Автор Ганчо Ганчев\nМАКPОИКОНОМИЧЕСКИ ПРОБЛЕМИ - Ганчо Ганчев - втора глава от "МОНИТОРИНГ НА ПРОЦЕСА НА ПРИСЪЕДИНЯВАНЕ НА БЪЛГАРИЯ КЪМ ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ - 2000" - екип независими изследователи- ПРОДЪЛЖЕНИЕ ОТ БРОЙ 4 на "ЕКСПЕРТ"\n/Втора глава от "МОНИТОРИНГ НА ПРОЦЕСА НА ПРИСЪЕДИНЯВАНЕ НА БЪЛГАРИЯ КЪМ ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ -2000"- екип независими изследователи- ПРОДЪЛЖЕНИЕ ОТ БРОЙ 4 НА "ЕКСПЕРТ", виж Архив- ЕС/\n2.1. Валутен борд и макроикономическа стабилизация\nОсновното събитие с трайно значение за банковия сектор и икономиката като цяло през последните три години е въвеждането от 1-ви юли 1997 г. на парично-кредитен режим, базиращ се върху правилата на валутния борд. Това беше реализирано чрез приемането на нов Закон за БНБ и нов Закон за банките. Тези закони, както и новите наредби на БНБ, поставят банково-финансовата система в принципно нови условия (вж. също: Stanchev K.:1998):\n-прекратява се рефинанасирането на търговските банки от БНБ, освен в случай на системна криза;\n-елиминира се възможността за пряко финансиране на бюджета от БНБ (с изключение на операциите по закупуване на специални права на тираж от Международния валутен фонд);\n-прекратяват се операциите на централната банка с ДЦК на открития пазар;\n-депозитът на правителството се включва в баланса на управление "Емисионно" на БНБ;\n-нарастването на резервните пари се ограничава до обема на активите на централната банка в свободноконвертируема валута и злато;\n-повишават се изискванията за ликвидност и капиталова адекватност на банките;\n-рязко се засилват правата и отговорностите на банковия надзор;\n-по-последователно се прилагат принципите на международните счетоводни стандарти;\n-курсът на българският лев се фиксира към германската марка в съотношение 1000 към едно, като от 1-ви януари 1999 г. левът е прикрепен към еврото (1.95 лева за евро от 1-ви юли 1999 г.).\n-БНБ се задължава да обменя свободно левове срещу германски марки и обратно по фиксиран курс.\nВследствие стриктното прилагане на принципите на паричния съвет, през 1997 г. България успя да преодолее тежък хиперинфлационен епизод и да постигне бърза стабилизация (вж. по въпроса за причините за въвеждане на валутния борд по подробно в:ОИСР:1997:с.61).\nПромените в макроикономическата среда, имащи директно отношение към поведението на банковия и реалния сектор, могат да бъдат сумирани така:\n-драматично намаляване на основния лихвен процент (ОЛП) от около 300% (15-16% при официалното влизане в сила на правилата на паричния съвет) в началото на 1997 г., до 5-6% понастоящем;\nТАБЛИЦА 2.1.ДИНАМИКА НА ОЛП (ПОЛУЛОГАРИТМИЧНА СКАЛА)\n-стабилизиране на инфлацията, като за отделни периоди се наблюдава и намаляване на ценовите индекси; -съкращаване на бюджетния дефицит, намаляване дела на погасителните плащания в структурата на държавните разходи (делът на лихвените плащания по вътрешни държавни заеми се съкрати от 52% към края на април 1997 г., до 7% през същия период на 1998 г.); -постепенно стабилизиране на валутния пазар, ограничаване на възможностите за печеливш лихвен арбитраж и други спекулативни операции; -връщане на доверието в лева и банковата система, подобряване на ликвидността на търговските банки; -значително увеличаване на официалния валутен резерв на БНБ, вследствие външнто финансиране, ускорената приватизация и притока на валута от населението; -политика на фактическо прикрепване на лева към изграждащия се Валутен съюз на държавите от ЕС. След въвеждането на паричния съвет номиналните и реалните параметри на паричното предлагане са забележително стабилни. Все пак, трябва да се отбележи, че реалният обем на широките пари (паричният агрегат М3) се колебае около равнище, представляващо по-малко от една трета от реалното количество, преди въвеждането на валутния борд.\nСтруктурата на вътрешния кредит обаче се променя радикално. Частният сектор вече поглъща почти 80% от кредитите. Правителството използва едва 4-6% от кредитния ресурс, в сравнение с 42-45% преди промяната на валутния режим (свиване от почти 10 пъти). Делът на държавните предприятия също спада, но само с 2-3 процентни пункта. Политиката на фиска е насочена към заместване на вътрешното кредитиране на бюджета с външно при отрицателно нетно финансиране от страна на банковия сектор.\n2.2. Критерии от Маастрихт и перспективите за членство в ЕС\nВъншната и вътрешна стабилизация на националната валута позволи на България да отбележи значителен напредък по отношение изпълнението на т. нар. Маастрихтски конвергентни критерии, измерващи способността на съответната икономика да участва във валутния съюз на ЕС. Последните засягат стабилността на валутния курс, отклонението на дългосрочните лихвени проценти от преобладаващото в ЕС равнище, инфлацията, бюджетния дефицит и държавния дълг, отнесен към БВП.\nБюджетният излишък през 1998 и 1999г., съкращаването нетния държавния дълг като дял от БВП, спадането на лихвените проценти, сравнително ниската инфлация и фиксираният курс на лева, ни доближават в известна степен към формалните изисквания за участие във валутния съюз, което, очевидно, е компонент от българската правителствена евростратегия.\nТрябва да се подчертае, че в определени случаи приближаването до Маастрихтските критерии е изкуствено. Например, при краткосрочните лихвени проценти (ОЛП) е налице значително приближаване на левовите лихви до тези в евро (DM). При по-дългосрочните лихви обаче диференциалът е значителен, което говори, че пазарът отчита наличието на значителен риск в дългосрочен план.\nБюджетният излишък, регистриран през последните години е резултат не на политика, насочена към избягване "прегряването" на икономиката, нито пък способства за освобождаване на финансови ресурси за частния сектор (crowding out), а представлява просто необходима предпазна мярка срещу прекомерното нарастване на търговския дефицит, предвид надценения курс на лева.\nГРАФИКА 2.2. НЕТНИ ЕМИСИИ НА ДЦК И КРАТКОСРОЧЕН ЛИХВЕН ДИФЕРЕНЦИАЛ ЛЕВ/ЕВРО\nТеорията на валутните зони и по-точно на оптималните валутни зони, акцентира обаче не върху самото участие, а именно върху оптималността (Gandolfo:1987:373). Истинският въпрос е следният- кои са икономическите параметри, определящи целесъобразността от включването на дадена страна във валутната зона, както и при какви обстоятелства е целесъобразно самото изграждане на зона за регионална валутна стабилност?\nНай-общата идея на теорията на оптималните валутни зони е трансформирането на външните за дадена група страни икономически шокове във вътрешни, т.е. в нещо предвидимо и управляемо. Това може да се реалиpа единствено при условие, че дадена регионална групировка функционира като единна система.\nМежду страните, формиращи зона за валутна стабилност, следва да има висока степен на търговска интеграция, свободно движение на капитали, работна сила, стоки и услуги. Освен това, икономиките на съответните страни трябва да са силно диверсифицирани, техните производствени и технологични структури следва да са взаимозависими.\nНеобходимо условие е развитостта и взаимното проникване на банковите и финансовите системи. Монетарните и фискалните политики трябва да боравят със сходни инструменти, при тясно обвързани макроикономически цели и възможност за поддържане на близки макроикономически параметри.\nНякои от тези изисквания имат чисто обективен характер и са свързани със степента на развитие на съответната национална икономика. Други, като равнището на координация на макроикономическите политики, предполагат наличието на политическа воля за участие в зоната на стабилност или колективната валута.\nПример за страна, която на определен етап не отговаряше на обективните изисквания за членство във валутния съюз на ЕС, е Гърция. Обратното, страни като Великобритания и Швеция не участвуват, тъй като преценяват, че загубата на автономност в областта на монетарната и фискалната политики е нежелателна за тях.\nБългария, за разлика от Швеция, не отговаря на обективните изисквания за присъединяване към оптималната зона на валутна стабилност, но фактически представлява част от нея. По такъв начин ние понасяме негативите на отказа от самостоятелна макроикономическа политика, без възможност за участие в разпределението на положителния ефект.\nВ частност, тъй като България формално не е член на валутния съюз и не участвува при формирането на политиката на Европейската централна банка, то всички промени в областта на парично-кредитната политика на Европейската централна банка ще продължават да бъдат външни шокове за нашата страна.\nБългария няма да може също така да поддържа по-ниско равнище на валутни резерви, нито ще получи възможност да участвува в глобалната международна финансова координация като част от единна наднационална структура. Относителната стопанска изолираност няма да позволи също така да се възползваме в някакава забележима степен от ограничаването на спекулативното движение на капитали между страните-участнички, както и от предимствата на единната валута като по-съвършенно средство за натрупване, разплащане и финансиране.\nОбратното, всички проблеми, които могат да се изострят от присъединяването към зона за регионална валутна стабилност- загуба на автономност на парично-кредитната политика, допълнителни ограничения при фискалната политика, затруднения със заетостта и натоварването на производствените мощности, изостряне на регионалните диспропорции и т.н., са вече факт.\nПроблемът на България се свежда до това, че по принцип формирането на зона на валутна стабилност и въвеждането на единна валута са крайните фази на регионалната икономическа интеграция. Стратегията за интегриране в ЕС, предполагаща да започнем с това, с което страните-членки завършват своите над 40-годишни усилия, би могла да има смисъл, при положение, че нашата страна се ползва с безрезервната икономическа и политическа подкрепа на всички страни от ЕС. Нещо подобно се наблюдава засега единствено по отношение на страните от Прибалтика.\nНормалната стратегия на асоцииране предвижда, от макроикономическа гледна точка, два етапа. Първо, постепенна стабилизация и създаване на предпоставки за устойчив, динамичен растеж. Този етап условно може да бъде свързан с изпълнението на критириите от Копенхаген (функционираща пазарна икономика, способност за поемане на ангажименти в ЕС, конкурентоспособност).\nВторият етап предполага ориентиране към прилагането на фискални програми, позволяващи приближаване към изискванията на ЕС и подготовка на монетарната политика към ограниченията, произтичащи от фиксирането на курса на националните парични единици към еврото, включваща подобряване на сътрудничеството със системата на европейските централни банки. Счита се, че единствено страните от Вишеградската четворка плюс Словения са готови в перспектива да пристъпят към реализиране на втората фаза.\nС други думи, макар и в съкратени срокове, асоциираните страни повтарят еволюцията на ЕС- отваряне, либерализиране, модернизация и динамизиране на икономиките, след което преминаване към т.нар. икономически и валутен съюз, т.е. влизането в зоната на валутна стабилност на ЕС.\nРазместването на фазите на интегриране чрез използването на присъединяването към зоната на валутна стабилност в качеството на ускорител на цялостния процес на интеграция, представлява поемане на сериозен риск. Стратегията може да успее, ако валутната стабилност генерира мощен приток на капитали към България. За сега обаче това не се очертава.\nНе е тайна, че т.нар. Копенхагенски критерии в последна сметка се свеждат до способността на съответната страна да се доближи значително до равнището на доходи на глава от населението на най-бедните страни от ЕС чрез въвеждането на ефективни пазарни механизми. Скъпият лев и фиксираният курс ускориха приближаването към Маастрихтските критерии, но влошиха очакванията за икономическия растеж, с което ни отдалечават от изпълнението на изискванията от Копенхаген. Според официалните изисквания на ЕС обаче именно последните, а не първите, са задължителни за нас.\nМожем да заключим, че, в последна сметка, българската икономика е извън оптималните граници на европейската зона на валутна стабилност, представлявайки нещо като периферия на стабилността, където разходите по поддържането й превишават ползата от нея.\n2.3. Инструменти на макроикономическата политика, възможности и ограничения на икономическото регулиране\nКонкретният вариант на паричен съвет, приложен в България, предполага специфична взаимозависимост между динамиката на валутния резерв, депозита на правителството, резервите на търговските банки и паричната база. Тeзи взаимозависимости, пречупени през въздействието на динамиката на резервните пари върху по-широките парични агрегати М2 и М3, представляват един от механизмите за въздействие върху инфлацията по линията на търсенето.