Assemblea de Moviments Socials de Mallorca: d’octubre 2008\nPublicat per Assemblea de Moviments Socials de Mallorca a 14:56 Cap comentari:\nReunió de dia 16 de setembre de 2008\n(Resum de la reunió de dia 16 de setembre de 2008)\n1) Amics de la Terra (Sandy Hemingway),\n2) ATTAC (Maria Francisca Simonet i Ana Acosta),\n3) Drets Humans de Mallorca (Cil Buele, Aina Calafat i Francesca Sampol),\n5) Metges del Món (Paqui Ramírez),\n6) Plataforma Ciutadana Gent de Marratxí (Xisco Mengod i Catalina Bestard),\n7) Sindicat C G T (Helena Herrera i Carlos Martini),\n8) Sindicat STEI-i (Francesc Ramis),\n9) Sindicat USO (Mamadou Niame).i\n10) Carlos Martín (a títol individual) i tractaren els següents temes:\nRevisió del curs passat i plantejament del curs 2008-2009.\na.. Es valorà positivament el treball fet el curs passat, sobretot tenint en compte que aquesta assemblea es constituí el passat mes de maig, com un fruit de les activitats del Fòrum Social de Mallorca, realitzades a final de gener de 2008.\na.. La Comissió en defensa dels serveis públics va tenir dia 3 de juliol una entrevista amb Pere Trias, director general de Comerç, qui respongué a qüestions presentades: Iniciatives del Govern de les Illes Balears referents a la Directiva Bolkestein: prescripcions obligatòries i optatives: La seva posada en pràctica i prioritats per a la ciutadania de les Illes. Pintà un panorama molt negre perquè aquesta directiva, d’obligat compliment l’any 2009, només pot trobar un fre en la normativa urbanitzadora implantada legalment a cada municipi o territori de la Comunitat Europea. Ens assegurà contactes amb altres gabinets del Govern.\na.. La Comissió per a una vida digna no ha establert encara un pla d’acció amb la plataforma dels antitransgènics on hi és present Amics de la Terra. Es concreta una reunió conjunta per a dia 2 d’octubre, a la seu del GOB. Cal posar l’hora i avisar totes les entitats i persones interessades.\na.. La Comissió de drets humans ha contactat col·lectius, principalment d’immigrants, que es reuniren dia 3 de setembre per rebutjar la Directiva de la Vergonya. També ha estat en contacte amb el II Fòrum de Migració, realitzat la setmana passada a Madrid. Es prepara un tríptic divulgatiu.\na.. Establir unes pautes i redactar la Carta de Principis d’aquesta AMS, amb referència al FSM.\nb.. Realitzar unes jornades en defensa dels serveis públics (educació, sanitat, transport i serveis socials).\nc.. Divulgar a nivell popular les problemàtiques que tractam en aquesta AMS a través de conferències, xerrades i mitjans d’informació.\nd.. Continuarà la tasca de fomentar la participació ciutadana (p.e. grups de Tolosa, Govern i Consell).\ne.. La secció Assemblea de Moviments Socials de la web www.forumsocialdemallorca.org recull les nostres informacions. Cal estendre-la i connectar-la amb altres moviments locals i internacionals.\nf.. Cal exigir, amb motiu del 60è Aniversari de la Declaració Universal dels Drets Humans (10 de desembre), unes línies polítiques de vertader servei al poble, a nivell local, estatal i internacional.\nPla de reunions.\nS’estableix per a aquest curs els següents dies de reunions mensuals\na.. Assemblea General: Cada segon dimarts de mes, en aquest local, a les 20h. (Excepcionalment la propera trobada passa al tercer dimarts)\na.. Comissió en defensa dels serveis públics: dia 7 d’octubre, en aquest local, a les 19.30h.\nb.. Comissió per a una vida digna: dia 2 d’octubre, a la seu del GOB.\nc.. Comissió de drets humans: dilluns següent a la Reunió General. Propera trobada en aquest local dia 22 de setembre, a les 19.30.\nb.. Xerrada de Susan George (coneguda militant del Fòrum Social Mundial), dia 14 d’octubre, a les 19.30h. a "La Misericòrdia", promoguda per l’Agència de Cooperació (Conselleria d’Afers Socials).\nDivulgau aquest comunicat a totes les entitats interessades en participar en l’Assemblea de Moviments Socials. Propera reunió: dimarts, dia 21 d’octubre, a les 20h, al Casal Solidari, c/ Ramon Berenguer III, 20. Ciutat.\nPER CONNECTAR AMB NOSALTRES: www.forumsocialdemallorca.org i entra a "CONTACTAR"\nPublicat per Assemblea de Moviments Socials de Mallorca a 14:55 Cap comentari:\nPublicat per Assemblea de Moviments Socials de Mallorca a 14:53 Cap comentari:\nReunió de dia 3 de juny de 2008\nAl Casal Solidari es reuneixen representants de les entitats: Amics de la Terra (Sandy Hemingway), ATTAC (Maria Francisca Simonet i Pilar Barceló), Sindicat C G T (Helena Herrera), Drets Humans de Mallorca (Cil Buele i Aina Calafat), Entrepobles (Miquel Tugores), Fòrum Ciutadà (Catalina Bestard), Plataforma ciutadana Gent de Marratxí (Xisco Mengod), Sindicat STEI (Francesc Ramis).\nEls temes tractats i els acords presos són els següents:\n1.. La representant d’Amics de la Terra demana informació sobre l’Assemblea de Moviments Socials ja que té algunes dades confuses. Es parla de les diverses possibilitats existents en els Fòrums Socials, constatant que a molts d’ells s’ha constituït de forma paral·lela l’Assemblea de Moviments Socials.\n2.. La Comissió en defensa dels serveis públics exposa aquests temes:\n· S’està pendent de fixar un dia per tenir una entrevista amb el director general de Comerç perquè informi de les perspectives que té el Govern i sobre el que pensa fer referent a la "Directiva Bolkestein" a nivell d’Illes Balears.\n· Es projecta un cicle de conferències o debats sobre la situació de privatització de serveis o de la seva gestió en diferents àmbits (educació, sanitat, transport, serveis socials), per tal d’anar formant una opinió pública, informada i crítica.\n· Pilar Barceló, d’ATTAC, proposa la creació d’un Observatori sobre "drets humans", que reculli la documentació que vagi sortint. Ella s’ofereix per fer aquesta tasca.\n3.. La Comissió de drets humans informa que encara no s’ha reunit i que ho farà en data propera.\n4.. La Comissió per a una vida digna (consum responsable, transgènics, medi ambient) tampoc ha pres decisions. Sandy d’Amics de la Terra expressa el seu parer de fer un treball unitari. La seva associació, des de fa anys, treballa per un consum responsable. En principi s’accepta la proposta que es concretarà a la reunió convocada per a dia 25 de juny, a la qual es demana la participació de la gent d’aquesta comissió.\n5.. La plataforma ciutadana Gent de Marratxí s’ha integrat a L’assemblea de Moviments Socials i informa de la tasca que duu endavant per a la sostenibilitat i la participació ciutadana, amb especial incidència des de l’Agenda Local 21.\nEs demana la màxima divulgació d’aquest comunicat, per tal que totes les entitats interessades a participar en l’Assemblea de Moviments Socials puguin fer-n’hi arribar l’adhesió.\nEs convoca la propera reunió per a dimarts, dia primer de juliol, a les 20h, al Casal Solidari, carrer de Ramon Berenguer III, 20, baixos, Ciutat. Totes les entitats interessades hi estan convidades.\nCatalina Bestard (En nom dels assistents a la reunió)\nPublicat per Assemblea de Moviments Socials de Mallorca a 14:52 Cap comentari:\nPublicat per Assemblea de Moviments Socials de Mallorca a 14:39 Cap comentari:


El Reina Sofia estrena la reordenació de les col·leccions d’avantguardes artístiques\nCatalunya té una presència persistent en el recorregut, que ofereix més de 400 obres\nEl Museo Reina Sofía presenta sus nuevas salas dedicadas al nacimiento de las vanguardias / Alberto Ortega (Europa Press)\n14 de de setembre del 2021. 19:16\nEl Reina Sofia continua obrint nous espais que corresponen a la seva gradual reordenació des d’un punt de vista tant conceptual com històric per incloure l’art contemporani des de perspectives inèdites que ens fan reflexionar entorn dels processos socials i ideològics que han anat sustentant els diferents moviments creatius. Ara és el torn de les avantguardes, en aquest quart episodi en el qual cobren una especial rellevància les ciutats, les exposicions i les revistes.\n¿Com es van generar les avantguardes a Espanya? ¿Quines sinergies es van establir entre els diferents artistes i el seu posicionament intel·lectual a l’hora de configurar el seu estil? És el que proposa aquest nou recorregut a través de diferents sales, en el qual es posen de manifest el xoc entre la burgesia i el poble, entre la necessitat de reivindicació política a través de la cultura i les formes de comunicar tots aquests nous plantejaments estètics des del punt de vista gràfic i divulgatiu.\nNo es pot entendre la modernitat al nostre país sense pensadors com Carl Einstein, sense les teories de George Bataille, sense l’aportació de galeristes com Joan Dalmau. Tampoc sense establir llaços amb el cine, amb Luis Buñuel i ‘La edad de oro’, sense la lluita obrera i sindical, sense la reivindicació de les arrels folklòriques. Tots aquests elements aparentment dispars són claus per entendre les obres de Salvador Dalí, de Joan Miró, de Juan Gris.\nL’art ja no era exclusiu de les elits, ara s’intentava acostar al públic per debatre idees i noves formes de pensament artístic i reivindicatiu. I es va fer a través de cartells, d’aparadors, de fanzíns i d’altres elements de consum visual.\n‘Els territoris de l’avantguarda’ comença a finals del segle XIX i principis del XX, un període de convulsa transformació cap a una nova sensibilitat. L’arquitectura torna a adquirir un paper crucial al museu, per exemple, a través de nombrosos materials que documenten la visió d’Ildefons Cerdà, artífex de la reforma urbanística de la Barcelona del segle XIX i que va crear l’actual barri de l’Eixample, o del paper d’iniciatives populars com La Flor de Maig, cooperativa que va lluitar per la vivenda i l’entorn digne al barri del Poblenou.\nRefugi de la Primera Guerra Mundial\nCatalunya és present en tot l’itinerari d’una forma persistent. En la Primera Guerra Mundial va servir com a refugi del conflicte internacional, raó per la qual molts artistes es van assentar a Barcelona, com Robert i Sonia Delaunay, formant una comuna excèntrica que va contribuir a revitalitzar el teixit cultural de la ciutat, a la qual es van sumar figures com la d’Arthur Cravan, present a través del mític cartell del combat de boxa que va disputar contra el campió del món Jack Johnson.\nLa sala dedicada a Josep Dalmau, responsable d’introduir tots aquests moviments al nostre territori, recull la seva famosa exposició entorn de Francis Picavia, així com treballs de Rafael Barradas, María Blanchard, Juan Gris, Joan Miró o Salvador Dalí, les obres dels quals es disseminen depenent de les seves influències, com passa amb ‘L’home invisible’, que trobem a la sala Einstein a causa de la referència del pensador cubista en una entrevista que va aparèixer al diari català ‘Le Meridian’, o ‘Els esforços estèrils’ i ‘Àngelus arquitectònic de Millet’, a la sala dedicada a la inspiració surrealista de George Bataille, enfrontat al vessant defensat per André Breton, al qual s’adscriuria el pintor amb obres com ‘El rostre del gran masturbador’. Tots aquests vasos comunicants es troben en constant pugna i, atesa la naturalesa immersiva de l’exposició dins de cada corrent, podem entendre i identificar les seves característica i ideari.\nTambé hi ha espai per a la fotografia de Brassai, Dona Maar i Man Ray, així com manifestos antiburgesos que ens traslladen a l’Exposició Internacional Surrealista de Tenerife, impulsada per Óscar Domínguez i avalada per Breton i en la qual van participar Juan Ismael i Maruja Mallo amb el seu ‘Antre de fòssils’.\nEl recorregut, compost per més de 400 obres, culmina amb un homenatge a la nit espanyola i l’art popular en el qual convergeixen les Missions Pedagògiques, La Barraca, la Residencia de Estudiantes i la influència del flamenc a través del motiu de les guitarres i els ventalls.\nSalvador Dalí Museu Reina Sofia


