма книга. В тия години са ме вълнували най-вече любовните истории, а елементите на социалистически реализъм са били естествен фон, на който няма какво толкова да му се обръща внимание.\nЗнаех, че ДД е бил принуден да преработи романа, за да развие повече комунистическата линия. Затова очаквах първия вариант да е много не Препрочетох “Тютюн” в т.нар. оригинален вариант. Чела съм го в третата му редакция, когато бях на 12. Тогава ми хареса и доскоро споделях публично наложеното мнение, че това е голяма книга. В тия години са ме вълнували най-вече любовните истории, а елементите на “социалистически реализъм” са били естествен фон, на който няма какво толкова да му се обръща внимание.\nЗнаех, че ДД е бил принуден да преработи романа, за да развие повече комунистическата линия. Затова очаквах първия вариант да е много “не комунистически”. Нищо подобно. Книгата поначало е замислена като описание на загиването на стария, деградирал свят на корпорациите и заместването му от новия (комунистически) свят. Така че, комунистическите пропагандни клишета са водеща нишка в цялата книга и заместват почти напълно естествения човешки психологизъм в мотивацията на героите. Въпреки това, изглежда, че ДД не е спазил наложените от комунистическата диктатура канони на “социалистическия реализъм” в литературата на 50-те години и поради това книгата е предизвикала много дебати и е в някакъв смисъл явление в българската литература. В този смисъл тя може да представлява интерес за някой, който се интересува от социалистическа литература, история на литературата или просто държи да формира собствено впечатление и мнение. Един обикновен читател, обаче, който търси забвление, интересни идеи, убедителни герои, може спокойно да си спести четенето на “Тютюн” и няма да загуби много.\nOct 10, 2014 Lora Dosseva rated it it was amazing\nПрочетох "Тютюн" преди няколко месеца и още ми е в главата-Борис и "Никотиана", Ирина и Костов. Тази книга буквално ме отнесе. Нищо друго, което съм чела досега, не е предизвиквало такива чувства у мен. Тежък роман е. Не се чете лесно. Има моменти, когато ти се иска да го захвърлиш. Има моменти, когато се отчайваш от целия морален упадък на обществото. Но аз винаги се връщах. Заслужава си.\nЩом прочетеш "Тютюн", всики книги след това ще бъдат сравнявани с тази на Димитър Димов.\nПс: прочетох Прочетох "Тютюн" преди няколко месеца и още ми е в главата-Борис и "Никотиана", Ирина и Костов. Тази книга буквално ме отнесе. Нищо друго, което съм чела досега, не е предизвиквало такива чувства у мен. Тежък роман е. Не се чете лесно. Има моменти, когато ти се иска да го захвърлиш. Има моменти, когато се отчайваш от целия морален упадък на обществото. Но аз винаги се връщах. Заслужава си.\nПс: прочетох първоначалната версия на книгата и смятам, че така е най-добре ...more\nAug 02, 2017 Nikoleta Starkova rated it liked it\nЗ/5. Отчасти защото се случи, че прочетох второто издание. Отчасти защото според мен Димов прекалено много преповтаря някои неща и същевременно изпуска доста важни моменти.\nNov 24, 2019 Yosum rated it it was amazing · review of another edition\nBu roman 2. Dünya Savaşı öncesi başlıyor. Sofyaya yakın küçük bir şehirde kurulmuş olan Nikotiana tütün fabrikasının sahipliğine kadar yükselmiş, yoksul bir öğretmenin hırslı oğlu Boris ile polis komiseri Çakırın güzel kızı İrinanın çevresinde geçiyor. Savaş öncesi tütün işçilerinin çok kötü olan yaşam koşullarını, bu yüzden yaptıkları grevin nasıl acımasızca bastırıldığını ve direnişi örgütleyen partililerin çalışmalarını okuyoruz. Savaş sırasında ise Almanlar a karşı direnen partizanlar olarak Bu roman 2. Dünya Savaşı öncesi başlıyor. Sofya’ya yakın küçük bir şehirde kurulmuş olan Nikotiana tütün fabrikasının sahipliğine kadar yükselmiş, yoksul bir öğretmenin hırslı oğlu Boris ile polis komiseri Çakır’ın güzel kızı İrina’nın çevresinde geçiyor. Savaş öncesi tütün işçilerinin çok kötü olan yaşam koşullarını, bu yüzden yaptıkları grevin nasıl acımasızca bastırıldığını ve direnişi örgütleyen partililerin çalışmalarını okuyoruz. Savaş sırasında ise Almanlar ‘a karşı direnen partizanlar olarak görüyoruz onları. Almanlar ile işbirliği yapan Boris’in Malarya ‘dan ölmesi ve İrina’nın geçmişi ile yüzleşmesi, duyduğu pişmanlık... Yazar gerçekten çok başarılı. Uzun bir roman olmasına rağmen kısa sürede okuyup bitirdim. Bulursanız mutlaka okuyun çünkü ben sahaflardan alınmış olan eski bir baskısını okuyabildim. ...more\nOct 19, 2015 Borislav Stefanov rated it it was amazing · review of another edition\nЕдна от най-въздействащите книги, които съм чел в последните години. Едновременно детайлна, пресъздаваща епохата и живота на главните герои, и увлекателна. Не съм сигурен дали това е книга за четене в училище, доколкото много от описаните характери изискват някакъв житейски и емоционален опит, за да бъдат разбрани наистина.\nХареса ми, че в книгата (почти) няма едноизмерни и "плоски" герои. Дори и "добрите" партизани, комунисти и прочие показват слабости в характера, присъщи на истинските хора, а Една от най-въздействащите книги, които съм чел в последните години. Едновременно детайлна, пресъздаваща епохата и живота на главните герои, и увлекателна. Не съм сигурен дали това е книга за четене в училище, доколкото много от описаните характери изискват някакъв житейски и емоционален опит, за да бъдат разбрани наистина.\nХареса ми, че в книгата (почти) няма едноизмерни и "плоски" герои. Дори и "добрите" партизани, комунисти и прочие показват слабости в характера, присъщи на истинските хора, а "лошите" фабриканти и капиталисти, проявяват положителни черти. Герои като Ирина, Костов, или фон Гайер са описани изключително многопластово и реалистично.\nТова, което не ми хареса е, че въпреки "многопластовостта" си, книгата на моменти е прекалено стереотипна (и тук става въпрос за оригиналното издание, без допълнителната комунистическа пропаганда). Истина е, че тази книга е писана в годините веднага след Девети септември, с цялия дух на тази епоха предвид. И все пак, на моменти е прекалено "плоско" това, как всички герои, свързани с капиталистическите времена са изначално лоши и покварени - и дори, когато правят нещо хубаво, то е представено като изкупление за всичко лошо, което са направили, а всичко красиво с което са заобиколени е представено като мъртво и безнадеждно - елегантността на дрехите и маниерите, луксозните стоки и богатството прикриват един умиращ свят. Говорейки за безнадеждност, още от първата половина на книгата лъха усещането за края на политическия и икономическия строй, в който живеят хората от "Никотиана" и главните герои, както и за неизбежната победа на партизаните и комунизма. Те пък от своя страна са свръх хора - на много места, Димов описва как "истинските комунисти" правят това и онова (умират с песен, не се поддават на буржоазната поквара, изпитват "истински" чувства, за разлика от фалшивите такива на фабрикантите, немците и поддръжниците на монархофашизма като цяло). Единственият американец в книгата е пиян военен, всички немци са сухи и скучни (и дори фон Гайер, който е описан почти със симпатия, все така си остава нещо като човекоподобен робот). Отново - тези стереотипи са очаквани с оглед на времето и обстановката, когато е писана книгата, но въпреки това те донякъде развалят впечатлението от четенето на един от шедьоврите на българската литература, които "Тютюн" несъмнено е. ...more\nFeb 15, 2012 Веселин Павлов rated it it was amazing\nЧетох го скоро, и докато го четох, а и сега, все още не мога да определя какво точно мисля и какво точно усещам. Но това, което мога да определя е, че автора с невероятния си език направо ми отнесе главата от чувства, които предизвика в мен. Чувства всякакви, от оттегчение, през омраза, дълбока симпатия, възхищение и т.н. Тези чувства винаги бяха ярки и силни като лятна буря!\nOct 28, 2010 Nadya rated it really liked it\nloved the main female character - Irina.\nNov 09, 2019 Lenko Ivanov rated it it was ok\nРевюто е за комунистическата преработка.\nТрудно се дава ниска оценка на българска класика, особено без обосновка. За това реших и аз да драсна една рецензия.\nИскаше ми се да харесам "Тютюн", но за жалост просто не беше книга за мен. Ако не присъстваше в задължителната литература, най-вероятно щях да я захвърля след първите 200 страници.\nДа започнем с лошото.\nСтилът на Димов откровено не ми хареса. По приницип чета сравнитлено бързо, но "Тютюн" ми отне близо 2 месеца. Прозата на Димов ми идва 2.5/5\nСтилът на Димов откровено не ми хареса. По приницип чета сравнитлено бързо, но "Тютюн" ми отне близо 2 месеца. Прозата на Димов ми идва прекалено мудна и бавна, доста често претрупана с описания. Самата сюжетна структура също не ми се понрави - прекално често убиваше действието, а с него и интереса ми.\nСамата книга е прекалено политически заредена в оригиналния си вид, а за комунистическата редакция няма смисъл даже да коментираме. В моите очи е недопустимо да се възхваля най-гнусният и престъпен режим, който осакати България, отне й интелигенцията и я върна с минимум 50 години назад в развитието й във всички аспекти, били те социални или икономически.