\nВ съответствие с член 39 на действуващия закон за БНБ, централната банка има право да открива текущи сметки и депозити на Министерския съвет, търговските банки, международни финансови институции и други финансови организации. БНБ е официален депозитар на държавата и обслужва изпълнението на държавния бюджет, според разпоредбите на член 43-ти.\nНа практика това означава, че в условията на българския вариант на паричен съвет (брутният валутен резерв на БНБ се равнява на сумата на банкнотите и монетите в обръщение, плюс депозитите на други институции, вкл. депозита на банковото управление), измененията на правителствения депозит са пряко свързани с паричната база. Последната нараства при съкращаване на депозита и се съкращава в случай на увеличаване.\nТова представлява на практика изземване на част от инструментите на паричната политика от БНБ в полза на фиска (правителството). С други думи, елиминира се не възможността да са провежда парична политика, а възможността БНБ да провежда такава политика, оставяйки определени права на правителството (вж. по въпроса за стабилизиращата роля на фискалния депозит в БНБ по отоношение колебанията на паричната маса по-подробно: Nenovsky N., Hristov K.:1999:20).\nТо може да регулира паричната маса и чрез операции на открития пазар. Например, ако бюджетът увеличи емисиите от ДЦК и прехвърли получените суми по своята сметка в БНБ, ще се реализира съкращаване на паричната база. Ако депозитът бъде съкратен с цел обслужване потребностите на бюджета, следва нарастване на паричната база и широките пари, при други равни условия.\nОсновният компонент, предопределящ размера на паричната база и индиректно на широките пари, е валутният резерв на БНБ. Едно от определенията на паричния съвет е, че той представлява механизъм за регулиране на паричното обръщение без възможност за стерилизация, т.е. без компенсиране на инфлационния ефект от прекомерното нарастване на валутния резерв. В случая на България обаче, предвид изложените по-горе причини, това е вярно само частично.\nБНБ действително не може да провежда стерилизационна политика, но фискът фактически има инструменти за подобно въздействие по линията на операции на открития пазар. Стабилният и висок дял на правителствените депозити в пасива на управление емисионно, означаващо нарастване на депозитите при увеличаване на валутния резерв и обратното, показва, че такава политика наистина се провежда (вж. Графика 2.3.).\nГРАФИКА 2.3.ДЕПОЗИТИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО В БНБ\nПри други равни условия, нарастването на валутния резерв води до увеличаване на паричната база и широките пари. В частност, нарастването на валутния резерв на БНБ от м. март до средата на четвъртото тримесечие на 1997 г. несъмнено представлява един от факторите за увеличаване на паричната база и инфлацията.\nОсобен интерес от гледна точка на регулирането на паричното обръщение представляват взаимовръзките между емисионното и банковото управление. Депозита на банковото управление е в пасива на емисионното, следователно, неговото нарастване съкращава обема на широките пари. От друга страна обаче, в пасива на банковото управление влизат задълженията към МВФ по линията на подкрепата на платежния баланс. Последните са един от източниците за средствата, депозирани от банковото управление в емисионното, като паралелно в актива на емисионното управление нарастват валутните резерви.\nПо този начин, кредитите, получени от МВФ, могат да влият върху паричната база, в зависимост от въздействието им върху депозита на банковото управление. Колкото в по-висока степен заемите на международните финансови институции се трансформират в депозити на банковото управление в емисионното, толкова по-малко е разширяването на паричната база.\nПрактически, заемите на МВФ представляват до голяма степен допълнителен валутен резерв, предоставян от международните финансови институции за подкрепа на банковия сектор в случай на системна криза. Тяхното влияние върху паричната база, инфлацията и състоянието на реалната икономика за сега е минимално, което в някаква степен обезсмисля този тип операции в контекста на стимулиране на националната икономика.\nДруги фактори, влияещи върху паричната база по линията на динамиката на валутния резерв на БНБ, са естествено състоянието на търговския и текущия платежен баланс, и капиталовата сметка.\nПолитиката на скъп лев, в съчетание с парична и фискална рестрикция, имат следното отражение върху търговския баланс (а от там обратно върху паричната база и инфлацията)- постепенно търговският актив, характерен за началото на 1997 г. се стопи, като към началото на 2000 г. външнотърговският дефицит се стабилизира на равнище от около 1 млрд. долара годишно.\nТова налага обаче поддържане на постоянен фискален актив и положително първично салдо на бюджета с оглед частично компенсиране на тенденцията към нарастване на търговския дефицит. Паралелно, правителството е под силен натиск за ускоряване на приватизационната програма, представляваща основен източник за покриване на текущия дефицит.\nФискалният актив означава негативен фискален импулс към икономиката (забавен растеж, висока безработица), докато ускоряването на приватизацията създава допълнителни социални напрежения, вследствие допълнителното нарастване на безработицата и усещането за увеличаване на корупцията.\nИзвестно е, че не съществува автоматичен механизъм за постигане на едновременно външно и вътрешно равновесие при прилагането на механизми, близки до паричния съвет. Всичко зависи от конкретните особености (параметри) на съответната икономика. В частност, съществуват симптоми, че негативното въздействие на фиксирания курс на лева върху износа се засилва с течение на времето, вследствие акумулирането на инфлацията.\nВ този случай, пасивният баланс може да доведе до дефлационен порочен кръг- търговски пасив-съкращаване на валутния резерв, свиване на паричната база и широките пари, съкращаване на вноса, по-нататъшно свиване на резерва и паричните агрегати и пр. Така или иначе, абсолютно ясно е, че не може да се обезпечи вътрешно и външно равновесие при приемлива инфлация, без макроикономическо регулиране от страна на БНБ и фиска.\nЗа да отчетем цялостно влиянието на движението на капитали върху процеса на стабилизация в условията на валутен борд, би следвало да включим баланса на услугите и капиталовата сметка. Вследствие значителните лихвени плащания по външния дълг, салдото по "невидимите" операции (плащанията по услугите) е негативно за нашата страна. "Невидимият" баланс обаче се влияе слабо от режима на валутния курс и парично-кредитната политика, тъй като повечето плащания са предопределени от вече сключени споразумения с банките-кретиторки.\nМеханизмите на паричния съвет имат по-пряко отношение към капиталовата сметка. В частност, движението на краткосрочни капитали към и извън страната се влияе силно от лихвения диференциал между лева и основните свободноконвертируеми валути. През периода април-май 1997 г., както и през юли, вследствие сравнително високата разлика между лихвените равнища в нашата страна и международните финансови пазари, притокът на краткосрочни портфейлни инвестиции е бил значителен, като за първите три тримесечия салдото по краткосрочните капиталови операции е положително в размер на 183,8 млн. долара.\nПрез първата половина на 1998 г. обаче балансът на краткосрочните катитали става отрицателен, като тази тенденция се запазва като цяло и в последствие.\nБалансът по дългосрочните операции е положителен през периода след въвеждането на валутния борд. Той обаче не е пряко свързан с механизма на паричния съвет, а с активността на правителството в областта на приватизацията и доверието на чуждите инвеститори в икономическата политика и стабилността на българската икономика.\nВсе пак, трябва да се отчете, че фискът, в условията на паричен съвет, е принуден обективно да ускори приватизацията от една страна, като оценките за инфлационния и валутния риск на чуждите инвеститори са по-благоприятни при фиксиран курс, от друга.\nНезависимо от това, вследствие негативното влияние на финансовата криза в Азия, Русия, влошаването на оценките за риска по отношение редица латиноамерикански държави, конфликта в Косово и т.н, притокът на преки части инвестиции е ограничен, като положителният баланс по капиталовата сметка за последните три години е основно резултат от финансирането по линията на МВФ, МБВР, ЕБВР и ЕС.\nПоложителното салдо по капиталовата сметка е основният фактор за нарастване на валутния резерв, респективно на паричната база и широките пари. Независимо от това, инфлационното въздействие на този прираст е сравнително слабо. Това се обяснява на първо място с много ниската изходна база. Второ, валутният резерв на БНБ би могъл да се увеличи и повече, ако процесът на обратна субституция, т.е. на връщане към лева, беше по-интензивен.\nВследствие драматичното намаляване на ОЛП от 462% през м. март до 5-6% годишно към края на 1997 и първата половина на 1998 г., валутните депозити на гражданите и фирмите не само не се съкратиха за сметка на левовите, но отбелязаха увеличение. Банките, от своя страна, увеличиха активите си в чужбина за сметка на кредитирането в страната.\nПо такъв начин, политиката на фискална рестрикция способствува за съкращаване на вътрешното търсене, независимо от активния платежен баланс, позволяващ, в условията на паричен съвет, увеличаване на левовия компонент на широките пари и задвижване на вътрешното търсене по линията на доходите и инвестициите.\n2.4. Финансов сектор\nКонкурентоспособността на финансовия сектор в международен план се изразява в способността да бъдат привличани средства от международните пазари за нуждите на българската икономика или обратното, в изтичане на капитали от страната, вследствие по-добрите възможности за инвестиции в чужбина. Ефективността и конкурентоспособността на финансовите пазари е тясно свързана с цялостната ефективност на пазарните механизми в страната.\nИзвестно, че разликата между спестяванията и инвестициите следва да се равнява на текущия външен баланс от една страна и на прираста на спестяванията на неправителствения сектор (коригиран с двойното включване на банковия сектор, отчитайки нетния приток на чуждестранни портфейлни инвестиции и прираста на нетните чуждестранни активи на търговския банков сектор), от друга.\nПрирастът на спестяванията на неправителствения сектор засяга три основни групи финасови активи- вътрешния държавен дълг, широките пари и корпоративни ценни книжа. Този прираст, изразен във валута чрез текущия курс на лева би следвало да се равнява на притока на чуждестранни капитали към България.\nГРАФИКА 2.4. НЕТНИ ЧУЖДЕСТРАННИ АКТИВИ НА БАНКОВИЯ СЕКТОР\nЗа периода от въвеждането на паричния съвет през 1997 г. до сега като цяло е характерно изтичане на капитали от страната по линията на портфейлните инвестиции и нарастването на нетните чуждестранни активи на банковия сектор. Изчисленията показват, че за да бъде прекъснато изтичането на капитали по линията на портфейлните инвестиции, равновесният финансов курс на лева би следвало да бъде значително над сегашния и да възлезе на 3 лева за долар. За премахване нарастването и на нетните чуждестранни активи на търговския банков сектор, равновесният курс би следвало да бъде още по-висок.\nЗа да се поддържа сегашното равнище на курса, България трябва да реализира брутен износ на капитал от порядъка на над 300-400 млн. дол. годишно, респективно около 100 млн. нетно, приспадайки актива при преките чуждестранни инвестиции.\nЕдна от главните технически причини, пораждащи необходимост от изтичане на финансов ресурс от страната за периода 1997-1998 г. (продължил и през 1999-2000 г., но в друг контекст), беше високият прираст на капитализацията на фондовите пазари. Това, от своя страна, беше свързано с преоценката на основните фондове, извършена през 1997-ма година. Тъй като номиналната стойност на емитираните ценни книжа отразява в последна сметка цената на капитала, чието ядро са основните фондове, то преоценката на активите изисква нарастване на номиналния обем на акционерния капитал.\nТова породи изкуствено увеличение на пазарната капитализация, зад която не стои разширяване на инвестиционния процес като допълнителни разходи за подновяване и увеличаване на физическия капитал. В крайна сметка, свободните средства, които не можаха да намерят рентабилно вложение в страната, се насочиха навън. Този износ на капитал представлява преди всичко репатриране на печалби от спекулативни операции на фондовия пазар.\nМеханизми от типа на паричния съвет могат да функционират удовлетворитилно при ценова система, която допуска както нарастване, така и понижаване на цените. Преоценката на основните фондове обаче окончателно затвори кръга от цени, които, като тенденция, могат главно да нарастват.\nПравилното решение е икономиката да се ориентира не към миналото, а към бъдещето, т.е. цената на основните фондове да се разглежда като капитализация на очакваната бъдеща печалба при стабилизиралото се ценово равнище след въвеждането на валутния борд. Тази цена би била функция от котировките на акциите на фондовия пазар, а не обратното. Преоценката би заела един по-продължителен период и би представлявала не административен, а пазарен процес.