La vacuna catalana | Article de Xavier Sardà\nPolítica i Covid\nM’imagino la notícia: «Catalunya aconsegueix la seva pròpia vacuna gràcies a no malgastar esforços formant govern»\n15 de de maig del 2021. 10:26\nNo entenc com els independentistes no han aconseguit una vacuna pròpia. Si aspiren a tenir un país amb tot el que això implica, estan perdent una oportunitat d’or. Si Catalunya sorprengués Espanya i el món amb una vacuna punt cat, seria una de les campanyes de promoció més brutals per a la Catalunya independent.\nM’imagino la notícia: «Catalunya aconsegueix la seva pròpia vacuna gràcies a no malgastar esforços formant govern».\nÉs clar que, si els científics s’entenguessin tan malament com els polítics indepes, la idea de la vacuna catalana seria realment utòpica. Els del laboratori de Junts per l’Antivirus no suportarien els de l’adenovirus del refredat de ximpanzé republicà, i els de l’ARN cupaire es negarien a col·laborar amb els científics sociates.\nSi això els sembla increïble, preguntin-l’hi a Oriol Mitjà que, si fos per la consellera de Salut, seria als calabossos dels Mossos per la Independència.\nLes mascaretes estan molt bé, més enllà de la qüestió sanitària. Resulta bastant sedant que els polítics que triguen mesos a formar governs no ens ensenyin tota la cara. Ens estalvien així les enormes i procaces galtes nues.\nAl contrari, els delinqüents ho tenen molt millor amb la mascareta. Els retrats robots són molt semblants i tots semblen familiars d’El Zorro. Pel que sembla les rodes de reconeixement a les comissaries són inútils. Vaja, que ara als Pujol no els passaria res.\nIglesias per fi es talla la grenya. És evident que no se la podia tallar mentre estava en actiu per una qüestió d’imatge. De mala imatge, vaja. Pensar que l’home volia canviar el país i paradoxalment, no podia canviar-se el pentinat. Imagino els assessors dient-li: «De tallar-te la cua res, si de cas fes-te un monyo».\nEls experts diuen que la cua era un símbol polític diferenciador i que el mal vestir era un afront contra el sistema. Doncs s’ha acabat. Iglesias s’ha atrevit a canviar el seu ‘look’ als 42 anys. El sistema respira alleujat.\nVacunes Investidura Govern Coronavirus


Grup de Danses: INDUMENTARIA\nAmb estes ressenyes no es pretén donar unes classes magistral sobre indumentària, tant sols volem donar uns conceptes bàsics, ja que el tema és molt complexe i estens, per a tractar-lo a fons.\nSi us interesse ampliar la informació o podeu fer consultant els següents llibres, els quals els podeu trobar a la biblioteca, un és el de “Indumentaria Valenciana siglos XVIII-XIX” de Mª Victoria Liceras Ferreres i l'altre el “Diccionari de la Indumentària: el vestit popular valencià als segles XVIII i XIX. Cançoner” d’Aureli Puig. També és molt interessant el catàleg de “Peces de coll en la vestimenta de la dona” que es va publicar dins de les Jornades Culturals de l'any 1998 i que va elaborar el Grup de Danses de les Coves junt amb el Grup de Danses “El Peiró”, en el que es cataloga peça a peça els diferents tipus de mocadors de coll, tots ells procedents de covarxins que els van deixar per fer l'exposició.\nLa primera peça que ens col·loquem és la Camisa o camisó, ja que com era llarga s'utilitzava com a tal, camisa per el dia i camisó per a la nit. Hi han camises de coll quadrat, redó, amb escot molt ampli,... i de mànigues semi llargues, curtes o sense màniga, depenent del seu ús.\nLa Calça o mitja calça, de fil, seda, llana o cotó, poden ser llises, calades o bordades. El color més habitual per anar de mudar és el blanc, però per a l'hivern o la feina són de colors més soferts.\nLa Sinagua, falda interior coneguda també per brial, enagua, sinagües o faldetes de davall, va col·locada damunt la camisa, les teles emprades per a la seua confecció sol ser el llanç, el fil o cotó. La seva longitud era variable depenent de la llargària de la falda i el seu perímetre generalment era de 3 a 4 metres, el vol es recollia a la cintura amb una veta o una trinxa estreta amb plecs molts treballats. Hi ha un tipus de sinagua que es nuga amb una sola obertura i té el vol repartit uniformement . Hi ha un altre tipus que tenen dos obertures, estes tenen el vol concentrat al darrere, de doble tamany que la part davantera, nugant-se la part posterior amb dues vetes al davant, i la davantera també amb dues vetes que es portaven al darrere i creuant-se es tornaven a nugar al davant, en estes obertures es solien brodar les inicials de la propietària.\nA la part inferior acostumaven a portar sacsons que li donaven pes a la peça, solien anar guarnides amb teles més fines, o acabats amb puntes, ones, puntes de boixets, ganxo i també cordons entre-cosits.\nEl Vió, també conegut per refajo, refaix, saia,... es va utilitzar tant com a faldeta semi interior (damunt de l'enagua) o com exterior (fent de faldeta) utilitzat per als dies feiners. Les teles emprades solen ser gruixudes com el panyo, la llana, i de colors molt variats tant llisos com a ratlles. En la part inferior a la vora i per dins, portaven al voltant la peça, un reforç, anomenat "cèrcol" d'una amplària variable fin 30cm. i al cantell del vió per protegir-lo del frec, i posaven un "cordó" fet manualment o amb ganxet, també el posaven a les obertures laterals. La seua llargària com amplària, eren les mateixes que les sinagües, allargant-se més o menys, segons les modes.\nLa Falda, peça exterior del vestit de la dona. Podem distingir les "faldes de mudar", "faldetes" (faldes de feina) o "faldes d'hivern", la seua amplària era de entre 3'50 i 4 metres. Poden o no anar folrades. Podien tenir dos obertures laterals o una (igual que les sinagües). Les faldes ambdós obertures s'acordaven per mig de vetes, la part davantera amb un terç del total de la peça i la resta al darrere; la part de darrere més frunzida es cordava al davant i la part davantera al darrere, la qual cosa permetia que servira per al temps de l'embaràs.\nLa llargària ha anat modificant-se en el temps, en el s. XVIII arribaven a uns 10 cm per damunt del turmell, i al finals del segle XIX i principis del XX anaren allargant-se fins a terra.\n"Les faldes de mudar", utilitzades per als dies de festa. Les teles per a la seua confecció son de gran qualitat, la seda i totes les seues barreges, raso, brocades,... Les més sumptuoses amb grans dibuixos florals eren utilitzades per les classes més benestants i generalment les utilitzades entre la gent de classe mitjana, més popular, eren les lises amb colors blau, verd, morat , groc, oli i tornassolats en colors obscurs. A la part de baix solen anar ornamentades amb encaixos, cintes de seda, aplicacions de lluentons,... o far-galans amb teles fines.\n"Les faldes d'hivern" utilitzades en les èpoques de fred i en les comarques de l'interior més fredes. El material per a la seua confecció sol ser la llana i totes les seues variants com el feltre, el drap,.. En la seua ornamentació i poden trobar de pintades al foc, brodades, xicotets plecs,...i amb una gran varietat de colors, dominant el roig.\n"Les faldetes o faldes de feina", per a la seua destinació estaven confeccionades amb teixits resistents i colors sofrits. Els teixits utilitzats era el cotó, el llanç, la franel·la, la llana de baixa qualitat, el madràs,... En la part inferior, a la vora i per dins portaven un reforç d'altra tela "cèrcol", amb diferent teixit o restes d'altres teles, que li donaven tovor. El cantell de la vora es reforçava amb un viu de diferent color, o amb un cordó trenat bicolor. L'ornamentació en la seua confecció era escassa, algun sacsó, algun volant xicotet, repunts,... hi poden trobar de llises, amb ratlles, quadres o amb piquetes xicotetes. Encara que es tractava d'ús diari, eren estimades per les dones, que per a protegir-les en els moments de faena es posaven al damunt grans davantals o se les arromangaven.\nEl Justillo , cosset, cos o cotilla, és la peça que cobreix al cos. La seua missió és la de cenyir-lo. Les teles utilitzades depenen si eren per a diari o per a mudar. Els colors per als de mudar eren vius i cridaners formant cistelles, rams, flors, ocellets,...i amb gran varietat de tonalitats, els utilitzats en les tasques del dia a dia eren més oscurs i sofrits. No té màniga.\nEl Gipó o corpiño, poden ser de màniga llarga o curta, solen ser de color llis, les teles emprades són el raso i la seda. Per als de màniga llarga, utilitzats per a les èpoques de fred, les teles emprades són el vellut o la llana. L'encanyat es troba a la part davantera, pot anar tallat baix el pit o bé recte fins l'escot.\nEl Davantal, en un principi es va usar com a element protector, per resguardar la falda, però també es va utilitzar com a element ornamental. Els davantals de feina són generalment de roba forta i de colors més obscurs, solien ser de grans dimensions i amb butxaques, en canvi els davantals de dies de festa són de teles fines, de seda, mussolina, batista, tul, organdí,... adornats amb brodats i randes. La seua mida és molt variada hi havia de grans, menuts, amples, estrets, curts o llargs, de formes rectangulars, ovals, o quadrats. El davantal és conegut ja en el segle XVI com a element protector del vestit infantil, i és en els segles XVIII i XIX quan es popularitza.\nMocador de coll, també anomenat mocador de pit o mantonet, és una peça quadrada de tela de més o menys un metre d'amplària que es col·loca per cobrir el coll i l'esquena de forma triangular, també hi han que originàriament tenen la forma triangular. El mocador de coll de mudar, coneguda popularment per, “manteleta” terme del tot inapropiat per a la designació dels mocadors de coll, sol ser de teixits fins i transparents, de cotó o fil, de batista, tul, organdí,... generalment estan bordats en punt de cadeneta amb fils blancs, encara que també hi han de bordats amb colors o de fils d'or i plata amb aplicacions de lluentons. El mantonet de mides similars al mocador de coll, eren de seda amb serrell o flocall, podien ser llisos o adomassats, i sols els tenia les classes adinerades. El mantonet d'hivern era de llana i amb flocall, podia ser de tela estampada o brodats amb fils de colors.\nA finals del segle XIX, les dones amb el canvi de moda, substitueixen tots aquestos mocadors de coll per la Toqueta, toquilla o pellerina, de llana o cotó, altres toquetes de més luxe eren de seda o vellut ornamentades amb passamaneria, atzabeges o randes.\nTambé a finals del segle XIX es van introduir els mantons de Manila, originaris de la Xina, d'on eren exportats a les Illes Filipines, a la seua capital Manila, de la qual prengueren el seu nom. La base d'aquestos mantons segueix sent la seda, l'ornamentació en els bordats és molt variada des d’animals fantàstics, ponts, flors, ocells,.. hi han alguns amb una gran riquesa de colors i d'altres que estan bordats amb el mateix color que la tela.\nLa Sabata. En un principi l'espardenya fou el calçat utilitzat entre la gent planera, i la sabata va ser el calçat de les persones principals.\nCal remarcar que nosaltres generalment quan ballem ho fem de mudar i que portem teles de seda, la qual cosa vol dir que no està bé ballar amb espardenya, ja que era utilitzada per la gent menys adinerada i esta encara que anara de festa no portava sedes ni teles luxoses. Com que nosaltres quan ballem si que les portem hauríem d'anar amb sabata, encara que també és acceptable portar sabateta negra de roba (espardenyeta de tela negra) que és el més semblant a una sabata\nLes fotos que a continuació exposem són les corresponents al Taller d'Indumentària Femenina que va organitzar el grup l'any 2009. Al llarg de la setmana es va ensenyar com es pentine el monyo i com es col·loquen els mocadors de coll, per concloure este Taller, Xavier Allepuz Marzà llicenciat en història i un gran expert en Indumentària tradicional, va fer una conferència complementada amb la projecció d'imatgens de peces antigues. En acabar la conferència, components dels grup ens vam vestir amb roba tradicional recalcant les diferències que hi ha en les respectives èpoques.\nINDUMENTARIA FEMENINA DEL SEGLE XVIII\nNosaltres a dia d'avui utilitzem una roba per el dia a dia, i un altra per als dies festius. Els nostres avantpassats feien el mateix, aleshores cal diferenciar la roba de mudar, de la de feina i la utilitzada per a l'hivern.\nPer a mudar les teles sempre tindran més qualitat, la seda és molt utilitzada, els colors seran més vius i la seua confecció serà més laboriosa. Per anar de feina es buscava colors més sofrits i les teles més gruixudes ja que les tasques del camp així ho requeria, i per a protegir-se del fred de l'hivern les teles emprades soler ser el drap, vellut o la llana.\nRoba d'interior, camisa, enagües i calces\nS'han trobat camises de màniga curta ( com la que veiem a la foto), sense màniga ( com la que porte la foto corresponent a la roba d'hivern) i màniga semi-llarga (com la foto corresponent a la roba de mudar).\nLes calces hi han de blanques i de colors, de fil o de llaneta,... depenent de la seua utilitat, les blanques per anar de mudar, les de colors per anar de feina i de llaneta amb colors per a l'hivern.\nRoba de mudar\nPer a lluir en els dies festius la dona es posava el millor de la caixeta, les millors peces que tenia, per a les teles de les faldes, justillos i cossos s'utilitzava majoritàriament la sederia o teles fines de qualitat.\nEl justillo és sense màniga, era una peça fonamental, ja que ressaltava el cos de la dona, les teles emprades en la seua confecció eren precioses algunes d’elles formaven motius florals, els cossos o corpinyos duen màniga i solen ser llisos.\nEl mocador de coll, era blanc o de color cru, bordat en cadeneta en fil de color blanc, les teles eren fines com la batista, fil, organdí,... més recentment es va introduir el tul. I es va introduir bordar amb colors.\nEl davantal sol ser de color blanc o cru, també de negre, hi ha de totes les mides i de totes les teles, depenent del seu ús.\nRespecte al calçat l’utilitzat per anar de mudar era la sabata.\nI com no, en un dia tant especial com era el dia de festa no podien faltar els adreços, les joies i els complements com el llaç o les floretes del cap.\nEra imprescindible portar els cabells replegats amb el topo, inclòs es feien el topo quan anaven de feina i portaven un mocador al cap cobrint-lo.\nA les següents fotos podem apreciar: la camisa de mitja màniga, el justillo, la falda, el davantal , el mocador de coll, les sabates...\nAcí es poden apreciar els adreços i les joies que se solien lluir en dies de festa\nRoba de mig mudar\nNo tota la gent tenia diners per poder lluir sederies,... aleshores els camperols o la gent no tant adinerada vestia amb la roba de mig de mudar, que era com la que hem exposat abans però amb teles sofrides que no tenien res a vore amb la sederia utilitzada per la gent amb més poder adquisitiu.\nEra més rudimentària, les teles eren més gruixudes i de colors més foscs, encara que en la foto no porta justillo, este era una pesa fonamental. També al cap es solia portar un mocador que cobria els cabells, les calces eren de colors foscs i s'utilitzava l'espardenya:\nPer poder protigir-se millor del fred, les teles utilitzades per anar d’hivern, eren teles d’abric com el panyo, la llana, el vellut,...\nLes faltes solien ser de llana o roba gruixuda, per als mantonents també s’utilitzava la llana i podien estar bordats amb llanes de colors o era la mateixa tela la que formava quadres o dibuixos. Per al cos s'utilitza el gipó en lloc del justillo, ja que este és de màniga llarga generalment era de tela de llana o vellut.\nA les següents fotos podem apreciar les següents peces :\nla camisa, el gipó, la falda bordada amb llana, davantal i mantonet, en esta foto el mantó cobreix un altre mantonet de llana que es posa damunt del gipó col·locat igual que el mocador de coll.\nINDUMENTARIA FEMENINA DEL SEGLE XIX\nEn el segle XIX les faldes es van allargar fins els peus i es va introduir el mantó de manila com a complement indispensable per anar de mudar, este es va col·locar pel d'amunt formant dos puntes (una al davant i l'altra a l'esquena), damunt del cos es col·loca la camisa i el gipó i es deixa d'utilitzar el davantal.\nFINALS DEL XIX, PRIMERS DEL XX\nEl color predominant d'esta època és el negre. La falda continua sent fins els peus, i s'apolissonen al darrere, deixant quasi llisa la part davantera. Per a cobrir l'equena s'utilitza la toqueta negra, hi han de vellut i de llana per a l'hivern i de tul, calades i teles fines per a l'estiu.\nCom podeu apreciar a la foto antiga del 1906, les toquetes negres antigues que molta gent tenim a les caixes o baguls de casa, pertanyent a esta època, NO PODEM POSAR-NOS-LES EN LA INDUMENTARIA DEL SEGLE XVIII ja que com podeu apreciar no és adient, encara que les considerem antigues, no ho són suficient ni corresponen a la indumentària de la època que el grup vesteix.\nTRAJECTORIA DE LA INDUMENTARIA\nEN EL GRUP DE DANSES\nVicentica Traver Cucala en una entrevista que li va fer Cinta Moliner, (la teniu en una pàgina del blog) ens explica com es va formar el grup l'any 1946, ens diu que “ Ací al poble encara quedava gent que havien ballat de jóves de dansants i gitanetes i sabien el ball, com ara el tio Hermengildo i el tio Leoriano, ells ens van ensenyar”.\nRespecte a la indumentària ens diu, que el que portaven era roba antiga que ells tenien o els deixava la gent.\nCom hem dit anteriorment en la indumentària de mudar de finals del segle XIX, les faldes eren fins els peus i el cos el cobria el mantó de manila col·locat al damunt formant dues puntes, una al davant i l'altra al darrera, també estaven els mantonets de llana o teles més gruixudes per protegir-se del fred a l'hivern. És de suposar que després de la guerra la roba més antiga que la gent tenia al seu abast era esta, per la qual cosa al voltant dels anys que es va formar el grup, la tendència va ser a acurtar les faldes i creuar-se el mantó pel d'avant, tant el de manila com el d'hivern, nugar-se'l per darrere a l'esquena, com podem comprovar si veiem les fotos que tenim al blog corresponent a estos anys.\nAmb esta indumentària el Grup ha ballat molts anys. Les faldes han anat acurtant-se o allargant-se segons la tendència de l'època, i han sigut molts els balladors i balladores que han format part del Grup.\nCap a l'any 1987, més o menys, el Grup en un ànim de recuperar i rescatar la indumentària més antiga que encara es trobava pels baguls i caixes d'alguns covarxins i tenint en compte que les danses són ancestrals i el ball pla, són molt més anterior a la roba que fins aquell temps representàvem, es va decidir fer un canvi en la indumentària i vestir com es feia en el segle XVIII.\nNo va ser fàcil, ja que s’havia de canviar també la mentalitat de la gent, hi havia gent que no ho acceptava. Però era un canvi que calia fer-se per rescatar de l'oblit totes eixes peces tant antigues que alguns covarxins encara conservaven en les seues cases. Es va fer una recerca de estes peces i es va intentar reproduir, tant la seua confecció, com en les teles emprades, bordats, dibuixos dels bordats, colors, col·locació,... fent-les el més semblants possibles.\nCal dir que el Grup a dia d'avui continua amb la mateixa dinàmica, i tots els que formen part del Grup, tant grans com menuts hem de responsabilitzar-nos i treballar per mantindre i recuperar les nostres tradicions, polint tant els aspectes dels balls com els de la indumentària.\nINDUMENTARIA DE L'HOME\nTronc i braços\nCintura i cames\nSaragüells: Peça de lli o cotó de dos camals molt amples cenyits a la cintura per una cinta, que cobreix des de la cintura fins la part superior dels genolls, que va unit un quadrat de tela a l'altura de l'entrecuixa per a donar-li folgança. Generalment es portava el saragüell blanc, però en hivern es podia posar al damunt un altre més curt, negre i de llana.\nCalçó: Peça de dos camals units en la part superior en una sola peça que es va estretint progressivament cap als genolls i subjecte amb una tira a manera de cinturó amb la suficient amplitud per a permetre els moviments del cos. La part inferior dels camals té obertures que es tanquen amb botons o vetes i cobrixen els genolls. Es portava com a peça aïllada o a joc amb la jaqueta. Depenent del seu ús podia ser de llana, cotó o seda.\nCalces: Peces de llana o cotó teixides a mà, podien cobrir el peu i la cama (calces o mitjes) o només la cama (Calces redones i taloneres).\nPantaló llarg: Amb la mateixa estructura que el calçó curt però més llarg i recte fins als turmells, va començar a usar-se en el segle XIX, acompanyada amb jupetins i jupeses però sobretot amb bruses.\nFaixa: Tira de tela, cotó, llana o seda d'entre 30 i 50 cm. d'ampla i uns dos metres de llarg, servia per a subjectar els saragüells o pantalons, amb flocs en els laterals, de diversos colors i dibuixos, ratlles, rombes, espiguetes, es teixien en telers i subjectaven i protegien la zona lumbar.\nFaldilla: Ampla i amb vol, generalment negra o d'un color viu.\nEnagos: Combinació generalment blanca per a donar cos a la faldilla.\nMocador: Peça quadrada que es doblegava en triangle i es col·locava de forma que una punta penjara i les altres dos rodejaren el cap, fins a arribar a nugar-se entre si, formant una espècie de turbant, teixits de seda i cotó amb molts colors i dibuixos. Els mètodes de col·locar-se el mocador són molt variats depenent de regions o del gust de cada persona.\nCòfia: Bossa de tela en la qual s'arreplegava el cabell, ja que l'home de l'època el solia portar llarg, s'usava per comoditat per a treballar encara que també s'usaven per a festes les de teixits més fins. Podien rematar-se amb borles.\nBarret: Peça amb moltes variants; la gorra que solia ser de drap, amb caigudes cap als costats cobrint les orelles. El barret es solia posar sobre el mocador o la còfia, podien ser de feltre o de vellut negre, amb les ales voltes, amb la part superior de forma cònica, alguns portaven grans pompons. Encara que en realitat hi havia barrets d'innumerables mides, tipus i formes.\nEspardenya Sola d'espart, la puntera i taló del mateix material o un altre, servixen per a ajustar el taló i els dits dels peus, recolzats en la sola per mitjà de cintes, (vetes), encreuades sobre l'empenya. Este calçat s'usava des de temps molt antics en l'època de l'ocupació musulmana.\nSabata En la seua major part eren de color negre, amb sola de cuiro i la resta de pell o d'algun teixit, amb llengüeta alta sobre la qual es posava un llaç o sivella\nCapa És una peça d'abrigar, llarga fins als turmells, solta amb grans vols i sense mànegues, portaven una xicoteta capa superposada que arribava fins als colzes anomenada esclavina. Podia ser de drap o vellut, eren negres encara que de vegades podien ser de colors, s'usava en esdeveniments importants.\nAlforja Amb grans butxaques, es portava recolzada en el muscle, era una peça de llana principalment de forma rectangular, amb grans butxaques en els dos extrems, per poder portar diferents objectes, podien anar rematades amb flocs o borles.\nJoies No eren peces de gran valor, tenien més aviat funció ornamental, predominaven les de motius religiosos destacant les medalles, creus i rosaris.\nEste vocabulari de la indumentària de l'home està tret de la wiquipedia\nDOCUMENT QUE PARLA DE LA INDUMENTÀRIA\nUN ALTRE DOCUMENT QUE ENS PARLA DE LA INDUMENTÀRIA