\nДълбочина липсваше на доста от главните герои. Всеки представител на буржоазията и на "тютюневите господари" не представляваше нищо повече от морално кух образ на алчен и пропаднал човек. Малко цвят нямаше да навреди никому, особено в случаите на Борис и Костов. Най-много ме боли, обаче, за Ирина, тъй като само и само да се покаже покваряващата сила на "Никотиана", образът й се превърна в абсолютна карикатура. Целият сюжет с моралната й деградация и трансформацията й от "народно момиче", желаещо да стане лекар в жалка и емоционално притъпена развратница, се провали жестоко поради простата причина, че нямаше абсолюнто никакво развитие. Виждаше се причината и резултата, но го нямаше самият процес. В края на том първи, Ирина отказваше да омайва фон Гайер, а в началото на том втори вече си беше завършена уличница и спеше с когото й харесва.\nИ след като пооплюх стабилно книгата, няма да е лошо да кажа и какво ми хареса.\nЗа жалост моментите, в който изяждах по 30 страници на един дъх бяха много малко. Сюжетът с Мария, предприемаческите приключения на Борис, стачката, фон Гайер и другите германци от Концерна, Костов и Аликс - все сюжетни линии и персонажи, които ми грабваха интереса.\nСтойностни неща, но погребани под купища еднакви пейзажни описания и истории за партийни неволи, шумкари и идеино настроени пасажи от текст.\nВ заключение, срещата ми с "Тютюн" си беше откровено разочароваща и ме остави със сладникаво-горчив вкус в устата - и аз като Ирина почнах да се чудя, какво е било и какво е можело да бъде. ...more\nJun 25, 2019 Mihai De Petcu rated it it was amazing\nNice, very much spirit of the times, kinda depressing at times, bizarrely somewhat critical of some communist purist attitudes (i.e. surprising that those passages made it past the censors). I would recommend reading it.\nOct 23, 2018 Мартин Иванов rated it it was amazing\nJul 02, 2014 Marina Mincheva rated it it was amazing\nШедьовър на българската литература! Според мен има място до световна класика от ранга на "Война и мир" и "Престъпление и наказание". Определено една от най- интересните и завладяващи книги от задължителната прочитна литература.\nПърво, това е, може би, единствената книга, в която всички герои ми допаднаха с по нещо. Най- любимата ми, Ирина, ме спечели първоначално с качествата си на амбициозна, упорита и същевременно красива жена, която се бори за своето щастие. Ирина пазеше своето достойнство, Шедьовър на българската литература! Според мен има място до световна класика от ранга на "Война и мир" и "Престъпление и наказание". Определено една от най- интересните и завладяващи книги от задължителната прочитна литература.\nПърво, това е, може би, единствената книга, в която всички герои ми допаднаха с по нещо. Най- любимата ми, Ирина, ме спечели първоначално с качествата си на амбициозна, упорита и същевременно красива жена, която се бори за своето щастие. Ирина пазеше своето достойнство, въпреки че изпитваше болка от несподелената си любов. И именно любовта към Борис и донесе най- голямото падение и доведе го пълната й деградация и до естествения й край- самоубийството. Скромното селско момиче, завършило Медицинския факултет, се превърна в любовница на генералния директор на "Никотиана", после на фон Гайер, с което осигуряваше стабилни връзки на фабриката с Немския папиросен концерн. Драмата, която изживява Ирина в личния си живот, според мен, е най- силната, защото постепенно желанието й за живот намаляваше, а отрващението към самата нея се усилваше. Към края на книгата дойде това странно- силно чувство към Павел Морев, към когото Ирина искаше да се улови като удавник за сламка, но тук тя не успя, и изходът след всички тези душевни терзания, беше логичен.\nБорис Морев е доста необикновен персонаж. Прави впечатление през цялото време със своята непоколебимост, неостъпчивост и поведение на борбен и успял мъж, но се оказва, че той е само и единствено това. За този човек, добродетели като вярност, преданост, честност и лоялност не са от значение. Начинът, по който използва Мария, за да се домогне до "Никотиана", говори съвсем красноречиво сам по себе си. След време дори многобройните връзки на Ирина не му правеха впечатление,а напротив- той ги насърчаваше. Но и неговият край не беше от щастливите. Умря душевно изолиран, необичан и разорен в Гърция. Тютюневият магнат беше погребан с най- обикновен ритуал, заобиколен от хора, които го презираха и опян от поп, който не беше искрен в молитвите си.\nМария също беше от персонажите, на които симпатизирах. Сега ми прави впечатление, че при запознаването с нея, авторът наблегна на душевната й празнота, на нейното безстрастие и безучастност към ставащото около нея- същото както при Ирина накрая. Но Мария намери капчица утеха при женитбата с Борис, макар и да подозираше, че той я използва. Тази жена сякаш не усети падението на своя съпруг, защото болестта от която страдаше, й беше отнела разсъдъка и преценката за случващото се. Донякъде двете жени в живота на Борис споделяха обща съдба.\nОстаналите, които загинаха- Костов и фон Гайер, също бяха жертви на "Никотиана". Тя ги завъртя и погълна в своята бездна на разрухата и моралната деградация. Случката с Аликс прекърши докрай желанието и надеждите му и той, подобно на Ирина, се предаде.\nВторостепенните герои Лила и Павел, а също и Варвара, според мен, са истинските победители в историята. Борбеността им, лишенията, стремглавието им бяха възнаградени.\nИзводът, който може да се направи от романа "Тютюн" е, че колелото на живота се върти, всичко следва кръговрата си, и рано или късно, се връща. Буржоазията в лицето на Борис, Ирина, Костов, фон Гайер намери смъртта си в мизерия и самота, сякаш съдбата им се отплащаше за годините на разгулен и презадоволен живот. Докато мизерстващите Павел, Лила и Варвара, най- накрая намериха спокойствие и за тях краят беше добър и абсолютно заслужен.\nЗа да бъда честна, в средата на първа част, ми бяха поомръзнали политическите аспекти на творбата. Мислех, че това е вид отклонение от същинския сюжет. Но напредвайки във втора част, разбрах, че това не е така. Няма излишна глава в творбата. Прочетох пълното, непреработено издание и не съжалявам, че съм прочела малко повече за Лила, или за който и да е друг от второстепенните герои. Краят, в който Лила е победителка, говори сам по себе си, че е нужно по- дълбоко запознаване с персонажа й.\nТова е в най- общи линии, което мога да резюмирам за романа "Тютюн". Но самия той говори много по- красноречиво. :)\nAug 18, 2019 Denis rated it it was amazing · review of another edition\nJul 21, 2016 Vasil Borisov rated it it was amazing · review of another edition\n"Тютюн" е без съмнение най-добрия български роман (разбира се това се отнася за оригиналното издание, което съм посочил, а не последвалата го втора версия, написването на която е продиктувана от външни фактори, на които няма смисъл да се спирам). Историята на Ирина и Борис, светът на Никотиана, лицето на мафията, ужасът от войната и борбата на партизаните са представени по неповторим начин, така че на края на всяка глава да ти спира дъха. Димитър Димов рисува толкова реално всички тези образи, "Тютюн" е без съмнение най-добрия български роман (разбира се това се отнася за оригиналното издание, което съм посочил, а не последвалата го втора версия, написването на която е продиктувана от външни фактори, на които няма смисъл да се спирам). Историята на Ирина и Борис, светът на Никотиана, лицето на мафията, ужасът от войната и борбата на партизаните са представени по неповторим начин, така че на края на всяка глава да ти спира дъха. Димитър Димов рисува толкова реално всички тези образи, че те кара да се пренесеш в тяхната действителност, да ги обичаш и мразиш, да плачеш за тях и да ги съжаляваш, като до края те оставя да се надяваш, че нещо ще се случи и ще промени хода на събитията. Но това не би могло да стане, защото те следват естествения си ход и в това се крие чара на романа, няма нищо измислено, нищо нереалистично. Образът на Ирина, която в началото е невинна мечтателка и с напредването на историята се превръща в грозното лице на парите, суетата и жаждата за власт, но със своите моменти на слабост, когато все пак човешкото в нея проговоря, е толкова уникален, толкова съвършено изграден, че със сигурност мога да кажа, че тя е любимата ми героиня в българската литература изобщо. И не защото одобрявам това, в което се превръща, а защото я разбирам. Любовната й история с Борис, невъзможността на тази приказка да протече така, както тя мечтае, естественото й отказване от нея, всеки детайл е описан брилянтно, точно както би следвало да се случи и удря право в сърцето на читателя.