\nЗа да се насърчат междувременно инвестициите, разходите за капиталовложение би следвало да се извадят от облагаемата печалба. Новите правила за амортизационни отчисления би следвало да важат само за инвестициите след 1997 г. Така би се формирала гъвкава ценова система, стимулираща икономиката и съвместима с паричния съвет.\nДруг съществен момент е ясно очертаващата се през 1998 г. тенденция към изместване на банковия сектор като финансов посредник. През 1998 г. капиталовите пазари мобилизират нетно почти два пъти повече нови спестявания, в сравнение с банковия сектор. Ако това беше свързано с нарастване на инвестициите в реалната икономика, бихме могли да приемем, че става въпрос за класическа "деинтермедиация", т.е. за директно финансиране на инвестициите чрез емисия на корпоративни ценни книжа.\nВ случая обаче имаме изкуствено нарастване на пазарната капитализация, водещо до износ на финансов капитал от страната. Каквито и претенции да има към банковия сектор за поддържане на ниски лихиви по депозитите и високи по отпусканите кредити, фондовият пазар очевидно не е по-ефективен, след като не финансира нарастването на вложенията в основен капитал.\nДопълнителен момент е високият риск, свързан с възникващия капиталов пазар у нас. Този пазар фактически вече преживя своя първи спекулативен "балон" в началото на 1998 г. и неговото "спукване" през втората половина на годината. При това, спекулативният балон бе породен до голяма степен от счетоводно-административни промени.\nПо принцип, има два основни варианта за излизане от сегашното положение. Първият е да изчакаме пазарните сили да намерят вярното решение, което, при наличието на надценен реален курс, означава продължителна и мъчителна дефлация и декапитализация, която ще завърши с пълното елиминиране на "излишния" капитал. При втория вариант целта е "излишният" капитал да се използва, а не да се отстрани от икономиката. Това предполага икономическа политика, трудносъвместима с паричния съвет.\nНа практика, дефлацията изглежда най-вероятния вариант за развитие на българската икономика. Що се отнася до капиталовите пазари, спадът на цените на корпоративните ценни книжа продължава и през 1999 и началото на 2000 г. До сега едва около 5% от преките чуждестранни инвестиции в страната се реализират чрез пазарите на корпоративни ценни книжа.\nПродължаващата обезценка на акционерния капитал обаче може да доведе до повишаване на конкурентоспособността на капиталовите пазари и пренасочване на външните капиталовите потоци от приватизацията, която по естествен път ще намали своето значение поради раздържавяването на основните предприятия, към фондовите пазари, предоставящи възможност за придобиване на контрол върху предприятията при благоприятни условия.\n2.5. Формиране на ефективни пазари\nИзграждането на действаща пазарна икономика има две решаващи направления. Първо, формирането на "пълна" система от пазари, позволяваща отчитане на всички фактори, въздействуващи върху икономиката (Grossman:1989:137). И второ, създаване на предпоставки за ефективно функциониране на пазарите, т.е. за бързо, цялостно и при минимални разходи изпозване на икономическата информация в процеса на стопанския обмен.\nЯдрото на "пълната" система от пазари са финансовите пазари, тъй като именно те позволяват излизането извън рамките на натуралния обмен и формирането на икономика с дълги планови хоризонти. Ето защо, при прехода от командна към пазарна икономика, изграждането на финансовите пазари има особено значение за преодоляване на "рецесията на прехода" и преминаване към устойчив растеж.\nПо същество, идеята за изграждане на "пълна" система от "ефективни" пазари е в основата на т.нар. Копенхагенски критерии за членство в ЕС, предвиждащи наличието в кандидатстващите страни на "действаща пазарна икономика". Успешната стратегия за членство в ЕС предполага прилагането на система от мерки, ускоряваща формирането на такава функционираща система от ефективни пазари.\nВ случая на България, особено в периода след въвеждането на паричния съвет от 1-ви юли 1997 г., основният въпрос се свежда до това, дали новият паричен режим ускорява или забавя формирането на система от ефективни пазари.\nВ основата на всички финансови пазари е паричният пазар. Парите, от една страна, опосредстват разменните операции. От друга, представляват средство за натрупване. Натрупването на парични остатъци в различна форма (кеш, текущи сметки, депозити и др.), при наличието на възможност за влагане на свободните средства в доходоносни финансови инструменти (ДЦК, акции, облигации и др.), има смисъл само при положение, че по-високта ликвидност на паричните активи позволява посрещането на неочаквани и случайни плащания, свързани със стопанския оборот, както и извършването на печеливши спекулативни операции.\nОбщото количество пари, натрупано в икономиката и отнесено към БВП, реализиран за даден период (примерно една година), ни дава скоростта на обръщение за единица време (или средния брой обороти), които реализира дадена парична единица. Обратната величина на скоростта на обръщение представлява средния период, в течение на който съответната парична единица извършва един оборот. Този период се равнява на средния период на обръщение на парите, авансирани в производствения процес (създаването на БВП). Той може да се разглежда също така като естествена мярка на средния планов хоризонт на икономическите агенти.\nПри нарастване на стопанския риск, плановите хоризонти се свиват, количеството пари в реално изражение, необходимо за поддържане на стопанския оборот (реалното търсене на пари) се съкращава, ускорява се скоростта на обръщение на паричната маса, засилва се инфлацията. Обратното, при намаляване на риска и усложняване на производствената структура, плановите хоризонти се удължават, забавя се скоростта на обръщение, реалното търсене на пари нараства. От друга страна, по принцип, колкото плановите хоризонти са по-дълги, толкова по-благоприятни са възможностите за икономически растеж (Takayama:1990:445).\nГРАФИКА 2.5. СКОРОСТ НА ОБРЪЩЕНИЕ, ПРЕДЕЛНА СКОРОСТ НА ОБРЪЩЕНИЕ, СРЕДЕН ПЕРИОД НА ОБРЪЩЕНИЕ (ПЛАНОВ ХОРИЗОНТ)\nНа Графика 2.5. е представена динамиката на средната скорост на обръщение на широките пари (М3), плюс движението на пределната скорост на обръщение и плановия хоризонт (среден период на предвиждане).\nКакто се вижда непосредствено от графиката, въвеждането на паричния съвет съвпада с ускоряване скоростта на обръщение на парите. Паралелно, средният планов хоризонт се съкращава от около 8.5 месеца до 4 или над два пъти. Това е резултат както от хиперинфлационния период в началото на 1997 г., така и от новите правила в парично-кредитната сфера, изискващи значително по-предпазливо боравене с риска.\nПределната скорост на обръщение (т.е. съотношението между прираста на номиналния БВП и прираста на М3) достига своя максимум през 1998 г., след което рязко спада, доближавайки се до средната. Това говори за стабилизиране на скоростта на обръщение на парите.\nСледователно, независимо от резкия спад на инфлацията, способността на иономическите агенти да формират дългосрочни планове, се влошава.\nСвиването на плановите хоризонти може да бъде обяснено единствено с влошаване ефективността на стоковите и финансовите пазари, т.е. с това, че цените отразяват в себе си все по-малка част от наличната стопанска информация. Икономическите агенти, действуващи в рамките на пазарните правила (вземащи решения въз основа на ценовата информация), се сблъскват с нарастващ риск и непредвидимост.\nПроцесът на влошаване ефективността на пазарите след въвеждането на паричния съвет може да бъде илюстриран и посредством анализа на динамиката на основния лихвен процент (ОЛП), намиращ се в основата на лихвената структура на банково-финансовата система на страната.\nАко приемем, че в България функционират ликвидни вторични пазари за всеки финансов актив (в случая краткосрочни ДЦК), независимо от срока му, би следвало да съществува зависимост между краткосрочните лихвени проценти, лихвените проценти по дългосрочните активи и очакваните бъдещи проценти по краткосрочните активи.\nС други думи, разликата между дългосрочните и краткосрочните проценти маже да се използва като средство за прогнозиране на лихвените проценти. Именно тази връзка е в основата на многобройни иконометрични тестове на теорията на рационалните очаквания и наличието на ефективни финансови пазари.\nТъй като прогнозирането никога не може да бъде абсолютно точно, то напоследък бе възприет подхода за "подобието" (similarity). Идеята е, че разликите между краткосрочните и дългосрочните проценти следва да улавят основните посоки на движение на лихвените проценти- нарастване, спад, ускорение и забавяне .\nСлед август 1997 г. разликата дългосрочни/краткосрочни лихви престава да бъде надежден индикатор дори на общите тенденции на междубанковия депозитен пазар. Особено характерен е краят на 1999 г., когато пазарът регистрира тренд към нарастване на краткосрочните лихви, докато ОЛП, под въздействието на фискалната политика, налага фактическо понижение на\nОтбелязаното обстоятелство е свързано очевидно с новия валутен режим.\nПоследният има три основни последици в областта на паричния пазар и лихвеното равнище.\nПърво, засилване на връзката между ОЛП и лихвите на международните пазари.\nВторо, доминираща роля на фиска при формирането на ОЛП и цялата лихвена структура в страна.\nТрето, отпадане на кредитно-регулиращите функции на БНБ по отношение на търговския банков сектор.\nЗасилената зависимост на равнището на ОЛП от състоянието на международните парични пазари очевидно няма пряка връзка с влошаване възможността рационалните очаквания да представляват база за прогнозиране на бъдещите изменения на краткосрочните лихви, тъй като иконометричните тестове за валидността на теорията на рационалните очаквания именно на тези пазари, дават достатъчно добри резултати.\nЗатрудненията с рационалните очаквания в периода след юли 1997 г. са резултат на новите функции на фиска и БНБ. Този проблем се нуждае от специално изследване, но могат да бъдат направени няколко общи констатации.\nОЛП очевидно въздейства върху колебанията на краткосрочните и дългосрочни лихви на междубанковия пазар. Самите колебания на ОЛП са породени главно от потребностите на фиска от левово финансиране и не отразяват непосредствено еволюцията на паричния пазар. Т.е. измененията на ОЛП представляват "шум", внасящ смущения в очертаващите се тенденции или пък проправят тенденции, породени от специфичната стратегия на фиска.\nВ това отношение положението се различава коренно от ситуацията преди юли 1997 г., когато ОЛП се изполваше за рефинансиране на търговските банки и по определение не би могъл да не следва общите тенденции на паричния пазар, независимо от опитите за противодействие на тренда, коментирани по-горе.\nТези изменения на паричния пазар несъмнено внасят вторични корекции в поведението на самия търговски банков сектор. Те могат да бъдат концептуализирани най-общо с преминаване от акцент върху управлението на пасивите (liabilities management), към стратегия на управление на ликвидността и контрол върху структурата на активите (reserve assets management).\nКакто е известно, управлението на пасивите е активна стратегия, при която банките маневрират с доходността на привлечените средства с оглед обезпечаване на ресурса, необходим за финансиране на дадено целево равнище на активите. Тази стратегия предполага ликвидни първични и вторични пазари на основните финансови инструменти, от една страна, и икономическа конюнктура, характеризираща се с възможности за растеж, от друга.\nПри управлението на активите, акцентът е върху поддържането на адекватна ликвидност, капиталова адекватност и формирането на такава структура на активите като цяло, която да минимизира риска при някаква приемлива доходност. Преминаването към управление на активите в българския търговски банков сектор е естествена еволюция в условията на паричен съвет, вследствие отсъствието на кредитор от последна инстанция и прилагането на високи изисквания от банковия надзор.\nУправлението на активите като типична банкова стратегия обаче означава сегментиране на пазара, поради поддържането на фиксирани структури на банковите портфейли и отсъствието на ликвидни вторични пазари.\nПо такъв начин, поведението както на реалния сектор, измерено чрез скоростта на обръщение на паричната маса, така и състоянието на финансовия сектор (динамиката на ОЛП), показват влошаване ефективността на пазарите, а следователно отстъпление от гледна точка на изпълнението на т. нар. Копенхагенски критерии. Това потвърждава съмнението, че прекалено бързото засилване на изискванията за ликвидност и капиталова адекватност, както е прекомерно силното въздействие от страна на международните финансови пазари, може да отслаби банковия сектор в източниевропейските страни (Eatwell et all:1997:38-38).