Els bells camins que no menen enlloc Prudenci Bertrana: a Proses bàrbares, 1911 2.\nNo tot són rutes amples i planes les que enxarxen la terra; no tot són vies utilitàries marcades en el mapa enginyades amb teodolit, profanadores de belles solituds obertes amb detestables eines que esberlen muntanyes, foraden roques i enlletgeixen riberes i per on passa de pressa l'angoixa, la vanitat, les tristeses més horribles i les més vils alegries. No tot són tampoc humils carreteres que onegen i divaguen per molt enllà, aspres i desnivellades. 3.\nNi tot són corriols afressats per la petja de l'home que mata l'herbei, brunyeix les penyes, afetgega l'argila i mol la gresa. Entre uns i altres, com subtils fils de teranyina, invisibles, desconeguts, pels quals no transita ningú que porti pressa, ni que sàpiga gaire del cert el lloc on va i el que cerca, hi són els meus, els que jo segueixo, els que a mi m'agraden. 4.\nCamins d'atreviment, de gosadia; solcs imperceptibles en les ufanors dels matissers, rengles de petges en els mulladius; rastres que amb treballs esfloren les molses en els baguenys, que foraden les bardisses en els rierals o que esllavissen la pedruscalla en els avencs. 5.\nNo són marrades ni dreceres, ni van enlloc, car s'interrompen i recomencen capriciosament, es fonen i es retroben a la impensada com esteles de vagància o d'exploracions atzaroses. 6.\nSegons com fineixen al caire d'un penya-segat, o al llindar d'una boscúria impenetrable, o al fons d'un clotaral obstruït de malesa, o al peu d'un roqueter encinglat que s'esllavissa. Sembla que cerquin el més ingrat a la petja humana, el perill, l'impossible. I ningú no sap si el traspassen. Perquè el rastre es perdi, no vol dir que s'hagi aturat el caminant. ¿Qui pot aturar els caminants d'aquests camins? 7.\nCada un d'ells és un ésser misteriós. ¿On anava, quina il·lusió, quina necessitat, quina dèria l'empenyia? Trist, alegre, vençut o vencedor, perseguit o perseguint, el primer que s'ha obert pas allí on no n'hi havia és un coratjós, un indòmit. De la seva gesta ignorada, no en queda altre senyal que unes tiges rompudes i unes filagarses de roba miseriosa enganxades en les espines; però en vindran d'altres que, encoratjats per aquells indicis es llançaran sense temença pel lleu viarany, segurs d'eixir-ne, perquè allí on n'hi ha passat un n'hi passen dos, n'hi passen cent. 8.\nQui no hagi transitat per aqueixos corriols desconeix la poesia de caminar i la inquietud de perdre's. Mai el vianant determinat que espera amb deler arribar a terme no sabrà el que deixa, el que perd, el que abandona a la vora de la ruta; en els flancs de les muntanyes que costeja, en el fons dels boscos que travessa, en les llunyanies que entreveu. Els grans enigmes de bellesa que es presenten a l'altra banda de les cunetes, dels ponts i dels terraplens és el que encanta el viatger, el que el reté a frec de la portella del vagó o de la diligència. 9.\nAi del qui no pot torbar-se, pobre del qui sigui esclau dels horaris i de les fites quilomètriques! Córrer món ! Heus aquí una grossa blasfèmia. ¿Per que córrer? Quin goig dóna córrer? 10.\nSi us agrada de saber quelcom del sospirar dels oreigs en l'espessor dels boscos, de les olors íntimes dels marges florits, dels murmuris de les aigües verges i de la bonesa i suavitat del cor de les muntanyes, cal menysprear el temps, les brúixoles i els diners; cal fer-se caçador, contrabandista, bouer o llenyataire; cal transitar penosament pels corriols que no menen enlloc. Ells us mostraran, però, si és que teniu confiança en el seu davallar atrevit i ardidesa per a seguir-los quan munten per les crestes formidables, tots els misteris dels avencs i tots els rodaments de cap de les altures. I arribareu a les encantades pregoneses, junt al viot d'aigua cristal·lina on el senglar s'abeura; al pinar ombriu on els xixells s'ajoquen; i a l'espadat roquís on nien les miloques i s'entaforen les guineus. 11.\nPels viaranys simplicíssims, cal anar-hi amb un gros ardiment de cor i una gran senzillesa de roba. A voltes no són més que clarianes enigmàtiques entre la boscúria No hi passaríeu pas sense deixar-hi un esquinç de roba, un trosset de pell o una gota de sang de les vostres venes. Són estrets, són angoixosos, són vorejats de pues que se us abraonen com garfis de salvatgina, són obstruïts de lligabosc i romegueres que us traven i us aturen. Però i després, quan els trobeu encatifats de fullaraca o de molsa esponjosa, quan planegen per una vinya morta o per la humida llisor d'una torrentera, quina suavitat i quin delit us donen, i amb quina remor tan grata responen als vostres passos ! 12.\nNo us encaparri mai l'encreuament laberíntic dels bells camins de solitud; tots són bons, en tots hi ha poesia; al capdavall de tots, hi trobareu una visió de rusticitat senzilla i encantadora: l'enderroc d'una masia, una cabana de bosquerol abandonada, un quintà desert on, en la branca més alta d'una figuera morta, batega un parrac, ensenya de pobresa que us fa pensar en la caseta xica, en les vaques magres, en el foc de gatoses i en la velleta adolida que roman a l'escó. 13.\nSovint el corriol divaga per carenes desertes; és una esfumatura de grisor més clara en les llosanes, un solc en les garrigues; o volta un erm aturonat, albirant-se en l'herba seca com el rastre d'uns dits acaronant a repèl el llom sedós d'un animal manyac. Després va a parar en una balma on s'endevina un sopluig de vagabund, al catau de boca fumada per l'enginy d'un caçador que prova de foragitar-ne una animàlia, i més enllà traspassa una artiga que flaira a terra remoguda, al mig de la qual veureu una olla de ferro ensutjada, uns esclops, un pilot de patates. I aqueixos objectes, confiadament deixats, us afermen en la certesa que, allí, no hi transita cap altra anima vivent que l'ardit artigaire, habitant d'una altra afrau, Déu ho sap, quantes hores lluny! Llavors els ulls del perdiguer i la vida del perdiguer us esdevenen amables i necessaris, com a única empara al vostre isolament, i la carícia brolla espontània. El crideu i ell ve, i enfront el sol melangiós que decanta a la posta -hora fervent per a les animes emotives- l'amoixeu un instant. 14.\nPels corriolets que no menen enlloc, no hi trobareu ni hostals ni tavernes, però no hi manquen pas -us ho dic en veritat- paradors tan nets i agradables com els d'un camí ral. Redossos amicals i tebis, amb fullaraca per a jeure, amb branquillons per a encendre i amb rocs planers i bugadejats per a servir de taula. I allí encara trobareu cendres de foguerons improvisats, rastres d'ajaçaments sibarítics i resquícies d'àpats miserables; un clofoll de ceba, un paper greixós, l'envoltori d'una paquetilla de divuit o d'un rengle de llumins de cartró. I no sé quines estranyes enveges us desperta l'inconegut que ha fet estada en aquell lloc primer que vosaltres. Endevineu la mitja hora viscuda reposant a ple sol, en plena orgia de la vista esplaiada, amb el pur acontentament d'una frugalitat heroica; i, encara que no sigueu filòsof, aquelles deixes us conviden a meditar com un borrós jeroglífic de felicitat terrenal. 15.\nArriba, però, un moment que els viaranys enigmàtics sota l'amenaça de la nit propera, prenen una indeterminació esborronadora. No temeu: un xic d'instint d'orientació i la ferma confiança en les vostres cames, i el que sembla més traïdor us guiarà. Tots s'esmunyen a la fi cap a les vies fressades d'on han eixit i on tornen infal·liblement. Aquest és llur únic esclavatge. 16.\nI arriba que albireu la ciutat al lluny. La sensació és de disgust. Pel cim d'ella, hi floten boirades negres i pesants, i els fanals brillen esmorteïts i tristos. En arribar-hi us estranya aquella gernació que transita massa seriosa o massa riallera dins els vestits luxosos, gesticulant d'una manera postissa i encarcarada. 17.\nVénen d'admirar una pel·lícula cinematogràfica o una decoració teatral. Convenen que la natura és bella. Convenen també que el més poca-solta i el més antiquat del món és anar a peu. 18.\nRealment es pot viatjar sense espeuetar-se ni malmetre la pell ni la roba. Però ells ignoren que la terra no es deixa trepitjar impunement. Exigeix a l'home pell morta, suor i algun esquitx de sang. 19.\nEls cartronets que es despatxen a les taquilles de les estacions, i que tots trobem tan econòmics, han estat pagats a bon preu per germans nostres que transitaven amb molta pena pels desmunts i les foradades dels camins moderns ! El tribut a la terra fou lluït a l'avenç, i ara s'hi passa amb sabates de xarol i dormint en còmodes butaques. 20.\nJo no anatematitzo pas el progrés, però voldria que es recordessin d'això i que no parlessin tant de les meravelles llunyanes, inassequibles als qui no podem pagar el nostre passatge més que amb les pròpies durícies i amb les pròpies suors. 21.\nOh!, les grans i esplendoroses ciutats de l'estranger, la sublimitat dels Alps i de les cascades del Niàgara... I bé, sí, però digueu-me: ¿quines honestes i desoladores belleses s'amaguen en la blavor de la petita muntanya que s'albira des de casa vostra? Ningú no ho sap ! 22.\nEls bells camins que no menen enlloc de Prudenci Bertrana a Proses bàrbares, 1911 [email_address] Recommended