\nМога да напиша още хиляди думи тъй като всеки герой ме е трогнал по свой собствен начин, но това би отнело стотици редове. Затова единственото, което ще добавя за финал е, че тази книга никога не трябва да отпада от ученическата програма, трябва да остане, дори да се разглежда по-подробно, защото е диамантът в короната на българската литература. ...more\nOct 13, 2018 Paulina Ivanova rated it it was ok · review of another edition\nДали защото е част от учебната програма, дали защото подходих с твърде големи очаквания към тази книга, или пък просто защото не съм пушач, обаче между мен и "Тютюн" нещата не провървяха. Удоволствието от четенето не беше голямо, но пък, учудващо, трябваше да приключа книгата, за да усетя замисъла. Светът на Никотиана е обречен от самото начало, както и всички, свързани с него - било то пряко или косвено. Любовната драма на Ирина не ми беше присърце, аз лично съм повече за Лила като женски Дали защото е част от учебната програма, дали защото подходих с твърде големи очаквания към тази книга, или пък просто защото не съм пушач, обаче между мен и "Тютюн" нещата не провървяха. Удоволствието от четенето не беше голямо, но пък, учудващо, трябваше да приключа книгата, за да усетя замисъла. Светът на Никотиана е обречен от самото начало, както и всички, свързани с него - било то пряко или косвено. Любовната драма на Ирина не ми беше присърце, аз лично съм повече за Лила като женски персонаж, но имам едно наум, че социалистите в тази книга са изградени като идеализирани образи заради времето, в което е творил Димов, и заради обстоятелствата, довели до пренаписването. Природните описания бяха изключително цветни, в един момент дори сякаш можех да помириша гръцкото море. Качествата на Димитър Димов като писател са безспорни, но моя милост и любовните сюжетни линии сме скарани откакто свят светува и когато главните герои не са на същата честота като теб, това да харесаш книгата става доста трудно. Ако обаче изключим "плоското" четене и опитаме да разберем истинския смисъл на сюжета на романа виждаме амбициозни и млади хора, които потъват в корпоративния свят на тютюна в следствие на грандомания и желание да живеят живота на богатите и обичаните. Развитието на персонажите от този страна е в посока деградация, в противовес на задаващия се нов ред, който обаче също е съпроводен със свои вътрешни конфликти.\nВ заключение, "Тютюн" ми е като цигарите - изглежда примамлив, но явно просто не е за мен - и по-добре. ...more\nJan 22, 2017 DNN rated it it was amazing\n769 страници е на пдф формата, който четох. Покой не ми дадоха последните 200 стр. Първата книга, която прочетох с такова удоволствие от задължителната литература. Прекрасна, увлекателна, стойностна :)\nSep 17, 2012 Irena rated it it was amazing\nShelves: bg, favorites\nThis is my all-time favourite book. It's a tremendous journey into the dark human nature. The characters are presented with all their faults, nothing is missed or corrected. It's very gloomy and tough to read.\nAbout Димитър Димов\nДимитър Тодоров Димов е български писател и драматург, ветеринарен лекар, професор по анатомия на гръбначните животни. Баща e на писателката Теодора Димова.\nDimitar Todorov Dimov was a Bulgarian dramatist, novelist, and veterinary surgeon, best known for his best-selling novel Tobacco ( Tютюн ), made into the 1962 film Tobacco, directed by Nikola Korabov. Dimov was forced to revise Tobacco to make Димитър Тодоров Димов е български писател и драматург, ветеринарен лекар, професор по анатомия на гръбначните животни. Баща e на писателката Теодора Димова.\nDimitar Todorov Dimov was a Bulgarian dramatist, novelist, and veterinary surgeon, best known for his best-selling novel Tobacco ( Tютюн ), made into the 1962 film Tobacco, directed by Nikola Korabov. Dimov was forced to revise Tobacco to make it acceptable from the viewpoint of socialist realism by adding Communists and working-class characters.\nDimov died in Bucharest, Romania. ...more\nBooks by Димитър Димов\nTrivia About Тютюн\nQuotes from Тютюн\n“Ако изпушиш три цигари, четвъртата ще ти се стори безвкусна. Ако прекараш две нощи в любов, третата ще те отегчи. А нейните цигари и нейната любов от десет години насам бяха едни и същи!” — 104 likes\n“С инстинкта си на пламенно същество тя усещаше, че любовта е трагично и силно чувство, което човек трябваше да уважава дори у глупавите хора.” — 85 likes


За или против да си купим последен модел лаптоп - Форумни сблъсъци - Windows 7 Bulgaria\nЗа или против да си купим последен модел лаптоп\nЗапочната от Иванов, 4 апр 2015\nПубликувано 4 апр 2015\nТемата е продължение на дискусията, разгоряла се вчера (и отделена в друга тема).\nДа започна с цитат:\nКак може да съветвате хора да си купуват стари лаптопи като новите чипове са много по-бързи по-пестеливи и с по-дълъг живот и отделно на стар лаптоп може да е изсъхнала батерията толкова години да е стоял. Не си правете бъзъци с хората неразбиращи от техника\nТолкова години не са - имах предвид да са модели началото на 2014 или средата на 2013, например...\nДа - новите лаптопи са с по-бързи чипове, по-мощни процесори и.т.н. НО, има доста проблеми, които лично според мен се подценяват.\n1. На почти всички нови лаптопи батерията е вградена, не може да се вади и по-този начин да се съхранява живота и, който се измерва в цикли на заряд и разряд. Стана ясно от дискусията и мненията вчера и че батерията не може да защити лаптопа от токов удар. При интензивно ползване, батерията ще замине за 2-3 години (колкото е и гаранцията обикновено). После какво правим - нов лаптоп за 2 бона ли ще купуваме?\n2. Вече не само евтиния клас лаптопи, но и скъпите са със запоен процесор, тоест ъпгрейда става почти невъзможен. Тази информация обикновено е спестена и скрита. Защо се прави така е ясно - посочих го в точка 1.\n3. Всички нови модели са с UEFI Bios, който освен всичко друго има защити като Secure Boot, който създава огромни проблеми при инсталация на операционна система, различна от тази, с която бихте си купили лаптопа. Това е умишлено наложено от Microsoft, но затова ще стане въпрос по-късно\n4. Липсва драйверна поддръжка на операционни системи, различни от Windows 8+. Няма нужда да казвам, че това също е направено умишлено. Павел, от цититата в началото ми написа следното:\nтова че дадена машина не поддържа стари операционни системи не се смята за минус в бранша а и почти всеки пита дали телефона или лаптопа е с най-новата система\nЗа кой бранш става въпрос? Търговският или бизнес бранша? "Почти всеки" са хората, които не знаят какво ще правят с лаптопа си или просто ще го ползват за интернет и игри. Тоест, хора под 20 години. Останалите искат да вършат много повече на компа си, но като ги излъжат, че най-новото е най-добро и .. после псуват и Microsoft и фирмата, произвела лаптопа\nWindows 7 не е стара операционна система. Причината, производителите да не я поддържат в новите модели са изцяло бизнес интереси и става въпрос за много пари.\nТова е моето мнение засега. Вие сте\nОтговорено 4 апр 2015 (Редактирано)\nСамо трябва да изместиш периода малко назад- от 2012-та до началото на 2013-та... Тогава все още се срещат масово модели подлежащи на ъпгрейд и нормално обслужване, после всички производители взеха да осират пейзажа и да го начукват на юзърите.\nДа добавя някои неща...\n1- Тая история с вградената батерия Е проблем. И той не е само, че не можеш да я свалиш като не ти трябва или, че гадният контролер ще си брои циклите заряд и разряд- майната му, тая батерия не е вечна. И дори вградена тя се сменя като издъхне- отваряме лаптопа и батерията се държи на 2-3 болтчета, махаме ги и сменяме. Обаче тая батерия става много сериозен проблем когато лаптопа го ползвам за работа щото вече не мога за 2 минути да махна изтощената и да сложа заредена батерия (5 секунди за смяна, остатъка да угася и пусна машината) и да откарам още 3 часа без да ми пука- нямам ли ток под ръка съм дотам... И току що се лиших от предимството на лаптопа- подвижност и независимост от контакта..\n2- Запоените процесори са най-гадното нещо което можете да си причините... Ако си купите някоя сопа за 450лв. (че и с Уин 8.1 инсталиран) разбира се ще е запоен тоя процесор и вие няма да се бунтувате- едва ли очаквате да работи 5 години, нали? Я да ви продам един лаптоп за 1500лв. както го правят у магазина:\n"Това е сериозна и реномирана марка, процесора е последно поколение- пуснаха го тази година, с 2 видео карти е- едната е икономична и пести батерия като ровите в нета, а другата е мощна за игри, има цели 8ГБ рам която ще ви стига за почти всичко, има и 128ГБ ССД за да е бърз компютъра, резолюцията му е 1080р и е перфектна за филми и т.н."\nИ всичко Е вярно, няма да излъжа изобщо... Е, ще пропусна да ви кажа, че процесора е U-версия което ще рече запоен за дъното, ще пропусна и това, че видео картата е минавала за мощна пред 3, че и повече години, ще забравя да ви уведомя и че тея 8ГБ рам и тоя ССД диск са сложени не за да стане още по-бърз лаптопа и да ви е кеф на вас- те са там за да не се вижда веднага, че сте си купили силно надценена машина... Или пък параметрите са му слаби- както и да го гледаме все е вярно...\nДа не кажете, че си съчинявам цифри и параметри ей ви линк: http://laptop.bg/lap...808070_128gbssd Та дори е и ProBook, не някоя скапана серия...\n3- Сериозен проблем е и как ще се грижите за новата си машина- забелязвате ли как сериозно намаляха моделите със сервизен капак отдолу? Аз като не мога да си отворя лаптопа и да го почистя от прахоляк за к'во ми е тая сопа? Или да го нося през 3 месеца у гаранционният сервиз да го чистят, а? Майната им на парите дето ще им давам- дали има такъв сервиз в радиус от 15км. от мен, а? Не всеки живее у голямото град, дори не във всеки град има читав комп. сервиз дето да оставиш машината да я разкостят заради едното почистване... Мдааа, вече масово се налага да разфасоваш изцяло лаптопа и да извадиш дъното за да смениш една паста на процесора и видео картата... И вервайте ми, гаранционните сервизи много се радват когато някой е пипал там- отказват ти гаранция директно...\nВъпреки, че и на тоя линк за достъп до процесора трябва да разглобиш машината изцяло пак е добре- имаме пълен достъп до хард, рам, батерия и т.