Карл Май — В царството на сребърния лъв (2) — Моята библиотека\nВ царството на сребърния лъв (2)\n— Сихди, какво мислиш за умиралката?\nБяхме яздили часове наред мълчаливо един до друг и сега този въпрос прозвуча толкова ненадейно, така неочаквано, толкова немотивирано, че погледнах удивено приятеля си и не отговорих.\n— Сихди, какво мислиш за умиралката? — повтори Халеф, помислил си вероятно, че не съм го разбрал.\n— Та нали ти е известно моето гледище за смъртта — отвърнах сега. — За мен тя не съществува.\n— За мен също. Това знаеш добре. Но аз питах не за смъртта, а за самото умиране. Него си го има, никой не може да го отрече!\n— Я кажи по-напред как стигна до този въпрос! Моят мил, весел, винаги жизнерадостен Халеф говори за умиралка! Някаква особена причина ли имаш за този твой въпрос?\n— Не. Той не беше изречен от моята душа, моя дух, моя разсъдък, а ми се възкачи от крайниците в устата.\nИзявлението беше странна, но аз си познавах хаджията. Той имаше навика с подобни, на пръв поглед фрапиращи, изрази винаги да улучва същината на нещата. Ето защо повторих думите му:\n— От крайниците? Може би не се чувстваш добре?\n— Нищо ми няма, сихди. Аз съм си здрав и силен както винаги. Ама у мен е пропълзяло нещо, дето не му е там мястото. То е нещо чуждо, нещо излишно, което не мога да търпя в себе си. Навряло ми се е в ръцете, в краката, във всяка област на тялото. Не го знам как се казва и какво иска. И това непознато, досадно нещо беше, което те попита за умиралката.\n— То сигурно ще изчезне, ако изобщо не му обръщаме внимание, ако не го удостоим с никакъв отговор.\n— Мислиш ли? Добре, да опитаме!\nСлед тези думи той се върна в предишното си мълчание.\nМилият, дребен, толкова весел хаджи от вчера или може би още от завчера беше необикновено сериозен и вглъбен в себе си — едно рядко за него състояние. Бях предположил, че вътрешно го занимава някаква мисъл, но сега знаех, че случаят не беше такъв. Налице беше физическо неразположение, за което приех, че скоро ще отмине.\nОт Басра бяхме стигнали през Мухаммере и Дорак до доста пълноводната по това време Джарахи и се оставихме да ни води в планините на Южен Луристан. Реката отдавна вече беше изчезнала и сега се намирахме бедна на води територия, където дъждът се появяваше извънредно рядко, и то само като кратка, но опустошителна гръмотевична буря. Възвишенията се извисяваха рязко и стръмно. Скатовете им бяха голи. Не се виждаше никакво дърво, а само тук и там някой прежаднял за влага храст. През деня слънцето прежуряше; нощите, напротив, бяха чувствително студени. На места дълбоките клисури бяха обрасли с трева, която дължеше своето съществуване единствено на росата през студените, удивително звездни нощи.\nМислехме на другия ден да достигнем главния приток на Карун. Искахме да си отпочинем в местност с гора и вода и да позволим няколко дни на конете да се възстановят от сегашното напрежение.\nБеше следобед. Устремихме се към един планински гребен, чието изкачване беше така изморително за конете, че когато се добрахме най-сетне до него, спряхме за известно време, за да ги оставим да отдъхнат. Дълбоко под нас виждахме сухото, диво насечено корито на едно пороище, което трябваше да следваме, ако искахме да стигнем до отсрещната планинска верига.\nАз изразих надеждата, че там ще можем да намерим подходящо място за нощувка. Халеф не прояви интерес, както очаквах, към тази мисъл, а каза:\n— Сихди, опитвах, ама напразно. Въпросът отново и отново идва. Какво мислиш за умирането? Отговори ми, моля те!\n— Драги Халеф, не мислиш ли, че ще е по-добре да говорим за нещо друго?\n— По-добре или не, сега не мога да мисля за нищо друго. Както вече казах, не смъртта имам предвид. По-рано я смятах за нещо истинско, но сега вече знам, че тя не е нищо друго, освен една илюзия. Когато говорим за нея, ние имаме предвид именно умирането, но то не е смърт. Размишлявал ли си вече по този въпрос?\n— Естествено! Всеки сериозен човек го е правил. Защо всъщност не запиташ самия себе си? Та нали и ти като мен си виждал да умират хора?\n— Не, още никого!\n— Но аз все пак съм стоял заедно с теб пред умиращи!\n— Действително. Но въпреки това не съм виждал да умира нито един. Човек ляга, затваря очи, изхъхря, престава да диша и е умрял. Ама какво се случва при това? Нещо престанало ли е? Нещо започнало ли е? Нещо продължило ли е, само че по различен от досега начин? Можеш ли да ми кажеш това?\n— Не, не мога. Изобщо никой жив не може да ти го каже. А и мъртвите да можеха да се върнат и да говорят с нас, кой знае дали биха били в състояние да отговорят на твоите въпроси. Те вероятно няма да могат да кажат нещо повече от това, че при умирането душата се отделя от тялото.\n— Отделя от тялото! Откъде е дошла? Дадена ли му е била? В него ли е възникнала? Какво е правила в него? Охотно ли се отделя? Или раздялата ѝ причинява страдание?\n— Скъпи Халеф, моля те да се откажеш от тази тема! Онова, което единствено Бог знае, не може да бъде достояние на човека!\n— Откъде знаеш, че трябва само Аллах да го знае? Умирането е раздяла. Аз нали имам право да знам къде ще ме отведе тази раздяла, а именно в небето на Аллах. Защо да ми е забранено да узная по какъв начин ще стане това сбогуване? Чуй, сихди, докато ти миналата нощ спеше, аз размишлявах по този въпрос. Да ти кажа ли какво ми дойде на ума?\n— Аз съм шейх на хаддедихните, един много богат в Джезирех мъж. В какво се състои богатството ми? В моите стада. Ето че султанът ми изпраща вестител, чрез когото ми отрежда след три или пет години да се преселя в околностите на Едирне, за да отглеждам рози, които да ми дават уханието на своето масло. Какво ще направя? Мога ли да взема с мен стадата си? Не. Полека-лека ще ги намалявам, за да се снабдявам на тяхно място с неща, които ще са ми от полза в Едирне. И когато съм направил това, ще мога, ако е дошло времето, да се разделя с досегашната си страна, без да се налага да вземам със себе си работи, които само ще са ми в пречка в новата страна. Така е също при умирането. Аз живея в този живот, но Аллах ми изпраща пратеници, които ми казват, че съм предопределен за друг. Сега се питам от какво ще имам нужда в онзи, другия живот. По-рано вярвах, че няма да ми е необходимо нищо повече, освен Корана и неговата правдивост. Но се запознах с теб и научих, че тази правдивост при Аллах и една пара не струва. Сега знам какво трябва да предам тук и какво трябва да получа в замяна там. Аз искам любов на мястото на омразата, доброта на мястото на нетърпимостта, човеколюбие на мястото на надменността, помирение на мястото на жаждата за отмъщение и много други неща бих могъл да ти назова. Знаеш ли какво означава това? Аз трябва да престана да бъда това, което съм бил, и да започна да ставам съвсем друг. Трябва да умирам — всеки ден и всеки час, и във всеки от тези дни, във всеки от тези часове у мен ще се ражда в замяна нещо ново и по-добро. И когато и последния остатък на старото е изчезнал от мен, аз ще съм станал напълно нов, ще мога да тръгна за Едирне, към небето на Аллах. И това, което ние наричаме умиране, ще бъде точно обратното, а именно преставане на продължителното досегашно умиране!\nСлед като бе казал това, той ме погледна, изпълнен с очакване. Бях не само удивен, бях просто слисан. Нима беше възможно моят Халеф да храни подобни мисли и да изрича подобни думи?\n— Халеф, кажи ми искрено, болен ли си?\n— Болен? — ухили се той. — Имаш предвид в главата? Толкова безразсъдно ли беше това, което казах?\n— Не. Неясно, наистина, но добро, много добро! Имах предвид физически болен.\n— Вече ти казах, че съм здрав. Малко съм отпаднал от вчера, а днес нещо ми стяга челото. Слънцето печеше тези два дни доста жарко. Това е причината. Но то е без значение.\n— И вместо да спиш, си се отдал на мисли. Днес ще спрем за отдих по-рано от обичайното. На теб ти е необходима почивка. Хайде да продължим ездата!\nСпуснахме се бавно в долината, а после следвахме дерето, чиито извивки ни поведоха пак нагоре. При едно тясно място яздех напред и чух зад мен да прозвучава високо и разтреперано:\n— Хух у ух!\n— Какво беше това? — попитах и се обърнах.\n— Из един път ми стана мразовито — отговори Халеф. Не казах нищо, но започнах да се угрижвам за него. Храбрият хаджи притежаваше почти също така желязно здраве като мен, но много лесно беше възможно по време на престоя ни в Басра да е пипнал някой бацил, който сега бе почнал да действа.\nКогато стигнахме по-високо, се изви остър вятър. Нощта обещаваше да бъде много студена, а лицето на Халеф беше пребледняло, което не ми хареса. Пожелах час по-скоро да стигнем някое закътано срещу силния вятър място, където да останем за пренощуване. И това желание скоро се изпълни, макар и по различен начин от очаквания.\nСтигнахме края или по-точно началото на пороището. Два планински склона се събираха и образуваха нещо като басейн, чието непропускливо скално дъно бе задържало вода. Следствие влагата тук имаше разнообразен храсталак, с помощта на който човек можеше да си позволи стоплящ лагерен огън. За нас двамата това, естествено, беше много добре дошло. По-малко радостен обаче беше фактът, че заварихме мястото вече заето. Тук лежаха една дузина мъже, чиито разседлани коне пасяха край водата. Хората наскачаха, като ни видяха да идваме. Техните изтеглени назад чела и високият тил ме караха да мисля, че са лури. Бяха въоръжени нито по-добре, нито по-зле от всички тези планински жители. Облеклото им беше обичайното за бедните номади, а и сред конете им нямаше някой с особена стойност. Дали имахме пред себе си честни или нечестни хора, естествено, не знаехме, но бяхме свикнали да бъдем предпазливи. Не можеше да не направи впечатление, че ни оглеждаха с любопитни, а конете ни с възхитени погледи. И също така малко съмнение възбуди обстоятелството, че не дочакаха нашия поздрав, а първи ни казаха „добре дошли“ на онази смесица от арабски, персийски и кюрдски, която толкова често може да се чуе в тази погранична територия.\nНедалеч от водата имаше останки от стар зид, осигуряващи закрила срещу вятъра — във всеки случай най-доброто място за бивакуване тук. Те веднага и с готовност ни го предложиха и ние се възползвахме с най-голямо удоволствие от тази любезност. Не ни попитаха за имената, положението и произхода, нито за религията, което тук, където сунити и шиити постоянно заставаха вражески едни срещу други, рядко се случваше. Нямаше също и някои от обичайните натрапчивости, на които човек винаги е подложен при среща с такива хора.\nНакратко казано, не намирахме никаква причина да се тревожим от присъствието на тези мъже.\nДори когато разседлахме конете, не обезпокоиха животните и не си дадоха преценката по онзи шумен начин, който е така досаден. Също нашите, особено моите оръжия не привлякоха вниманието — ясно го видяхме, но не си позволиха да разпитват за тях или чак пък да ги докосват и проучват. В техните очи ние бяхме знатни странници, към които трябваше да се отнасят с внимание и почит.\nСамо един-единствен път излязоха от своята вежлива сдържаност. Когато Халеф започна да събира дърва, за да накладе огън, те доброволно му оказаха помощ. След това обаче отново се държаха на разстояние както преди. Въпреки всичко реших да бдя, докато хаджията спеше. Почивката му беше необходима.\nВзех си малко фурми и хапнах. Халеф увери, че не изпитвал глад, нямал апетит. Не ми беше приятно да го чуя. А после отново видях да потръпва.\n— Пак ли зъзнеш? — попитах го.\n— Да — отговори. — Но това е като зъзнене без студенина. На драго сърце бих пийнал нещо горещо. Мислиш ли, че мога да помоля тези хора за малко кафе?\nНомадите бяха сложили на огъня един голям тенекиен съд, в който варяха кафе. Уханието на напитката бе оказало въздействието си и върху мен. И тъй, упътих се към тях и им изложих нашата молба. Съвсем ясно видях как сърдечно се зарадваха, че могат да ни окажат тази услуга. Мъжът, който явно беше техен предводител, каза:\n— Господарю, вие отседнахте в голямата си доброта при нас. Ние сме бедни хора и това кафе е приготвено както подобава за нас. Вие обаче ще имате друго, много по-добро, достойно за вас. Имайте само няколко минути търпение и ще бъде готово.\nНие щяхме да го приемем и такова, каквото беше, но ако на мястото на недоброто можеш да получиш добро, то ще си глупак, ако откажеш. Впрочем в онези райони обикновено смесват кафето с подправки, на които не им е мястото в него. Това, което тези хора пиеха, ухаеше доста силно на кардамон — нито по моя, нито по вкуса на Халеф. Позволих си да им го кажа. Мъжът отговори толкова бързо и услужливо, че при други обстоятелства щеше да ми направи впечатление:\n— Вашето няма да подправяме, господарю. Само че нашите зърна имат малко горчив привкус, който без подправките повече ще усетите. Сигурно са стояли при търговеца до някакви горчиви неща. За нас това не вреди, но на вас ще се стори необичайно.\nПорядките в дюкяните на Ориента са толкова незадоволителни, че никак не е за чудене някой продукт да приеме миризма или вкус на друг. Затова не можеше да събуди подозрение, че кафето бе станало малко по-горчиво. Но усърдието, с което това ми бе казано, трябваше да привлече моето внимание. Тези хора, както узнахме по-късно, отдавна ни били забелязали как се спускаме по отсрещния чукар и със съвсем определени причини си дали вид при приближаването ни, сякаш и понятие си нямат от нас. Към план, който осъществяваха, бе отредена специална роля на кафето. Те щяха да ни го предложат дори ако не бях отправил нашата молба.\nЧувството на Халеф за студ нарасна. Тресеше го и ето защо беше напълно разбираемо, че когато получихме горещата напитка, изпразни на един път една голяма чаша и веднага след това си напълни втора. Аз се наслаждавах на моя дял по-бавно. Кафето беше силно, много силно. Приех, наистина, че причината за тази прекаленост се криеше във факта, че бивахме считани за знатни люде. Действително беше и горчиво, но в далечната усамотеност на граничните планини между Хузистан и Луристан човек не може да се проявява като гастроном. И така, малко по малко, аз изпих колкото хаджията — три големи пълни чаши. Извърших го специално с намерението да ме поддържа бодър при стражата. Ние обикновено пазехме на смени, ала днес тайно бях решил да не събуждам Халеф.\nКонете ни пасяха съвсем наблизо. Бяха свикнали да не се отдалечават от нас. Към особеностите им спадаше също, че само принудително се присъединяваха към други коне. Те си имаха и своите „тайни“. Какво означава това, вече съм казвал неколкократно на други места. Във връзка с това още ще спомена, че бяха дресирани от Халеф при два пъти извиканата дума „Литахт!“ с едно пронизително изсвирване в промеждутъка да хвърлят всеки чужд ездач. Бедуинът обича такива неща, а пък има достатъчно време да ги втълпява на своите коне. При дадени обстоятелства те могат да бъдат от голяма полза.\nМоят Асил Бен Рих беше свикнал вечер, преди да си легна, бавно и ясно да му казвам в ухото сурата „Абу Лахеб“. Той нямаше да се подчини на никой човек, който не го знаеше и следователно не можеше да го извърши. Аз го сторих и днес и после се изпънах, увит в одеялото, до Халеф, макар да нямах намерение да заспивам.\nНай-напред направих констатацията, че силното кафе не само ме бе стимулирало, но и възбудило. Мисловната ми способност беше пришпорена. Тя препускаше от една объркана представа към друга; не можех една идея да задържа. Същевременно това вътрешно неспокойствие в никой случай не беше съпроводено от външно. Аз не се движех. Изобщо не ми хрумваше и крайник да помръдна. Имах чувството, че вече изобщо не мога да се движа, но до твърдо, ясно съзнание не стигнах.\nИзпървом отчетливо виждах прелитащите в гонитба мисли въпреки тяхната бързина. После те лека-полека изгубиха своята определеност, започнаха да се сливат, след това вече изобщо не можех да ги различавам една от друга и накрая престанах да знам нещо за тях. Но и аз самият бях изчезнал, напълно изчезнал.\nПо-късно ми се стори, че на няколко пъти съм в полубудно състояние, но веднага заспивам. Това се повтаряше, докато у мен нещо зашепна, че лежа в неестествено дълбок сън, който трябва да победя. И сега се започна борба със съпротивляващите се клепачи и оловната тежест на крайниците, която искаше здраво и неподвижно да ме прикове към земята. Същевременно ми се счуваше сякаш тътенът на гръмотевици. Шуменето на вятъра и плисъкът на дъжда достигаше до ухото ми като от голяма далечина, а после ми се стори, че лежа в студена мокрота, която прониква в цялото ми тяло, но от друга страна го направи най-сетне, най-сетне отново подвижно. Напрегнах цялата си воля и ето че ми се удаде да се надигна и да отворя очи. Но какво видях!\nНебето беше изчезнало. Вилнееше ужасна буря. Светкавици процепваха една след друга въздуха. Гръмотевиците сякаш не знаеха пауза. Следваше трясък след трясък, гръм след гръм. Дъждът падаше като компактна маса. Беше напълнил почти догоре скалния басейн, чието дъно преди това бе едва покрито. Пред мен седеше Халеф, облегнат с гръб на зидарията. Очите му бяха затворени. Не помръдваше. Облеклото му се състоеше само от шалвари, елек, риза и ботуши. Дъждът се стичаше по изцяло прогизналите дрехи. Тази гледка насочи погледа ми към самия мен. Аз също имах само шалвари, елек, риза и ботуши — също като Халеф, нищо повече, всичко останало липсваше. Никакъв човек нямаше наоколо, освен нас двамата! Номадите бяха изчезнали, а заедно с тях — конете, оръжията ни и всичко, което бяхме притежавали. Едно посягане към джобовете ме осведоми, че бяха съвършено празни. Негодяите ни бяха ограбили и трябваше само да сме радостни, че не бяха ни съблекли напълно.\nНе мога да кажа, че се уплаших от това откритие. Дори да бях по-плашлив човек, то упоеното състояние, от което още не бях се изтръгнал изцяло, изобщо не би допуснало такова енергично вълнение като страха. Разтрих си челото и успях да „изтъркам“ две мисли. Първата беше, че с кафето сме пили опиум или нещо подобно. Та нали опиатите в Персия, страна-производителка, за всекиго са много лесно достъпни. А втората ми каза, че нищо друго не е така належащо, както едно спокойно размишление.\n— Халеф! — повиках на спътника си между два гръмотевични тътена.\nНе отговори. Повторих името му и го разтърсих за ръката. Въздействието беше извънредно странно:\n— Литахт! — извика той почти гръмогласно.\nПосле пъхна, без да отваря очи, свития показалец в устата, изсвири пронизително и изкряска за втори път думата.\nТова беше сигналът за конете да не се подчиняват на чужди хора, а да ги хвърлят. Защо даваше сега този сигнал? Раздрусах го по-здраво и толкова дълго, докато отвори очи. Той се вторачи в мен като отсъстващ.\n— Халеф, знаеш ли кой съм аз? — попитах.\nВ погледа му се появи съзнание.\n— Моят сихди си ти. Че кой иначе?\n— Как се чувстваш? Как си сега?\n— Горещо ми е, много горещо — ухили се той.\nКак? Горещо? Мен, здравия, ме пронизваше ледена студенина, а на него, състоянието на когото ми създаваше грижи, му било горещо, даже много горещо! Ако правилно предполагах и в него се развиваше болест, сегашното прогизване можеше да стане крайно опасно. А ето че му беше горещо! Дали пък това не беше треската, която в случая се явяваше негова благодетелка и му спасяваше живота?\n— Знаеш ли къде сме и какво се случи? — продължих да го питам.\nТой затвори очи като за размисъл и не отговори веднага. Когато ги отвори отново, скочи рязко и извика:\n— Сихди, ти винаги си бил против употребата на камшика, ама тук кой ще има първата дума! Те бяха дванайсет мъже. Веднага щом ги спипаме, всеки ще получи сто удара. Това прави общо дванайсет стотици удари. Какво блаженство за мен!\nТой стоеше гордо изправен, все едно не му липсваше нищо, нищичко. Обран до риза, без всякакви средства, говореше така, сякаш беше господар на ситуацията. Ето защо му казах:\n— Говори с разсъдък, скъпи Халеф! Погледни се, виж и мен! Ние сме просяци, съвсем немощни хора!\n— Просяци? Немощни? Какво ти скимна! Ако не беше моят сихди, щях да ти кажа да се засрамиш, дето нямаш упование в себе си! Нима вече не се познаваш, не познаваш и мен? Забравил ли си какво сме преживели, добили със силите си? Просяци и немощни! Ти си най-умният мъж на западните страни, а аз съм най-хитрият Халеф на всички източни страни! Тъкмо това, че сме напълно ограбени и привидно без средства и безпомощни, трябва да ни е добре дошло! Защото така ще имаме възможност да покажем на какво сме способни! Само ме остави да действам! Ще размисля. Аз не спах през цялото време, а се пробуждах, но за съжаление не можех да се движа. Виждах и чувах. Какво? Върху това трябва да помисля.\nТой седна отново, макар мястото му да бе мокро като всяко друго. Подпрял глава с ръце, заби поглед в земята. После заговори, оставяйки между отделните думи или изречения по-дълги или по-къси паузи:\n— Преобръщах се насам-натам, но не се събуждах… Почувствах чужди ръце в джобовете си, ала не можех да попреча… Келешите ни видели да стоим горе на отсрещното бърдо, където бяхме оставили конете да поотдъхнат… Решили не да ни нападнат и убият, а да ни направят безпомощни с ефюхн… После бе станало ден. Чух копитата на конете и се сетих за нашите жребци. Това ми даде сила да отворя очи. Видях, че крадците се канят да офейкат. Двамина тъкмо се мятаха на нашите арапи. Гневът тутакси ме озари, за съжаление само за миг. Извиках два пъти думата и изсвирих. Жребците мигом се подчиниха. Те подскочиха нависоко и двете диванета полетяха в широка дъга към земята. Единият се изправи. Другият обаче не можа да го стори, трябваше да го дигнат. Аллах да даде да си е строшил крака, а още по-добре и двата!… После отново заспах, но не за дълго, защото ги видях да се отдалечават с конете. Хей там горе. Изчезнаха в отвъдната страна. Грееше ярко утринно слънце. И сега съм изпаднал в най-дълбокият сън, от който ме пробуди едвам гръмотевицата. Изправих се до седнало положение и се облегнах тук. Повече да направя нямах сили… сънувах разни неща, докато бях разтърсен от теб… Това е, сихди, което мога да ти кажа, повече нищо!\nКак ли бе станало, че не беше спал така дълбоко като мен? Действащите в тялото му бацили ли бяха отслабили въздействието на опиума? Напълно възможно! В този миг една мълния просветна с такава яркост, сякаш всичко около нас лумна в пламък. Последва оглушителен гръм и дъждът от един път спря. Бурята беше отминала. Облаците бързо се разнесоха и слънцето отправи топли и сушещи лъчи към нас. Неговото положение ми каза, че е около три часът следобед. Часовници вече нямахме.\nСъс слънцето сякаш се възвърнаха всичките ни сили. Халеф твърдеше, че бил съвсем здрав и не чувстваше ни най-малко неразположение. Както се оказа по-късно, той се беше измамил. Аз имах болки в главата и установих липса както на физическа, така и на духовна пъргавина. Но това не можеше да ми попречи да правя каквото беше нужно. Не можехме да сторим нищо друго, освен да последваме крадците. Дъждът беше заличил, наистина, всичките им следи, но все пак знаехме в каква посока са се отдалечили. Всъщност беше смехотворно, дето искахме без каквито и да било оръжия и пеша да преследваме добре въоръжени конници, за да им отнемем плячката, ала те не можеха да яздят седмици наред без почивка. Трябваше да имат някое установено местожителство и то не можеше да се намира отвъд границата на тези планини. Налагаше се да разчитаме на нашата проницателност и да имаме доверие в доброто си старо щастие. Най-голямата неприятност в нашето положение се състоеше в това, че бяхме без провизии. Но нямаше да гладуваме, защото само на ден път оттук при Горни Карун страната беше заселена и навярно щяхме да получим необходимото. Впрочем на гърдите си носех портфейла с парите, които щяха да ме обезпечат срещу всякакви по-нататъшни лишения. Най-малко от всичко ми хрумваше още от самото начало да се съмнявам в нашия успех. Ако Халеф останеше бодър, нещата можеха да вземат много по-добър изход. Той твърдеше, че бил готов за път, и ето как в наглед безпомощно състояние пристъпихме към задачата, за чието решаване се искаше повече, много повече от онова, с което разполагахме.\nИзсъхването на оскъдното си облекло предоставихме чисто и просто на слънцето. Напуснахме водния басейн и се заизкачвахме по нанагорнището в посоката, в която се бяха отдалечили номадите. Бяха изчезнали от другата страна на нещо като седловина. Някакви проправени пътища тук естествено нямаше. Всеки можеше да поеме в каквато си иска посока, но изцяло от само себе си се разбираше, че ще търси най-добрия път за слизане и изкачване. Ако теренът предлагаше няколко удобни направления и нямаше следи, то щеше да ни е трудно, наистина, да определим накъде се бяха насочили търсените нехранимайковци. Такъв беше случаят тук горе. Отсреща се виждаха голи баири, зад които на изток се извисяваха планини, обрасли с гори, или поне с храсталак. Това навяваше предположение, че преследваните са яздили нататък. Точно пред нас се спускаше полегат скалист склон, при чието подножие се отваряха три различни, водещи на изток долини. Коя от трите беше избрана? Не знаехме. Много жалко, че дъждът беше заличил всяка следа.\nСпуснахме се и започнахме да претърсваме терена, макар да нямахме никаква надежда за успех. Но щастието беше благосклонно към нас. Средната от тези долини беше най-широката и, както изглежда, най-удобната. Ето защо навлязохме донякъде най-напред в нея. И ето че видяхме на земята един клон с дебелина около два пръста. Единият му край беше сцепен и между треските се бяха закачили два дълги черни конски косъма. Лежеше съвсем близо до един висок и гладък скален къс, чиято предна страна беше почти изцяло суха, понеже вятърът бе носил тук дъжда от юг. На ниво около човешки ръст на камъка имаше едно влажно червено място, а долу на земята се виждаше голямо петно съсирена кръв, което бе на сушина и дъждът не беше го размил.\n— Дали това не е доказателство, че нашите мошеници са били тук? — попита Халеф.\n— Да. И то много сигурно доказателство — отговорих. — За кой от нашите коне се касае не знаем, но някой е довел тук единия, за да го възседне насила. Той се е възпротивил и е бил наказан с бой. Били са благородното животно с този клон, при което той се е разцепил и от опашката са били отскубнати тези косми. Но жребецът веднага се е разплатил със злосторника, като го е ритнал така, вероятно в гърдите, че онзи е получил кръвоизлив в дробовете. Негодяите следователно са яздили по тази долина и сега ние знаем каква посока трябва да поемем, ако искаме да ги следваме.\n— Как? Какво? — запита гневно Халеф. — Били са Баркх или Асил Бен Рих? С тази суровица? Това деяние трябва да бъде стократно отмъстено! Първата ни повеля е да обичаме Аллах, втората — да обичаме хората, а третата — да обичаме животните и въобще всички създания, които ни служат, защото Аллах ни ги е поверил. Който престъпи някоя от тези три повели, той не е достоен да са му били давани! Ама аз не искам да кажа, че боят изобщо е забранен, иначе защо човекът ще е изобретил камшика и за какво ще го има по-специално и моят курбач, който в действителност в този миг не е налице? Аз обаче се надявам скоро да си го получа, за да мога да върна ударите, осквернили благородната кожа на нашия кон, с лихвите и лихвите на тези лихви! Онзи, който бие кон, в чийто жили тече чиста кръв и благородна воля, е жалък никаквец, заслужаващ най-голямо презрение. А ако преди туй е задигнал коня и обработил с тояга място, което въобще не е негова законна собственост, то… то… то направо ми липсват думи да ти обясня колко безкрайно дълбока е бездната на низостта, с която той е извършил това напълно непонятно за мен деяние!