El coordinador general del PP desvincula el cas Sixena de l'aplicació del 155\nMartínez-Maíllo obvia que l'escrit del jutge diu que el ministre fa de conseller de Cultura\nSepulcres de Sixena al Museu de Lleida Adrià Ropero (EFE)\nLleida / BarcleonaEl coordinador general del PP, Fernando Martínez-Maillo, ha afirmat aquest dimecres a Lleida que la decisió del ministre de Cultura, Íñigo Méndez de Vigo, de complir la sentència que demana traslladar a Aragó les obres de Sixena que són al Museu de Lleida "no té res a veure amb l'aplicació del 155" a Catalunya. "Convertir això en un debat polític gairebé independentista és tornar a un concepte de victimització que no és positiu", ha afegit Martinez-Maillo en un acte amb els populars de Lleida. "Si algú té alguna cosa a dir en aquest assumpte que ho faci en l'àmbit judicial", ha afegit.\nTanmateix, el coordinador general del PP obvia que l'escrit del jutge d'Osca Antonio Martín González va emparar la seva providència precisament en l'article 155, que estableix que el ministre és l'actual responsable provisional de Cultura de la Generalitat. "Vist que la direcció del departament de Cultura de la Generalitat ha sigut assumida pel ministre de Cultura", diu el text del jutjat. És a dir, el 155 ofereix context i oportunitat per a la decisió de Méndez de Vigo d'ordenar el trasllat de les obres. En aquest sentit, Martínez-Maillo s'ha limitat a dir que el ministre de Cultura "té l'obligació de complir les resolucions judicials".\nEl PDECat demana la compareixença de Méndez de Vigo al Senat\nEl grup parlamentari del PDECat al Senat ha demanat aquest dimecres la compareixença urgent de Méndez de Vigo, "davant l'ordre de tornar" a l'Aragó les 44 obres del Monestir de Sixena que són al Museu de Lleida. "Amb aquesta ordre veiem com l'aplicació del 155 s'endureix en l'àmbit cultural", indica en un comunicat el portaveu del PDECat a la comissió de cultura al Senat, Joan Bagué, que subratlla que "el govern espanyol no prioritza el principi de prudència", ja que "existeix un gravíssim risc" per a la col·lecció si es trasllada.\nBagué exigeix en la seva nota que el ministre "doni explicacions sobre aquests fets", així com "del pagament de l'IVA per les subvencions rebudes per part de les associacions culturals" de 2013 a 2016. "Aquesta aplicació -afegeix el senador- suposa una greu destrucció del teixit associatiu i d'entitats culturals del nostre país. Som davant un nou atac per part del govern espanyol a la cultura catalana".\ncas Sixena Iñigo Méndez de Vigo Article 155


El Govern es desentén del tall de la Meridiana - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 4 de Febrer de 2020. 14:09h.\nBudó diu que "no estic aquí per fer valoracions personals"\nLa portaveu del Govern, Meritxell Budó, no ha volgut pronunciar-se sobre el tall diari que es fa a l'Avinguda Meridiana de Barcelona des del passat 15 d'octubre per reclamar la posada en llibertat dels líders independentistes empresonats després de la sentència del Suprem.\nPreguntada per e-notícies sobre si "és normal que es pugui tallar la Meridiana més de cent dies sense que la Guàrdia Urbana o els Mossos d'Esquadra intervinguin", Budó ha dit que "no estic aquí per fer les meves valoracions personals".\n"Si fos el seu carrer, diria el mateix?" ha insistit el periodista Xavier Rius a la consellera de la Presidència, que ha reiterat que "estic aquí com a portaveu del Govern i aquests temes no s'han tractat a Govern". "Si m'ho permet, les opinions les donaré en altres àmbits però no en aquest faristol".\n"Si fos el seu carrer, diria el mateix?"\nGovern, Mossos d'Esquadra, Guàrdia Urbana, Barcelona, Meritxell Budó\nMarta Rovira temia que l'Estat ataqués la seva filla