\nПърво, българският вариант на паричен съвет не изключва възможността за контрол върху паричното предлагане, но прехвърля средствата за това от централната банка към правителството; теорията на паричните съвети, предполагаща наличието на автоматични механизми, обезпечаващи равновесие на платежния баланс без намесата на държавата, категорично не се потвърждават; постигането на устойчиво вътрешно (пълна заетост) и външно равновесие предполага провеждането на макроикономическа политика.\nВторо, независимо от невъзможността за провеждане на автономна парична политика в условията на фиксиран валутен курс и свободно движение на капитали, колебанията на разменното съотношение евро/долар, плюс наличието на неефективни кредитни и капиталови пазари, позволява известна свобода в паричната сфера, при условие за тясна координация с политиката на Европейската централна банка.\nТрето, влошената връзка между разликата дългосрочни/краткосрочни лихви и последващата динамика на краткосрочните лихвени проценти, отразява следните обстоятелства: нарастващо сегментиране на финансовите пазари; наличието на пряко въздействие на фискалната политика на заместване на вътрешното финансиране с външно върху динамиката на лихвите; преминаване на търговските банки от стратегия за управление на пасивите към управление на активите; влошена ликвидност на вторичните финансови пазари.\nЧетвърто, понижената ефективност на финансовите пазари след въвеждането на паричния съвет означава, че цените не отразяват цялата икономическа информация, достъпна на икономическите агенти, при което, инвестиционнте решения следва пряко да отчитат допълнителни обстоятества, като: фискалната политика, финансовата и структурната политика на правителството и т.н.\nПето, при съществуващото положение финансовият сектор се нуждае от предварителна координация на своите планове с икономическата политика на правителството, включително по отношение обема на банковото финансиране на държавния дълг, желателното лихвено равнище, участието на търговския банков сектор в кредитирането на обекти с държавно участие, очертаване на възможностите за финансиране на местните власти и т.н.\nШесто, възстановяването на ролята на пазарно-ценовата информация предполага преодоляване на сегментацията на финансовите пазари и особено създаването на ликивидни първични и вторични пазари на държавни и корпоративни ценни книжа, както и разширяване на междубанковия депозитен пазар.\nСедмо, преминаването към по-активно кредитиране на реалния сектор от страна на търговските банки ще изисква връщане към управление на пасивите в банковия сектор, което може да се базира или на ликвиден вътрешен финансов пазар или на възстановяване на функциите на кредитор от последна инстанция.\nОсмо, динамизирането на капиталовия пазар като алтернатива на банковото кредитиране изисква нов подход от страна на държавата и в частност реализиране на по-големите приватизационни операции чрез фондовата борса, както и подобряване на институционалната среда.\nДевето, при отсъствие на значителни положителни промени на вътрешния финансов пазар и регулирането на банково-кредитната система, ликвидността на търговските банки и другите финансови посредници ще зависи във все по-голяма степен от достъпа им до международните финансови пазари.\nДесето, наличието на нестабилност при краткосрочните лихви (вследствие отражението на фискалната политика и паричната политика на ЕЦБ) прави твърде вероятно задържането и в бъдеще на значителен спред между краткосрочните и дългосрочните лихви.\nДванадесето, спадът на лихвите създава ситуация, при която финансовите посредници стават силно чувствителни към измененията на доходността на активите (asset-sensitive), както и към риска, свързан с реинвестирането (reinvestment risk) на средствата, освобождавани вследствие отрицателното вътрешно финансиране на бюджета.\nТринадесето, при това положение, прогресът при изпълнението на основните Маастрихтски конвергентни критерии (инфлация, валутен курс, бюджетен дефицит), при наличиито на проблеми в областта на дългосрочните лихви и държавния дълг, се оказва за сметка на понижаване ефективността на пазарните механизми и нарастване на риска, свързан с развитието на реалната икономика, а следователно и за сметка на забавяне по отношение изпълнението на критериите от Копенхаген (действаща пазарна икономика).\n1. Аврамов Р., Паричен съвет и финансови кризи- опитът на България, BNB, Discussion Papers, June 1999.\n2. БНБ, Информационен бюлетин, различни издания.\n3. Eatwell et all, "Not Just and other Accession"- The Political Economy of the EU enlargement to the East, Institute for the Public Policy Research, 1997.\n4. Dobrev B., The Currency Board in Bulgaria: Design, Peculiarities and the Management of the Foreign Cover, BNB, Discussion Papers, August 1999.\n5. IMF, World Economic Outlook, May 1999.\n6. Ганчев Г., Лихвените проценти на междубанковия пазар, Банки, Инвестиции, Пари, 3/2000, с. 11-17.\n7. Hanke S., Lars J., Schuler K., Russian Currency and Finance, Routledge, 1993.\n8. Ganchev G. (ed.), Functioning of the Bulgarian Economy Under Currency Board Arrangement, AECD, Working Papers Series, 1997.\n9. Grossman S.J., Rational Expectations and the Informational Role of Prices, in Barro R.J. (ed.) Modern Business Cycle Theory: Harvard University Press & Basil Blackwell:1989.\n10. Miller J. B., The Currency Board in Bulgaria: The first Two Years, BNB, Discussion Papers, October 1999.\n11. Mundell R.A., A Theory of Optimum Currency Areas, The American Economic Review, vol. 51, 1961, 657-667.\n12. Nenovsky N., Hristov K., Monetary Regimes and the Real Economy (Empirical Tests Before and After the Introduction of the Currency Board in Bulgaria), BNB, Discussion Papers, December 1999.\n13. Gandolfo, G., International Monetary Theory and Open-Economy Macroeconomics, Springer-Verlag, 1987.\n14. OECD Economic Outlook, June 1999.\n15. ОИСР, Икономически обзори, България 1997.\n16. Stanchev K. (ed.), I.M.E., Banking Sector Management Under Currency Board, Occasional Papers, Sofia, 1998.\n17. Takayama A., Mathematical Economics, Cambridge University Press, Cambridge, 1990.\n18. The Top 100 Banks in Central and Eastern Europe, Deloitte and Touche, 1999.\n19. Yotzov V., Nenovsky N., Hristov K., Petrova I., Petrov B., The First Year of The Currency Board in Bulgaria, BNB, Discussion Papers, September 1998.\n2.7. Данъчната политика като инструмент на икономическата политика\nДве са основните причини, които налагат промени в данъчното законодателство, във финансовата политика.\nНачалото на преговорите с ЕС ни задължава да се стремим към хармонизиране на данъчното право с европейското. Република България като асоцииран член е направила много в тази област в процеса на разработване и приемане на действащите данъчни закони. Законовата уредба на много от данъците (Закона за ДДС, Закона за акцизите и др.) е в много голяма степен съобразен с практиката в ЕС. Налице са обаче и значителни различия, които в процеса на преговорите за присъединяване трябва да бъдат решени. Хармонизирането трябва да обхване както отделните данъчни закони, така и процесуалното законодателство. Същевременно трябва да отбележим, че самите страни-членки на ЕС има какво още да хармонизират помежду си и по отношение организацията на отделните данъци. Страните-членки на ЕС все още не са хармонизирали процесуалните норми на вътрешното си законодателство. Това е причина един и същ казус, решаван в условията на различен процес да води до разлчини правни резултати. Отчитайки факта, че действащото българско право (търговско, банково, данъчно и пр.) е реципирано в голямата си степен от германското право, както и в тясното взаимодействие в работата на данъчните администрации на България и Германия, може да се приеме извода, "че "изпреварващата хармонизация на процесуалното право на Република България, и в частност - на данъчното процесуално право, следва да бъде поставена на основата на сближаване на това право с правото на водеща страна-членка на ЕС - Германия". (вж. Данъчно облагане.С., 2000 г., стр. 190-191.).\nВтората основна причина, налагаща изменения в съществуващото данъчно законодателство също може да се разглежда в контекста на преговорите за присъединяването на България в ЕС. Успешното приключване на преговорите е свързано с постигането на значителни икономически резултати, което не може да стане без съживяване на стопанската активност. Постигнатата финансова стабилизация е необходимо, но не е достатъчно условие за постигане на тази цел. Съществуващото данъчно бреме, слабостите в организацията на отделните данъци и в данъчно-процесуалния процес, в т.ч. и незадоволителната работа на съдебната система, не са в състояние да осигурят необходимия климат за икономически растеж, за повишаване на стопанската активност и заздравяване на финансовата, в частност на данъчната дисциплина.\nНеобходимостта от активизиране на стопанската дейност не трябва да се разглежда само в контекста на преговорите с ЕС. За промяна в данъчната политика се пледира и необходимостта от нея се аргументира още преди поканата за преговорите с ЕС. Редица стопански ръководители, политици и научни работници многократно са посочвали, че забавянето на фискалната и структурната реформи води не само до изостряне на икономическите и социалните противоречия, но може да породи и политическа нестабилност, да постави под угроза варутния борд и крехката макроикономическа стабилност.\nМакроикономическата и финансова стабилност, които бяха постигнати с въвеждането на валутния борд, не са достатъчно условие за реализиране на необходимия икономически растеж. Смяната на собствеността, приватизацията, също така е необходимо, но също недостатъчно условие за постигане на желания икономически растеж. Проблемът е и в това, че не бе извършена качествена приватизация. Много от новите собственици нямат нито управленческия опит, нито пазарни позиции, нито необходимите финансови ресурси, за да развиват високотехнологични производства, да повишават производителността на труда и конкурентоспособността на произвежданите стоки. Липсват качествени, (т.нар. стратегически инвеститори), които да инвестират в нови производства или конкурентоспособността на произведените стоки. Чуждите инвестиции са във връзка с приватизацията, но не и в нови обекти и продукти.\nАко се запази сегашната ситуация, дори и ръст от 3-5 % на БВП няма да доведе до решаване на тежките икономически и социални проблеми. След приключване на приватизацията страната ще има трудности с уравновесяването на платежния баланс и бъдещото обслужване на вътрешния и преди всичко на външния дълг. Дефицитът на търговския баланс и текущата сметка ще се запазят дори ще нарастват, ще се засили натиска върху валутния борд, който още в по-голяма степен ще бъде обвиняван за състоянието на икономиката, за нейната неконкурентоспособност и неефективност. Ще бъде поставен за пореден път въпроса за "диктата" на Международния валутен фонд и на Световната банка. Все по-агресивни ще станат идеолозите на проинфланционното финансиране. Като алтернатива на всичко това се защитава тезата България да поеме риска и съществено да намали данъчното бреме. Предложенията варират от 10-25% до 50% намаляване на отдебни данъчни ставки. Ефектът от една такава стъпка се вижда в няколко направления:\nПърво, рязкото намаляване на данъчното бреме ще даде онзи първоначален тласък на стопанската активност, от който икономиката има остра нужда. Намаляването на данъчното бреме ще позволи на фирмите да увеличат собствените източници за финансиране на технологичното и продуктово обновяване на производството, за повишаване на неговата конкурентоспособност, а оттам и на продажбите и доходите. Повишената конкурентоспособност на произвежданите стоки ще доведе до увеличаване на износа, което ще се отрази положително върху търговското салдо и платежния баланс. Увеличението на доходите, като резултат на намалените данъци и повишена ефективност на производството, не само ще увеличи бъдещите постъпления в бюджета по линията на данъчното ни облагане и отчисленията върху тях за социалното и здравното осигуряване, но и ще доведе до нарастване и на покупателното търсене. Последното не само ще разшири вътрешния пазар, но на свой ред ще даде допълнителен тласък, ще стимулира икономическия растеж.\nВторо, по-ниското данъчно облагане е едно от условията за съществено подобряване на събираемостта и снижение дела на сенчестата икономика. Успехите в тази област се свързват и с необходимите изменения в организацията на отделните данъци, в работата на данъчната и митническата администрация, както и на съдебната система.\nТрето, значителното снижение на данъчните ставки, усъвършенствуването организацията на отделните данъци, подобряване работата на контролните органи и свободната система не само ще намали дела на икономиката в сянка, но ще създаде условия за лоялна конкуренция. Това, от своя страна е предпоставка за привличането на повече и по-качествени чуждестранни инвеститори. Качествените чуждестранни инвеститори са от решаващо значение за така желаното и необходимо технологично и продуктово обновяване, за подобряване на мениджмънта, за разширяване на дейността и повишаване на конкурентоспособността, за разширяване на съществуващите и завоюване на нови пазари.