\nИзявлението си беше точно в стила и убежденията на моя дребен хаджи.\nТой стоеше със свити юмруци пред мен. Очите му святкаха, а лицето излъчваше израз на върховен гняв.\nДа наказваш един чистокръвен кон с тояга, това и за мен излизаше извън всички човешки понятия.\nТой изтръгна клона от ръката ми и продължи:\n— Дай ми го! Още отдалеч виждам гърба, по който този инструмент на злодеянието ще бъде напълно разцепен!\n— Успокой се, Халеф — обадих се аз. — Погледни тук кръвта! Та нали деянието е вече отмъстено, и то много по-строго, отколкото ти би могъл да отмъстиш.\n— Така ли мислиш? Хмм! Да! Главният злодей си е получил възнаграждението. Но другите единайсет са присъствали, допуснали са мъчението. Да не би да очакваш от мен да ги помилвам?\nВъпросът беше изречен толкова сериозно, че бях принуден да се усмихна.\n— Защо се хилиш? — попита. — Да не искаш да увеличиш гнева ми? Сега и на теб ли още трябва да се гневя?\n— Не, това не желая, скъпи Халеф. Но я се погледни, дари и мен с един поглед! Как стоим тук! Как изглеждаме! В какво се състои нашата собственост, нашата сила? И ти говориш при това положение за помилване?\n— Защо не? — попита той с тон на удивление. — Да не би да си останем тук така, както изглеждаме сега? Не открихме ли току-що дирите на тези, които търсим? Нима няма да им отнемем всичко, което са ни откраднали? И няма ли да се намират тогава изцяло в ръцете ни? О, сихди, аз от теб се научих да вярвам на себе си и на теб, а сега точно ти си този, който няма вяра! Какво да мисля за теб! Дори ако от всякакви други причини бе невъзможно да упражня разплата над тези мошеници, то злодеянието да бият наш кон е толкова нечувано, че късметът ще се види принуден да ни предаде диванетата! Не се съмнявай значи! Аз знам какво ще стане! Внимавай какво ще сторя сега.\nТой запокити клона надалеч и прибави после:\n— Както захвърлих този инструмент на престъплението, така ще отхвърля цялата си доброта и милост, когато капасъзите ме молят за пощада! Бъди тогава така добър да не идваш при мен с твоето добре известно „човеколюбие“, с което вече си ми зачерквал толкова неизплатени сметки! Аз искам и ще си отмъстя, и то така, както никога не съм си отмъщавал. Хайде сега! Да се махаме оттук! Не бива да губим време, за да можем да проведем съд над всички, които ни ограбиха, излъгаха, измамиха и оскърбиха!\nТръгнахме, следвайки долината, в която се намирахме. Лицето ме трябва да имаше израз, който очевидно не се хареса на Халеф, защото ме погледна изпитателно, докато крачехме един до друг, и каза:\n— Ти отново се усмихваш и всее пак това не е усмивка. Ти се усмихваш много ясно, наистина, но вътрешно. Прав ли съм?\n— Кажи ми тогава какво ти се струва толкова забавно?\n— Твоята немилост.\n— Тя хич, ама хич не е за смях. Мисля, че ме познаваш, сихди!\n— Да, познавам те!\n— Е? По-нататък? Какво искаш да кажеш?\n— Често твоят гняв иска да погълне целия свят. Ала после доброто ти сърце се промъква тайно и тихо, за да прегърне опрощаващо целия този свят!\n— Тъй! Значи толкова силен и толкова слаб съм в твоите очи?\n— Да, но не така, както го имаш предвид, а обратното — слаб в гнева и силен в добротата.\n— Чуй, сихди, не искам да споря с теб. Аз изобщо не споря с теб, защото иначе би трябвало да ти показвам, че все отново и отново си неправ. Аз искам да ти спестя това огорчение, понеже съм твой верен приятели те обичам. Ама този път трябва да ти кажа, че се мамиш в мен. На моето сърце няма да му хрумне да се промъква дебнешката, за да превърне зад гърба ми гнева в любов. Ти никога не мислиш така проницателно и никога не чувстваш нещата така дълбоко като мен! Преди малко аз със съвсем специално намерение казах: ограбили, измамили и оскърбили. Това оскърбление ти не можеш да го почувстваш, наистина, до самата глъбина на гнева както аз, защото си западняк от Алмания, където хората смятат за учтивост пожертването светилището на главата. Вие поздравявате, като снемате това, което е най-важното за всяка глава, а именно нейното покривало. Но аз съм шейх на източна страна от Джезирех, където се смята за позор да оголиш достопочтеността на своето теме. Който ме принуждава да се явявам с непокрита глава, той постъпва с мен по-лошо, отколкото ако ми плесне сто шамара или ако въздаде хиляда удара с пръчка. Той е извършил спрямо мен престъпление, което е абсолютно невъзможно да му простя. Сега ме погледни! Какво виждаш? Или по-точно какво не виждаш?\n— Най-важното, което главата ти може да има — отговорих.\n— Стига! Да не си се захилил пак! Тези мискини ми откраднаха не само феса, ами и чалмата, красяща най-главната и извисена част на човека от източните страни. Аз съм връхната точка на прочутия народ хаддедихни от голямото племе шаммар. И тази точка е непокрита, изложена на въздуха, слънцето, дъжда и всяко око! Разбираш ли това? Можеш ли да се поставиш в положението ми, като си давам труда да го почувстваш възможно най-ясно? Възможно ли ти е да измериш големината на нанесения ми позор? Или се налага да подкрепя способността ти за образуване на понятия с обяснителен пример?\n— Нека го чуя тоя твой пример! — подканих го аз, защото както го познавах, сега следваше да се очаква някое от неговите преувеличения, сиреч нещо забавно.\n— Тогава слушай какво ще ти кажа! Вие заголвате от учтивост главата си, а пък когато ние искаме да проявим учтивост, си изуваме чехлите. Колко хора има в западните страни?\n— Много, много милиони.\n— Има ли дори и само един-едничък шейх на хаддедихни сред тях?\n— При това положение ти съзнаваш каква рядка и важна личност съм аз! Та чуй значи сега сравнението. Открадването на феса и чалмата ми е едно много по-голямо злодеяние, отколкото ако на всичките ти милиони жители на Запада им бъдат откраднати чехлите. Това сега сигурно добре го схващаш?\n— Не искам да го чувам това „Хмм!“, защото то ме кара да се усъмнявам в твоето прозрение! Надявам се, вече ти е ясно, че ми е невъзможно да поверя отмъщението за едно такова оскърбление в ръцете на моето добро сърце… чуй, сихди, какво има да се хилиш пак?\n— Дивя се на „ръцете“ на твоето сърце, драги Халеф!\n— Тъй! Аа… хм… ръце! Искаш да обремениш с грешки красивата, плавно лееща се реч на моята уста, та да спре? О, сихди, не удвоявай гнева ми, защото той и бездруго е вече толкова голям, че ако се стовари върху теб, напълно ще те унищожи. Аз обаче искам да те пощадя и затова ще си мълча!\nТой се отдръпна на няколко крачки от мен, за да ми покаже, че се сърди. Правеше го винаги когато сметнех за необходимо да надигна лек протест срещу неговите особености. Но неговото негодувание никога не траеше дълго. Не можеше да понесе между него и мен да има поставено разделително тире.\nНе бяхме напреднали още кой знае колко, когато отново имахме повод да спрем. Долината тук се изкачваше в почти права като опънат конец посока и следователно ни се откриваше доста голяма видимост. И ето че видяхме дружина яздещи срещу нас мъже, които спряха, като ни видяха, за да ни наблюдават.\n— Гледай, сихди, там идва спасение! — извика Халеф, бързо забравяйки сръднята. — Виждаш ли го?\n— Спасение? — попитах — Да почакаме!\n— Тук няма нещо за чакане! Не могат да ни вземат нищо, тъй като ние и без туй вече нямаме нищо. А който не може да ни стори зло, може да ни стори добро. Те са осем души, но имат дванайсет коня. Как да направим, че да се сдобием с две от свободните животни? Аз знам!\n— Ее, как?\n— На вересия. Като чуят кой съм, те ще проявят готовност да ни заемат два коня.\n— Нека опитаме. Хайде!\nПродължихме пътя си. Виждайки това, ездачите също се раздвижиха. След две минути спряха пред нас. Бяха чернооки, мургави мъже с черти, подсещащи за Кюрдистан. При подобни срещи първият поглед бива отправян към ездачите, вторият към конете. Видяхме, че непознатите не ни оглеждат враждебно. „Конският материал“ беше посредствен. На него отговаряха облеклото и оръжията им. Два от свободните коне бяха оседлани за яздене. Върху самара на третия видяхме здраво притегнат вързоп, загънат в лошо старо одеяло. Предводителят, здраво сложен, с цялостна брада мъж, не изчака да го поздравим, а вдигна десница до областта на сърцето и каза с учтив тон:\n— Ни, вро’л кер!\nТова беше обичайният кюрдски поздрав „добър ден“. Не се съдържаше прекомерна вежливост и звучеше както искрено, така и обикновено. Това ни се понрави. Като взехме предвид в какво положение стояхме пред тези хора, то определено трябваше да оценим, че техният предводител пръв ни бе поздравил. Отвърнахме му със същата вежливост, след което той ни назова сам, без да сме попитали, името си:\n— Аз съм Нафар Бен Шури, шейхът на динарун. Тръгнали сме на лов. Бивакът ни се намира на изток, на един час път оттук.\nВидяхме, че сега очаква нашият отговор. Предоставих на Халеф да го даде. Той, естествено, го стори по обичайния си начин, от който точно при настоящите, толкова неблагоприятни за нас обстоятелства би трябвало да се откаже. Онова, което липсваше на външния ни вид, трябваше непременно да бъде допълнено със слова.\n— Аз съм Хаджи Халеф Омар Бен Хаджи Абдул Аббас Ибн Хаджи Давуд ал Госарах, шейхът на хаддедихните от племето шаммар. Надявам се, че това име не ти е непознато!\nИ действително, когато предводителят чу името, лицето му някак просветна. Той отговори:\n— Чувал съм за теб. Неколцина от хората ми се върнаха преди няколко дни от Басра. Там са те видели и ми разказаха за теб.\nТова беше вода за воденицата на Халеф. Той изпъна дребната си фигура колкото може по-нависоко и поде с горд, самоуверен тон:\n— Също за моите дела? В Сахара? В Египет? В Арабия? В Кюрдистан?\n— Всичко не, но много — усмихна се Нафар Бен Шури. — Ако Аллах поиска, ще науча повече от самия теб.\n— Той ще поиска, надявам се! А сега виж този мъж тук, който е мой приятел и придружител! Неговото име всъщност е много, много по-дълго от моето, но той не обича да го изтъква отначало докрай. Ето защо аз сега-засега ще го нарека само Кара Бен Немзи от Алмания. Каквото съм преживял, то кажи-речи всичкото го е преживял и той с мен. Искам да ти изброя само най-важните от нашите дела, защото ако ти ги назова всичките, то…\nСпря по средата, понеже вдигнах ръка да го спра. Та нали тъкмо така наречените „велики дела“ той имаше навика да украсява с най-пъстри цветя. На ориенталските слушатели неговият помпозен начин на изразяване не можеше да направи впечатление, наистина, защото те самите в повечето случаи бяха привикнали към него, но аз не го харесвах и по тази причина почти винаги опитвах да го дирижирам в правдиви граници. Така и сега. Вярно, той веднага се подчини, ала не пропусна да ми отправи забележка на съжаление:\n— Сихди, не ми давай знак, когато говоря! Та нали знаеш, че това ме смущава! Ако ми махаш, когато мълча, аз ще имам много повече време да уважа твоя знак. Не може да не го съзнаеш! — И обръщайки се отново към предводителя, продължи: — Последното и най-велико от нашите дела се извършва тъкмо сега, когато се срещнахме. Ние възнамеряваме да преследваме, заловим, съдим и накажем дванайсетима мошеници, които ни ограбиха!\nЛицето на Нафар излъчи един недефиниран, наистина, но лесно обясним израз, когато попита:\n— Ограбили са ви?\n— Да. Та нали виждаш!\n— Нямате и коне?\n— Не. Или виждаш такива?\n— Разбойниците на коне ли са?\n— И въпреки това искате да ги преследвате?\n— Естествено! Дори не сме си помисляли, че може да ги оставим да се измъкнат.\n— И вярвате, че ще можете да ги настигнете?\n— Съвсем определено!\n— Да не би с вашите крака? На тези ваши нозе?\n— И през ум не ни минава! — Как тогава?\n— Напълно понятно на нозете на вашите коне!\n— Машаллах! смятате, че ще ви помогнем?\n— Ще ни бъде много приятно да го сторите, но не е безусловно необходимо. Ние се нуждаем от два коня, две пушки, два ножа, два феса, два хаика, барут и олово. Ще ги купим от вас.\n— Ти говориш много кратко и ясно. Нима можете да платите?\n— Веднага, наистина, не, но аз съм Хаджи Халеф Омар, шейхът на хаддедихните, и ако дам дума, че ще платя даже на двойна цена, то питам: кой ще се осмели да твърди, че няма да я сдържа?\n— Никой. Аз ти вярвам. Само че никога не съм ви виждал, а не притежавам доказателство, че наистина сте прочутите мъже, чиито имена ти назова. Значи ще се впусна в доста необикновен пазарлък с теб. Позволи, о, шейх на хаддедихните, да слезем от конете, за да ни разкажеш от кого и по какъв начин е бил извършен грабежът.\nОт думите лъхаше разумност и готовност за помощ. Не можехме да му се сърдим, че искаше да ни изпита в разговор. Динаруните слязоха от конете и насядаха в полукръг. Ние се настанихме пред тях и Халеф започна да разказва. Той направи всичко възможно да оправдае нашата непредпазливост и да постави в най-ярка светлина извършеното спрямо нас злодеяние. Когато свърши, предводителят го попита:\n— Значи не знаете кои точно са били тези хора?\n— Не — отговори Халеф.\n— Също и къде живеят?\nШирока, весела усмивка премина по тъмното, брадато лице на Нафар и той каза:\n— Колко добре за вас, че ни срещнахте! Онова, което не знаете, можете да го узнаете от нас.\n— От вас? — попита Халеф бързо. — Нима знаете нещо за тези мошеници?\n— Да — кимна предводителят. — Та нали ги срещнахме!\n— Вие? Тях? Срещнахте? — извика Халеф и скочи. — Хамдулиллах! Че това е така добре, все едно вече сме ги пипнали! Къде и кога се случи тая работа?\n— По пладне, на североизток оттук. Знам мястото съвсем точно. И тъй като вие сте Хаджи Халеф и Кара Бен Немзи, то на драго сърце съм готов да ви предложа помощта на целия ни бивак. Да, нещата съвпадат. Те бяха дванайсет души, но двама от тях изглеждаха болни или ранени…\n— Единият хвърлен от кон, другият ритнат от кон! — прекъсна го Халеф.\n— Вашите два арапа бяха водени за юздите. Никой не седеше на тях и едва сега ми идва наум, че изглеждаха много възбудени.\n— Говори ли с хората?\n— Не. Те, види се, не го желаеха и минаха край нас само с къс поздрав. По-късно видяхме на земята един вързоп. Възможно беше да са го изгубили те, но в никой случай не е сигурно, защото не бяхме оглеждали следите им и следователно не знаехме дали лежеше на тях. Но след като ви срещнахме тук и научихме какво ви се е случило, предполагам, че намиращите се в него неща са ваши. Ние, естествено, отворихме пакета и знаем какво съдържа. Вътре май се намира всичко, което липсва от вашето облекло.\nТой даде знак на един от хората си, който освободи вързопа от самара, за да го донесе, отвори и разпростре съдържанието пред нас. За наша не неприятна изненада беше така, както Нафар бе казал. Тук лежаха нашите одеяла, хаиците, фесовете, чалмите, сетретата ни и също по-дребните, неважни предмети, спадащи към нашето облекло. Не липсваше нищо. Хората сякаш специално се бяха постарали да отделят тези части от облеклото ни останалите откраднати вещи, та някое щастливо обстоятелство напълно да ни ги върне. По-късно съзнахме действително, че това е трябвало да ни направи впечатление. Но на първо време тази добре дошла находка не събуди ни най-малко съмнение у нас, толкова повече че джобовете бяха празни и нямаше причина да заподозрем преднамереност. Пакетът е бил лошо вързан. Безделниците са го изгубили по време на ездата и не са забелязали веднага. Вярно, близо до ума беше да се запитаме защо не бяха се върнали да го потърсят, когато са видели, че липсва. Но това беше трудно да се обясни. Който е извършил грабеж, се стреми преди всичко да се отдалечи колкото се може повече от мястото. За евентуално връщане трябва да са налице важни причини, а стойността на тези дрехи не беше толкова висока, че крадците да загубят време от може би няколко часа. Към това се добавяше и срещата им с динаруните. Когато са забелязали загубата, първите би трябвало да си кажат, че тези са намерили пакета и ако си го поискат, със сигурност ще бъдат запитани за правата им над него. Това лесно можеше да доведе до неприятни проучвания и усложнения… с две думи казано, нито за мен, нито за Халеф беше непонятно, че видяхме вещите ни така хубавичко да лежат една до друга пред нас. Вярно, за убеждението, че случайност изобщо няма, в този миг не се сети нито един от двамата.\nХалеф, винаги по-прибързаният, се провикна радостно, като видя нещата:\n— Машаллах! Какво съглеждат очите ми! Та тук пред нас лежи простряна цялата част от нашите глави и цялата украса на нашите крайници! Не виждам и едно нещо да липсва, всичко си е налице! Сихди, подканям те дружно с моята уста да обявиш, че късметът е по-честен и справедлив от онези мошеници! Добрата съдба още веднъж ни показва, че ние се числим към най-предната редица от нейните любимци. И знаеш ли защо ни връща първо откраднатите одеяния?\n— Е, защо? — попитах.\n— Защото те са ни по-нужни от всичко останало и за да разберем, че ще си получим обратно и всичко онова, което още ни липсва. Какво седиш и не се помръдваш! Последвай примера ми, та нещата са наши!\nТой беше скочил и сега се зае така усърдно да навлича дрехите, сякаш цялото му благоденствие се състоеше в комплектната обвивка на неговото дребно, сухо, но извънредно жилесто и със силни нерви тяло. Последвах примера му, макар и по по-бавен и отмерен начин.\n— Така! — каза, когато привърши. — Сега отново съм си Хаджи Халеф Омар, наистина, но повече нищо. Прославеният воин и шейх на хаддедихните ще бъда едва когато си имам пак коня и оръжията. Ама сетне горко на всички онези, които бяха способни да извършат спрямо нас едно такова предателство и нарушение на закона на гостоприемството! Аз ще проведа над тях съд както архангел Михджаил, в чиито ръце е даден ятаганът на отмъщението. Няма да проявя ни милост, ни доброта! Ще бъда твърд като кремък от брега на Тигър и неотстъпчив като гнева, бушуващ в търбуха на гладен лъв. Ще ги сграбча, както черната пантера вкопчва лапи в тила на женската камила, и ще ги държа здраво, както крокодилът никога не изпуща плячката от зъбите си! Техните мъки ще бъдат по-големи от мъченията във всички преизподни, а когато застенат от страх, както овенът блее под ръката на колача, аз ще си седя с усмивка на уста и ще се радвам, че не са се изплъзнали от добре заслуженото наказание!\nДоста ужасно звучеше. Който не го познаваше, действително можеше да повярва, че говори с пълно убеждение. Динаруните си мятаха тайни погледи. И не беше за чудене, ако човек свържеше положението ни с думите на хаджията. Нафар остана сериозен, но гласът му съдържаше необикновено приятелски, съчувствен тон, когато заговори:\n— Виждам, че тези неща действително са ваша собственост. Ние ги намерихме, но ви ги даваме. Радвам се, че сега стоите пред мен като мъже, на които личи, че са свикнали да заповядват, а не да се подчиняват. Ние сме готови да ви окажем помощ. Можете засега да вземете тези два коня, а по-късно ще получите и още по-добри, ако се съгласите да бъдете наши гости и да ни придружите до бивака. Ще ви дадем също пушки, ножове и барут. Готов съм дори, ако го сметнете за полезно, да ви придружа с известен брой от хората ми, за да настигнем крадците и им отнемем онова, което са ви задигнали.\nМожехме ли да чуем по-желани думи? Определено не! Поисках да му кажа, че с благодарност приемам предложението му, ала Халеф ме изпревари. Той възкликна въодушевено:\n— Колко е щастливо племето, към което принадлежиш, о, Нафар Бен Шури! От твоята уста говори мъдростта, а от устните ти се леят звуците на разсъдъка! Предците на твоите деди и прадеди са били най-умните хора на своя народ, а правнуците на твоите потомци ще бъдат възславяни по всички страни и краища на земното кълбо. Ние ще увеличим щастието на твоето сърце, като приемем направеното от теб предложение. Ще сключим с теб искрено приятелство и вечен съюз. Готови сме веднага да те придружим до твоя бивак и ти обещавам…\n— Стой! — прекъснах го аз, защото в радостта си бе способен да направи отстъпки, които по-късно да ни е невъзможно да изпълним.\n— Какво? — попита той. — Да не би да не си съгласен с това, което казвам, сихди?\n— С това, че приемаме предлаганата помощ, съм съгласен с теб, Халеф. Но към бивака не можем да тръгнем веднага с тях.\n— До залязването на слънцето остава малко време. После крадците ще спрат. Аз бих желал, ако е възможно, да узная къде ще прекарат нощта. Удаде ли ни се това, то още до заранта можем да си върнем конете. Така че сега можем да сторим само едно, а именно веднага да последваме техните дири.\n— Това е вярно! — призна той.\n— Да, така е правилно! — пригласи и Нафар. — И за да видите, че наистина имам приятелски намерения, заявявам, че ще ви придружим. Но сигурно съзнавате, че трябва да изпратя един вестител до бивака!\n— Естествено! Той трябва да предаде известието, че днес няма да се върнете — казах аз.\n— Ние не сме толкова прочути воини, които да преследват като вас без оръжия и с малък брой един враг, показал, че е способен на всичко. Аз съм задължен да проявявам заради хората си предпазливост и ето защо…\n— Предпазливост? — вметна бързо Халеф. — Малък брой? Ние бяхме само двама и как изглеждахме, но въпреки това се впуснахме по петите на крадците! Вие сте осем, с нас — десет, точно колкото наброяват враговете, двама от които са болни!\n— Ама вие нямате оръжия!\n— Там… при разбойниците! Та нали пушките ни са при тях и ние ще си ги вземем!\nОсобена усмивка премина по лицето на предводителя. Той приглади с ръка тъмната си брада и заговори с отмерен тон:\n— Да, всичко, което чух за Хаджи Халеф Омар, шейха на хаддедихните, е вярно. Твоите мисли имат бързината на светкавицата, след която се стоварва веднага гръмотевицата на твоите думи, а сетне бързото дело идва като пороен дъжд. Ние знаем, наистина, как стоят нещата, но какво ще стане после, не знаем. Когато десет мъже трябва да застанат срещу други десет мъже, а човек лесно може да има по-голяма дружина, то не бива да се отказва това предимство. Имам ли право, ефенди?\nВъпросът беше отправен към мен и аз отговорих:\n— Съгласен съм с теб, стига този прираст от воини да не е свързан със загуби в друго отношение.\n— Какви загуби биха могли да бъдат това?\n— Имам предвид най-вече времето, което бихме изгубили.\n— Ние няма да пожертваме нито миг, ефенди, защото веднага ще последваме дирите на крадците и само един човек ще се отдели, за да отида до бивака и доведе повече хора.\n— Как ще ни следват те? По нашата диря?\n— Не. Защото ако го сторят, ще трябва да дойдат първо насам, а после наистина ще пристигнат твърде късно. Междувременно ще се е стъмнило и те няма да могат да виждат следите ни.\nТой помисли няколко мига и продължи:\n— Ездачите държаха посока към Джебел Ма, Планината на водата. Наречена е така, понеже там има един извор. Убеден съм, че ще бивакуват през нощта там. Аз ще наредя трийсет или четирийсет воини да отидат на определено място пред планината, където ние ще ги чакаме. Мислиш ли, че така ще е правилно?\nБеше щастие за нас, че срещнахме този шейх на динаруните и хората му. Аз щях да дам, наистина, други разпореждания, но му дължах благодарност и не исках да го засягам.\nЕто защо обясних:\n— Благодаря ти, ефенди! Ти ще разбереш, че който ми се довери, никога не се чувства измамен. И тъй, ние ще поемем обратно заедно с вас.\nТой даде необходимите заповеди на един от хората си, а когато този се отдалечи в галоп, водейки товарния кон със себе си, ние също възседнахме и потеглихме в посоката, от която бяха дошли динаруните.\n— Брррр! — потърси се Халеф, когато бяхме изминали едва километър.\n— Пак ли ти е студено? — попитах го.\n— Но сега има и нещо друго.\n— Сегашният ми кон! О, сихди, какво райско блаженство е да седя на оня Баркх! Да, дори две, три, четири или пет такива блаженства! Сихди, яздил ли си някога пръч?\n— Аз също, но сега страдам от същите мъки, каквито човек всъщност може да изпита само на гърба на някоя коза. Не знам дали конят е виновен, или има и друга причина, ама на мен ми се вие свят и сърцето ми лупа учестено.\n— Халеф, ти си болен, сериозно болен! — извиках разтревожено.\n— Болен? О, не! Как бих могъл да бъда болен, когато има мошеници за преследване и залавяне! Би трябвало да познаваш твоя стар, верен хаджи!\n— Не се заблуждавай! Я си припомни онази злощастна езда от Багдад по пътя на персийския Керван на смъртта!\n— За него ще си спомням, докато съм в състояние да мисля. Ние яздехме срещу чумата, която сграбчи първо теб, а после и мен.\n— Припомни си тогава точно! Сравни сегашното си състояние с тогавашното!\n— Аллах! Да не би да имаш причина сега да мислиш пак за чумата?\n— Не, а само за болестта в общ смисъл. Фактът, че имаш световъртеж, ме тревожи.\n— Той сега отново премина, ама пред очите ми има шарени нишки, които ми пречат да виждам ясно и бистро.\n— Хмм! Халеф, иска ми се да си имахме конете и въобще цялата си собственост и да се намирахме на някое тихо, сигурно местенце, където да можем да останем!\n— Сихди, скъпи сихди, не ми вдъхвай страх с твоите тревоги! Та аз съм си съвсем здрав! Гледай, преди малко ми беше студено, ама това напълно премина. Сега даже ми стана горещо. Така че нямай страх. Аз съм толкова жизнен, както винаги съм си бил и какъвто ще си остана, докато умра!\nЩеше да е голяма грешка да оборя това добро мнение. Ето защо не казах нищо и тъй като той не продължи приказките си, сега яздехме мълком един до друг. Нафар Бен Шури яздеше начело, следвахме го ние двамата, а зад нас идваха неговите хора. Беше странно, че предводителят не се придържаше край нас, но в никой случай не необяснимо. Виждахме, че посвещава голямо внимание на следваната диря, което нямаше да може да върши добре, ако бе принуден да разговаря с нас. Близо до ума беше също, че шейхът, запознат при това точно с местността, трябваше да бъде начело на малкото шествие. А може би и по принцип да си беше мълчалив човек, който говори само когато сметне за необходими. Или при него бе проява на уважение и вежливост да не се присъедини към нас и ни обременява с любопитни въпроси и излишни приказки? Вероятно също не се смяташе достатъчно способен или опитен, за да се впусне в разговор с хора, на които не се чувства духовно равнопоставен. Накратко казано, имаше не една и две причини за обяснение на неговото дистанциране. Само за едно не мислехме, а именно че нечистата съвест или предпазливостта го въздържа да язди до нас и да бъде питан за неща, за които не му се иска да дава информация. Та нали в такъв случай би трябвало да го сметнем за нечестен, него, нашия спасител, а на това, още повече при нашето положение, не бяхме способни. Впрочем от време на време се случваше да ни подхвърли някоя забележка относно следвания път, местността или дирите и това ни беше напълно достатъчно, за да искаме нещо повече от него.\n Литахт! — Долу! (Б.а.) ↑\n ефюхн — опиум (Б.а.) ↑\n курбач — камшик от хипопотамска кожа (Б.нем.изд.) ↑\n Алмания — Германия (Б.нем.изд.) ↑\n Машаллах! — Чудо на Аллах! (Б.нем.изд.) ↑\n хаик — наметало (Б.нем.изд) ↑\n Миджаил — Михаил (Б.а.) ↑