Collint mores (1) - Paranys\nSense parlar del treball esclau o forçat ni de la feina a les cadenes d’envasat o de muntatge, exemples només aparentment contraposats de les lamentables limitacions del cervell humà, us heu parat mai a pensar quants llobarros ha escatat, obert, netejat, la peixatera que es jubila demà? Quantes vegades ha repetit el gest d’anar repassant els cabells capa a capa amb el pinzell sucat amb tint el perruquer de la cantonada? Què té al cap el conductor d’autobús –urbà, interurbà– que fa cada dia com a mínim un parell de cops la mateixa ruta, anada i tornada? I el del metro, que no té ni panorama? I el camioner que va i ve de Mercolleida? I la prostituta que l’acull un cop i un altre?\nDe fet, vaig pensant i no sé si se m’acut una feina que no sigui repetitiva. Tant les domèstiques com les que es fan fora de casa, totes es basen en la repetició. Quin descobriment que acabo de fer, després m’hi poso amb la sopa d’all. Ja se sap, que s’aprèn a fer una cosa a base de repetir-la, i que nosaltres els sàpiens quan naixem no som capaços de fer res, de vegades ni xuclar, que és el mínim imprescindible per sobreviure. Copiem i repetim, i és així com aprenem a fer les coses. De fet, copiem i repetim i de tant en tant algú de nosaltres inventa una eina, es fa una pregunta que ningú s’havia fet abans o que encara no havia expressat ningú. Representa que aquest és un altre dels avantatges que tenim respecte a la resta d’animals del planeta: que nosaltres ens expressem, ens comuniquem, ens transmetem el coneixement.\nAra un fil de pensament em portava a la bomba atòmica, la sobreexplotació de la Terra, la contaminació marina, l’escalfament global, però al final l’he perdut, i més val així perquè no volia anar per aquí. Volia continuar amb la cosa de la repetició. Quan treballava a l’Avui, hi havia un company que comparava la nostra feina –correctors, editors, assessors lingüístics– amb els treballs de Sísif. Cada dia del món entràvem a la redacció, engegàvem l’ordinador i ens posàvem a erradicar faltes (i aquest erradicar no és cap falta, ara va així), desfer ambigüitats, extirpar castellanismes, comentar en tons diversos les possibilitats expressives i de supervivència del català, un article rere l’altre, una hora rere l’altra, fins a tancar el diari i més enllà, amb l’avançament. I l’endemà tornem-hi. I l’endemà no l’altre, i l’altre.\nEn el cas d’un diari la sensació sisifal s’agreuja perquè els temes i els protagonistes ja tendeixen de natural a repetir-se, però segurament passa el mateix en moltes altres feines. En la que faig ara, per exemple, que és la que he fet tota la vida: corregir, traduir, revisar, redactar. I no és només que sempre siguin tecles, paraules, pàgines, sinó la feina en si, l’objectiu de la feina, els passos que demana. En una entrevista l’Anna Casassas deia que obrir un llibre nou per traduir-lo és una mena d’aviam quina sorpresa em dones, estimat. Ho deia d’una altra manera, però s’entén el sentit, espero. I la veies clarament obrint el llibre, allisant les primeres pàgines a mesura que les passa. I començant a llegir.\nI ara se me n’ha anat totalment la bola, perquè m’he enfonsat una estona en el plaer d’obrir un llibre, de començar-lo a llegir. Potser és per això, per les moltes vegades que de vegades he de llegir un mateix llibre per feina, que em costa tant rellegir, i això que hi ha uns quants llibres que fa anys que em reclamen, que quan els vaig tancar ja sabia que hi voldria tornar… I ara que hi penso, encara és pitjor el cas dels pobres llibres que s’han quedat només encetats perquè ja d’entrada m’he dit «Aquest l’he de traduir», que és una de les meves maneres de llegir.\n Paraules que cadascú pot omplir de significat segons els seus referents mentals, coneixement del món, nivell afectiu i inclinacions sociopolítiques (i dispenseu que no repeteixi els possessius, però és que ara no podia).\n Sempre se n’aprèn una de nova. Es veu que legalment del procés d’envasar se n’ha de dir envàs, envasament o, afegeix l’Optimot, envasatge.\n Anava a dir «professional del sexe», per anar amb els temps, però com que m’he de pensar si es pot incloure en aquesta categoria les dones i criatures –de tots dos sexes, sí– que es veuen forçades a tenir relacions sexuals amb desconeguts a canvi d’uns diners que no arriben a veure, em decanto per la denominació tradicional. Tot i que això és una forma d’esclavatge i per tant queda inclòs en l’excepció del començament del paràgraf, no? Quin dubte.


Quarta edició de la fira Benvinguts a pagès, una gran oportunitat per redescobrir l'origen d’allò que mengem i conèixer de prop les persones que produeixen els aliments que ens arriben a taula. Els dies 1 i 2 de juny, pagesos i pageses de tota Catalunya obriran les portes de les seves explotacions per ensenyar-nos els ramats, els horts, els obradors, els camps... La millor manera de conèixer, degustar i comprar els productes de la nostra terra, en el seu lloc d'origen i directament de la mà dels seus productors. A Barcelona, es podrà visitar la Confraria de Pescadors de Barcelona i l’explotació Cap a Mar, que representen l’últim lloc de la ciutat en què els pescadors mantenen la seva activitat diària. Donaran a conèixer la seva activitat intensa diària amb una vintena de barques que surten cada matí portant peix fresc a partir de les tècniques d’arrossegament (pesca de dia), encerclament (pesca de nit) i arts menors, que garanteixen la pesca de peix blanc, peix blau i marisc de la millor qualitat. La ciutat també comptarà amb tres restaurants que oferiran el menú 'Benvinguts a Pagès': el 7 Portes, el Lluerna i el Restaurant Sergi de Meià.


Recuperar la desitjada "normalitat" des de la trobada de joves - Salesians SMX\nRecuperar la desitjada “normalitat” des de la trobada de joves\nAlegria, il·lusió, gratitud i responsabilitat… Aquestes són algunes de les sensacions que els joves de les diferents presències salesianes van expressar en les nombroses reunions celebrades durant els caps de setmana d’octubre i novembre amb les quals es va recuperar la ‘normalitat’ de l’assistència presencial. Després de més de dotze mesos en què va prevaler la convivència virtual, es va reprendre la trobada física gràcies a la posada en marxa de locals simultanis que van acollir milers de joves de diferents etapes de diferents ciutats d’Espanya on hi ha projectes salesians presents.\nL’Itinerari d’Educació en la Fe (IEF) del Ministeri de Joventut Salesià va ser l’encarregat de coordinar aquest moment per als centres de Cadis en la reunió ADS 1-2 que es va celebrar a la casa de la capital de Cadis, la reunió LUZ 3-4 a la ciutat de Pozoblanco, la reunió ADS 1-2 a Còrdova per a la zona d’Andalusia Oriental i la reunió ADS 1-2 a Carmona per a la zona Sevilla-Huelva, que corresponien a les etapes d’Educació Primària i primer cicle de Secundària. També hi va haver una oferta per a l’etapa de Batxillerat amb la trobada VIDA per a les cases salesianes d’Extremadura que va fer una peregrinació al Reial Monestir de Santa Maria de Guadalupe a Càceres per a l’Any Jubilar. D’altra banda, els joves adults es van poder reunir a Barcelona, on es va celebrar la trobada d’animadors per a la preparació de trobades a Martí Codolar,a València, on va començar el curs d’animadors de l’IEF, i a Elx, on va tenir lloc la primera formació per a animadors de l’IEF sobre Acompanyament Espiritual. “Són dues fites importants i totes dues relacionades amb la formació. D’una banda, a València es va iniciar el curs d’animadors de l’IEF que per primera vegada es realitzarà en un format no intensiu. Això fa que l’entrenament es realitzi durant 3 dissabtes més un cap de setmana. Comença ara i finalitzarà els dies 26 i 27 de març. Es tracta d’un petit grup de 8 persones amb persones de les cases del Cabezo de Torres, Alacant, València Sant Joan Bosco i València Sant Antoni Abat. D’altra banda, la primera trobada de formació continuada d’animadors de l’IEF té lloc simultàniament a Elx. Hi ha un matí formatiu i una vesprada de retir per als animadors de l’IEF de les cases de la Comunitat Valenciana i Regió de Múrcia. Amb un total de 50 participants. Ambdues iniciatives es duen a terme per primera vegada en aquests formats i donen un fort impuls a la xarxa que teixeix l’IEF entre les nostres cases”, expliquen.\nAquesta dinàmica continuarà aquest cap de setmana amb la reunió ADS 3-4 d’Andalusia oriental a Antequera, la reunió ADS 3-4 d’Extremadura a la Pobla de la Calzada, la reunió LUZ 3-4 de Sevilla-Huelva a Alcalá i la reunió VIDA d’Andalusia oriental a Granada.\nUn procés educatiu global, segons la lògica de la iniciació cristiana\nLa família salesiana es coneix hereva de la missió rebuda de Déu per sant Joan Bosco, que entenia amb sensibilitat i compassió la difícil situació dels joves de Torí, cap a mitjans del segle XIX.\nDon Bosco, parlant de la seva obra, va dir: “Aquesta societat va néixer amb una simple catequesi”. És per això que la família salesiana afirma que l’educació de la fe i la catequesi són elements carismàtics de la seva proposta pastoral. És per això que l’Itinerari d’Educació en la Fe és un procés educatiu global, segons la lògica de la iniciació cristiana, que, tenint en compte la realitat de l’ésser humà en la seva integritat, guia i acompanya l’adolescent i el jove en el camí cap a la maduració cristiana en el món actual.


Viles, a les semifinals de l'estatal dels 60 llisos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nViles, a les semifinals de l'estatal dels 60 llisos\nagènciesgallur (madrid) 06.03.2016 | 00:00\nViles, a les semifinals de l'estatal dels 60 llisos arxiu particular\nEl suís Fabian Cancellara (Trek Segafredo) va imposar-se ahir per tercera vegada a la prova Stadre Bianche de ciclisme, amb sortida i arribada a Siena, de 176 quilòmetres. Segon va ser el polonès Zdenek Stybar amb el mateix temps que Cancellara. Tercer va ser l'italià Brambilla, a quatre segons, i que anava primer fins a la pujada del carrer de Santa Caterina.\nL'esquiador austríac Marcel Hirscher va imposar-se ahir al gegant de Kranjska Gora (Eslovènia), cosa que és la seva victòria número 38 a la Copa del Món d'esquí, i va obtenir matemàticament el Globus de Vidre. Hirscher va endur-se el triomf en una prova marcada per les males condicions de visibilitat i amb neu abundant durant les dues mànegues.\nL'atleta del Club Atlètic Igualada Edu Viles disputarà avui les semifinals dels 60 metres llisos al campionat d'Espanya de pista coberta, que durant aquests dies s'està disputant a la localitat madrilenya de Gallur. Viles va acabar la seva sèrie en quarta posició amb un temps de 6,92 segons, i es va classificar per temps per disputar la penúltima ronda.