н.... Това положение се счита за добро днес: http://www.myfixguid...47-disassembly/\nИ ето ви нормалната ситуация с новите модели лаптопи- за смяна на харда махаш клавиатурата и няколко кабела... Че за достъп до процесора пак ще вадим дъното го очаквате, ама очаквахте ли за да смениш плочките рам да вадите дъно? Найс, а... http://www.myfixguid...1g-disassembly/\n4- Добавяме глупостите с онуй нящо УЕФИ + липсата на драйвери за по-стари ОС...\nСега чакам Павел да каже как сме с основанията да НЕ препоръчваме покупката на нов модел лаптоп и да казваме с чиста съвест "Пич, огледай се за нещо по-старичко като модел. Та дори и за нещо втора ръка, но висок клас се ослушай..."\nРедактирано 4 апр 2015 от Милен Стефанов\nОтговорено 5 апр 2015\nНяма интерес към темата за сблъсъка, явно липсват аргументи на опонентите на тезата. Нищо, така или иначе темата е много полезна, ще се индексира в Google и ще служи като един полезен съвет на хората, които са изправени пред дилемата какво да си купят.\nТова, което аз исках е да се посочат неща, които съвсем умишлено се скриват от хората и стават известни едва след като си дал не малка сума пари. Това е престъпление за мен и ако може повече хора да се научат да задават въпроси и да търсят предварително информация в интернет за конкретния модел и да знаят какво купуват - какво по-хубаво от това\nИмам един лаптоп acer не е ат най-новите модели обаче...\nКато взема да му сменям пастата направо полудявам, и вече реших когато някога се наложи го нося в сервиза там да се оправят.\nЗначи за да сменя пастата, което става за няколко секунди трябва да се свалят...\n1 - монитора - за да могат да се откачат няколко жички\n2 - клавиатурата.\n3 - dvd записвачката\n4 - хард диска\n5 - трябва да се свалят още едно две незначителни неща и Дъното за да може вече откачиш вентилатора и да му смениш пастата.\nЦялата операция по смяна на пастата отнема около 1.5 - 2 часа, зависи.\nТа За или против да си купим последен модел лаптоп ако зависи от мен съм за старите модели, ама някой като си мисли, че всичко по последна мода е добро се лъже. Е добро е ама за производителя.\nИ още нещо тоя, който има 2000 лева за такава глезотия би трябвало да има и пари да го поддържа а ако не тогава да си троши главата, нали знаете всеки луд с номера си.\nще служи като един полезен съвет на хората, които са изправени пред дилемата какво да си купят.\nА дано, ама надали- знаеш, че масово се гледат параметри и цени по сайтовете и накрая се избира по цвят и форма... И в 85+% от случаите се купува някой симпатичен боклук... И то твърде скъп...\n.... тоя, който има 2000 лева за такава глезотия би трябвало да има и пари да го поддържа...\nЕ не е така, що аз да си купя скъп модел и да се троша главата с глупости- що не вземе производителя да се погрижи за моя кеф и улеснение? Ей ти как изглежда отвътре един лаптоп за $1100-1300- малък, тънък, вградена батерия... Абе максимално нагъчкано е всичко и к'во виждаме- имаш достъп до абсолютно ВСИЧКО като свалиш един капак. Значи може да е както трябва, просто не искат да е така- машина като тази долу с елементарна поддръжка ще изкара и 5+ години...\nЕ това си е OK ама нали знаеш, че ако всички модели са направени по тоя начин всеки що годе грамотен ще може да си го обслужва сам. А ако за да му смениш батерията ще трябва да го разглобиш до последно, кво прайм тогава носим го на сервиз и там ако си от по-неразбиращите ще ти съдерат кожата.\nАко сега трябваше да избирам лаптоп щях да искам да знам следното:\n1 - Преди всичко гледайте отворите за вентилация да са проходими (Да ги има а не да са само едно очертание на капака).\n2 - Батерия - гледайте да не е вградена, и да може да се сменя бързо. Иначе ще можете да го ползвате ограничено, и сте зависими от мрежата.\n3 - Процесор - запоен процесор-лоша работа, търсете по възможност обратното.\n4 - Друг сериозен проблем е как ще бъде поддържан лаптопа, за предпочитане е да е със сервизен капак. Проблем става почистването от прах, едва ли във всяко село има оторизирани сервизи, където можете да занесете лаптопа на профилактика. Ако трябва да биете по 30-40 дори и повече километри на всеки 5-6 месеца за да ви почистят машината... а и удря много по джоба.\n5 - RAM - не е хич удобно да разглобите целия лаптоп за да смените една плочка.\n6 - Осведомете се дали ще може да инсталирате по-стара OS от тази с която го купувате.\n7 - Осведомете се ВЪОБЩЕ дали ще може да инсталирате някоя друга OS различна от тази с която е купен лаптопа.\n8 - Проверка за мъртви пиксели - Задължително. Сменете тапета на екрана син, червен, жълт или какъвто там има и гледайте за черни точки по екрана. За тестването на пикселите има програми - накарайте ги да се тестват още в магазина ако е възможно.\n9 - Говорете предварително с управителя на фирмата, от която ще купувате дали ще можете да върнете или да замените стоката ако откриете някакъв дефект, който се появи по-късно като:\nзаяждане на клавиши по клавиатурата;\nпрегряване на процесор, дъно, хард или други такива;\nниско качество на камера - не отговарящо на описанието;\n10 - Не купувайте в петък или в събота така ако стане нещо няма да имате възможност да върнете стоката в рамките на 3 работни дни, поради каквато и да е причина. Така, че като купите машинката тествайте я здраво през тези три дни.\n11 - Дали гаранцията би отпаднала, ако се смени операционната среда.\n12 - Освен подпечатана гаранционна карта изисквайте обезателно и фактура.\n13 - Поискайте да ви кажат дали гаранцията е пълна за всички компоненти , или е само за някои, и за кои държави не важи.\n14 - Допълнителни аксесоари като: драйвери, ръководства, дискове и т.н.\n15 - Поне няколко месеца (или до изтичане на гаранцията) пазете там най-разните му найлони, пликове и други такива в които е бил опакован лаптопа защото някои фирми в България отказват да сменят стоката ако не е в оригиналната опаковка, а и за да могат да набутат още някой шаран.\n16 - Изисквайте от продавача лаптопа да бъде разпечатан пред вас, като преди това сами се убедите, че не е нарушена цялостта на опаковката ако ви го предлагат в отворен кашон да знаете, че със сигурност може да има нещо гнило, я върнат, я нещо не в ред и т.н.\n17 - Искайте лаптопа да се тества пред вас, или от самите вас ако е възможно, и това да стане преди плащането.\n18 - След закупуване работете няколко дни само на захранване от мрежата и след това поставете батерията.\n19 - Ако го носите на ремонт не оставяйте гаранционната карта там, предоставяйте я само за печат и подпис и нищо друго.\n20 - Уверете се, че всички движими компоненти - от пантите на екрана до слотовете за USB устройства работят нормално.\n21 - Ослушвайте се за странни звуци от твърдия диск или шасито на лаптопа.\nИ както каза Милен по-горе ще е кофти да си вземеш лаптоп със ССД и 8 или повече рам а със стар процесор и видеокарта, за които нищо не се споменава а се изтъква само това, че е с модерен диск и много рам.\nАко спазвам всички точки, които си написал излиза, че не трябва да си взимам какъвто и да е лаптоп\nСега малко по темата. Това, че е последен модел лаптоп не означава задължително, че не е ъпгрейдваем. Все още повечето производители си залагат на сигурната и и изпитана стратегия за ъпгрейдваемостта (отделен е въпроса какво точно може да се ъпгрейдва). Да вземем например масовият потребител. Когато си купува лаптоп той предварително знае за какво точно ще го използва. Естествено в повечето случаи ще бъде за игри. Масовият потребител не се интересува дали след извесно време ще може да го ъпгрейдне. Когато стане нещо с машината му той просто я носи в сервиза и толкова, защото знае, че има кой да му я ремонтира. Хората, които искат да могат да ъпгрейдват всичко по машината са много малко. Аз също съм един от тях. Но аз искам машината ми да е такава, защото ми носи удоволствие да си я поправям, когато нещо и има. Да си вземеш последен модел лаптоп съвсем не означава, че няма да можеш да го ъпгрейдваш (макар, че тенденцията отива точно натам). Да си купиш последен модел лаптоп за мен лично говори повече за гъзария, отколкото за преимущество на параметрите под капака.\nТова, че е последен модел лаптоп не означава задължително, че не е ъпгрейдваем.\nДа вземем например масовият потребител. Когато си купува лаптоп той предварително знае за какво точно ще го използва. Естествено в повечето случаи ще бъде за игри. Масовият потребител не се интересува дали след извесно време ще може да го ъпгрейдне. Когато стане нещо с машината му той просто я носи в сервиза и толкова, защото знае, че има кой да му я ремонтира. Хората, които искат да могат да ъпгрейдват всичко по машината са много малко.\nНе мога да се съглася с нищо от цитираното. Можеш ли да посочиш конкретен нов модел лаптоп, който да може да се ъпгрейдва, или просто говориш наизуст?\nСега за останалото... Както сам си писал, голяма част от потребителите купуват лаптоп с високи параметри, които да са за игри. Това, че в момента на покупката са доволни от параметрите му и не се интересуват дали е "ъпгрейдваем" не означава, че няма да съжаляват след 2 години. И тогава сервиза няма да им помогне. Или ако им помогне, ще им вземе пари колкото за нов лаптоп. Точно при геймърските конфигурации и известно, че е необходим задължителен ъпгрейд на 2 години - така се правят игрите, умишлено! Аз лично познавам приятел, който се поболя постоянно да ъпгрейдва лаптопа си, да търси процесор, подходящ за лаптопа му и.