The Bulgarian Media Portal in Chicago » Blog Archive » Книга на Здравка Евтимова бе издадена и в Израел\nКнига на Здравка Евтимова бе издадена и в Израел\nЗдравка Евтимова жъне нови успехи по света –\nпише авторитетното литературно списание “Факел”\nСлед поредица от публикации в авторитетни литературни издателства в САЩ, Канада, Англия, Австралия, Ливан, Китай, Белгия и др., една от най-обичаните и най-талантливите ни писателки Здравка Евтимова превзе поредната „чуждестранна читателска крепост“. Този път флагът на България се развя над Тел Авив, Израел, където в края на ноември 2014 г. издателство „Tiktakti“ публикува нейния сборник с разкази „Wrong and Other Stories“ – „Погрешен“ и други разкази“, като интерактивна книга на английски език.\nСамата публикация можете да намерите на сайта на изд. „Tiktakti“.\nразказ на Здравка Евтимова, публикуван във “Факел”\n– Слушай какво, момиче. Мъжете са камъни, всичките до един, без никакво изключение – казва ми тя. – От тебе зависи дали ще го носиш като тежест на шията и ще скочиш да се удавиш, или ще го хвърлиш в калта да стъпиш върху него, за да не си нацапаш обувките. – Тя е на средна възраст, прочула се е в цял Перник. Когато бизнесът не върви, любовта потъва, идват при нея. Взима по пет лева на съвет.\n– Искам да напусна мъжа си – казвам аз. – Но не е лош човек.\n– Как не е лош човек, бе! Направо е гаден човек. Зарежи го мигновено. Мъже под път и над път, всеки гледа да те одере жива, после показва кожата ти на колегите и се хвали как си изревала два бидона сълзи за него. Не бил лош човек! Ми тогава защо си дошла при мене, защо ми даде тия пет лева?\n– Слушай сега да ти разкажа една история, да разбереш, че добри мъже няма. Има само камъни и ако си умна, метни ги в калта или още по-добре – запокити ги върху в главата на някой друг мъж. Ето ти сега историята, моето момиче.\nИскам петстотин кила сливи. Колко даваш за едно кило, господине? А ти колко искаш? – пита той. Викам му – първо ще ти дам да пиеш от моята ракия, една чаша само – съвсем без пари, после ти сам ще ми кажеш колко ще дадеш. Добре – той изпи чашата и очите му светнаха като ножове, дето а-а -а и ще заколят някого.\nЗабелязвам – изтъквам му – пиянството ти е лошо. В очите ти кръв и в ръката ти още повече кръв. Затова ела тука, имам втори начин да те проверя колко струваш. Но трябва да изпиеш още една чаша, понеже чак след втората чаша ставам красива. Аз, приказва ми, съм готов и четири чаши да изпия заради тебе – в този момент ще ми се видиш като оная по телевизията. Тогава няма да ми вършиш работа, изтъкнах му. Той изпи втората чаша.\nДа ти кажа, момиче – обърна се към мене жената, – само след втората чаша се случва любовта. Без чаша той ще ти намира кусури, я носът ти ще му се види дълъг, я краката криви, но след втората ракия носът е перфект, а краката до луната стигат. Не се случи кой знае каква любов, доста хора са пили по две чаши при мене – по ракията един мъж ще го познаеш.\n– Аз уважавам моя човек – измънках аз – Той е добър.\n– Добър е, докато не намери някоя по-руса от тебе, душко. Ще му вземе парите, ще го одере, ще изпие две чаши с него и ще ти го прати да му переш дрехите и да го слушаш какви ги дърдори. Че и сълзите му му ще иска да бършеш.\nБез тия на мене. Слушай по-нататък. Няма да си ходя, казва ми търговчето. Ето, виж каква ракия я правим в Перник, момиче! След две чаши се влюбва, сред три иска да мре за тебе. Но любовта иска живи хора, не мъртви, нали. След три ракии две не вижда, след четири се жени за тебе, дори да си на 55. Свих му панталоните, ризата и палтото на една топка, изхвърлих ги навън и казвам: Аз не съм хотел. Чао.\n– Той пи ли с тебе ракия? – зина човекът.\nТърговчето изведнъж ревна – в очите му сълзи на гроздове. Продавах сливи от пет години и много пъти по две ракии съм пила с купувачи, но никой не ми е хлипал като този. Екстра си, разправят ми повечето, но не се хващам на такава стръв – ракията е екстра, момичето ми, не ти. Ако щеш грим сложи, фон дьо тен метър намажи и се гипсирай от руж, не вървиш.\nЧовекът плаче – ами аз съм се влюбил, какво да правя сега?- пита. Аз, като не мога без тебе, къде да ида?\nИмаш ли ти бизнес?- разследвам аз. Нямам бизнес. Пари имаш ли? Нямам, ти всичките ми ги взема. Къща имаш ли? Нямам – признава. А какво имаш тогава? Той казва: Само като те гледам, ни пари ми трябват, ни къща, ни стока, ни бизнес. Ти си луд, човеко, подчертавам аз.\nПихме ракия, две чаши и оттогава, момиче, да знаеш – всички мъже са камъни и от тебе зависи дали ще го носиш на шията, ще го хвърлиш ли в калта да стъпиш върху него, или пък ще пиеш две чаши ракия с него и като мене – три деца ще му родиш и всичките хубави, та хубави, и греят. И като се гледам в огледалото, си мисля – аз вярно съм хубава, той правилно е преценил.