aparença del teu nadó prematur\nCom podria semblar el vostre nadó prematur\nEls nadons prematurs semblen diferents dels nadons a llarg termini. Els nadons prematurs també poden semblar diferents entre ells, segons la seva edat.\nUn nadó nascut a les 36-37 setmanes probablement sembli un petit bebè a llarg termini.\nPerò un bebè extremadament prematur (per exemple, un nadó nascut a les 24 setmanes) serà molt petit i pot cabre perfectament a la mà. Aquest bebè podria tenir una pell fràgil i translúcida i les seves parpelles encara podrien quedar tancades.\nL’equip de la NICU monitoritza atentament el pes, la longitud i la mida del cap del bebè prematur per assegurar-se que creixi tal com s’esperava.\nEls ossos del teu nadó prematur\nEls ossos d'un nadó prematur no sempre estan plenament desenvolupats.\nEn els darrers mesos d’embaràs, molts minerals, inclosos calci i fòsfor, es transfereixen de mare a nadó. En un bebè a llarg termini, això ajuda als ossos a créixer i a ser forts. Però els nadons prematurs no tenen aquests minerals importants en l’úter.\nEls nadons prematurs també solen perdre més minerals per culpa que els nadons a llarg termini.\nI els nadons a llarg termini passen els últims mesos en l’úter estirant i flexionant els músculs, cosa que també ajuda els seus ossos a desenvolupar-se. Els nadons prematurs també hi falten.\nPot trigar força temps a créixer i fer-se fort els ossos del vostre nadó prematur.\nAjudar a créixer els ossos del vostre nadó prematur\nEl personal de la unitat de cures intensives neonatals (UICU) pot recomanar una pols que conté suplement de calci i fòsfor que es pot afegir a la llet materna expressada per a nadons prematurs. Això ajuda als seus ossos a créixer i reforçar-se. De vegades es pot utilitzar una llet especialment formulada i fortificada.\nExercicis suaus especialment dissenyat per a nadons prematurs (per exemple, doblegar i allisar els braços i les cames), pot ajudar al vostre bebè a guanyar pes i a construir ossos i músculs més forts. Aquests exercicis també poden fer menys probable que el desenvolupament motor del vostre nadó es retardi.\nAquests exercicis han d’encaixar en el pla mèdic general del vostre nadó prematur, així que parleu amb el vostre metge abans de provar-los. El metge del vostre nadó sabrà quan el vostre nadó estarà preparat per iniciar els exercicis. Probablement un fisioterapeuta hospitalari realitzarà aquests exercicis especials amb el vostre bebè per començar, mentre apreneu a fer-los.\nQuan porteu el vostre nadó prematur a casa, podeu jugar a jocs que l’animinin a moure els braços i les cames. Per exemple, deixeu petar al vostre nadó mentre està estirat al terra, o jugueu a 'Fila, fila, remeu el vaixell' mentre moveu suaument els braços del vostre nadó.\nLa pell del vostre nadó prematur\nQuan neix un nadó prematur, la seva pell pot no estar totalment desenvolupada. Tanmateix, es desenvolupa ràpidament.\nLa pell té dues funcions molt importants. Permet al vostre nadó sentir el món a través del tacte i la temperatura. També protegeix tots els teixits i òrgans vulnerables del cos del nadó.\nEl tacte és el primer dels sentits en madurar. El vostre nadó prematur aprèn sobre el món principalment a través del tacte, i el tacte és una manera clau perquè us connecteu amb el vostre nadó prematur.\nPot ser calmant per al vostre nadó prematur si escalfeu les mans i les poseu suaument a l’esquena o al cap. Només cal mantenir-los. La pressió excessiva o el tipus de toc equivocat poden ser estressants per al vostre nadó. La infermera del vostre nadó us mostrarà com tocar el vostre bebè per calmar-lo i reconfortar-lo.\nEn un nadó a llarg termini, la pell actua com a barrera contra els bacteris i els virus que poden infectar el cos. El greix de la pell també aïlla el nadó mantenint calor i líquid. Evita la deshidratació també.\nDe vegades, la pell dels nadons prematurs molt petits (els nascuts al voltant de les 26 setmanes) no s’ha desenvolupat del tot. Ell pot semblar suau i brillant o translúcid, i és molt fràgil. Encara no actua com una barrera eficient. Així, si hi ha alguna cosa a la pell del nadó, els fol·licles pilosos i les glàndules poden deixar-ho passar per exemple, per exemple, se creuen les locions o cremes sobre la pell.\nMés tard, a les 30-32 setmanes, la pell del teu nadó pot semblar arrugat i fluix, perquè la superfície de la pell ha augmentat, però el vostre nadó no té gaire greix a la pell.\nA causa que els nadons prematurs de vegades tenen molt poc greix, no poden mantenir una temperatura corporal constant. La incubadora del vostre nadó s’escalfarà i es podria humectar fins que la pell s’enforteixi 2-3 setmanes després del part.\nTambé és normal que la pell dels nadons prematurs quedi seca i descarnada.\ninformació sobre drogues per a nens\nLa pell és un òrgan viu que forma noves capes i fa vessar les velles tot el temps. Té porus, glàndules, vasos sanguinis i nervis sensitius. Emmagatzema aigua, sucre i calci i ajuda a produir vitamina D.\nTenint cura de la pell del vostre nadó prematur\nCada UCIN tindrà els seus propis procediments per cuidar la pell fràgil dels nadons prematurs. Per exemple, la vostra UCIN pot utilitzar oli o crema per a nadons prematurs amb pell molt seca i el personal s’ocuparà de manejar els nadons prematurs amb la pell molt fràgil.\nTambé podeu ajudar a tenir cura de la pell del vostre nadó prematur mitjançant:\nutilitzar roba de cotó suau de cotó en lloc de sintètics que no respiren o de llana que es pugui esgarrifar\nno posar res a la pell del vostre nadó sense haver de consultar prèviament amb la infermera o el metge\nAprendre com es pot tocar millor al vostre nadó: la vostra infermera o metge us podran ajudar.\nSense gaire greix corporal ni múscul, els nadons prematurs solen no moure’s gaire. Alguns dels seus primers moviments poden ser molestos. Però a mesura que els músculs es desenvolupen i els nervis comencen a connectar-se al cervell, els seus moviments es tornen més suaus i controlats.


Vallesos 7 - Carpeta - Anys de fam, por i racionament\nSi la sort dels milers de vallesans que van emprendre l’exili va ser, en general, adversa, la situació que es viuria als pobles i ciutats del Vallès, no seria millor. L’entrada de l’exèrcit d’ocupació franquista va ser saludada amb fervor per molts quintacolumnistes, entre els quals eren visibles els rostres pàl·lids i demacrats dels que havien romàs amagats, o els dels emboscats que eren tot pell i óssos. Molta gent de bona fe va rebre amb alleujament les forces d’ocupació després d’anys d’inseguretat i privacions viscudes a la reraguarda, i del record del terror dels primers dies d’efervescència revolucionària. Poc s’imaginava aquella bona gent les privacions que hauria de patir en la postguerra.\nLa crueltat de la revolució i de la guerra havien sembrat la por i el dolor entre la població, amb una greu fractura civil a cada poble, a cada carrer. La societat havia quedat trasbalsada i esporuguida, amb greus divisions i odis entre famílies com a resultat inevitable de les morts, les execucions i la violència.\nAmb la victòria franquista s’encetava però un llarg període de fam, repressió, inseguretat i temor generalitzat. El nou règim va trastocar la societat catalana de cap a peus. Tota norma de convivència va quedar trencada.\nL’Estatut i les institucions de Catalunya van ser abolides quan Franco va trepitjar les terres de Lleida el 1938, i la llengua catalana va ser objecte de persecució. L’idioma castellà era l’únic oficial i permès i tothom que professava idees liberals va ser considerat suspecte. La simbologia feixista es va fer omnipresent, amb una exaltació constant dels signes i símbols més extemporanis. Els noms dels pobles es van castellanitzar amb imposicions tan ridícules com San Quirico per Sant Quirze.\nLa primera mesura de l’exèrcit d’ocupació a cada poble va ser el nomenament d’un alcalde i una comissió gestora a l’ajuntament entre els homes addictes al nou règim. La segona, la recuperació de les esglésies i llocs de culte catòlic que havien estat profanats, mitjançant les anomenades cerimònies de reconciliació. Les expressions de fe religiosa amb la celebració de misses de campanya i altres actes d’exhaltació multitudinaris foren una constant d’aquells primers mesos.\nEls ocupants es van trobar amb una població desnodrida i afamada, i amb milers de malalts i ferits internats als hospitals. La penúria econòmica i les malalties derivades de la mala alimentació, amb especial incidència de la tuberculosi, o unides a la falta d’higiene com els tifus, van incrementar la mortaldat dels més dèbils.\nLes comunicacions havien quedat interceptades, tant per carretera, on molts ponts havien estat volats en la retirada de l’exèrcit republicà, com per ferrocarril, ja que a Catalunya totes les línies funcionaven encara amb locomotores de carbó. Gairebé la totalitat dels vehicles particulars que havien estat requisats per la guerra romanien abandonats a les cunetes de les carreteres que duien a França.\nLa pobresa assoliria grans dimensions, malgrat que les indústries reprendrien aviat la producció, perquè en la majoria de casos els danys en el període de col·lectivització havien estat mínims. Els salaris dels treballadors van tornar a ser els de juliol de 1936, tot i que el cost de la vida s’havia quadruplicat entre 1936 i 1939. Davant l’escassetat generalitzada es va instaurar el racionament dels aliments i productes de primera, necessitat mitjançant les anomenades “cartillas de racionamiento”. L’encariment dels productes va propiciar el mercat negre i l’estraperlo.\nLa recuperació de les propietats per part dels seus amos es va produir immediatament. Alguns propietaris conscients del poder i la impunitat de què gaudien en la nova situació, van actuar sense miraments i els carrers es van omplir dels mobles de les famílies expulsades. Les cases buides dels que es van exiliar van restar exposades a registres i pillatges. Els béns de les persones acusades de “rebelión militar” que superpoblaven la presó Model van ser confiscats. Només tenien valor legal els bitllets emesos abans del 18 de juliol de 1936 i la falta de moneda fraccionària va ser crònica i alguns botiguers van emetre moneda de cartró per al canvi.\nRègim especial d’ocupació\nCatalunya va ser sotmesa a un règim especial d’ocupació fins a l’agost de 1939. La màxima autoritat en va ser el general Alvarez Arenas i, en justa correspondència, la primera autoritat de les poblacions ocupades va ser el comandant militar de la plaça.\nEls tres pilars del règim franquista van ser l’exèrcit, la Falange i l’església, així com els terratinents, industrials i l’oligarquia que havien donat suport a l' “alzamiento” i “la cruzada”.\nLes afiliacions al partit únic la Falange Española Tradicionalista y de las JONS, van ser molt nombroses. Entre 1939 i 1945, però sobretot fins a 1942. Especialment important va ser l’afiliació –gairebé obligada– de nois i adolescents als grups juvenils, on a banda de l’atractiu per uniformes i desfilades, assolien avantatges polítics i econòmics o la possibilitat de fer activitats d’esplai. La Sección Femenina i els col·lectius d’Ex-combatientes i ex-cautivos, anomenats “camisas viejas” van completar l’organització.\nL’església triomfant va esdevenir protagonista al bàndol vencedor, oferint-li tot el suport ideològic a canvi d’obtenir privilegis, de tal manera que va ser indispensable per entendre el primer franquisme, el del nacional-catolicismo. Tot i que en alguns casos va atenuar els rigors de la ideologia totalitària, va imposar la moral pública. Aviat es van reobrir els cinemes, amb l’obligatorietat de cantar l’himne de Falange, el Cara al sol, saludant a la romana, però l’entreteniment el van garantir espectacles d’exhaltació patriòtica, desfilades militars, però sobretot, els grans actes religiosos celebrats al carrer: tant les misses de campanya, com la rehabilitació dels temples danyats mitjançant un ritual de reconciliació per purificar-los de les profanacions. Aquests actes esdevenien una aparatosa manifestació externa del nacionalcatolicismo, com ho van ser el restabliment de creus i imatges a l’espai públic, la instal·lació de campanes (bona part de les quals s’havien fos per a fer material de guerra).\nTambé es van aprofitar les celebracions per l’arribada dels franquistes a la frontera francesa, el 9 de febrer, l’ocupació de Madrid i València el 28 i el 30 de març, respectivament, o el parte final de guerra de l’1 d’abril. Arreu sovintejaren les cerimònies religioses i civils per honorar els “Caídos por Dios y por España”.\nLes escoles públiques no va reiniciar les activitats lectives fins al setembre de 1939, mentre que alguns centres religiosos ja van funcionar entre abril i maig. Determinats empresaris van resultar beneficiats amb els negocis de la postguerra i amb la repressió i negació dels drets dels treballadors. El 28 de gener es va decretar l’obligatorietat de retornar al treball amb els criteris de readmissió dels patrons d’acord amb l’adhesió dels obrers al Glorioso Movimento Nacional.\nEs van produïr canvis immediats en el nomenclàtor urbà i els noms del Caudillo o Generalísimo Franco, José Antonio, o el General Mola, van substituir tant els noms de la República o de la Guerra Civil, com també els noms tradicionals. L’any 1941 es va imposar l’afiliació obligatòria de tots els treballadors, anomenats ara productores al nou sindicat vertical.\nA la imatge, una missa de campanya a la Plaça de la Garriga. Foto: Arxiu Fundació Maurí de la Garriga\nFiesta de la Liberación al Raval de Montserrat de Terrassa, l’any 1943, amb l’alcalde Alfons Vallhonrat i el regidor Lluís Ventalló al capdavant. Foto: Fons Carles Duran. Autor: Carles Duran i Torrens. Arxiu Municipal de l'Ajuntament de Terrassa. Registre: Arxiu 1.1.11.\nPagesos portant raïm al Celler Cooperatiu de Terrassa, l’any 1940. Foto: Fons Serveis Terrassencs Sant Isidre. Autor: J. Altimira. Arxiu Municipal de l'Ajuntament de Terrassa. Registre: Codi 09-A90-088396\nDelacions, revenges personals, cremes de llibres\nLa repressió envers els vençuts va adoptar formes variades. La primera, la inseguretat personal, ja que la delació era una forma també d’implicar la població en la tasca repressiva i d’identificar-se amb el nou règim. En molts casos aquestes delacions van obeir a revenges personals amb testimonis maliciosos.\nEls sindicats obrers foren abolits, els locals de les agrupacions polítiques confiscats i també es van clausurar la majoria de les entitats populars. Els llibres d’algunes biblioteques populars van ser cremats en públic. Una llei de 16 de febrer ordenava a les forces ocupants la recuperació i custòdia de “toda la documentación abandonada por el enemigo en su mas amplia acepción: de interés, militar, judicial, político, socials, propagandista y también la de particulares”. Tort aquest material forniria l’anomenada “Causa General” i es dipositaria a l’Arxiu de Salamanca. Franco va promulgar també la “Ley de represión de la masoneria y el comunismo”.\nA mitjan de febrer de 1939 es van iniciar els judicis sumaríssims en consells de guerra contra militars i civils republicans sense cap tipus de garantia jurídica. El delicte més invocat va ser, paradoxalment, el de “rebelión militar” , que en nombrosos casos comportava la pena de mort. El Camp de la Bota de Barcelona va ser l’escenari diari de les execucions.