т.н. Това няколко години. Накрая му писна и сега си купи настолен. Та така....\nбай Неделев, нали се сещаш че за първите 9 точки няма кой да помогне на масовия потребител. Да не говорим за консултантите в магазина, които НЯМАТ интерес да обсъждат посочените точки. Дори в интернет е изключително трудно да намериш информация за това дали конкретен модел е със сменяем процесор или батерия. Официалните сайтове умишлено скриват това. Шансът е да гледаш клип на някой опарен, дето е разглобил лаптопа и е направил клип да псува производителя!\nОтговорено 5 апр 2015 (Редактирано)\nДори в интернет е изключително трудно да намериш информация за това дали конкретен модел е със сменяем процесор или батерия.\nШефе, тука много, ама МНОГО жестоко грешиш. Производителя на лаптопа и в магазина си траят, но в нета има всичко... Питаш дъртия бай Гугльо за модела на процесора и в 99+% от случаите първият резултат е точният линк към параметрите на процесора публикувани на сайта на производителя. При Интел-ските чаркове за лаптопи имаш 2 сокета- FCPGA с няк'ви цифри отзаде (Flip-Chip Pin Grid Array) и FCBGA (Flip-Chip Ball Grid Array). Когато е "Pin" се сменя, когато е "Ball" е запоен... Най-общо казано:\nВсичките и3/5/7 процесори (без оглед на цифрите) които завършват на "U" са запоени за дъното, завършват ли на друга буква са сменяеми.\nПочти съм сигурен, че всички Селерон-и и Пентиум-и които се монтират от 1-2 години насам са запоени за дъното. Може да има изключения, но поне 7-8 модела съм проверявал и са все на сокет FCBGA което реално не е сокет...\n---Личи си кой е попадал на бройка със запушени отвори\n---Силно желателно... Или да има възможност за включване на втора батерия при нужда.\n---До 1000лв- сложна задача, не рядко и до 1500лв. се срещат запоени процесори- образовайте се преди да купувате.\n---Удря по джоба, но аз редовно нося за профилактика машините в сервиз- по-добре 30лв. за обслужване, отколкото 1500 за нов лаптоп.\n--- И не питайте продавача- ще ви излъже в 99,5% от случаите.\n9 - Говорете предварително с управителя на фирмата, от която ще купувате дали ще можете да върнете или да замените стоката ако откриете някакъв дефект, който се появи по-късно като: шумен вентилатор; изгорели пиксели; заяждане на клавиши по клавиатурата; загряващ адаптер; прегряване на процесор, дъно, хард или други такива; ниско качество на камера - не отговарящо на описанието;\n---Полза няма- ще ви убеждават, че може да смените лаптопа, а при нужда ще ви пратят да пасете...\n---Питаш производителя, не търгашите в магазина- за обща изненада повечето фирми са доста отзивчиви...\n---И с нея е все тая- могат да ти откажат гаранционно обслужване винаги.\n---Вече май не дават такива изобщо.\n---Задължително пазите опаковката- транспортира се само и единствено в нея.\n---Има и по-лошо- да е бил тестова бройка 6 месеца. Всяка електроника се купува само запечатана и недокосвана след излизането от завода. Не се хващайте на офертите "Ще ви дадем 10% отстъпка."\n---Ако е с инсталиран Уин- не го активирайте. Ако гаранцията изисква регистрация на сериен номер на сайта- изчакайте. Никой няма да вземе обратно машината в случай, че има разлики с началното състояние в което се продава...\nРедактирано 5 апр 2015 от Милен Стефанов\nМожеш да погледнеш последните модели на Самсунг от Атив серията и да прецениш сам - клипове в тубата, колкото искаш. Но едно нещо не си прочел, което бях написал и то е:\n(отделен е въпроса какво точно може да се ъпгрейдва)\nОтговорено 6 апр 2015\nАз като един собственик на стар лаптоп, също ще добавя по нещо по темата.\nМного е важно как е измислено охлаждането на лаптопа. Това е една от най-големите болки, особено ако обичате да играете игри. Гледайте въздуховодите как са разположени. В повечето случаи по-евтините лаптопи са много зле от тази гледна точка. Ако използвате лаптопа само за интернет и филми, и евтиния клас ще ви свърши работа, че даже може и да откара повече от 2 години при правилна експлоатация. За игри обаче си трябва сериозна машина. И като казвам сериозна, нямам в предвид напомпаните параметри. Дори да са налице, с кофти охлаждане и запоен процесор ще си гледате лаптопа през крив макарон съвсем скоро. Погледнете бизнес сериите, които принципно са създадени за дълго ползване и много разнасяне. Охлаждане, качество на вградените елементи, магнезиево шаси, което предпазва елементите при евентуален удар и т.н и т.н. Не случайно тези машини струват 3000+ лева, и ако ги види някой обикновен потребител, нищо не разбиращ, ще каже: "Е тоя другия има два пъти по-силна конфигурация и е три пъти по-евтин! Да не съм луд!". И ще е прав ... ако иска да сменя машината на 2 години, което попринцип не е проблем за по-развитите страни, но за нас - уви. Да не говорим, че за нашия пазар машините се сглобяват с малко по-различно качество компоненти. Всичко е от значение. Все пак лаптопа е преносима машина ... трябва да се гледат и материалите, от които е изработен корпуса и ПАНТИТЕ. Да, на последното наблягам, понеже в последно време се нагледах на разни сапунерки с пластмасови панти, които се скапват за отрицателно време, а от там следват един куп проблеми - прекъснат лентов кабел, счупен екран при неправилно затваряне и т.н. Моя Т500 е със стоманени панти и не е мръднал(модел 2008 г.). И да .... за да сменя пастата, трябва да го разглобя целия - в това отношение не е измислен кой знае колко съобразително. Но като го отвориш и виждаш магнезиева шина и добре подреден хардуер, а не като при новите машини - всичко наблъскано като ... да не казвам израза, че не е приличен.\nИ като стана дума за конфигурации - моята е бая стара с 4GB Ram и двуядрен процесор с 6MB кеш. но нямам никакви проблеми дори и днес. Даже и игри ми тръгват(не че съм критерий в това отношение, не играя много). Когато съм включил на вграденото видео, температурите са от порядъка на 37-40 градуса, което за лаптоп си е бомба. Охлаждането е с меден радиатор и въздуховодите са поставени отстрани, а не под лаптопа. Изобщо освен причините, които вие изброихте, има и други неща, които са от голямо значение за преносима машина. Иначе е вярно, че дори и новите машини от бизнес поколението не ги правят толкова добре, както преди. Все пак това е бизнес ... Мерцедес си взеха поука вече с един доста известен модел, който е направо вечен. Те имат интерес да продават.\nТа ако ще се купува лаптоп само за интернет, филми и ще се разнася само вкъщи - и модел от 600 лв. ще го устрои човек. Но ако искаме качествена машина ... или се разделяме с над 2000 лв. или купуваме някоя висок клас по-старо поколение. Впрочем тук в България няма чак толкова развит пазар. В Щатите можете да си намерите бизнес клас и за 400-500 долара, малко по-старо поколение, чисто нов ... е вярно ще е Refurbished, но в повечето случаи нямат проблеми, а и идват с 1 година гаранция. Можете да погледнете в dealsofamerica.com.\nТея 6МВ кеш к'во значат- Т9400 ли? Ако да- завиждам ти съвсем НЕблагородно шъ знайш... И ти осъзнаваш ли, че сравняваш леко модернизиран Т61 с разна ширпотреба? Интересно к'во шъ правиш когато един ден се наложи да смениш дъртият на мумия лаптоп с нещо друга- аз залагам пари, че няма да купиш нещо ново и актуално...\nИмах на предвид, че не всичко е до параметри ... и с не толкова напомпана конфигурация може машината да служи добре, стига да не се използва за гейминг. Иначе си прав ... винаги ще предпочета да взема нещо читаво втора ръка, пред сегашните сапунерки Виждал съм достатъчно и отвън и отвътре и съм преинсталирал, за да знам, че съм се разглезил с бизнес класа ... :( Но както казах и по-горе, за непретенциозни хора, които просто искат уиндоуса да върви добре и да си гледат филмите ... и ширпотребата върши прекрасна работа. Такива хора попринцип не разбират достатъчно и не се притесняват от липсата на ъпгрейд и смяна на паста. Някои като им пуснеш един дефраг на системния дял и после те благославят, че си им съживил машината Different strokes for a different folks ....\nдефраг на системния дял\nКато каза се сетих... Преди време се бях хванал за главата- разцъквам един нов лаптоп в магазина с предварително инсталирана 8-ца върху ССД и виждам включена дефрагментация. Реших, че търгашите там са човъркали ама и следващите 4-5 модела дето проверих бяха така настроени. За мен извода е, че така идват от завода...Супер, а?\nТова ССД вероятно ще издържи 2-3-4 години, но за мен е гавра с клиента да е включена функция дето е вредна за устройството. То вечни хардове няма ама трябва ли да го унищожаваме преднамерено за да си купи нов лаптоп клиента?\nЕ ти откъде мислиш идват половината мнения по форумите за това, че SSD бързо се амортизирали То принципа на работа е коренно различен ... тая дефрагментация закво им е. А и ако не искат съвсем да се фрагментира - ext4 и един линукс и туй то\nЕдит: Впрочем се замислих ... Ако сложа на моя едно SSD и му турна още 4GB рам ... сигурно още 7 години няма да го сменя ... Май по-добре да не го правя\nОтговорено 7 апр 2015\nвсички допускате доста сериозна грешка и не знам от де сте черпили знания но явно е само от интернет щото доста глупости сте написали\nВАЖНО: по начало лаптопа не е предвиден за ъпгрейд, това е безмислено и скъпо действие все едно да искате да ъпгрейдвате телефон или таблет\nВажно : Разликата между лаптоп и телефон /таблет е доста голяма, макар че в последно време започна да се размива. Точно този проблем се обсъжда - Старите модели подлежат на ъпгрейд, докато новите са телефон /таблетен тип. И защо да не мога да си бодна още рам на телефона?