Повелителката на пашкулите Иванка Кублер: Всяка форма на красота е лекуваща - Haskovo.NET\n14:29, 05 юни 2020 г.\n„Всяка форма на красота е лекуваща“. Това е посланието, което хасковлийката Ида- Иванка Кублер остави днес на гърба на картината си, която подари на Регионалния исторически музей в родния си град.\nС нея Музеят ще попълни пътуващата си изложба „По пътя на коприната“ със съвременно произведение. РИМ-Хасково стана първият собственик в България на произведение с патентованата техника на Ида -живопис с пашкули.\nХасковлийката от години живее и твори извън граница, но от два месеца е в родния си град. Освен картини, тя прави и модни дефилета на дрехи от пашкулите. Техниката е нейно ноу-хау.\nВ лапидариума на Музея в Хасково днес Ида посрещнаха директорът му Пенко Добрев и нейният първи предводител в света на изкуството-Владимир Димитров, който сега е реставратор там.\n„Няма по-голяма морална награда за един учител от тази да види своя успял ученик един ден.“, приветства я Владимир Димитров. Той си спомня добре първата им среща. Иванка идва в кръжока по рисуване много малка, била на три годинки. Останалите преподаватели не искали да се занимават с толкова малко дете, но Владимир Димитров я поел, защото му направило силно впечатление как тя държи молива в ръка, а и усетът, което малкото момиче проявявало към цветовете.\n„За мен още от дете си личеше, че тя има талант, а и много бързо усвояваше, това което преподавах. Затова сега с нескрита скромност мога да кажа, че тя е моя ученичка“.\nАртистичният й псевдоним остава също от онези детски години. Иванка разказва, че понеже не можела да си напише все още цялото име, Владимир Димитров я накарал да подписва картинките си в кръжока с първите букви от трите си имена: Иванка Делчева Ангелова. Така се появява Ида.\nВ Германия завършва текстилен дизайн, но с пашкулите в изкуството започва да работи след едно предизвикателство от преподавателката й в Челси колидж в Лондон, където продължава в магистърска степен по висше изкуство.\nПознавала копринените пашкули още от дете, от летата прекарани при баба й и дядо й в село Славяново, които се занимавали с бубарство.\n„Нямахме много играчки на село и още тогава започнах да си прави кукли от пашкулите. Трудността беше обаче да ги оцветя. Но намерих начин- първите пашкули бяха в керемиден цвят оцветени от счукани керемиди, размити с вода.", спомня си Ида.\n"В този цвят беше и първата ми картини от пашкули, която представих в Челси колидж. Аз винаги съм рисувала фигуративно, това съм научила от първия ми учител Владимир Димитров. Но когато пристигнах в колежа, една от задачите беше да представим нещо, което никога досега не сме правили. Тогава се сетих за старата къща на прабабами на село и за пашкулите. Върнах се в България и в нея намерих кутия с 400 20-годишни пашкула. В Челси колидж директорката на библиотеката ме провокира още повече, когато каза, че иска такова произведение, което да вдъхновява хората-да дава надежда и светлина. Така се появи първата ми картина от пашкули, за която използвах керемидения цвят, също като в детството“.\nИ до днес художничката влага в работите си само пашкули от България и Гърция, защото те са уникални и само в тези две страни съществува специалната порода копринена пеперуда, която прави толкова здрави обвивки. Пътувала е много по света и е пробвала и пашкули от Китай и Тайланд, но те не стават за картините й. Българските са по-здрави, казва.\nВ техниката си използва разрези, които прави на пашкулите на шест-като петте пръста на отворената ръка и продължението надолу към китката. И в това също влага символика.\nСред най- красивите й пашкулени творения са големите й пана. Най-голямото досега от тях е с размер 3 на 1,5 м и в момента се намира на стената на сграда, където се помещава Фондация за онко пациенти в Америка. Съдържа 24- каратови позлатени пашкула. Картината е направена с благотворителна цел за набиране на средства за фондацията. Хората, които искат името им да бъде изписано върху пашкул на картината и така да се увековечат в една творба на изкуството, плащат за това, а средствата отиват за каузата.\nИда разказва, че често е чувала от различни хора, че усещат от картините й влияние върху здравето си в положителен смисъл-дават им надежда, когато са депресирани. Вероятно е така, казва, защото в моите картини влагам естествени материали.\nСерията от картини от копринени пашкули е нарекла „Раждането на една идея“.\n„В някои култури вярват, че хората сме в своя зародиш, в нашия пашкул, и всъщност се раждаме в самия живот. Препратката е, че когато се отвори един пашкул, когато излезе пеперудата от него, започва нов живот. Това е и посланието ми към хората: когато излезем от нашия пашкул, ние можем да постигнем нещо невероятно. Особено това е валидно в тази ситуация, в която се намираме сега. След дългата изолация, след тежката ситуация, имаме възможност отново да се преродим“\nДнес Иванка Кублер-Ида работи в студиото си в Ню Йорк в Манхатън, където й помагат петима асистенти. За направата на една от по-големите формати картина работи един месец, по осем часа на ден. Споделя, че има доста поръчки. Затова провокативния въпрос за границата между бизнеса и изкуството приема с усмивка и отговаря: Изкуството е и бизнес днес. И в това няма нищо пошло.\n15:40, 5 юни 2020\n16:12, 5 юни 2020\nВчера фрак на диригент, днес картина приличаща на апликация, а утре какво ли ще подарят на музея ни??? Ще се разровя и аз в мазето и тавана, все нещо излишно ще намеря за подарък....\n19:17, 5 юни 2020\nтака ли нямаше пари да сложиш картината в нормална рамка ?\nами си и облицовала гърба с картон от стари кашони\nХубава работа Ама Румънска - дет викат хората по нашия край :))\n21:14, 5 юни 2020\nДобре, че има хора да й се връзват, инак гладна ще умре!!! Сигурно и бъркани яйца не може да приготви\n12:16, 6 юни 2020\nТакава картина и дете ще направи.Може и по–хубава даже.Смях!