Més de 300 participants a la Triwoman | Mataró Audiovisual\nMés de 300 participants a la Triwoman\nRedacció dc., 21/03/2018 - 12:46\nGairebé 300 dones s'han aplegat aquest diumenge al Port Balís per celebrar la TriWoman, una cursa feta i pensada per dones que se celebra per commemorar el dia de la dona, que va tenir lloc el passat 8 de març.\nHa donat el tret de sortida a les 9 del matí, i les atletes han tingut dues opcions de circuit: 5 o 10 quilòmetres, que han recorregut el passeig marítim de Les Tres Viles formades per Sant Andreu de Llavaneres, Sant Vicenç de Montalt i Caldes d'Estrac. Una temperatura i un ambient perfecte les ha acompanyat durant tota la cursa, cursa que arriba a la seva tercera edició. Amb un temps de 21 minuts i 27 segons, Andrea Carroggio ha estat la guanyadora dels cinc quilòmetres. 22 minuts després ha creuat la línia de meta la primera atleta de deu quilòmetres, ha estat Ana Maria Haro atleta de llarga distància del Club TriBCM, que ha corregut 10km especialment per aquesta ocasió.\nUn cop entregats els premis, s'ha donat pas als més menuts. L'Ironkids també ha tingut el seu lloc dins d'aquest matinal esportiu i ha donat el tret de sortida de la nova temporada de curses. Sant Andreu de Llavaneres ha estat el primer dels gairebé 20 municipis que aquest any formen el calendari Ironkids. Uns 300 nens han format part de la primera Ironkids d'aquest 2018, nens des de P3 fins a segon d'ESO que s'han desglossat en diferents categories i diferents circuit. Tot un èxit on mares i fills han pogut gaudir d'un matí esportiu on el ioga, el zumba i la vela també han tingut el seu espai.


EN UN HOSPITAL DEL SUD DE FLORIDA, HEROIS PER A LA MITJA CLOSCA - ALTRES\nPrincipal Altres En un hospital del sud de Florida, herois per a la mitja closca\nA les 22:03, el walkie-talkie va esclatar amb una actualització important.\nDues tortugues han passat la línia de la marea alta, va informar un explorador des de Juno Beach.\nEls presentadors del Loggerhead Marinelife Center ho van copiar i després van continuar amb la seva xerrada sobre les tortugues marines. Kate Ufford i Sue Thompson havien passat per calaveres de tortugues i van mostrar imatges d'impressions d'aleta. Ara passaven al comportament de cria.\nEl que tothom vol saber a les 22:20, oi? -va fer broma la Kate des de la part davantera de l'aula.\nUn vespre de juny, els educadors ens havien estat distreint, vull dir, ensenyant-nos sobre les tortugues marines durant més d'una hora. Van cobrir les dietes, l'anatomia, els hàbitats i els rituals d'aparellament (sense amor, només procreació) de babau, baul i tortugues verdes, les tres espècies principals que nidifiquen a la costa est de Florida. Vam escoltar i vam fer preguntes, però finalment vam esperar el nostre temps fins a The Call.\nÉs com als anys 50, va dir Kate, quan estàs assegut a la sala d'espera de l'hospital.\nA les 10:37, el walkie-talkie va tornar a parlar.\nLa tortuga femella estava ponent els seus ous, va dir l'escolta. Vine ràpidament!\nUna tortuga s'arrossega per la platja per posar ous a la nit. Normalment, una mare posarà unes 100, un comportament que es pot presenciar amb guies a través de LMC. (Al Kalbach /Al Kalbach)Baby boom de caguama\nHora del qüestionari: què tenen en comú Florida i Oman?\nSorra, sí, però també babau. Molts i molts boigs.\nEl tram de 100 milles des de Melbourne Beach fins al comtat de Palm Beach és la segona zona de nidificació de babau més densa del món, després del país de l'Orient Mitjà. Tanmateix, les tortugues grans no tenen cap pany a Florida. Llaüts i verds, ambdues espècies en perill d'extinció, també caven i llancen a les costes de l'estat.\nL'any passat, les tortugues estaven ocupades. Segons els investigadors de LMC, 2.877 femelles van posar més d'1,2 milions d'ous en una secció de 9,5 milles de les platges de Juno, Júpiter i Tequesta al comtat de Palm Beach. Gairebé 933.000 nadons van eclosionar en un eixam ondulant. Entre les tres espècies, la babau va registrar el nombre més elevat de nius, amb 10.387; els llaüts i els verds van seguir molt per darrere amb 268 i 988, respectivament. I tot i que es considera que les babau estan amenaçades localment i en perill d'extinció global, van batre el rècord del 2012 amb 44 nius.\nAra tots els ulls estan posats en la temporada 2015, que va començar amb el primer albirament de nius de babaua a mitjans d'abril. La xifra s'ha multiplicat fins als 8.006 nius, amb menys de tres mesos de vida. A aquest ritme, els Lady Loggs podrien establir una altra actuació rècord.\nReef, una tortuga ferida rescatada. (Andrea Sachs/The Washington Post)\nEl centre de la ciutat costanera de Juno Beach ofereix passejades guiades per tortugues quatre nits a la setmana durant els mesos de juny i juliol. Les sortides formen part dels seus esforços divulgatius i educatius, que inclouen una petita sala d'exposicions amb aquaris i exposicions mediambientals, programes infantils i una botiga de regals. (És una venda al detall que fa sentir-se bé, amb tots els ingressos que beneficien l'organització sense ànim de lucre.) L'objectiu principal de la instal·lació, però, és rescatar tortugues malaltes, recuperar-les i tornar-les a la natura. Tracten, de mitjana, de 50 a 70 tortugues anualment; l'any passat, van alliberar 25 tortugues marines i més de 500 cries.\nNo tenim tortugues exposades. Som un hospital, va dir Charles A. Manire, veterinari i director d'investigació i rehabilitació. Veiem tortugues malaltes i ferides, que ens diuen què passa allà fora a l'aigua i què li passa a la població.\nLoggerhead Marinelife Center va començar a la dècada de 1980 com un projecte de passió dirigit per un resident de Juno Beach sobrenomenat Turtle Lady. Eleanor Fletcher estava cada cop més preocupada per la difícil situació de la vida salvatge local, especialment les cries. Es va adonar que molts dels petits s'arrosseguien cap a l'interior en lloc de cap al mar, atrets per les llums artificials de la civilització. Per conscienciar, va organitzar classes sobre conservació a casa seva i més tard a una habitació a sobre de l'oficina immobiliària del seu marit.\nAmb els anys, la seva missió i enfocament es van expandir. Avui, Loggerhead Marinelife Center, que es va obrir al seu edifici actual l'any 2007, és considerat un dels hospitals de tortugues marines més destacats dels Estats Units. Aquest any, Manire i el seu personal veterinari van descobrir un tractament revolucionari per a la síndrome de debilitat crònica, una malaltia que posa en perill la vida que afecta a la majoria dels pacients amb closca que arriben.\nVaig visitar un dia de joia. El 9 de juny, Reef finalment abandonava LMC, tornant a l'oceà després de dos anys de tractament i rehabilitació. (En comparació, l'estada típica és de quatre a sis mesos.)\nPer a mi, tot és dolç, va dir Manire. Tot el que hem fet per aquesta tortuga era per a aquest moment.\nEl babau tenia un expedient mèdic gruixut, que incloïa síndrome de debilitat crònica, pneumònia greu, lesions pulmonars i una closca aixafada causada per un xoc amb un vaixell. L'escull va lluitar per flotar, de manera que un equip ortopèdic es va trencar i va aixecar el caparazón aixafat, alliberant així les aletes posteriors que havien quedat immobilitzades per la lesió. En els últims mesos, el personal havia construït una cornisa artificial en un dipòsit. L'instint d'escull per refugiar-se va començar; una descàrrega era imminent.\nEl centre sol alliberar els rèptils de Juno Beach en un espectacle de rock star que atrau centenars de seguidors. Però volia donar un avantatge a Reef i va decidir transportar la tortuga amb vaixell a un lloc a diverses milles de la costa.\nAbans de carregar Reef a una ambulància, els membres del personal van subjectar el babau a una camilla i van empènyer la llitera al voltant dels tancs i els visitants de l'hospital interior. L'espai de tractament inclou una farmàcia, quiròfan i laboratori d'anàlisi de sang, i els convidats poden veure l'acció a través d'una gran finestra. Van col·locar la criatura tranquil·la en una bàscula i van anotar 158,8 lliures, un augment de pes saludable des del 2013. Reef va estirar el coll i va obrir la mandíbula, un potent mors capaç d'esquerdar les closques de caracolas i buccs amb un sol cop.\nSense mossegar, va arrossellar un assistent.\nEl centre acabava de rebre una màquina d'ecografia i la tripulació estava emocionada d'utilitzar l'equip per revelar un gran secret sobre Reef.\nÉs una noia! va exclamar un empleat. (Les tortugues amaguen bé el seu gènere.)\nUn tècnic em va mostrar la imatge a la pantalla i em va assenyalar els fol·licles d'òvuls sense desenvolupar, que també era una pista de la seva edat. Reef és un mil·lenari!\nDesprés de rebre una etiqueta a la seva aleta, estava un pas més a prop de la llibertat.\nVa enlairar com un coet, em va dir Manire una hora més tard.\nTanmateix, el metge no va tenir gaire temps per dedicar-se a Reef. Lilo el necessitava. La tortuga marina verda havia arribat la nit anterior coix i feble. Manire va sospitar un trastorn neurològic causat per una toxina. Es va animar quan la tortuga va tremolar una mica dins de la seva caixa.\nL'hospital disposa de 15 llits que solen estar ocupats per tortugues en diferents estats de recuperació. Els dipòsits omplen un pati a l'aire lliure amb fàcil visió des de les finestres superiors o laterals. Cada pacient ve amb una breu biografia que cobreix qui, on, quan i com va passar això al món. Per exemple, Audubon i Mayflower van arribar del gelós Massachusetts al gener. El seu diagnòstic: atordit pel fred. Nacho Libre va ser una inspiració entre el contingent ianqui. El 15 de juny, la tortuga de Kemp va remar al santuari nacional de la costa de Canaveral de Florida.\nLaddie és un dels casos més nous. Els socorristes havien descobert la babaua encallada prop d'un moll de pesca de Currie Park a Juno Beach, amb la línia de pescar envoltada al voltant de tres aletes. No sóc cap terapeuta de tortugues, però en Laddie es veia bastant satisfet a la seva piscina privada. (No cal que sentiu pena per l'aïllament de l'animal. Les tortugues són solitàries inherents.)\nCheckers és un convidat repetit i un dels favorits entre el personal, els voluntaris i els visitants. La tortuga marina verda va arribar per primera vegada el 2011 amb problemes de flotabilitat i va tornar l'any passat amb una closca fracturada que probablement va ser causada per una embarcació. El pacient va nedar per la finestra amb un cop de ballet i després va intentar escalar les parets com Spider-Man. Potser Checkers estava intentant escapar. (No és una gesta impossible: la morena de la sala d'exposicions va saltar del seu dipòsit i va caure a terra.) O potser Checkers estava practicant el seu gateig per quan va cridar la maternitat.\nEl part d'una mare\nA les sortides de tortugues al vespre, els avistaments de nidificació no estan garantits. Aproximadament la meitat del temps, les mares faran un fals gateig, en el qual arrosseguen a la platja, però després giren en U i tornen a l'aigua. Per evitar espantar la tortuga, els exploradors esperaran fins que hagi excavat la cambra del niu i comenci a deixar caure els seus ous. Mentre realitza aquesta activitat, cau en un tràngol que fins i tot l'ooher-and-aaher més fort potser no serà capaç de trencar.\nÉs un procés prehistòric, va dir Jack Lighton, president i conseller delegat de LMC. Tota l'experiència és molt humil.\nDesprés de rebre el vistiplau, la Kate i la Sue van reunir el nostre grup i ens van conduir a través del carrer fins a la platja. Les llums vermelles del saló van vorejar la carretera, un sistema d'il·luminació apagat instal·lat per protegir les tortugues. Les unitats de condominis amb vistes a l'aigua eren fosques o poc il·luminades. Vestíem roba negra i vam deixar enrere les nostres càmeres i llanternes.\nAl punt d'accés a la platja, un voluntari ens va advertir que no taquesem les pistes de les tortugues, que els investigadors estudiarien més tard. Vaig passar per sobre d'una impressió que s'assemblava a una sola marca de pneumàtics de Firestone. Uns quants metres més amunt, un explorador anomenat Gay es va ajupir davant d'un babau de 150 lliures. Una llum vermella il·luminava els quarts posteriors de la tortuga.\nEs veuen ous de tortuga babaua al seu niu abans de ser traslladats a un viver al nord de Miami. (Foto de Joe Raedle/Getty Images/Getty Images)\nNormalment, una mare pon uns 100 ous i triga de 60 a 90 minuts a completar la tasca. Tanmateix, la tortuga d'aquesta nit es movia més ràpid que una màquina de llançament de beisbol, alliberant la meitat del nombre habitual d'ous en uns 30 minuts. Quan vam arribar a ella, ja havia tapat la major part del forat.\nEm vaig asseure a diversos centímetres de les aletes posteriors, que va utilitzar com un parell de paletes de jardineria. Va agafar la sorra i la va donar un cop. Una i una altra i una altra vegada. Llavors va començar a llançar sorra amb els quatre apèndixs, cobrint la seva closca i els meus cabells en el procés.\nQuan està llançant sorra, va dir Gay, està fent una bona feina.\nLes tortugues babau s'endinsen a les oles. Cada estiu, les platges de Florida acullen la reunió més gran de tortugues marines nidificants als Estats Units. (Foto de Joe Raedle/Getty Images/Getty Images)\nAlgú ens va suggerir que li posem un nom. Un convidat va llençar Ruby Tuesday, en honor a la nit de la setmana. Ens vam decidir per la Sandy més evident.\nDesprés d'amagar el niu, Sandy va avançar i va girar lentament cap a la dreta. Ens vam posar enrere per donar-li habitació.\nGay ens va dir que podria tornar a la platja de tres a sis vegades més aquesta temporada per pondre més ous. Però per aquesta nit, ja havia acabat. Va aixecar el seu cos per la lleugera inclinació de la platja. A la vora de l'aigua, va deixar que les ones l'atraguessin cap endavant i lluny.\nÉs una mare cansada, va dir Gay.\nEls ous ara estaven sols. Eren ells contra tot: gossos, ocells, mapaches, crancs fantasmes, fins i tot constructors de castells de sorra. Després d'uns quants mesos d'incubació, els nounats sortiran de les seves closques i buscaran els llits d'herbes marines al Corrent del Golf.\nAproximadament 1 de cada 1.000 a 10.000 cries arribarà a l'edat adulta. Si la descendència de Sandy sobreviu als difícils pronòstics, tornaran a Juno Beach el 2045 i continuaran amb una llarga tradició de boba, nidificant on van néixer.\nSorra, sol i cervesa artesana a Florida\nKey West amb nens: calen algunes explicacions i excepcions\n14200 autopista. 1, platja Juno\nL'última caminada de tortugues de la temporada té lloc el 31 de juliol. Comença a les 21 h. i pot durar fins a les 23.59 h. 17 $ amb reserva. Si l'esdeveniment està exhaurit, els visitants poden agafar un lloc com a visitant. Només arribar a les 20:30h. i porteu 20 dòlars en efectiu.\nconsells per conduir llargues distàncies