\nЧетвърто, намаляване на данъчно-осигурителното бреме ще доведе до нарастване нормата на спестяване и натрупване. Освен нарастването на собствените средства, това ще увеличи ресурса на банките за кредитиране на реалната икономика, както и за намаляване цената на кредитния ресурс.\nПето, реализирането на изложените положителни очаквания ще\nдоведе в крайна сметка и до увеличаване на бюджетните приходи, които не само ще компенсират загубите на фиска от намаленото данъчно бреме, но и ще осигурят допълнителни възможности на държавата да увеличи бюджетните разходи, без това да ерозира постигнатата макроикономическа и финансова стабилизация.\nШесто, при условие, че не се реализират очакваните благоприятни условия и на тази база не се постигне пълно компенсиране на загубите за бюджета от намалението на данъчните размери, рискът за нарушаването на финансовата стабилизация може изцяло да бъде покрит за сметка на натрупаните и очакваните постъпления от приватизацията. Изразяват се опасения, че ако не се ускори вземането на решение за намаляване на данъчното бреме, не само, че няма да се постигне желаната икономическа активност и на тази база икономически растеж, но още повече ще се задълбочат съществуващите противоречия. Неизбежно ще се посегне на фискалния резерв, ще се повиши в значителна степен риска от едно бъдещо намаляване на данъчното бреме.\nБез да оспорваме логиката на гореизложеното, когато се взема решение за по-значително намаление на данъчно-осигурителното бреме, трябва много внимателно да се вземат предвид следните факти:\nПърво, натрупаният вътрешен и външен дълг. Само лихвените плащания по дълга (вътрешен и външен) в бюджета за 2000 г. заемат 27,5% от данъчните приходи, респ. 22,3% от всички бюджетни разходи. Освен лихвени плащания, значителни в бъдеще ще бъдат и погасителните вноски (падежиранията). От началото на 2000 г. започна амортизирането (5% годишно) на значителна част от вътрешния дълг по линията на ЗУНК-облигациите. От юли 2001 г. чрез 21 равни полугодишни вноски започва падежирането на облигациите с първоначално намалени лихвени плащания (техният номинал е 1,658 млрд. долара), а по същата схема, само че от юли 2002 г., ще се падежират и облигациите по просрочените лихви (с номинал 1,611 млрд. долара). Падежи има и по задълженията към Парижкия клуб, МВФ, Световната банка, Европейския съюз и пр. Въпреки някои успешни операции (уреждането на дълга към т.нар. Сивовски банки), абсолютния размер на дълга за последните години се задържа на едно относително постоянно ниво. Трябва да отчетем и факта, че обслужването на дълга в последните години беше улеснено от относително ниското лихвено ниво на международните пазари и особено в България.\nПроблемът с обслужването на дълга не е толкова в неговия абсолютен размер, колкото в относителния му дял в БВП и в приходите от износа. Доскоро слабоработещата и нискоефективна икономика не беше пряка заплаха по отношение обезпечаването на дълга, тъй като срещу дълга имаше държавна собственост за милиарди долари. Понастоящем близо 70% от държавната собственост е приватизирана, а, както беше посочено, размерът на дълга е почти същия. Вярно е, че с постъпленията от приватизацията беше увеличен фискалния резерв на държавата. Неговият размер обаче е далеч под размера на дълга. Приватизацията у нас бе извършена и продължава да се извършва по възможно най-калпавия начин. Вместо стратегически инвеститори, собственици на по-голямата част от държавната собственост станаха прословутите РМД, които нямат нито мениджърски умения, нито пазарите, нито пък имат възможност и намерение да инвестират във вече приватизираните обекти. Новите собственици имат в повечето случаи поведение на арендатори, а не на собственици. От тях трудно може да се очаква, че ще инвестират в технологично и продуктово обновяване на производството, че ще водят агресивна маркетингова, рекламна и пазарна политика, чe чувствително ще повишат конкурентоспособността и ефективността на производството и на тази база ще генерират доходи, които да осигурят по-високо заплащане и същевременно да увеличат данъчните постъпления в бюджета. Сигурно е, че голяма част от новите собственици се интересуват преди всичко от бързо възстановяване на извършените от тях инвестициии било по пътя на разпродажба на част от актива на фирмите или чрез укриване и трансформиране на доходите с цел избягване на данъчните плащания. Това им поведение допълнително се подсилва и от предоставената им възможност да използват като платежен инструмент т.нар. компенсаторни бонове (записи), чиято цена е 10-15% от номинала, както и липсата по същество на следприватизационен контрол.\nСледователно, смяната на собствеността е необходимо, но недостатъчно само по себе си условие за икономически растеж.\nРазмерът на дълга, възможностите за неговото обслужване в следващите години, качеството на приватизацията и до каква степен тя е носител на икономически растеж и кога във времето, са фактори, които се нуждаят от задълбочен анализ при вземането на решенията за едно или друго равнище на данъчно облагане, както и за разполагането на намаляването на данъчното облагане във времето. Много внимателно трябва да се оцени лага във времето между намаляването на данъчното бреме и ефекта, който ще се получи от това намаление. Този лаг във времето зависи не само от макроикономическите условия, но и от редица конкретни фактори, един от които е качеството на приватизацията. Трябва внимателно да се прецени риска от непостигане на очаквания фискален ефект и до каква степен този риск може да бъде компенсиран с фискалния резерв на правителството, с притока на чужди инвестиции или с възможността да се взимат допълнителни заеми (вътрешни или преди всичко външни) от страна на правителството.\nЛансираните идеи за нови споразумения с кредиторите звучат твърде несериозно или вероятността да се постигне съществен успех е твърде малка. Основната част от външния дълг е към т.нар. Лондонски клуб. Да се говори за ново споразумение с Лондноския клуб е най-малкото несериозно. Това обикновено се прави от "специалисти", които въобще не познават проблема по същество. С Лондонския клуб се водеха преговори, докато кредиторите на България бяха главно частни търговски банки. С подписаното споразумение с Лондонския клуб през лятото на 1994 г. дългът към частните търговски банки беше редуциран и преструктуриран. Редуцираният дълг бе преоформен в три вида брейди облигации, емитирани от българското правителство. Тези облигации свободно се търгуват на пазарите на брейди облигации и се намират в портфейлите на хиляди едри и дребни инвеститори. Облигациите са с добра доходност и обезпечение и трудно можем да си представим, че някой е в състояние да поиска и да получи съгласие за предоговаряне на условията по тези инструменти. Ако има някаква хипотетична възможност в това направление, очевидно че тя е свързана с явната угроза от изпадане на България в дългова криза. Дори това да е така, то трудно можем да допуснем, че държателите на брейди-облигациите ще проявят разбиране и съчувствие и ще седнат да разговарят и доброволно ще се лишат от възможността да спечелят от инвестирането си в българските брейди облигации. Още по-неуместно е лансирането на такива идеи при сегашната действителност: макроикономическа и финансова стабилност; подготвяне на ново споразумение с МВФ; воденето на преговори с ЕС и твърдите обещания от страна на правителството, че тези преговори могат да приключат успешно в следващите 6-7 години.\nВ контекста на гореизложеното, трудно може да се очакват успешни преговори за редукция на дълга към Парижкия клуб или пък с МВФ, Световната банка, Г-24 и пр. Може само да се съжалява, че бяха пропуснати моменти при евентуални преговори с Парижкия клуб и то в контекста на уреждане на двустранните задължения с някои от страните-членки на Парижкия клуб (Германия, Италия, Испания, Австрия, Холандия и др.). В стремежа си колкото се може по-бързо да получим покана за НАТО и за преговори за присъединяване към ЕС, България пропусна да договори определена редукция и преструктуриране на дълга, в т.ч. и чрез операции от рода дълг/екология, дълг/природа.\nЕдва ли може да се очаква, че другите кредитори (МВФ, Световната банка, г-24 и други) биха изявили готовност въобще да разговарят за някаква редукция на дълга ни към тях. Трябва да се има предвид, че тези институции нямат такъв прецедент и че и в бъдеще ние разчитаме на тяхната подкрепа на платежния ни баланс.\nОт изложеното следва, че България трудно може да разчита на разбиране от страна на кредиторите и че тя ще трябва да си обслужва дълга такъв, какъвто е. В този контекст на нещата се разглежда и предстоящата данъчна и бюджетна реформа. Накрая бихме отбележили и факта, че наложената практика на компенсаторните бонове (записи) за години напред ще блокира използването на ЗУНК и Брейди-облигациите като платежен инструмент в приватизационните сделки, а оттук и известно облекчаване на бъдещото обслужване на вътрешния и външния дълг. Пазарната цена на Брейдии ЗУНК-облигациите е 5-8 пъти по-висока от тази на компенсаторните бонове (записи). Единствената възможност в тази посока е поставянето на изрично изискване приватизацията на отделни предприятия да се извърши целево с дългови инструменти - например Булгартабак, ДЗИ, НБК, и пр. В този случай въпросът е дали да се предпочетат плащанията в брой или да се насърчи използването на дълговите инструменти като платежно средство.\nВторо, структурата на населението (пенсионери, безработни, работещи), неговата миграция и пр. Този пробелм е до болка познат, но той има съществено отношение към данъчната реформа. Не може да се говори за съществено намаление на данъчно-осигулителното бреме, без да се взимат предвид такива фактори, като:\n- брой пенсионери;\n- брой безработни;\n- брой работещи и средно ниво на получаване доходи и пр.\nСегашната ситуация е такава, че отчисленията за пенсионните фондове не осигуряват необходимите средства за изплащане на лицензираните пенсии. Ежегодно с приемането на държавния бюджет се определя и трансфер от Републиканския бюджет към бюджета на Националния осигурителен институт. С бюджета за 2000 г. размерът на този трансфер е равен на 8,5% от данъчните приходи и 6,9% от всички бюджетни приходи.\nЛихвените плащания в републиканския бюджет плюс трансфера към бюджета на НОИ правят 36% от данъчните приходи и 30% от всички бюджетни разходи. Едно покачване на лихвените проценти или на социалните осигуровки, ако не бъде съпроводено с увеличени бюджетни приходи, силно ще ограничи възможностите на бюджета да финансира другите неотложни разходи или ще породи по-висок бюджетен дефицит с всички произтичащи от това последствия.\nОт задълбочен анализ се нуждаят разчетите за повишаване на заетостта в следващите години, като се има предвид че предстои значителна оптимизация на заетите в приватизираните предприятия. Проблем ще бъде и заетостта в селското стопанство. Може да се очаква изтичане на средства по линията на здравноосигурителните фондове. Засега няма разработена ефективна система за контрнол срещу надписването на извършваните здравни услуги, които ще се заплащат от Здравноосигурителните каси. Няма гаранции, че няма да бъдат разработени схеми за източване на средства, аналогични на тези при ДДС. В духа на казаното трябва да има готовност за трансфер на средства от републиканския бюджет към здравноосигурителните фондове или за пренасочване на определени приходи (в т.ч. и от приватизацията) към тези фондове, както и за използването на част от фискалния резерв на правителството за тази цел.\nОграниченото вътршено потребеление и неконкурентоспособността на нашите стоки на външните пазари са пречка за повишаване на заетостта и намаляване на безработицата. Това на свой ред води не само до заделяне на повече средства от страна на държавата, но и стеснява базата, върху която се начисляват социално- и здравно-осигурителните вноски.\nТрето, наличието на лаг във времето между решението и влизането в сила на намалението на данъчната тежест и увеличението на данъчната основа като резултата от това намаление. Нереалистично е да се очаква, че намалението на данъчните ставки само по себе си автоматично ще доведе до нарастване на данъчната основа, което да компенсира намалените бюджетни приходи. Наивно е също да се смята, че намаляването на данъчните ставки рязко ще подобри данъчната дисциплина, че че данъкоплатците ще престанат да укриват част от доходите си. Съмнително е очакването за значително подобряване (в морално и в професионално отношение) на работата на контролните органи (данъчна и митническа администрации, финансов контрол и пр.) и на съдебната система. Израстването в професионално отношение е труден и дълъг процес. Особено трудно е изграждането на специализирани финансови съдилища.