Прозрачна слуз по корен.\n► Прозрачна слуз по корен.\nЗапочната от dije, 22.11.2009 17:05\nПрощавай всеки ден, вместо да говориш за прошката\nЗдравей те колеги.Преди 10 дни стартирах нов аквариум около 260лт.Понеже ще гледам американски цихлиди сложих грунд изкуствени растения и два лозови клона.Два дни всичко беше добре но днес сутринта видях че клоните са целите в прозрачна слуз.Клоните са изчистени и варени не съм ги киснал дълго два три дни.Днес смятах да пускам рибите но се притеснявам да не стане проблем с тая слуз.Благодаря предварително за съветите.Рибите са астронотуси,ягуари и хромиси.\nRe: Прозрачна слуз по корен.\n22.11.2009 17:05 #1\nАз скоро изхвърлих един такъв корен- правеше прекалено много от тази слуз и ми писна да го чистя.\nОсвен това вмирисваше водата, изобщо не можа да се оправи сам и се наложи да го махна.\nПо принцип това са колонии от бактерии, не са много вредни но все пак ти нарушават баланса в аквариума.\nАко ти се струва че е прекалено много по добре ги извади и ги изтъркай с четка и гореща вода.\n22.11.2009 17:05 #2\nБлагодаря за съвета.По принцип това с бактериите го разбирам но дали проблема е че акварюма е стартиран скоро или в самите лозови корени.И дали с времето тази бактерия ще изчезне или трябва да го мия постоянно.При положение че го варих преди два дни ако е така по добре в коша.И водата е започнала да побелява. Още веднъж благодаря за съветите.\n22.11.2009 17:05 #3\nКомплексен е проблема най вероятно, в новите аквариуми винаги има бактериален бум в началото - за това водата им е бяла първите дни.\nИ сега с тези корени нещата са се съчетали, изтъркай ги и пробвай- дано се стабилизират нещата.\nМоят корен не беше варен, но беше почти суров и доста голям, и заради мащабът на процеса аквариума не можа да се справи, тръгнаха водорасли и изобщо много се влоши.\nВ момента се боря с последствията след като махнах корена.\n22.11.2009 18:06 #4\nЩе пробвам. Въпроса е дали да пусна рибоците тъй като в момента са в 150лт.Войните и битките не стихват нито за миг затова и бързам.\n22.11.2009 18:06 #5\nДокъто траеше цялата тази работа при мен, около 3-4 седмици- клиновидните ми разбори си хвърляха регулярно хайвер в аквариума и от време на време за малко виждах по някоя проплувала рибка.\nНе им се отрази по никакъв начин на поведението и на външният вид.\nНо честно казано , ако ги пускаш все пак имай едно на ум.\n22.11.2009 18:06 #6\nМного благодаря за компетентния и изчерпателен отговор.Ще ги измия и ще поизчакам да се избистри водата да не стане беля с разбойниците.\n22.11.2009 22:10 #7\nНе се притеснявай..таз гадория ще изчезне. Просто трябва търпение! Ако го изчистиш сега - след няколко часа пак ще се появи. Просто го остави . Някои риби се кефят да си го хапват,другите не обръщат внимание. Не пречи.\nДо сега във всичките ми аквариуми се е появявала такава слуз по корените..та опит имам\n22.11.2009 23:11 #8\nИ аз имах втората седмица след пускането на аквариума таква слуз. След като пуснах рибките, молинезиите го изядоха :D\n23.11.2009 14:02 #9\nПри мен ре6ението доиде почти мигновенно. Само за 20-ина часа...\nКупих си 4 САЕ и 4 анциструса и те се справиха с вси4ко брилянтно