El temps al Maresme: dissabte amb temps variable i risc de ruixats\nInicioEl temps al MaresmeDissabte amb temps variable i risc de ruixats a la tarda\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dissabte segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que durant el matí l’ambient serà assolellat amb intervals de núvols prims. A partir del migdia i durant la tarda els núvols es faran més gruixuts i entre el vespre i primeres hores de la nit tindrem nuvolositat d’evolució. Durant la recta final de la tarda i fins a primeres hores de la nit s’esperen precipitacions en forma de xàfecs localment de caire tempestuós però de curta durada i, per tant, poc abundants.\nEls vents seran fluixos, de força 2 a 3 i de component sud a sud-est. Mar arrissada al matí i en estat de marejol a la tarda a tota la costa del Maresme. Les temperatures mínimes es mantindran entre els 15 i els 18 graus mentre que les màximes baixaran lleugerament i oscil·laran entre els 21 i els 24 graus.


La fàbrica dels silencis: Pointe du Raz\nA Lescoff un home s'estira sobre un vell matalàs de llana. Sap que aquesta nit serà dura. Fa cinc mesos que descansa. Ha preparat un complicat sistema de cordes, rodes, politges i sacs de sorra. L'intenció del mecanisme és obrir i tancar la porta de l'habitació amb certa violència, maniobra que es repetirà regularment quan apagui el llum i es disposi a dormir.\nPrimera nit cruel. No ha pogut tancar ull. Però sap que això no ha fet més que començar. Segona nit horrorosa. I la tercera. Les primeres nits s'omplen de mals de cap, calfreds, mareig. Però al cap d'una setmana comença a tolerar els portassos. Pot dormir dues hores seguides el desè dia. Tres hores al catorzè. I al cap d'un mes aconsegueix dormir sis hores seguides malgrat el soroll. De tenir veïns es veuria en problemes, però viu en una casa aïllada, feta de fusta blanca maltractada pel sol i la sal i amb un petit jardinet davant d'un porxo, on ara ell seu a un balancí, encetant l'últim cafè de la temporada.\nMira la casa amb nostàlgia, es puja el coll del jersei, carrega la motxila i es munta a la bici. Arriba a un petit moll rodejat de roques immenses, puja a una diminuta barqueta i surt mar endins. El far apareix sòbriament entre les onades com una figura fantasmagòrica. Hi arriba per la part que dóna a la costa, evitant les fortes onades. Puja unes escales i es troba amb un home amb qui s'abracen afablement. Canvi de torn, de sis mesos. El seu company ha deixat les estàncies netes. El primer dia és bàsicament una presa de contacte i passa ràpid.\nQuan arriba la nit, el soroll intens de les onades picant l'estructura del far li és familiar. Dorm plàcidament.\nEtiquetes de comentaris: contes, Far, Pointe du Raz, relats\n"hombre precavido vale por dos". m'ha agradat molt :)\n21 de febrer de 2011, a les 22:52\nGràcies Anna :)\n23 de febrer de 2011, a les 16:42


El Parc de la Serralada Litoral és un Espai d’Interès Natural d’alt valor ambiental que fa d’espina dorsal de les comarques del Maresme i el Vallès Oriental i que està sotmès a una gran pressió antròpica. Aquesta freqüentació humana s’incrementa els caps de setmana i en diverses èpoques de l’any per raons de lleure. Per tal d’atenuar el seus efectes sobre el medi, el Consorci del Parc, que n’és l’òrgan gestor, compta des de 2011 amb un Pla d’ús públic que regula quines activitats hi són permeses i en quines condicions.\nEl president del Consorci, Andreu Bosch, considera que un dels principals problemes és el comportament incívic d’alguns motoristes que circulen o bé a velocitat excessiva o bé fora de les pistes. Aquestes actituds suposen un risc per a la resta d’usuaris i poden tenir repercussions negatives sobre la fauna i l’entorn natural.\nEn nom dels Mossos d’Esquadra hi van assistir la comissària de la Regió Metropolitana Nord, Cristina Manresa; l’inspector de l’Àrea Bàsica de Policia de Premià de Mar, Bonaventura Comas, i el cap de la Unitat Regional de Medi Ambient, Joan Maria Garcia. En representació del cos d’Agents Rurals hi eren presents el seu cap regional, Jaume Bosch, i els caps del Maresme, Joan Lluís Jara, i del Vallès Oriental, Enric Mayà. També hi van participat diversos responsables municipals i els caps de les policies locals d'Alella, Cabrils, Montornès, Premià de Dalt, la Roca del Vallès, Teià, Tiana, Vallromanes i Vilanova del Vallès.\nA Catalunya, el trànsit motoritzat al medi natural es regeix per la Llei 9/1995, de 27 de juliol, i el Decret 166/1998, de 8 de juliol, que la desplega. En el cas del Parc de la Serralada Litoral, cal observar les recomanacions següents:\nTrobareu totes les indicacions relatives a la circulació motoritzada per la Xarxa de Parcs de la Diputació en el fulletó adjunt.


Els alumnes del taller de narrativa oral, a les Nits d’Estiu als Museus – FÒRUM.ad\nEls alumnes del taller de narrativa oral, a les Nits d’Estiu als Museus\nel: 06/08/12 12:25\nPepi Diéguez, Maria Alaminos, Montse Checa i Natàlia Bubí. Aquestes són quatre de les alumnes del taller de narrativa oral i que ara s’atreveixen a pujar a l’escenari de les Nits d’Estiu als Museus.\n“Estic convençuda que el seu nivell ens sorprendrà, han treballat molt les narracions”, afirma la consellera de Cultura, Jael Pozo, que anima a tothom a anar a aquest espectacle de petit format, que tindrà lloc demà, dimarts, 7 d’ agost, a les 21 h, al Centre d’Interpretació del Romànic, a Pal.\nEl curs de narrativa oral va anar a càrrec de l’actor i director Xavi Fernández, que va preparar els seus alumnes per ser capaços d’interpretar textos literaris. I ara acompanyarà les quatre debutants com a director en aquesta primera experiència.\nA banda del taller, durant aquests dies les quatre narradores estan fent diversos assajos i també han fet una important feina per treballar la posta en escena i triant les músiques adequades a cada text. Les artistes emergents no volen donar massa detalls de la seva primera interpretació, ja que volen donar un marge per a la sorpresa, però sí que expliquen que elles mateixes han escollit els contes, d’autors com Pere Calders, Quim Monzó, Joan Barril o Sebastià Alzamora.\nAmb aquest muntatge es clou el cicle Nits d’Estiu als Museus, organitzat pel Comú de la Massana, amb la col·laboració del departament de Patrimoni del Govern.\nCal dir que les entrades són gratuïtes però s’ha de fer reserva prèvia a la central dels Museus Nacionals, al tel. 839 760.\nEntrada Anterior: Concert de música russa al Museu del Tabac\nEntrada següent: Es clouen els treballs de reparació de les escales de l’Església de la Massana


Les calories més carnavalesques omplen la plaça del Prim | Canal Reus TV\nLes calories més carnavalesques omplen la plaça del Prim\n13:50 - 12 febrer 2018\nRespectar les tradicions també és una premissa pel Carnaval de Reus. I, avui, dilluns de Carnaval, la plaça del Prim s'ha omplert de gent afamada que ha volgut gaudir de l'Expo-profit. Molts dels assistents han confessat que van a buscar alguns plats concrets com la clotxa o els arrossos.\nEl Carnaval de Reus no es pot entendre sense l'aportació gastronòmica que representa l'Expo-profit. Tot aquell que, aquest dilluns de Carnaval, s'ha apropat a la plaça del Prim, s'ha submergit entre olors, sabors i molta música. Des de primera hora del matí, una trentena de colles han trepitjat la plaça per instal·lar la seva paradeta i començar a cuinar tot tipus de plats, ja fossin arrossos, entrepans calents o postres. Els reusencs han demostrat que són un públic fidel i que tenen ben clars els seus gustos.\nTant els petits com els grans de cada colla són els encarregats d'ajudar en l'elaboració dels plats. Un dels ingredients principals de cada recepta són les ganes de passar-ho bé. Des de la Colla Els Cridaners, Salud Calderón, ha explicat que 'nosaltres fem un postre i, normalment, la gent s'anima més a venir de cara al migdia, fem tortitas cridaneres'. Per la seva banda, la Blanca Cabré de la Colla Farts de l'Olla, ha detallat que 'realment l'ingredient és que després de tot un carnaval cansats tenim ganes de cuinar una clotxa amb arengades i fesols'.\nLes calories i els excessos s'han concentrat durant tot el matí. Tot i que molta gent hi ha anat a esmorzar, bona part dels participants han reconegut que amb tot plegat han acabat dinant.


Inaugurem els nous estudis de Ràdio Abrera el dijous 29 de juny!:: Ajuntament d'Abrera\nDIMECRES, 19/09/2018 | 13:35 h\nInaugurem els nous estudis de Ràdio Abrera el dijous 29 de juny!\nAquest dijous, en el marc de la Festa Major 2017, inaugurem els nous estudis de Ràdio Abrera (Casamada 14) a la primera planta de la Sala Municipal. A partir de les sis de la tarda tindrà lloc la inauguració amb l'Alcalde d'Abrera, Jesús Naharro, la regidora de Comunicació, Montserrat Navarro, i la directora de Ràdio Abrera, Anabel Gómez.\nTot seguit es descobrirà una placa commemorativa, es farà una visita a les instal·lacions, i finalitzarem amb un petit refrigeri per a tots els assistents.\nPels que no pogueu assistir a la inauguració, divendres 30 de juny farem jornades de portes obertes perquè tothom que vulgui pugui visitar la nova Ràdio Abrera. L'horari per visitar les instal·lacions serà d'onze a una al matí i de cinc a set de la tarda.\nI per continuar amb la festa d'inauguració, els locutors de Ràdio Abrera Jordi Quintanta, Jordi Bosquet, Alba Vizcaíno i Óscar Navarro obriran la Festa Major Jove a l'Escenari Morral amb la Ràdio Abrera Summer Party a partir de la mitjanit. Hi haurà molta animació, bona música i molts regals. Us hi esperem a totes i a tots!