\nпо начало лаптопа не е предвиден за ъпгрейд, това е безмислено и скъпо действие\nВерно ли? И как покупката на процесор или плочка RAM или видео карта е по-скъпо действие от купуването на цял нов лаптоп? Ще ми обясниш ли? Според теб на всеки 2 години лаптопа заминава в казана за боклук и купуваме следващия модел???\nвсички допускате доста сериозна грешка и не знам от де сте черпили знания но явно е само от интернет щото доста глупости сте написали ВАЖНО: по начало лаптопа не е предвиден за ъпгрейд, това е безмислено и скъпо действие все едно да искате да ъпгрейдвате телефон или таблет\nИзключително много държа да ми разясниш долните неща щото нали аз пиша глупости, черпя знания само от нета и ръся глупости на кило- да ме изведеш от заблудата в която съм попаднал, пък и няма да подвеждам хората дето ме питат за съвет... А да- може и онея дето са цъкнали "Харесва ми" на твоето мнение да се включат и да ми поясняват- явно мислите еднакво, просветлете ме...\n1- Защо изобщо правят модели с чаркове дето подлежат на смяна- да запояват ВСИЧКО към дъното бе, включително и харда.\n2- Защо изобщо има лаптопи със свободни слотове били те за РАМ, mSATA или пък PCI на който да си ръгна к'вото ми кефне- примерно не един и два модела имат сложени антени и ми остава само да сложа 3Г+ГПС приемник... Да слагат само каквото им трябва бе, що дават възможности?\n3- Да си чувал за втора видео карта дето се слага на лаптопа? И то не пиклива, а по-мощна от 2/3 от картите в настолните компютри... И то не щото лаптопа е гнусен боклук за 500лв. и му трябва свястно видео за да пусне филмите- машината си има баш същата мощна видеокарта, просто има вариант да ползваш 2 такива в SLI режим...\n4- Защо изобщо правят процесорите сменяеми- все тая е дали ще се запоява сокет на който да сложиш процесора или ще запоиш директно самият процесор на дъното...\nИ СЕ НАУЧИ ДА ПИШЕШ НОРМАЛНО. Аман от неграмотни смешници...\nНа мен лично малко по-старите модели от Ivy Bridge ми харесват най-много.Не, че не трябва да си купуваме най-последния модел лаптоп, всеки си прави с парите каквото иска.Тук е много относително да се каже, защото зависи от това за какво ще бъде ползван лаптопа.За един обикновен потребител, който гледа филми, слуша музика и т.н не му е нужен супер компютър.Това, че започнаха да правят новите модели да работят само с 8 не ми харесва, защото повечето юзъри не могат да свикнат с 8 и веднага като си купят лаптоп с инсталиран лицензиран 8 го сменят на 7.Извън темата имах подобен случай с едно Sony Vaio, караха ме да му слагам 7, а той си имаше лицензиран 8.\nВече и фирмите са се видяли в чудо - ето на какво попаднах, закупен е февруари 2015:\nФирмите нямат ни най-малък проблем с лаптопите, инсталациите и драйверите- да кажеш на клиента "На тоя модел можеш да сложиш ....." е изключително лесно... И да му обясниш що е такова положението не е трудно. Главният проблем са търгашите в магазина дето си гонят бонусите и чиято единствена цел е да ти продадат най-скъпият възможен модел. И ако фирмите не се кефят на недоволни клиенти просто следва да си инструктират персонала...\nОтговорено 8 апр 2015\nтова са единични случаи\nако един търговски представител или продавач в магазин не е показал ползите клиента да ползва най-новата операционна система то той не си е свършил работата и затова ще има такива недоволни клиенти\nне става въпрос дали е най-новият уиндоус или андроид никой ама никой потребител няма да каже че иска по-стара операционна система\nи нямам нищо против уиндоус 7 и аз го ползвам, но при условие че има по-нови с по-усъвремени драйвери и по-добри според производителя не виждам защо хората да се мъчат със по-стари\nи последно, но много важно е че повечето производители на лаптопи имат надпис ПРЕПОРЪЧВА СЕ WINDOWS 8 и няма как при условие че има подобни лепенки продавача да те убеждава че трябва да си инсталираш друга версия\n... никой ама никой потребител няма да каже че иска по-стара операционна система...\nАйде бе, ама не си много сигурен.\nПрез мен минават доста хора за ремонт и инсталация на лаптопи и настолни PC, и искат точно по-стара ОС, защото не искат да работят с предварително инсталираните осмици, щото ги вбесяват, а клиента винаги е прав, това е правилото.\nлаптопи имат надпис ПРЕПОРЪЧВА СЕ WINDOWS 8\nЕй това е любимото ми "мислене"... И какво като бай Уй е написал нещо- "препоръка" е различно от "задължително да се ползва", нали? Да го кажем грубо:\nАко на гъза на жена ти е татуирано "Препоръчително е да се използва член с размери над 45см. дължина и поне 10см. в диаметър", а ти не си негър-порно звезда к'во правиш- съобразяваш се с надписа или ползваш к'вото имаш?\nПроблемът идва когато жената те изрита от леглото щото инструмента ти не отговаря на "препоръките" които изненадващо (но само за теб) са станали задължително условие за да правиш секс...


Уникалният бургаски проект "Петлите" навършва 12 години (СНИМКИ) - Бургас - DarikNews.bg\nУникалният бургаски проект "Петлите" навършва 12 години (СНИМКИ)\n21 ноември 2018 15:19\nВ далечната 2006 години едно момче в бившия интернат „Александър Георгиев - Коджакафалията” мечтае да бъде като другите деца - да има семейство, защита, любов и красота в живота.\nВ мрачните коридори на дома за сираци, той повежда децата към красотата и танца. Но това не е достатъчно за младия бунтар - той иска интеграция в обществото и във формацията започват да постъпват и деца, които имат родители.\nНужна е само цел, упоритост и много любов! Групата набира скорост, а безкористността на нейния създател и каузата, която защитава, привличат десетки последователи, спонсори и помагачи.\nТанцовата формация има 8 национални турнета с подкрепата на Министерството на социалната политика, Министерството на културата, Нешка Робева и кмета на Бургас Димитър Николов. А Дарик радио Бургас застава зад всяка една инициатива на "Петлите" и на Георги Димитров през годините.\nРождения си ден традиционно отбелязват с нов проект. Тази година това е спектакълът "Легендата", който ще има бургаска премиера на 29 ноември от 19.00 часа в Бургаската опера.\nС мощни овации стартира турнето "Родени без любов"\n„Петлите“ ще извадят нов спектакъл до края на 2018\nНаближава лятното турне на “Петлите”\nБургас годишнина георги димитров ден на християнското семейство танцова формация петлите


Тема спорт - Стаменова мечтае за Токио\nСтаменова мечтае за Токио\n29-12-2015 Хари ЛАТ??ФЯН\nВ гребането и плуването има потенциал, но към настоящия момент сме далеч от Европа, камо ли света\nС наближаването на края на годината настъпва време и за равносметка. „Тема Спорт” по традиция ще ви представи събитията от родния и световния спорт така, както ги видяхме ние и както ги показват статистиките и резултатите. Хубавите и ло??ите моменти, значимите постижения и провалите. Продължаваме с водните спортове. Ще разгледаме по-конкретно гребане, кану-каяк и плуване.\nБългария има запазено място сред елита на гребните канали. Що се касае до плуването обаче, Таня Богомилова и Петър Стойчев си остават като златни рибки, които едва ли скоро ще намерят отражение в своите наследници. Каква обаче е равносметката, която може да се направи при изминаващата 2015 година? Броени дни остават до настъпването на нейния край, а с това и до новото начало. Някои нямат търпение да откъснат и последния лист от календара, за да загърбят тези 12 месеца. Други пък със сигурност не искат да отброят финалните часове, за да не приключи приказката, която изживяха.\nсе утвърди на върха\nОт малцината, за които 2015-а премина като сбъднат сън, е Станилия Стаменова. Бив??ата лекоатлетка затвърди имиджа си на истински властелин на спринта в кануто. 200 метра се оказа дисциплина, в която 27-годи??ната софиянка буквално гребе в свои води. Залагайки на Николай Бухалов за треньор, Станилия определено не сбърка и изкачи онова стъпало, което в последно време се оказва??е непреодолима спънка. Стаменова спечели за втора поредна година европейската титла, като в Рачице не остави ??ансове на конкуренцията си. Големият удар обаче бе в Милано, където най-добрата ни състезателка за първи път в кариерата си чу химна след финал на най-големия форум – ??ампионата на планетата.\nГолемият въпрос пред Станилия бе дали няма да предпочете да рискува и да смени дисциплината? 200 метра кану си остана неолимпийска и за да гребе в Рио, тя трябва??е да потърси коренна промяна, заставайки в каяка. Националката обаче ре??и да залага на сигурно и да се надява, че с постоянство и търпение ще дочака своя звезден миг в Токио през 2020-а. След 5 години спринта в кануто вече ще бъде част от олимпийското семейство, или поне така се говори. Защото същото се смята??е и за Рио, но в крайна сметка дисциплината не попадна в календара. За Стаменова остава да продължи да мечтае и докато го прави, да трупа златни медали върху гърдите си.\nГодината обаче не бе толкова ползотворна за Мирослав Кирчев. Русенецът направи едно-единствено класно състезание – това в Дуисбург за Световната купа, където грабна бронзов медал на 500 метра каяк и остана четвърти на олимпийските 1000 метра. Нито на световното, нито на европейското обаче той демонстрира онази класа и мощ, които биха му дали ??