Нови задължения по ДДС за онлайн търговци и платформи за търговия - IVLawFirm\nНови задължения по ДДС за онлайн търговци и платформи за търговия\nОт 1 юли 2021 г. търговците, извършващи онлайн продажби в Европейския съюз (ЕС), ще се регистрират изцяло електронно по ДДС. Новият режим ще позволява на онлайн търговците по електронен път дa дeĸлapиpaт и плaщaт ДДC c тpимeceчнa cпpaвĸa-дeĸлapaция за всички извършвани от тях дистанционни продажби на стоки и услуги към крайни клиенти в ЕС.\nКак са засегнати онлайн търговците и платформите?\nТърговците онлайн ще трябва да прилагат ставката на ДДС на държавата членка, до която се изпращат стоките при извършваните от дистанционни продажби на стоки или където е мястото на изпълнение на доставките на услугите.\nДДС под прага от 10 000 евро може да бъде платен на държавата членка, в която се намира предприятието на продавача.\nНад този праг предприятията могат лесно да се регистрират за режима на обслужване на едно гише (OSS), в който могат лесно да декларират и плащат дължимия ДДС в друга държава членка.\nС промените се предвижда създаването на три специални режима зa oбcлужвaнe нa eднo гишe (one-stop shop/ОSS) при регистрация и деклариране по ДДС:\nРежим „в Съюза“\nтърговци, установени в ЕС, при доставки на стоки и услуги, по които получатели са крайни клиенти/потребители (B2C), с място на изпълнение в държава членка, различна от държавата на търговеца;\nтърговци, които не са установени в ЕС, за дистанционни продажби на стоки с място на изпълнение в ЕС;\nуправляващите електронен интерфейс, установени в ЕС или извън ЕС.\nОсновни задължения за онлайн търговците и търговците, които управляват електронен интерфейс:\nда се регистрират за целите на ДДС по електронен път в една държава членка за всички дистанционни продажби на стоки и доставки на услуги към крайни клиенти/потребители (B2C) в ЕС;\nда отчитат, декларират и плащат дължимия ДДС в една електронна тримесечна справка-декларация;\nРежим „извън Съюза“\nЗасегнати лица: доставчици на услуги, които не са установени в ЕС.\nПрилага се за: доставки на услуги, по които получатели са крайни клиенти/потребители (B2C), а мястото на изпълнение е в ЕС.\nПримери (неизчерпателен списък):\nтърговци, установени на територията на страната, включително по постоянен обект (в случаите, когато търговецът няма седалище и адрес на управление другаде в ЕС), за дистанционни продажби на стоки, внасяни от трети страни, с място на изпълнение в ЕС;\nтърговци, които не са установени в ЕС, за дистанционни продажби на стоки, внасяни от трети страни, с място на изпълнение в ЕС;\nуправляващите електронен интерфейс, установени в ЕС или извън ЕС, при онлайн продажби на стоки, внасяни от трети страни, с място на изпълнение в ЕС.\nПрилага се, когато стоките са:\nизпратени или транспортирани от трета държава; и\nизпратени или транспортирани под формата на пратки на стойност не по-голяма от 150 евро (стоки с ниска стойност), дори ако поръчката съдържа повече от един артикул; и\nне подлежат на облагане с акциз (обикновено се прилагат за алкохол или тютюневи изделия).\nРежим „Внос“ не може да бъде използван, когато стоките с ниска стойност се купуват и/или изпращат заедно с акцизни стоки, независимо дали стойността на пратката надвишава 150 евро или не.\nОт 1.юли 2021 г. вносът на малки пратки до 22 евро вече няма да бъде освободена от ДДС доставка.\nКакво се променя за потребителите?\nУнифицирането на ДДС регистрацията за целия ЕС облекчава и онлайн потребителите от „скрити“ разходи. Най-съществено за потребителите е, че, когато пазаруват онлайн от ЕС или от трети държави, прилаганата ставка на ДДС ще бъде същата като приложимата в родината им. Така, българският потребител, закупувайки стоки от целия свят, винаги ще плаща ДДС със ставка 20 %, както е съгласно българските данъчни закони.\nАрхив - Избор на месец - юли 2021 юни 2021 май 2021 април 2021 март 2021 февруари 2021 януари 2021 декември 2020 ноември 2020 октомври 2020 септември 2020 август 2020 юли 2020 юни 2020 май 2020 април 2020 март 2020 февруари 2020 януари 2020 декември 2019 ноември 2019 септември 2019 август 2019 юли 2019 юни 2019 май 2019 април 2019 декември 2018 ноември 2018 юли 2018 юни 2018 май 2018 април 2018 март 2018 февруари 2018 януари 2018 декември 2017 ноември 2017 октомври 2017 септември 2017 юли 2017 юни 2017 май 2017 април 2017 февруари 2017 януари 2017 декември 2016 ноември 2016 октомври 2016 юли 2016 май 2016 януари 2016 декември 2015 ноември 2015 октомври 2015 септември 2015 август 2015 май 2015 февруари 2015 ноември 2014 октомври 2014 юли 2014 май 2014 април 2014 март 2014 февруари 2014 януари 2014 декември 2013 ноември 2013 октомври 2013 септември 2013 юли 2013 юни 2013 май 2013 април 2013 март 2013 февруари 2013 януари 2013 декември 2012 ноември 2012 октомври 2012 септември 2012 юли 2012 юни 2012 май 2012 април 2012 март 2012 януари 2012 декември 2011 ноември 2011 юли 2011 юни 2011 май 2011 март 2011 февруари 2011 януари 2011 ноември 2010 октомври 2010 септември 2010 юли 2010 май 2010 април 2010 март 2010 февруари 2010 януари 2010 октомври 2009 юли 2009 юни 2009 май 2009 декември 2008 октомври 2008 септември 2008 юли 2008 май 2008 април 2008\nКак изключен съдружник може да претендира стойността на дяловото си участие?\nЗа точното прилагане на общата забрана за споразумения и практики\nМогат ли органите по приходите да не признаят декларирани вътреобщностни доставки? Доказателства, които следва да притежава доставчикът?\nНовият Закон за предоставяне на цифрово съдържание и цифрови услуги и за продажба на стоки