\nЧетвърто, реформата в разходната част на бюджета. Реформите в областта на образованието, науката, културата, здравеопазването и т.н. са бавен и мъчителен процес. Въвеждането на пазарните принципи в тези области е неизбежно, но то не може и не трябва да става прибързано. Трябва да се държи сметка за реформата в армията, за неотложните ангажименти в областта на екологията и опазването на околната среда.\nПозволихме си за изброим само част от факторите, които трябва да бъдат взети предвид при провеждане на данъчната реформа.\nПредварителният извод, който може да се направи, е, че е необходимо и целесъобразно да се внесат корекции във всички данъчни закони - материални и процесуални. Въпросът е кои промени в каква степен и кога във времето да бъдат реализирани. Доколкото преговорите за присъединяване към ЕС са в самото начало, то от гледна точка на данъчната хармонизация не се налагат спешни действия по отношение на всички закони и данъци. Още повече, че една част от законите в много голяма степен са съобразени с европейското законодателство. Пример в това отношение е митническата нормативна уредба, закона за акцизите, закона за ДДС и пр.\nПогледнато от гледна точка на реалната икономика, на бизнеса, някои от мерките дори са закъснели. Много от лансираните от правителството и съгласувани с МВФ решения можеха да станат реалност още в края на 1999 г. и да намерят реализация в Бюджет 2000.\nКакви са най-общите предложения за необходимите изменения в действащите данъчни закони?\nГръбнакът на приходната част на Републиканския бюджет са т.нар. косвени данъци - ДДС, акцизи и мита. Те осигуряват 70,8% от всички данъчни приходи и 57,2 % от приходите в Републиканския бюджет.\nВодещо място сред косвените данъци има ДДС. На него се падат 45,6% от планираните с бюджета за 2000 г. данъчни приходи и 38,1% от всички бюджетни приходи по Републиканския бюджет.\nБезспорните предимства на този данък са причина за неговото широко приложение в целия свят. Той се прилага във всички европейски държави и на практика е първият общоевропейски данък. Най-голямата хармонизация в страните-членки на ЕС е налице в организацията на ДДС.\nВъведеният от 1.04.1994 г. в България ДДС бе аналогичен на този в ЕС. Първоначалният вариант на Закона за ДДС претърпя множество изменения, но основните положения, принципи в организацията на ДДС се запазиха. Все още обаче съществуват редица неясноти, които пораждат проблеми при администрирането на данъка. Това налага да се усъвършенствува организацията на ДДС с цел приближаване към европейските норми и практика.\nНеобходимо е да се прецизира редакцията на редица текстове на закона с цел да се внесе по-голяма яснота и перфектност при дефинирането на много от понятията. Такива са случаите при дефинирането на данъчнозадължените лица и определянето на тази база на облагаемите и необлагаемите доставки, на понятието внос и в частност - внос на услуги, на понятията "вносител", "транспортно средство" и пр.\nМного неясноти и непълноти има в частта за финансовия лизинг, за посредническите услуги във връзка с международния транспорт (спедиторска, агентскаброкерска и други дейности.), за туристическите услуги, в т.ч. и услугите на туроператорите, при определяне на датата на възникване на данъчното събитие и пр.\nС цел да се ограничат възможностите за данъчни злоупотреби в закона за ДДС са въведени твърде много специфични случаи при определяне на данъчната основа, които затрудняват не само администрирането на данъка (затруднения изпитват не само данъчнозадължените лица, но и контролните органи), но по същество са отклонение от принципите на ДДС, прилагани в ЕС. В този дух са и несъответствията на текстовете от нашия закон на текстовете от Шестата Директива на ЕС по отношение предметния обхват на данъка, дефинирането на понятието "облагаемо събитие" и пр.\nМного спор и респективно предложения има относно размера на ДДС. Съществуват различни мнения относно това дали да се запази единната ставка или да се отиде към нейното диференциране. Преобладават публично изразяваните становища за намаляване ставката на ДДС, като най-често предлаганите ставки са 18% и 15%. Безбройни са предложенията относно разширяването обхвата на необлагаемите доставки.\nБез да навлизаме в дълбочина в дискусията и на тази база да претегляме плюсовете и минусите на едно или друго предложение, ще ни се да отбележим само няколко момента.\nПърво, беше посочено, че ДДС осигурява на д 45% от всички данъчни приходи по републиканския бюджет. Едно евентуално намаляване на неговия размер (било то и с 2%) или разширяването обхвата на необлагаемите доставки, както и въвеждането на диференцирани ставки ще има за краен резултат значително спадане на бюджетните приходи. Този извод едва ли може да се оспори. Дпорно е обаче очакването, че евентуалното намаляване на размера на ДДС ще доведе до относително падане на цените на облагаемите стоки и услуги, което пък ще увеличи вътрешното потребление и ще даде допълнителен тласък на икономическия растеж. Имаме усещането, че продължава да господства идеологемата, че социалната политика трябва да се прави по пътя на увеличаване на доходите, чрез поддържане на ниски цени. Същевременно, това което създава трудности в бизнеса не е високият размер на ДДС, а нелоялната конкуренция плюс това, че едни плащат ДДС, а други - не. Този проблем няма да се реши с намаляването размера на ДДС с 1-2 или дори 5 пункта. Решението е другаде, не е в размера на ДДС. Когато ставката на ДДС е единна, независимо дали тя е 15, 18 или 20%, тя сама по себе си не влияе върху конкурентоспособността на един или друг производител, не поставя в привилегировано положение едни и не идскриминира други.\nВторо, хармонизирането на ДДС в ЕС е в посока на премахване на диференциацията на ДДС. Върви се към единна ставка. Какъв е смисълът ние да се отказваме от това, към което се стремят страните от ЕС.\nТрето, отчитайки факта, че много по-голям ефект (икономически, социален и политически) има намаляването на размерите на преките данъци, смятаме че намаляването на ставката на ДДС на този етап няма да бъде добро решение. Това не означава, че не трябва да се мисли и в тази посока. Възможно е да се вземе решение за намаляване на ставката на ДДС, примерно с 2 пункта, което да влезе в сила от началото на 2002 г. или 2003 г. и да се направи следваща стъпка като през 2005-2006 г. се въведе ставката, която ще се наложи в ЕС. Постепенното намаляване на размера на ДДС трябва да зависи от бъдещото икономическо развитие на страната, от подобряването на финансовата и данъчна дисциплина, от подобряване работата на данъчната и митническата администрация, от реформата в бюджетния сектор и т.н.\nКазаното не означава, че не трябва да се усъвършенства организацията на ДДС. Освен казаното по отношение прецизирането на много от текстовете и понятията в духа на принципите и нормите в ЕС има няколко проблема, които трябва спешно да се решат. Става въпрос преди всичко за въвеждането на доброволна регистрация по закона за ДДС за желаещите търговци, както и за усъвършенствуване работата по възстановяването на данъчния кредит. Решенията и в двете области в много голяма степен зависят от работата на данъчната администрация. Намаляването на 6-месечния срок за възстановяване на данъчния кредит на 4 или 3 месеца е решение, но едва ли е най-доброто.\nАкцизите осигуряват около 18-19% от данъчните и около 14-15% от всички приходи в Републиканския бюджет. На практика те са засега вторият по значимост източник на бюджетни приходи.\nЗаконът за акцизите е в много голяма степен хармонизиран с принципите и стандартите на аналогичното законодателства в ЕС. Хармонизацията касае както обхвата на закона, така и механизмите на облагане на основните групи акцизни стоки. Известно различие има главно в размерите на акцизите. В перспектива ще се търси известно сближаване на акцизните ставки до минималните за Общността. Доближаването до европейската практика в областта на акцизното облагане е свързано с изграждането на система от взаимносвързани складове, (наричани данъчни складове или складове под данъчен (митнически) контрол), основана на модела на ЕС.\nМитата в България имат незначително фискално значение. Те осигуляват под 5% от данъчните приходи. По-важна е тяхната роля от гледна точка на регулиране на външнотърговските отношения. Действуващата митническа тарифа е съгласувана с устава, решенията и изискванията на Световната търговска организация за стоките, внасяни от страните-членки на ЕС, на Зоната за свободна търговия и на ЦЕФТА, както и за Турция се прилагат договорените двустранно митнически ставки. Идеята за свободна търговия намира реализация, както в рамките на изградените икономически съюзи, така и на международна основа под егидата на СТО. Митата все повече губят както фискалната си функция, така и икономическата си роля. Във външнополитическите отношения съществена роля играят т.нар. нетарифни ограничения. Те обаче не са обект на настоящото изследване.\nНай-тясна връзка с интересите на бизнеса и икономическия растеж имат т.нар. преки данъци. Основни техни представители са Корпоративния подоходен данък и Данъка върху доходите на физическите лица. В момента двата данъка осигуряват приблизително еднакви по размер приходи - по около 12-15% от данъчните и 10-12% от всички приходи в републиканския бюджет.\nОт гледна точка на хармонизирането с ЕС на прякото данъчно облагане предстои трудна и отговорна работа. Същевременно трябва да посочим, че съществуват твърде съществени различия в данъчното облагане на доходите и в самия ЕС. Особено големи са различията при подоходното облагане на физическите лица. Определено може да се каже, че липсва хармонизация при облагане доходите на физическите лица в рамките на ЕС. Това не дава възможност да се представи в обобщен вид практиката на Общността и на тази база да се направи оценка доколко нашето законодателство е доближено или се различава от тази практика.\nОпределено може да се каже, че основните принципи, които са заложени в нашето законодателство, отчитат положителните моменти от световната практика, в т.ч. и практиката на ЕС.\nНа този етап насоките н усъвършенстването на корпоративното подоходно облагане могат да се съсредоточат върху следното:\nПърво, намаляване на данъка върху печалбата до 15-20% за всички данъкоплатци. Такива са и заявените намерения на правителството. Има и разбирането на МВФ. Тази стъпка ще има не само определено положително икономическо, но и важно психологическо значение. Загубите на фиска, дори да не се постигне желаната икономическа активност, няма да бъдат особено големи, тъй като и сега са налице редица легални и нелегални начини за минимизиране или дори избягване на данъчното облагане на печалбата. Голяма част от новите собственици имат възможност по линията на трансферните цени да минимизират облагаемата печалба и да избягват данъчното й облагане. Нашата данъчна администрация няма нито опита, нито знанията да се бори с този феномен.\nМоже да се предполага, че ниското ниво на данъчно облагане ще доведе до подобряване на финансовата дисциплина и увеличаване събираемостта на данъка. Очаква се да нарастне и интересът на чуждестранните инвеститори към България и то не само по пътя на приватизацията.\nВторо, по-широко използване на ускорената амортизация и въвеждането ва данъчния инвестиционен кредит. И двата инструмента, при умело използване, позволяват значително да се измени инвестиционния климат в страната и същевременно да се провежда умела, целенасочена държавна политика в областта на инвестициите като цяло и в частност при регулиране на тяхната технологична, отраслова и регионална структура.\nТрето, прецизиране преобразуването на финансовия резултат за нуждите на данъчното облагане, както и на механизма на авансовите вноски.\nИзмененията в подоходното облагане на физическите лица могат да се търсят в следните насоки:\nПърво, промяна в необлагаемия минимум. Стремежът трябва да бъде доближаването му до жизнения минимум. Целесъобразно е още веднъж да се претеглят аргументите "за" и "против" за обвързването на необлагаемия минимум в зависимост от семейния и социален статус на данъкоплатеца. Отчитайки световната практика едва ли е целесъобразно преминаване към облагане дохода на семейството, респ. домакинството, макар че могат да се намерят достатъчно убедителни доводи и в тази посока.\nВторо, намаляване на данъчното бреме като цяло с около 15-20%. Това може да се постигне не само по линията на завишаване на необлагаемия минимум, но и чрез корекция както на признаваните необходимо-присъщи разходи, така и на ставките на данъка за отделните етапи на прогресията. Пределната ставка на данъка не трябва да бъде по-висока от 30-35%. Трябва да се търси баланс при облагането по линията на корпоративното подоходно облагане и на това по Закона за облагане доходите на физическите лица.\nТрето, опростяване на процедурата за патентния данък и оптимизиране на неговите размери.