анс да се бори за нещо повече на ??грите в Рио.\nЕП\t5\t6\t12\t23\nПОСТ??ЖЕН??ЯТА ПРЕЗ 2015 ГОД??НА В КАНУ-КАЯКА\nСП\tМилано (??т)\t1\t0\t0\t1\tСтанилия Стаменова (200 метра кану – злато), Мирослав Кирчев (500 метра каяк – пето място)\nЕП\tРачице (Чех)\t1\t0\t0\t1\tСтанилия Стаменова (200 метра кану – злато)\nСПМ и Д\tМонтмор Вельо (Пор)\t0\t0\t1\t1\tАнгел Кодинов (1000 метра кану – бронз, 200 метра кану – ??есто място)\nЕПМ и Д\tБа??ов (Рум)\t0\t2\t1\t3\tАнгел Кодинов (1000 метра кану – сребро, 500 метра кану – сребро, 200 метра кану – бронз, ), Първанов, Мичоров, Ангелов, Тончев (500 метра четворка кану – четвърто място)\nСК\tДуисбург (Гер)\t0\t0\t1\t1\tМирослав Кирчев (500 метра каяк – бронз, 1000 метра каяк – четвърто място)\nСК\tКопенхаген (Дан)\t0\t0\t0\t0\tнямаме участници\nс все по-смел размах\nДвойката Кристиян Василев и Георги Божилов продължи и през тази година да изпитва затруднения, борейки се с конкуренцията на големи първенства. След като Божилов заряза скифа, заформеният тандем все още не може да намери най-добрия ритъм. Единственото по-сериозно постижение за тях бе петото място на Европейското в Познан, което обаче едва ли успокоява както тях, така и треньорския щаб.\nДобри думи обаче заслужава Десислава Георгиева. Младата ни надежда все по-смело стъпва към момента, в който ще мери сили с конкурентките при жените. Тя грабна сребърен медал на европейското в Рачице за девойки, а при млад??ата възраст стана трета в света в Рио. Едва на 17 години, плевенчанката действително е голяма надежда на гребците и дано не се стигне до гре??ка в развитието й. Ако не се допусне убиването на този талант, то Георгиева може да тръгне по стъпките на легендата Румяна Нейкова.\nГолемият негатив за федерацията дойде от световното за младежи и девойки в Пловдив, където нито една на??а лодка не намери място във финал А.\nПОСТ??ЖЕН??ЯТА ПРЕЗ 2015 ГОД??НА В ГРЕБАНЕТО\nСП\tЕгбелет (Фр)\t0\t0\t0\t0\tНямаме запомнящо се участие\nЕП\tПознан (Пол)\t0\t0\t0\t0\tКристиян Василев и Георги Божилов (двойка скул – пето място)\nСПМ и Д\tПловдив\t0\t0\t0\t0\tНямаме запомнящо се участие\nЕПМ и Д\tРачице (Чех)\t0\t1\t0\t1\tДесислава Георгиева (скиф – сребро), Димитров, Станоев, Желязков, Халаджов (четворка без рулеви – четвърто място), Я??ов, Ботев, Колев, М. ??ванов, Ангелов, Георгиев, Стоянов, Михов, Т. ??ванов (осморка с рулеви – пето място)\nСПЮ и Д\tРио (Бр)\t0\t0\t1\t1\tДесислава Георгиева (скиф – бронз)\nСК\tБлед (Слвн)\t0\t0\t0\t0\tКристиян Василев и Георги Божилов (двойка скул – четвърто място)\nСК\tВарезе (??т)\t0\t0\t0\t0\tНямаме запомнящо се участие\nСК\tЛюцерн (Швейц)\t0\t0\t0\t0\tНямаме запомнящо се участие\nРангелова е класа у дома, но отвъд...\nНина Рангелова си остава единствената на??а плувкиня, която е разпознаваема на големи първенства. 25-годи??ната пловдивчанка завър??и силно сезона, след като влезе във финала на 200 метра свободен стил на малкия басейн в Нетаня. Силите й не стигнаха за нещо повече от 8-о място, но предвид реалните й възможности, това си бе максимумът, на който може??е да се надява.\nНа този етап Антъни ??ванов се очертава като голямата надежда при подрастващите. 16-годи??ният ни национал постигна върха за целия сезон, заемайки ??есто място на 200 метра бътерфлай на световното първенство за младежи и девойки в Сингапур. Потенциал демонстрира и родената във Велико Търново негова връстничка Бояна Томова. Талантът бе единствената, която влезе в полуфинал на европейските игри в Баку, но все още остава от мечтата на всички – спечелен медал.\nПОСТ??ЖЕН??ЯТА ПРЕЗ 2015 ГОД??НА В ПЛУВАНЕТО\nСП\tКазан (Рус)\t0\t0\t0\t0\tНямаме запомнящо се представяне\nЕП 25 м\tНетаня (??зр)\t0\t0\t0\t0\tНина Рангелова (200 метра гръб – осмо място)\nСПМ и Д\tСингапур\t0\t0\t0\t0\tАнтъни ??ванов (200 метра бътерфлай – ??есто място)\nЕ??*\tБаку (Азер)\t0\t0\t0\t0\tБояна Томова (50 метра гръб – девето място, 100 метра гръб – десето място)\nЗаб.: Европейските игри в Баку се явяват и европейско първенство за младежи и девойки.


24 Януари 2021, 02:14 Новини от Bpost\nТърси за: "микстейп"\nM.I.A. семплира Blur в новото си парче UNBREAK My Mixtape (Аудио)\nПесента се казва UNBREAK My Mixtape и в него хип-хоп изпълнителката е семплирала една от класиките на бандата Blur - Tender, както и I Love You More Than Words Can Say на Karen Dalton. Използването на части от парчета на рок групи не е нещо ново за M.I.A. - нейният най-голям хит досега - Paper Planes..\nDizzee Rascal се завърна с нов сингъл, издава нов албум през лятото\nТракът е продуциран от австралийския диджей A-Trak и включва рими от други двама хип-хоп изпълнители - Bun-B и Trae The Truth.За H Town бе загатнато в микстейпа Dirtee TV The Mixtape Vol 2, който Dizzee Rascal пусна по-рано през 2013 година. Неговият пети студиен албум ще носи името Fifth и ще бъде в..\nM.I.A. подгрява феновете си с нов микстейп (Аудио)\nНовата музика е резултат от колаборация с японския моден дизайнер Кензо Такада (Kenzo Takada), като двамата са направили премиера на микстейпа по време на модно шоу в Париж по-рано през 2013 година.Дългоочакваният четвърти албум на M.I.A. ще бъде издаден на 15 април и ще включва общо 12 песни, една от..


Премиерът на Румъния подаде оставка след загубата на изборите - News.bg\nПремиерът на Румъния подаде оставка след загубата на изборите\nПремиерът на Румъния Лудовик Орбан обяви, че подава оставка след разочароващото представяне на Националната либерална партия, информират АФП и други медии.\n"Днес реших да подам оставката си", обяви Орбан в телевизионно обръщение, след като партията завърши на второ място зад Социалдемократическата партия на Румъния.\nВъпреки това управляващите либерали са фаворити за съставяне на правителство\nПри 95% от обработените протоколи социалдемократите събират около 30% от гласовете, което може и да не се окаже достатъчно за формиране на правителство. Партията на Орбан получава около 25%. Центристкият алианс "Съюз за спасение на Румъния-ПЛЮС", вероятен коалиционен партньор на либералите, спечели 15,5% от гласовете. Други още две партии прекрачиха прага от 5% - етническите унгарци УДМР и новосформираният "Алианс за обединение на румънците", който е ултранационалистическа формация.\nПо-рано Орбан заяви, че не може и да става въпрос за коалиционни преговори със социалдемократите, но не обясни ясно как партията му се надява да постигне мнозинство за управление в 465-местния двукамарен парламент.\nСпоред първите резултати...\n"Искам да съм много ясен, ние никога няма да преговаряме със социалдемократите, няма да позволим на социалдемократите да навредят на Румъния", закани се Лудовик Орбан.\nСамо 33% от румънците гласуваха на парламентарните избори в сравнение с близо 39,5% през 2016 г. Това е исторически слаба активност на парламентарни избори в балканската държава, което вероятно е в резултат на епидемията от коронавирус, но и също разочарованието от политическата класа.\nна 07.12.2020 в 22:19:03 #2\nТака е като гониш прокурор борил се с корупцията.\nна 07.12.2020 в 21:58:12 #1\nСлед байдън почва лява вълна и в Европа..да му мисли Бойко.\nНачало / По света / Премиерът на Румъния подаде оставка след загубата на изборите


Асен Мутафчиев: Характерът ми е на Наум Шопов, изглеждам като вуйчо Христо, но ще проличи, че съм Мутафчиев - 168 Часа\nАсен Мутафчиев: Характерът ми е на Наум Шопов, изглеждам като вуйчо Христо, но ще проличи, че съм Мутафчиев\nКольо Карамфилов беше единствен, никой не може да го замени, казва младият актьор\nПубликувано на: 07.08.2015\nНаследникът на двете титанични фамилии в българския театър Шопови и Мутафчиеви - Асен, вече играе в три постановки на професионална сцена - "Антигона", "Госпожа министершата", "Заешка дупка". В същото време мечтае да се опита да изпълни строгите режисьорски изисквания и на майка си Лиза Шопова.\nВъв вените му тече кръвта на един от най-големите наши театрали - Наум Шопов, с когото 21-годишният актьор смята, че има най-много общи черти. Визуално е копие на чичо си Христо Шопов, макар и да не носи неговия мрачен и загадъчен характер.\nСилно влияние върху Асен оказва времето, което е прекарал с втория мъж на майка си - художника Кольо Карамфилов. В този микс от гени и влияния Асен се опитва да намери собствения си път и да разбере докъде може да стигнат способностите му.\n- Г-н Мутафчиев, кога за първи път се качихте на театралната сцена?\n- Първото ми участие в професионален театър е в "Госпожа министершата". За първи път стъпих на сцена на кандидатстудентския изпит в НАТФИЗ. Преди това съм гледал много постановки, бил съм зад сцената, говорил съм с актьори, но не съм опитвал да играя. От малък бях възпитан с уважение към театъра. В един момент то прерасна в любов.\nКато малък съм се снимал във филми. Първият беше "Хълмът на боровинките" на Александър Морфов и си спомням, че много ми хареса. Играех едно малко джудженце с тромпет в края на филма.\n- Какви са спомените ви от времето, когато майка ви ви подготвяше за НАТФИЗ?\n- Беше интересно. Когато те подготвя родител, в един момент си позволяваш да ти писне, да се дразниш, да не искаш да правиш точно това. Но пък ме подготви добре, не мога да се оплача от крайния резултат.