store.bg - Математика 6 клас Архимед сборник - 14\nУчебното помагало отговаря на държавните образователни изисквания, на действащата нова учебна програма и на най-новите български и европейски стандарти. Съгласувано е и може да се използва с всички действащи и одобрени от МОН учебници. Помагалото може да се използва от всички четвъртокласници: в редовните часове по математика; избираемите учебни часове; в часовете по СИП; в системата на целодневното обучение - занималнята. Едно от най-качествените и пълни учебни помагала по математика, създадено някога в системата на началното образование. ...\nТърсене на: Математика 6 клас Архимед сборник Продукти 169-180 от над 500\nУчебник по английски език за 8 клас focus


✔ Безамонячна Боя за Коса на ТОП Цени ❗ — Лили Дрогерие\nПродукти: 1-24 от 117\nGARNIER OLIA INNOVATION Боя за коса 5.0 Brown\nGARNIER OLIA INNOVATION Боя за коса 7.0 Dark blond\nПродуктите за боядисване на коса са много популярни сред дамите в цял свят. Не всички обаче знаят, че тези продукти може да съдържат вредни химикали. Затова е важно да сме добре информирани кое с какъв състав е. Натуралната безамонячна боя винаги е много по-надеждна и по-безопасна за използване.\nОсновните предимства на безамонячната боя за коса\nХората, които оцветяват косата си често, понякога страдат от обриви и други алергии. Цветовете без амоняк нямат лоши странични ефекти, независимо дали са за рус или червен цвят, а освен това придават здравина и блясък на косата.\nСъщо, продуктите съдържащи амоняк могат да предизвикат разделяне и цъфтеж на краищата, тъй като кутикулата и снопчето може да се повредят при продължителна употреба. Липсата на амоняк в боята предотвратява този ефект. Безамонячната боя дори е полезна за суха и къдрава коса, защото съдържа различни подхранващи масла.\nАко използвате продукт, който не е безамонячен и усетите парене или сърбеж, вероятно кожата Ви е чувствителна към съставките и трябва да преминете към продукти с различно съдържание, възможно най-скоро. Продължителната употреба на тези оцветяващи продукти може да има трайни неблагоприятни ефекти върху кожата Ви.\nАмонякът може да причини проблеми със синузита\nОсвен за кожата, амонякът може да бъде много вреден за синусите. Синузитът до голяма степен е отговорен за преждевременното побеляване. Острата миризма на оцветителите може да предизвика синузит.\nОрганичните оцветители действат при по-ниска стойност на pH\nОрганичните, или естествени, оцветители не само повишават рН, за да създадат алкална среда, но също така действат като балсам. Процесът на омекотяване гарантира, че органичните оцветители могат да работят при много по-ниска стойност на pH от тази на амонячните оцветители.\nСъщо така спомагат за запазване на протеините и други жизненоважни хранителни вещества.\nЗащо да използваме безамонячна боя за коса\nЗа този вид продукти се използват естествени пигменти за оцветяване, които не дразнят кожата или синусите Ви. Хората мислят, че органичните цветове може да нямат същото дълготрайно въздействие, но с усъвършенстването на технологията на безамонячната боя за коса, сега е възможно да се получи същият траен цвят с красиви нюанси, като се използват органични продукти. Ето защо се препоръчва да изберете продукта за боядисване разумно, за да предпазите кожата и косата от щети, причинени от амоняк. Има много добри мнения за тях - подходящи са дори за бяла коса. В онлайн магазин Lily можете да разгледате голям каталог от такива продукти на достъпни цени.\nБезамонячна коса 117 артикули\nHERBAL TIME 13 артикули\nL`OREAL PARIS 30 артикули


Матракът осигурява максимален комфорт и оптимална опора. С дебелина 20 см. Ядрото е изработено от 18 см висококачествена, адаптивна Ecocell пяна. Покритието се състои от 2 см капитонирана пяна Formacell, осигуряваща допълнителен комфорт. Вискозните влакна в покритието спомагат за регулиране на температурата. Матракът е третиран с Argentum (сребро) за защита срещу акари, микроби и миризми.\nЧленове наKлуб 5*спести 359,90 лв. за този продукт.


Monkey Go Happy - Играйте нови Monkey Go Happy на Desura\nЕдна от най-обичаните категории за деца от всички възрасти са игрите с маймунки. Главният герой е маймунка в тези прекрасни забавни и цветни игри.\nМаймуна, която наистина иска да бъде щастлива\nТрудно е да се намери герой с по-плавно настроение сред онлайн игрите, отколкото маймунката go happy games. Тази маймуна има постоянно променящо се настроение. Задачата на играча е да изпълни задачата от играта, така че настроението на маймуната да се подобри.\nИма много различни игри в категорията monkey go happy games, но във всяка от тези игри маймунката ще започне да се усмихва само когато играчът изпълни правилно задачата. Променливото настроение на маймуната ще бъде сигнал за играча, че той прави нещо погрешно. Ако грешките са твърде чести, маймуната може дори да се разплаче.\nКакви жанрове могат да бъдат намерени в категорията "Monkey Go Happy"?\nСред игрите в категорията Monkey go happy games можете да откриете голямо разнообразие от жанрове и истории. В повечето случаи игрите в тази категория са представени от куестове и приключенски игри. Те често са смесени жанрове, които съчетават различни елементи.\nВ игрите Monkey go happy може да има елементи на пъзели и тогава играчът ще трябва да решава проблеми и логически загадки, за да направи маймунката щастлива. Ако решите правилно загадката, тогава по усмивката на маймунката веднага ще разберете, че сте на прав път.\nСценариите и местата в игрите "Маймунката е щастлива" могат да бъдат много различни. Често в играта маймунката се нуждае от помощ при подготовката за някой празник - за Коледа и за Хелоуин. В някои игри маймунката може да се окаже в приказен свят, в който важат нейните собствени приказни правила. Ако правилно разберете законите на приказния свят, ще можете да спечелите следващото ниво, което означава, че вашата маймунка ще бъде щастлива.\nКой харесва щастливите игри на маймунката?\nАко си мислите, че сред почитателите на маймунките go happy games има само малки деца, то силно се лъжете. Monkey go happy games има огромно количество почитатели от всички възрасти. Възрастните също харесват щастливата маймунка, така че с удоволствие играят интересни игри.\nМаймунката е много авантюристична, така че понякога маймунката go happy games може да включва приключения и опасни събития. И тогава настроението на маймунката ще зависи от вас.\nВ игрите с маймунка go happy може да преминете през задачи, за да намерите предмети или начини да се измъкнете от някое пространство. Вашата маймунка може да се изгуби в замък или лабиринт. Тя ще плаче безутешно, докато не дойдете и не я спасите от капана.\nЧесто пъти игрите от тази категория съдържат много различни улики, които трябва да умеете да забелязвате. Ето защо игрите с маймунката go happy са полезни за всички, защото тренират вниманието и скоростта на реакциите, способността за аналитично мислене и сравняване на детайли.\nЩе имаш възможност да проектираш нови неща от части, така че в игрите с маймуни go happy можеш да покажеш таланта си на дизайнер и изобретател.


Дневен хороскоп за зодия Козирог - 22 Април 2019 година -\nДневен хороскоп - Козирог - 22.04.2019 - Хубаво е да сте сдържани\nСтаранието ви при събиране на информация и правене на анализи ще бъде възнаградено. И Козирозите не са изключени от благодатните влияния в понеделник, които яко не действат градивно във всички посоки, то поне за финансови постижения и за професионална стабилност, укрепващата им мощ е извън всякакво съмнение.\nУспехът е ваш, но няма да сгрешите, ако сте по-сдържани. Ще вземете най-правилната позиция по деликатен проблем свързан с разрешаването на ваши лични въпроси. Очакват ви хубави новини, свързани със семейството и с хора живеещи на далече. Пазете се от недоброжелатели, които ще се опитат да ви злепоставят и наскърбят. Неотложен ремонт може да ви попречи да прекарате деня по начин който бихте искали, но и това трябва да се свърши.\nВъображението и мечтите днес ще са най-важни за вас, въпреки цялата ви практичност и разумност. Може би това също е начин да прецените къде сте. По-важното е, че плановете ви ще са наистина жизнеспособни. Мислете за начини за реализация. Разберете още сега какво е подготвила съдбата за вас в личен и любовен план. Не се колебайте да прочетете вашият личен годишен хороскоп според датата на раждане за 2019 година или вашият личен любовен хороскоп според датата на раждане за 2019 година. Разкрийте тайните на зодиака и бъдете винаги една крачка пред всички останали!


Референция : 059-63\nПродава се урегулиран поземлен имот, заедно с построената в него триетажна масивна къща, със стоманобетонни плочи между етажите, намиращ се в село на 6 км от Габрово, на 25 км от Севлиево и на 65 км от В.Търново, в красива местност с чудесна панорамна гледка към Централна Стара планина и планинска верига, известна като Витата стена.\nЖилищната площ на всеки етаж е 130 кв.м, а РЗП- 390 кв.м. Разпределението е следното:\nПървият етаж се състои от антре, кухня, всекидневна, спалня, баня с тоалетна, котелно помещение.\nВтори етаж- коридор, кухня, две спални,всекидневна, баня с тоалетна, тераса.\nТрети етаж- коридор, две спални,сервизно помещение, което може да се преустрои в баня с тоалетна, две панорамни тераси.\nПода на стаите е паркет и теракота. Дограмата е PVC и навсякъде са монтирани външни ролетни щори. На стените е направена външна изолация. До къщата са пристроени гараж и механа с камина.\nКъщата се отоплява с локално парно, има трифазен ток, централен водопровод, стационарен телефон и покритие за GSM, цифрова телевизия.\nОтделно има едноетажна каменна пристройка със ЗП от 24 кв.м.\nПодходът до къщата е от асфалтов път, тя се намира на брега на микроязовир, в красива местност, граничеща с гора и земеделски земи. Сградата е много подходяща за развитие на селски туризъм, с възможност за спортен риболов.