KOLBENSCHMIDT 800020410000 комплект сегменти Топ Цена\nKOLBENSCHMIDT 800020410000 комплект сегменти\nАвточаст KOLBENSCHMIDT 800020410000 комплект сегменти от производител KOLBENSCHMIDT е подходяща за всички марки коли и други. Всички части за автомобили са с гарантиран произход и качество. При поръчка на авточасти над 100 лв. безплатна доставка. Вижте и другите ни предложения за автомобилни части и консумативи за всички марки коли и други.\nномер на компонента 33303\nномер на компонента 38411\nномер на компонента 43515\nЦена в магазина: 43.80 лв.\nНашата цена: 39.82 лв.\nкомплект сегменти - KOLBENSCHMIDT 800020440000


Консерви рибни (16)\nКонсервирани храни В категорията има 186 продукта\nРазглеждате 1 - 90 от 186 продукта\nШкембе чорба Compass 300g\nГовеждо с грах Compass 300g\nПастет Приказка Compass 100g\nПроизведен от селектирани продукти – свински черен дроб и месо и е създаден за да стане част от разнообразното детско хранене.\nСладко Schwartau Вишни 340g\nСвинско с боб Compass 300g\nПарчета свинско месо с вкусно приготвен боб и добавени лук, доматено пюре и подправки. Добър вариант за топъл обяд или вечеря.\nСвинско в собствен сос Compass 180g\nНеповторимият вкус на късчетата свинско месо, потопени в собствен сос и букет от подправки, събужда апетита.\nСЛАДКО SCHWARTAU МАЛИНА 340g\nРусенско варено Compass 300g\nПродукт, приготвен от фино смляно и подправено свинско месо. Той е изключително популярен и харесван от потребителите.\nСладко Schwartau Ягода 340g\nПиле с грах Compass 300g\nПарчета пилешко месо и зелен грах, с добавени към тях домати, лук и подправки.\nСЛАДКО SCHWARTAU ГОРСКИ ПЛОДОВЕ 340g\nНаденица с боб Compass 300g\nПолезните за здравето фибри и калций можете да си доставите с една порция боб, а с добавената наденица от свинско месо ястието става вкусно и полезно.\nСладко Schwartau Боровинка 340g\nМусака Compass 300g\nПастет Свински Compass 300g\nСвински пастет Compass е апетитно приготвен от свинско месо и свински черен дроб.\nРИБА ТОН RIO MARE НАТЮР 160g\nКюфтета с боб Compass 300g\nВкусната комбинация от два броя кюфтета от мляно свинско месо с боб и подправки.\nПастет Свински Compass 100g\nПАСТЕТ COMPASS ПИЛЕШКИ 180g\nЛек и приятен мус от пилешки черен дроб и крехко месо, които ще докоснат сетивата ви.\nКЮФТЕТА ПО ЧИРПАНСКИ Compass 300g\nЯхния по рецепта от района на Чирпан\nРиба тон Rio mare зехтин 160g\nПастет Compass Гъши 180g\nПриятна комбинация от пилешки и гъши черен дроб, свинско месо и аромат от подправки\nКюфтета бял сос Compass 300g\nПорция от два броя сочни кюфтета от свинско мляно месо, поляти с ароматен бял сос.\nХАЙВЕР ДЕНИТО ГРЪЦКИ 160g\nПредпочитана разядка, поднесена на трапезата Състав: разбит тарама хайвер, слънчогледово олио и вода


ТДК: Едно интервю между редовете | БМА | Българска музикална асоциация\nТДК: Едно интервю между редовете\nPosted on 30 май, 2018 30 май, 2018 Author Станиславa СимидчийскаCategories Виж музиката!\nТДК е пловдивска банда, добре позната в ъндърграунд средите със своята музика – комбинация от алтърнатив рок, стоунър и ню уейв, обагрени във фолклорни мотиви. В песните им присъстват стихове на Дебелянов, Вапцаров и Емил Димитров и ако това ви се струва креативно, почакайте да видите разговора, който проведохме. Защото ТДК отговориха подробно на всичко, което ги попитах. Но само за тези, които могат да четат между редовете.\nКак ви хрумна да възродите литературни произведения във вашите песни? Къде намирате връзката между литература и музика?\nИдеята дойде от една история, разказана от един, на когото викаме „Пясъка“. Той има около 10 любими плочки в центъра на града ни, на които редовно стои, а когато го няма, е на пътешествие. Един път се включихме по средата на някаква негова история, която вървеше горе-долу така:\n„И когато си включих телефона, някакво детенце ме гледаше от екрана, две големи кафеви очи, гъсти вежди. Снимката на фона показва дете, което е на не повече от две или три с къса черна коса. Телефонът ми извибрира с няколко известия и започват да идват някакви съобщения на арабски. Мисля аз, абе, дали това ми е наистина телефонът?\nШест седмици по-рано, когато се връщах от рождения ден на брат ми, се събудих на края на линия, която бях хванал. Бях заспал по пътя между Бохум и Кьолн и си бях изпуснал спирката с около петдесетина километра. Чантата ми я нямаше, заедно с всичките ми пари, карти и най-лошото – телефонът ми. Там имаше всички и всичко, което съм познавал и познавам. Тия данни ги нямам никъде другаде. Ама изкарах късмет, след около месец и половина Кьолнската полиция ми бяха изпратили пакет, в който се съдържаше моят телефон. Бяха ми казали, че са намерили телефона в Аахен, заедно с други крадени неща. Гледах си телефона, но вече не ми се струваше мой. Полицаят ми беше казал, ако намеря нещо чуждо в него, да го изтрия веднага. Но след като видях снимката на момичета и известията, които не мога да прочета, не можах да устоя да разгледам остатъка.\nВ месинджър пет езика – френски, немски, английски, италиански и арабски. Всички съобщения се отнасяха само до това дали може да се продава литература на съответните пазари. Как върви цената на литературата и това ли е единственото нещо, което може да се продава. Съчетават ли се в крайна сметка различните видове изкуства, или всичко е едно и също, което само наричаме с различни имена. Всичко това на арабски. Беше си свалил един апликейшън човека – Fighting Tiger, в който целта беше да обучиш животно, с което да оцелееш. Не видях нищо общо…“\nПясъка разказа още доста неща, но сами виждате, че нищо друго, освен това, не би могло да ни подтикне към това, което породи въпроса.\nКои сте вие и как се събрахте? Любовта към музиката или към литературата ви обедини?\nНяма голямо значение кои сме, а се срещнахме из града. Но пък на втория въпрос отговорът е интересен. Във всички първоначални разговори, когато се опознаваме, основния ключ към добрата комуникация се пада на това да не нарушаваш дистанция, която сте определили с отсрещния, и малко или много да откликваш на интересите, които чрез информация, която ти споделя, той проявява. Така се получава един много удобен и ясно установен танц, от който и двамата можете да излезете печеливши. И двамата да излезете приятели или любовници. При по-рязка размяна на думи или пък при неуцелване на мястото, към което другият те води, често се стига до пробойна в разговора. Попадаш в една мръсна шахта за обратна вода, от която излизане няма. Вдигаш си главата (с още едно изречение), но вече си долу и върху теб има само един ревящ, крещящ слаб непознат, който е толкова извън комфортната си зона, че прилича на огледална картина на младия Рамбо с редица хапчета, кокаин и банкнота от 50 евро върху него. И в последния момент стреляш на сляпо, другият улавя, и спасителния пояс, наречен обща вяра в неизбежната разруха, кротко метафоризирана от единственото честно нещо, направено от човека (изкуството), ви издига като прекрасния паметник на хълмовете около Магнитогорск.\nПесента “Емил Димитров” очевидно е написана по песен на Емил Димитров, но в нея включвате и стихотворението “Вяра” на Вапцаров. Къде намерихте връзката между тези велики наши творци, живели по различно време и творящи в различни сфери?\nПреподавателят на Мартин по немски – г-н Шпеер, роден в Лайпциг през 1979, висок, с интелигентен поглед. Той в последните 6 години обикаля останките от на източния блок в търсене на (в оригинала е архитектурни, но в случая ще е) музикални следи. Кара тъмносиня Волга, за да може да разбере пътищата по-добре и в момента, в който ви казваме това, е навъртял над 12,500 км през Урал, Сибир, Казахстан, цялата равнина от Северните Карпати до Кавказ и цялото поречие на река Волга. Изследването, което той е предприел, учителя по немски от Лайпциг, е опит чрез музикалните следи, оставени от миналата разруха, да се създаде впечатление, по-скоро да се изгради впечатление, за текущия образ на страните, на хората, които са изминали пътя от политическа шизофрения до гимнастическа и физическа демокрация, та са стигнали, като нас, до рисуване на малки животни в блокчета с размери А4.\nРодилните мъки, казва Шпеер, след срутването на всичко познато и на теория устойчиво, музикално и архитектурно, ни довежда до момент, в който ние само можем да изграждаме наново едни с едни объркани парчета. Едни спомени за миналото, в които не участваме. Тук небостъргачите изглеждат изхвърлени от друг свят, благодарение на призрачна ръка, на фона на заспала земя, принадлежаща на заспали хора. Тук най-високото е и най-далеч. Там няма достъп, затова поемаме по други пътища. Не строим, така че да се види. Тук една снимка е мост между стотици епохи.\nАко можем да перефразираме един въпрос от часовете по БЕЛ в училище: Какво е искал да каже авторът на вашата музика?\nАми, цялата красота и възвишеност, която сме придали на действителните и измислените неща, ние ще изискаме обратно, като собствености и произведение на човека – като негова най-красива апология. Човекът като поет, като мислите, като бог, като любов, като власт – огромна е кралската му щедрост, с която той е надарил нещата, за да обеднее сам и да се почувства клет! Неговото най-велико себеотрицание досега бе това, че той се удивляваше и молеше и трябваше да крие, че това е той, че именно той е създал нещата, на които се учудва. И затова те си отиват, като самия него.\n“Мебели” е песен, посветена на бежанците, която не залага толкова на текст, колкото на музика и внушение. Какво трябва да открием между редовете ѝ, за да я разшифроваме?