\nПонякога ме тормозеше Случва се дори сега, но това е всъщност желание да ми помогне. Когато осъзнаеш защо го прави, вече не е тормоз.\nПовечето неща, които знам за театъра, съм ги научил от семейството си. Ако единият ми каже нещо, другият ще го потвърди. Майка ми е говорила много за партньорството. Колкото и да си добър, ако отсреща стои човек, който не иска и с когото не се сработвате, е невъзможно да се получи.\n- Чувствали ли сте се в сянката на двете фамилии?\n- Честно казано, се надявам, когато публиката ме гледа, да ме възприема като самия герой. Няма значение иначе как ще ме виждат, защото, ако не съм постигнал това, по един или друг начин съм се провалил. Докато съм на сцената, нямам време да мисля за нечия сянка изобщо.\nДа, ясно е - те са титани. Но когато играя трябва да бъда съсредоточен единствено в своята роля.\n- Страхувате ли се дали ще оправдаете очакванията им?\n- Минавали са ми такива мисли, но не са чак страхове. Винаги го има съмнението дали това е бил правилният избор. Всеки има такива страхове. Но не трябва да се оставяш те да те гонят.\n- Искате ли да играете във филм или сериал?\n- Да. Например има една много хубава поредица на Лев Гросман - "Кралят на магьосниците" и "Колеж за магьосници". Много ми харесва главният герой Куентин - какво му се случва и като история. Ако някой ден се екранизира, с удоволствие бих го изиграл.\n- А в театъра има ли някой персонаж, който искате да изиграете?\n- Бих искал да изиграя Ричард III, но в момента няма да се справя. Затова, ако може, да ми го предложат след 20-30 години. Да натрупам опит.\n- Искате ли да подражавате на някого от семейството си?\n- Не мисля. Все повече следващите поколения се борят да търсят себе си и своето място в света. Аз спадам към точно тази група. Искам да видя аз докъде ще стигна, какво мога да направя и къде ще се проваля.\nАко има човек, от когото съм се стремял да се уча, това е дядо ми. Много хора ми казват, че приличам на него. В този момент няма как да не си зададеш въпроса през какво точно е минал той.\nКато се случи нещо, 50 човека ще кажат: "Аз му бях приятел." Но не е така, това е човек, който много внимателно си подбираше приятелите.\nКазват ми също, че физически много приличам на вуйчо си Христо. Засега у мен са се проявили много повече черти на Шопови, но в един момент рязко ще си покаже, че съм Мутафчиев.\n- Дядо ви подкрепяше ли желанието ви да станете актьор?\n- Като цялото ми семейство - и да, и не. Казваха ми: "Стани актьор, но не в България." Все още стандартът на живота на актьорите тук не е като в другите държави. Там живеят нормално.\n- Мислили ли сте да заминавате в чужбина?\n- Да, в Англия. Бил съм там един месец и страшно много ми хареса Лондон. Искам да пътувам. В училище често имаше екскурзии из Европа. Беше ми много интересно да се запознавам с нравите на различните народи.\n- Събират ли се двете фамилии?\n- По празниците винаги сме на едното или на другото място. И двете фамилии са огромни,\nняма как да се съберат\nИначе се виждат. Не е като да се съберем абсолютно всички, но има общуване.\n- Как баща ви реагира на изявите ви на сцената?\n- Естествено, има и забележки, но най-често ми е казвал, че се гордее с мен. И той също ме съветваше за чужбина.\n- Какъв човек беше Кольо Карамфилов?\n- Той беше единствен. Има една приказка в театъра, че има незабравими актьори, но няма незаменими. Шоуто трябва да продължи. Но никой не може да замени Кольо, това е факт. Толкова артистичен, свободен. Той беше такъв голям човек, толкова много човек.\nОще истории от живота на младия актьор и неговото семейство четете в новия брой на в. "168 часа".


Първото издание на Sofia Live Festival приключи успешно :: Vratsa GUIDE - новини Враца, кино Враца, кино Мездра, театър Враца, събития Враца, балкан, за децата, музика, музеи Враца, забележителности\nСнимка: Sofia Live Festival 21 Юни, 21:51 0\nВъпреки всички предизвикателства на времето и препятствия, с които Sofia Live Festival се сблъска в последните дни преди старта си на 18-ти юни, можем смело да заявим, че първото издание на фестивала беше успешно. Това стана факт благодарение на неуморната работа на целия екип, който стои зад фестивала, но и благодарение на всички вас, истинските фенове, които станахте част от най-новото градско събитие. Двете вечери в Sofia Live Club и последната на Колодрума бяха вълнуващи, емоционални и даващи надежда за един добър рестарт на музикалния и културен живот в столицата.\nВ първата вечер на фестивала на сцената в Sofia Live Club се качиха Мила Роберт, Druga Planeta, Стругаре и Жлъч, Григовор, Гена.\nLes animaux sauvages, ПИSТАМАШINA и Анимационерите белязаха съботната вечер с качествена алтернативна музика и силно емоционални изпълнения, които някои от феновете нарекоха „Сбъднахте една мечта“. Истинска наслада за ценителите на класното ъндърграунд звучене.\nКулминацията беше в неделя, когато слънцето взе превес и всички предпоставки за истински фестивален дух бяха на лице, а ние не се поколебахме да го създадем. Под открито небе, на Колодрума в Борисовата градина, първи на сцената се качиха младата банда hug or handshake, които със страхотен заряд и безкомпромисно звучене изсвириха дебютния си албум за първи път на живо. След тях огненото момиче Керана и нейните космонавти разгорещиха още повече емоциите на публиката.\nКогато дойде ред на емблематичните и много обичани Phuture Shock, събрали се след повече от 10 годишна пауза, специално за Sofia Live Festival, доза позитивност и слънчева енергия, в комбинация с грууви ритъм завладяха мигновено феновете. Все още екзалтирани от изпълнението на Phuture Shock, публиката посрещна хедлайнерите на вечерта Hayes&Y, които взривиха публиката и закриха подобаващо първото издание на Sofia Live Festival - най-новият фестивал за градска култура и музика в София.\nУморени, но безкрайно щастливи и изпълнени с надежда гледаме напред и вече мислим за Sofia Live Festival 2022 година.\n11 години на трона: Меркел отстъпи първото място в класацията на "Форбс" за най-влиятелните жени\n07 Декември, 23:56 0\nСлучаят "Щъркелово гнездо" ще бутне имунитета на Бабиш\nPCR не хваща нова версия на Омикрон


МОСТ за книги | Лариса Ренар\nКакво е нашето предназначение на този свят? – да бъдем щастливи и да обичаме!\nЗа да откриеш смисъла на съществуването си, вслушай се в емоциите, когато правиш нещо. Те няма да те подведат. Защото когато откриеш своето предназначение и път, всичко ще се подреди и ще придобие смисъл. „Защо не се раждаме със своето предназначение? Колко би било прекрасно – раждаш се и целта\nТова, в което вярваш, се превръща в реалност. Затова – вярвай в себе си!\nНикога не се отказвай от себе си! Вярвай и бъди своя опора, защото това, в което вярваш, се превръща в реалност! – Каква съдба бих желала за себе си? – размишлявах и още триех сълзите си. Господи, колко малко ми е нужно просто да стана единствената жена за някого.\nНе се страхувай от болката. Тя е част от живота. Приеми я и отвори сърцето си за любовта! – „Афрос“ на гръцки означава морска пяна – обясняваше леля, гледайки вълните. Ние се настанихме в уютното селце Куклия, недалеко от Храма на Афродита, в дома на един грък, стар приятел на\nСподеляйки истории за себе си на друг човек, ние споделяме частица от сърцето си!\nКогато разказваме на някого за себе си, ние го допускаме в живота си, надявайки се остане за по-дълго. – Как да се държа, когато се срещнем? – беше първото, което попитах на следващата сутрин. – Какво обича да яде Марк? – неочаквано попита леля, забелязвайки гримасата ми. Вдигнах рамене.\nЗа да привлечеш правилните хора към себе си, е нужно да излъчваш позитивна енергия\nВсичко можеш да постигнеш – нужно е само да се настроиш на положителната честота и нещата ще започнат да се случват, точно както ги искаш. – Какво не ми достига? – попитах, когато най-накрая разопаковах вещите си и вечерях. Качихме се в будоара на леля да пием чай. Къщата\nАко вярваш в мъжа до себе си, то ти му даряваш най-големия подарък – безрезервна обич\nНай-големият дар за един мъж е нашата вяра в него. Тя го окрилява и му дава сили да се справи с невъзможното. – Вярата в мъжа – това е ключът към неговото сърце! – тържествено каза леля, когато ѝ разказах как Марк ме е спасявал във влака. Седяхме в\nЖените сами избират дали да бъдат щастливи\nАвтор: МОСТ ЗА КНИГИ | Категории: Осъзнавай, Откъси, Препоръчано |\nНе мъжът прави жената щастлива, не мъжът. Тя сама избира какво да чувства и кое я прави щастлива. — Опитай отново да се почувстваш щастлива! — леля беше поканила оздравялата Анушка на гости. — Нали знаете, че Момиченцето винаги е щастливо. Някъде дълбоко в мъжа е заложено, че е\nКолкото е по-щастлива жената, толкова са по-щастливи и хората около нея\nЗа да получиш това, което желаеш, е необходимо да се наслаждаваш на всеки миг на удоволствие. Когато жената е изпълнена с удоволствие, с радост и с енергия, тя създава около себе си определено енергийно поле, което привлича и мъжете, и възможностите. Жената се плъзга по живота, получава удоволствие от всеки\nЛариса Ренар: За да може човек да намери себе си, трябва да пусне другия\nАко този мъж е твой, той ще се върне, а ако не се върне, никога не е бил твой. Затваряте очи, поемате си въздух и при издишането си го представяте застанал пред вас. Казвате му защо сте толкова привързана към него и така го обичате, от кои негови качества се възхищавате.