АРБАТ хотел в Абанаси | Arbanassi.org\nул. Капитан Павел Грамадов 1, 5029 Арбанаси, България\nХотел механа АРБАТ се намира точно в центъра на Арбанаси. АРБАТ е известен най-вече с механата си, която се помещава в обзаведена в битов стил двуетажна къща, намираща се в центъра на Арбанаси.\nНастаняването в хотелската част на АРБАТ е в 4 двойни стаи. Всяка стая има локално парно, климатик, мини бар, телевизор с кабелна телевизия, самостоятелен санитарен възел.\nМехана АРБАТ разполага с 40 места в зала на първият етаж и с още 40 на открито. През топлите месеци на годината, ресторантът обслужва клиенти на външна площадка пред сградата, а през вътрешния двор се достига до лятната тераса с изглед към селото. В битовият ресторант съществуват условия за групови посещения и за организиране на семейни и фирмени празненства. Менюто на механата включва български ястия и специалитети, приготвени по местни рецепти. Предлага се избор на алкохолни и безалкохолни напитки, салати, предястия и аламинути, провеждат се дегустации на домашна ракия.\nНа вторият етаж на къщата се намира климатизиран винен салон с 22 места и колекция от вина от различни реколти и сортове грозде, произведени в разнообразни райони на страната.\nЕдинична стая: 35 - 40 лв.\nДвойна стая: 45 - 50 лв.\nТройна стая: 55 - 60 лв.\nОценка в Booking.com Booking.com\n● В ХОТЕЛ АРБАТ можете да резервирате и чрез Букинг ком »


Brussels city center apartment - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\n88 rue de laeken, Център на Брюксел, Брюксел, Белгия, 1000 - Покажи на картата\nИдеален за развлечения и отдих, Brussels city center apartment се намира в Център на Брюксел, който е един от районите на Брюксел. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nВ Brussels city center apartment отличното обслужване и достъпните съоръжения допринасят за Вашия незабравим престой. Подбор на съоръжения от най-висока класа като безплатен WiFi достъп във всички стаи, паркинг, семейна стая, са на разположение за Вас в хотела.\nКато допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с отопление, балкон/тераса, iPod докинг станция, телевизор, телевизор с LCD/плазмен екран, за да удовлетворят и най-изискания вкус. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Brussels city center apartment е най-подходящото място за Вас, ако търсите качествен хотел в Брюксел.\nВсички типове туристи (34) Двойка (7) Самостоятелно пътуващ (1) Семейство с малки деца (9) Семейство с големи деца (5) Група (12)


Методи за инструментална диагноза с рак на чревния рак, онкологията, чревния рак\nHome›Онкология›Инструмент Диагностични методи за чревен рак\nИнструмент Диагностични методи за чревен рак\nКакви методи на инструментална диагностика се използват при рак на червата? Прочетете от тази статия.\nВъз основа на това, което лекарят поставя диагноза?\nПовечето хора започват с посещение на семейния си лекар (общопрактикуващ лекар), който ще ви прегледа и ще назначи необходимите изследвания или рентгенови снимки. Може би Вашият лекар също ще намери за необходимо да Ви насочи към клиниката за консултация и лечение със специалист..\nКлиницистът ще прегледа вашата медицинска история преди да продължи физическия преглед. Вероятно ще започне с ректален изпит. За целта, носейки гумена ръкавица, той ще вмъкне пръст в ануса ви, за да усети за подуване или подуване, ако има такова. Тази процедура е донякъде неприятна, но безболезнена..\nВероятно ще имате кръвен тест и рентгенова снимка на гръдния кош, за да проверите цялостното си здравословно състояние. Може също да бъдете помолени да носите проба на изпражненията за изследване на кръвта..\nИзброените по-долу тестове се използват за диагностициране на рак на дебелото черво и ректума.\nТози тест позволява на лекаря да види вътрешността на ректума или дебелото черво. Може да се направи амбулаторно или в болнична обстановка.\nЗа теста ще бъдете помолени да легнете на една страна., «накъдрен», и Вашият лекар внимателно ще вкара тънка тръба в ануса Ви. Тръбата е свързана с малка ръчна помпа, която изпомпва въздух в червата. Проктоскоп — това е къса тръба, проектирана за дължината на ректума; сигмоидоскоп — тръба с по-голяма дължина, която може да се удължи по-нататък и да позволи изследването на дебелото черво в по-голяма степен. Наличието на осветително устройство вътре в тръбата позволява на лекаря да открие всяка ненормална част от червата. Ако е необходимо, малка проба от клетки (биопсия) може да бъде взета безболезнено за микроскопско изследване.\nИзвършването на тестове за ректоскопия или сигмоидоскопия може да причини известен дискомфорт, но трябва да можете да се приберете веднага след попълването на някой от тях..\nТова е специално рентгеново изследване на дебелото черво и ректума. Извършва се в болницата в рентгеновия кабинет..\nЗа правилното му поведение е важно червата да се изпразнят, за да се получи ясна картина. В навечерието на планирания тестов ден ще трябва да вземете слабително и да пиете много течности..\nНа сутринта на теста няма да имате право да ядете или пиете нищо. Подготовката за този тест може да се различава леко от болница до болница, но Вашият лекар ще Ви даде инструкции, които да следвате..\nМоже да Ви бъде направена промивка на червата преди теста, за да осигурите пълно прочистване на червата. За да направите това, ще бъдете помолени да легнете на една страна и тръба ще бъде внимателно вкарана в ануса ви и след това през тръбата ще се инжектира вода. Ще бъдете помолени да задържате вода за няколко минути, след което можете да отидете до тоалетната.\nЗа да се достави бариева клизма, за да се получи двоен контраст, по същия начин, както при измиване на червата, в ануса на пациента се инжектира смес от барий и въздух, което осигурява ясен образ върху изображенията. Много е важно да запазите тази смес в себе си, докато не бъдат направени всички необходими рентгенови лъчи. След това лекарят може да наблюдава преминаването на барий през червата на рентгенов екран, който ще му позволи да открие всяка аномалия, ако има такава..\nТози тест е доста досаден и може да причини известен дискомфорт, така че е добре някой да ви отведе до дома, ако е възможно..\nВ рамките на два до три дни след този тест може да забележите, че изпражненията ви са побелели. Това е така, защото барият се отделя от тялото ви, така че няма причина за безпокойство. Освен това барият може да причини запек, така че е възможно няколко дни след теста да се наложи да приемате леко слабително средство..\nАко лекарят сметне за необходимо да изследва вътрешността на дебелото черво по цялата му дължина, той ще направи тест, наречен колоноскопия. Този тест обикновено се прави амбулаторно и отнема приблизително един час..\nЗа колоноскопия червата трябва да са напълно празни. Това означава, че трябва да се спазва внимателно специфична диета в продължение на няколко дни преди теста. Подготовката е същата като преди теста. «бариева клизма». Ще ви бъдат дадени съответните указания.\nПреди теста най-вероятно ще получите леко успокоително, което да ви помогне да се отпуснете. След това ще ви е удобно да лежите настрани и Вашият лекар внимателно ще постави гъвкава тръба (колоноскоп) в ануса Ви. Тъй като тази тръба е направена от гъвкави влакна, тя лесно преминава през гънките на дебелото черво, така че да може да се изследва по цялата й дължина. Светлината вътре в колоноскопа позволява на лекаря да открие всяка анормална област и всеки тумор.\nПо време на теста можете да правите снимки и да вземате проби от вътрешната страна на дебелото черво (биопсия). Колоноскопията може да причини известен дискомфорт, но успокоителното може да ви помогне да се почувствате по-спокойни..\nПовечето пациенти са готови да се приберат у дома два часа след теста. Но също така е добре, ако се уговорите с някой да ви отведе у дома..\nАко резултатите от проведените тестове показват, че имате рак на дебелото черво, Вашият лекар може да счете за необходимо да извърши допълнителни изследвания, за да установи дали туморът е метастазирал или не..\nДопълнителните тестове също могат да помогнат на Вашия лекар да реши кой тип лечение е най-подходящ за Вас..\nТози тест използва звукови вълни, за да създаде изображение на черния дроб и вътрешността на корема. Този тест се извършва в офис със сканиращо устройство..\nСлед като сте заели удобно легнало положение, върху повърхността на корема се нанася слой гел. След това малко устройство, подобно на микрофон, се задържа над зоната и генерира ултразвукови вълни. Компютърът преобразува отразените звуци в изображение на екрана.\nУлтразвукът може да се използва за определяне размера и позицията на раковия тумор. Този тест е безболезнен и отнема само няколко минути..\nCT сканиране — един вид рентгеново изследване. Определен брой изображения на определена област се правят и въвеждат в компютър, за да се получи подробна картина на тялото отвътре.\nВ деня на сканирането ви, поне 4 часа преди планираното време, няма да имате право да ядете или пиете нищо. Няколко часа преди сканирането ще ви бъде дадена специална течност за пиене, която се проявява чрез действието на рентгеновите лъчи и след това — за пореден път директно в рентгеновата зала.\nПреди действителната процедура за сканиране, същата течност ще се инжектира в ануса ви през малка тръба. Въпреки че това може да е малко неудобно, все пак предоставя ясен образ..\nСлед като пациентът е в удобно положение, можете да започнете да сканирате. Сам по себе си този тест не причинява болезнени усещания, но когато се провежда за 30-40 минути, трябва да лежите напълно неподвижно. Повечето пациенти могат да се приберат веднага след края му..\nРезултатите от теста ви ще бъдат готови след няколко дни и ще бъдете насрочени за следващия си лекар, преди да напуснете дома. Очевидно този период на изчакване няма да ви е лесен, добре е да имате близък приятел или роднина, който да ви подкрепя през това време..


Сигурността на гаража и автоматизацията му са по-лесни, отколкото си мислите - СЪНИ БЛИНД\nНАЧАЛО » Blog » Сигурността на гаража и автоматизацията му са по-лесни, отколкото си мислите\nПредставете си да живеете в дом, който е създаден да улесни живота ви. Когато става въпрос за интелигентни домове, хората често мислят за автоматизиране на вътрешността на дома си – дистанционно управление на отоплението, електрониката, щорите и др. Но знаете ли, че вашата гаражна врата също може да стане част от вашия интелигентен дом?\nВ тази статия ще ви покажем колко лесно е да автоматизирате гаражната си врата с някои модерни технологии за интелигентен дом, за да улесните ежедневния си живот.\nМога ли наистина да управлявам гаражната си врата със смартфона си?\nМожете! Но първо ще ви трябва правилното оборудване. С автоматиката на Somfy и устройството им Tahoma, което ви позволява да контролирате огромна гама от продукти – включително и гаражна врата – от вашия смартфон.\nСлед монтажа на охранителна ролетка или гаражна ролетна врата с ел. мотор ще трябва да изтеглите приложението Somfy и да свържете гаражната си врата към мрежата. Оттам имате бърз, директен контрол, което улеснява повече от всякога дистанционното им отваряне или затваряне, когато пожелаете.\nКои са Somfy?\nSomfy са експертите в технологията за интелигентен дом. Те правят иновации от над 50 години, за да помогнат за улесняване на домашния живот на хората, и разполагат с широка гама от интелигентни продукти за дома, целящи да модернизират дома ви.\nВ Съни Блинд си партнираме със Somfy, за да предоставим услуги за автоматизация на дома за нашите продукти. Много от нашите клиенти се възползват от автоматизация и чрез интеграцията ел. мотори на щори, тенти, ролетки, врати с лидера в областта Somfy.


Фермери обмениха опит и знания в Академия за фермери 2019 (СНИМКИ)\nАкадемия за фермери® 2019 бе организирана и проведена за четвърта поредна година от партньора на българското животновъдство - HL-TopMix.\nКомпанията отново предложи на участващите фермери един различен тип обучение, което даде възможност на животновъдите да обменят опит и знания помежду си.\nТака те не само учат, а споделяйки своя опит, стават учители за своите колеги.\nГабриела Стефанова, мениджър реклама в HL-TopMix, заяви по време на откриването на обучението:\n“Споделянето на опит и добри практики са ключът към успеха в животновъдството. Вярваме, че в България има отлични примери за успешно животновъдство. Ферма “Катриг-5 Никола Янков”, която е нашият домакин тази година на Академия за фермери, е именно пример за успешно развитие на фамилното фермерство. Убедени сме, че споделяйки своя полезен опит и практики за постигане на рентабилност в стопанството, ще помогнат на своите колеги да реализират по-добри резултати и в техните ферми.”\nХюлия Дурмуш, младши мениджър във фермата, запозна участниците в Академията с историята на компанията, организацията в стопанството и сподели по време на своята презентация ценни техники от практиката, с които те се справят с трудностите в ежедневната работа.\nСтарши мениджърът във ферма Катриг-5 Никола Тепов, постави важни акценти при дискусията относно решенията за борба с микотоксините, важните стъпки при подготовка на силажа, тънкостите при откриване на разгонеността при кравите и отглеждането на новородените телета.\nСлед дискусията, по време на обиколката във фермата, гостите се убедиха, че девизът на ферма Катриг-5 "Инвестициите, направени днес ще ви спестят проблеми и загуби в бъдеще", наистина работи.\nОт основаването си през 1991 г. като ферма за производство на зеленчуци с 300 дка. обработваема земя, фирма “Катриг-5 Никола Янков” е изминала дълъг път. Следвайки мотото: “Повече инвестиции = Повече приходи”, днес във фермата се отглеждат 350 млечни крави, от които 290 дойни, със средна млечност 30 литра. Стопанството обработва 10 000 дка земя и разполага с модерен и доходоносен автопарк и земеделска техника. Във фермата следят и се стремят да внедряват най-съвременни техники за отглеждане на животните. Гледайки напред в бъдещето, фермерите от Катриг-5 планират още инвестиции и са убедени, че ще им се възвърнат няколкократно.\nВъв втората част на Академията, д-р Веселин Стефанов, продуктов мениджър в HL-TopMix, обърна внимание на факторите, които влияят на репродукцията във фермата, каква е ролята на всеки от тях и какви показатели е нужно да се следят за постигане на добри резултати.\nОчаквайте скоро пълните видео лекции и презентации от Академия за фермери 2019, от които да почерпите полезни практики от фермери за фермери.\n65.813 ms. | 2.00 MB