\n“Мебели” не е песен, посветена на бежанците в смисъла на политически бежанец, човек, търсещ убежище, и други видове последствия от измислените „граници“. “Мебели” е песен, която се занимава с кризата на времето и как то може да върви, да бяга, да крачи и да бъде изкривявано, както на дадения господар му се изисква в конкретния момент. “Мебели” е песен за ужаса на скуката и безплодието на младостта. “Мебели” е песен за страха от смъртта и бягството от физическия затвор. “Мебели” е песен за самоубийството и за бягането от себе си. “Мебели” е просто песен за криеница, в която никой не те търси, но ти все пак се криеш.\nИма ли филолози сред вас? С какво всъщност се занимавате извън музиката?\nЗа съжаление всички сме посветени на повече от една материя, в която успяваме твърде добре, но все пак ще изброим всички неща, с които се занимаваме извън музиката: Технически директор, готвач, помощник строителен работник, front-end разработчик, работник сигурност, завършил фармацевт, флаш програмист, кол център агенти, Visual C ++ програмист, помощник работни места на работниците санитарна поддръжка, старши системен администратор (Берлин), бизнес секретар / секретарка , търговци, графичен дизайнер, работник за приготвяне и продажба на храна в ресторант за бързо хранене, мениджър за регулаторни въпроси и регистрация на лекарствени средства и медицински изделия, търговски представители в областта, бизнес секретар / секретарка – асистент-мениджър на марката, планиране на кампания , оператор кол център със знанието на словенски език, счетоводител, мениджър на марката, HR, PR, мениджър на полеви продажби, счетоводител, акаунт мениджър, търговия на дребно – мениджър, спомагателен работник в бара (перални), месарски, управител магазин, корпоративен помощник по комуникациите, началник на персонала, художествен ръководител / старши дизайнер, мениджър на сметки, , профил – асистент, младши експерт обучител на обучител на учители, специалисти в развитието на служителите, шофьори, помощник-генерален директор, тв лице, офицер кредитен риск, продавачът – доставчик на авточасти, бавачка, консултант по продажбите за застраховане, различно от животозастраховане, консултант по набиране на персонал, склададжия. Извън музиката, де.\nИмате ли любими български творци, чиито произведения също бихте възпели? Кои са те?\nДа, има няколко. В стаята в момента сме всичките хора от бандата и някой каза, че иска да пресъздаде песен на Фамилия Тоника, Борис Христов (поет), Стамен Белчев, Орлин Дянков, Захари Захариев, Денис Българанов, Димитър Воев, Петър Атанасов, Николай Дяков и Петър Порязов.\nПопаднах на цитат, в който определяте стила си като “хорър хоро”. Какво точно включва тази чудна смесна китка?\nЗа съжаление словосъчетанието е крадено и принадлежи на група Фондация Обещаното Нищо, които ни се сърдят много, когато им крадем идеите. То се отнася към песента им „Каменна сватба“, която е злощастно записана.\nКакви са следващите изяви, които планирате?\nЗа съжаление няма да можем да направим реклама на следващите си концерти. Цялата предстояща информация ще можете да откриете на страницата ни.\nПредишнаПредишна публикация Виктория Василенко: “От дете предпочитах да прекарвам времето си с Моцарт, вместо с детски филмчета”\nСледваща Следващата публикация: Стартира конкурсът за нова българска песен на Международния фестивал за поп и рок музика София 2018


НЕПРОМОКАЕМО ЯКЕ ЗА ЛОВ SUPERTRACK 500, флуоресцентно SOLOGNAC - Decathlon\nЯке SUPERTRACK 500\nНЕПРОМОКАЕМО ЯКЕ ЗА ЛОВ SUPERTRACK 500, флуоресцентно SOLOGNAC\nЦветът отговаря на стандарта за личните предпазни средства (ЛПС). Да се носи като връхно облекло над всички останали дрехи. Да не се носи под яке или с раница. Защитната функция не е гарантирана при отсъствие на естествена светлина. Продуктът представлява лично предпазно средство (ЛПС) за непрофесионална употреба. Продуктът не освобождава от задължението да се спазват действащите правила за безопасност по време на лов (вижте листовката).\nЯкето Supertrack 300 е с повишена степен на непромокаемост - 2000 мм воден стълб. Устойчивостта на дадена материя на водно налягане се измерва в милиметри воден стълб (тест по стандарт ISO 811). Колкото по-силно е налягането, толкова по-непромокаема е материята. Тъкан с непромокаемост 2000 мм е устойчива на налягане, упражнено от 2000 мм воден стълб, което отговаря на проливен дъжд с продължителност от около 2 часа.\nСъвети за съхранение Съхранение на сухо и тъмно място: прекомерното излагане на слънчева светлина може да намали значително флуоресцентните качества на продукта. Пазете далече от огън.\nШАПКА С КОЗИРКА ЗА ЛОВ 500, ОРАНЖЕВ КАМУФЛАЖ\nТениска за лов 100, зелен камуфлаж


Пернишкото село Люлин е без вода четвърти ден - News.bg\nПрекъсвания на водата има от един месец, но през последните четири денонощия в селото няма и капка вода. А жителите на селото се чудят как да си подсигурят вода за най-елементарните нужди. Това съобщава бТВ.\nВода няма и в Батановци и шест села\nХората са носили вода с туби, за да могат децата им да се измият за първия учебен ден. За да се снабдят с вода, хората трябва да разчитат на съседи с кладенец. Не е подсигурена и водоноска, макар, че при такава липса на вода (повече от 12 часа), е задължително да се осигури водоноска.\nДва поредни дни кметът на селото и екип на ВиК копаят на сляпо, за да намерят водопровода и да открият проблема.\nКметът на с. Дивотино обясни, че с водния цикъл всичко ще се оправи\n"Това ни отне много време, защото нямаше човек с една скица на трасето, но тук трябва да има един ВиК инженер - специалист или някаква техника проследяваща. Ние не можем, питайки се един друг, да търсим причината", обясни кметът Евгени Евгениев.\nОт ВиК Перник не дават точен срок за отстраняване на аварията и възстановяване на водоподаването.\nПрипомняме, че днес четири пернишки квартала и с. Дивотино са отново без вода заради голяма авария.\nПреди 2 дни почти половината град остана без вода. Селата Дивотино и Люлин са обявили готовност за протест заради честото спиране на чешмите им.\nПостоянните аварии се дължат на старите етернитови тръби, обясняват от "ВиК".\nКметът Вяра Церовска обяви наскоро на заседание на Общинския съвет, че 75% от водата се губи по мрежата.\nНачало / У нас / Региони / Пернишкото село Люлин е без вода четвърти ден


Hotel Chalet Casa Cesana - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nV.le Sen. Bouvier s.n.c., Cesana, Cesana, Италия, 10054 - Покажи на картата\n"warm friendly helpful staff, new bathroom ,really good quali..."\nНезависимо дали сте турист или пътувате по бизнес, Hotel Chalet Casa Cesana е перфектен избор за настаняване в Чесана Торинезе. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nВъзползвайте се от богатството на ненадминатите услуги и удобства в Чесана Торинезе. Хотелът предлага достъп до широк спектър от услуги като съоръжения за инвалиди, съхраняване на багаж, рум-сървиз, конферентна зала, ресторант.\nКато допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с отопление, бюро, будилник, телевизор с LCD/плазмен екран, тоалетни артикули, за да удовлетворят и най-изискания вкус. Хотелът разполага с голямо разнообразие от развлекателни съоръжения като каране на ски, детска площадка, тенис кортове, градина. Открийте интригуващата комбинация от професионално обслужване и широка гама удобства в Hotel Chalet Casa Cesana.\nВсички типове туристи (94) Двойка (30) Самостоятелно пътуващ (40) Семейство с малки деца (4) Семейство с големи деца (1) Група (19)


Густонюз Пловдив - Новини | Руската общност посреща гостите на своята традиционна вечер с водка и „селедка под шубой“\nЛауреатът на няколко международни фестивала, оперната певица Венера Уразбекова-Бранкова ще пее на живо, специално за гостите на Традиционната руска вечер днес, 18 септември. Тя е “classical crossover” артист, но много от музикалните изпълнения ще бъдат в етно стил. Поканата за вечерта е към всички руснаци и техни приятели от различните общности, които живеят в града под тепетата. Събитието се организира от Светлана Съртоманлиева и Олга Атанасова, член на УС на Фондация „Заедно“, съвместно с екипа на ресторант „Нетуно“ – основен партньор на срещите на етносите в Пловдив на Гребната база през целия месец септември.\nПриятелите от руската общност ще посрещнат гостите с водка и хапки от истински бородински хляб, изпечен специално за случая в пекарна „Хлябъ“, с херинга, сланина по московски, и домашно приготвени пикантни кисели краставички. Менюто, приготвено за традиционната кулинарна вечер ще представи и историческите «Пожарские котлеты»* или «Кюфтета по-пожарски». Всички ще могат да опитат и от любимата на поколения българи „Руска салата“, чието истинско име всъщност е салата „Оливие“, различни пелмени с руска горчица, хрян или масло, както и «Селедка под шубой».\nЗа любителите на полезните храни ще има руска каша от елда с манатарки - т.нар. «Гречневая каша с белыми грибами». Сред ястията, които ще бъдат приготвени по оригинални руски рецепти, от майстори-готвачи на общността, са и „Пирог с ябълки по-алтайски“ и татарски десерт „Баурсак“.\nОсвен класическа ария и руска народна песен Венера ще представи и старинният музикален инструмент — алтайски варган, за който се смята, че притежава магическа сила. Легендите разказват за шамани, които използвали необичайните музикални вибрации, за да призовават духовните си водачи и да предсказват бъдещето. В забавната програма на вечерта ще участва и танцов състав „Милениум“ с ръководител Цветомира Крумова — дългогодишен партньор на Фондация „Заедно“ и участник в няколко издания на «Панаир на кулинарното изкуство —Етнокухня на колела».\n*Ястието се е приготвяло в гостилница «Пожарская» в град Торжок (Тверска област, Русия). Рецептата е известна още от началото на XIX век. През 1826 г., впечатлен от вкуса на котлетите, великият руски поет и писател Александър Пушкин пише до своя приятел Сергей Соболевски: