Relat "A redós de l'olivera"\nInici > detall del relat: A redós de l'olivera\nTot just acaba de deixar la maleta a l’entrada de l’apartament i l’aire condicionat s’engega com per art de màgia. Les persianes de les habitacions i les del saló menjador també comencen a enfilar-se fins a tocar sostre. La Rita, astorada, contempla el moviment tecnològic que s’ha disparat al seu voltant i no dóna crèdit a allò que els ulls li mostren. Ella és de pagès i tots aquests avenços li vénen grans.\nDins la maleta s’ha emportat les arrels, les íntimes, que no són altres que les de la terra que la va veure néixer i les vivències acumulades al llarg dels anys junt amb la família. Malauradament, però, els ha perdut a tots menys a un: l’estimat Eloi.\nExplora els espais i comprova que tot és nou de trinca, que està ben servit d’electrodomèstics moderníssims i de ginys estrafolaris. No veu ni un sol llibre i s’estranya molt. ¿Què se n’haurà fet d’aquell devorador de llibres que tenia ben atabalats els capellans de l’escola de Torroella de Montgrí? No entén res.\nLa Rita seu al sofà negre de pell i se sent còmoda. La decoració minimalista li transmet una tranquil·litat inusual que agraeix. Les parets blanques, orfes de quadres, no li creen cap estranyesa. De fet, mostren el viu reflex del caràcter de l’Eloi: senzill, pràctic i amb molt bon gust. Recorda que de ben petit no li agradaven les pintures d’uns cavalls salvatges que, envoltats d’un marc de fusta barroc, galopaven inútilment amb la intenció d’abandonar el menjador empaperat de la casa pairal de L’Escala, al bell Empordà.\nS’adona que els fogots insuportables que tant l’han mortificat durant el viatge amb tren han remès. No sap ben bé si es degut a la refrescant benvinguda de la casa intel·ligent o que ja ha arribat a un destí molt desitjat. L’Eloi ja la va avisar que no podria anar-la a esperar a l’estació per motius de feina. El càrrec de director tècnic que exerceix en una empresa de telefonia mòbil amb seu a Madrid no li permet atendre els assumptes personals com ell voldria. Sap que la Rita, seguint les seves instruccions telefòniques, agafarà un taxi a Atocha i una hora més tard es presentarà al porter de l’immoble, que li obrirà la porta de l’apartament situat al nord de la capital, en el barri nou de Las Tablas.\nUn home organitzat, temperat, eficient, que trampeja tots els esculls de la vida amb un domini exemplar. Així és l’Eloi des d’aquell novembre de mil nou-cents vuitanta-cinc quan ella mateixa es va trobar amb una escena esfereïdora: allà, al terra, els cossos de la família Trepats jeien sense vida.\nAcabada d’arribar de ca la Ramona, una veïna que li cosia els davantals per quatre rals, no s’hagués imaginat mai trobar-se amb un espectacle tan dantesc com el que estava presenciant. Aterrida, va cridar l’Eloi. Ell no estava entre els cadàvers. On era, doncs? Allò era un malson insuportable! Va esperar uns segons que es van fer eterns i, per fi, va comprovar, mig incrèdula, que el petit dels Trepats era viu: se li va presentar amb un pal a la mà i el cos ple de ràbia. Una hora abans havia sentit els crits embogits del pare que demanava misericòrdia a dos homes que l’estaven amenaçant amb unes escopetes imponents. Sense pensar-s´ho dues vegades es va afanyar a ajudar el seu progenitor. El mateix van fer l’àvia, la mare i les dues germanes per evitar un desastre. Va ser debades: només l’Eloi va tenir la gran sort d’escapolir-se dels trets d’aquells salvatges que, com posseïts pel dimoni, disparaven a tort i a dret, sense treva, a tota la família Trepats.\nEn veure aquella matança l’Eloi es va apressar a deixar anar els cavalls per acorralar els lladres i capturar-los com fos. Va resultar impossible: els pobres animals van acabar atropellant-se els uns contra els altres confosos com estaven amb les ordres incessants, atabaladores, de l’Eloi. Enmig de tanta confusió els assassins van aprofitar per fugir.\nAquell infern va ser l’inici d’un llarg calvari que duraria cinc anys. Investigacions “in situ”, judicis inacabables, burocràcia fins al límit de l’extenuació van ser alguns dels maldecaps que van haver de suportar la Rita, el seu home i el jove Eloi. Finalment, però, va arribar l’esperat veredicte: presó indefinida pels dos assassins d’una família honrada i treballadora que va defensar el patrimoni fins al final.\nUna suor freda s’escola front avall i la Rita es veu obligada a mullar-se la cara. Ho fa com sempre, fent cassoleta amb les mans i omplint-les d’una reparadora aigua fresca de la “Sierra”. I tot per foragitar aquell passat que es presenta quan vol, anàrquic.\nAbsorta en els records no s’adona que l’Eloi acaba d’entrar a casa. Amb els braços oberts de bat a bat crida i busca impacient aquella dona que el va alletar a ell i a les seves germanes. Per fi es retroba amb la seva estimada dida!\nCom si de mare i fill es tractés, amb una complicitat admirable, s’asseuen plegats al sofà amb les mans agafades i els somriures esplèndids. La Rita, emocionada com mai, no para d’acaronar el rostre bru del seu Eloi, el nadó que va criar i va cuidar amb amor de mare. L’impacte de tenir al seu costat un home tan ferreny i ben plantat a qui feia un grapat d’anys que no veia no desdibuixa en absolut la imatge d’aquell menut que corria com un esperitat pel mas empaitant gallines i conills, escalant els arbres fruiters de l’hort o pujant al tractor del pare, que no es cansava de mostrar-li, satisfet, les terres fèrtils que s’estenien més enllà del mas.\nDe sobte, li ve a la memòria allò que amb tanta il·lusió va recollir sota el resplendor d’un cel diàfan. Fica la mà dins la bossa i treu un paquet.\n- Eloi, tresor! Com està el meu Eloi estimat? Mira què t’he portat, rei!\nL’Eloi riu a gust davant aquell reguitzell de floretes que el transporten a la infància. Encuriosit, desembolica a preu fet un petit sac que conté un grapat de terra negra, esponjosa i humida. Es rendeix a la nostàlgia i, emocionat, li fa dos petons d’agraïment. Resulta agradable retrobar-se amb l’àngel que el va protegir i el va cuidar com un fill durant aquells terribles anys en què la vida li va fer una mala jugada.\n- La Ri-ta, la di-da; la Ri-ta, la di-da!- repeteix ell tot emulant la cantarella de quan era petit.\nEfectivament, la Rita, sabedora que el fillet que va donar a llum havia nascut amb una forta deficiència pulmonar, no confiava gaire en criar un nadó que tenia poques esperances de vida. Així era com li ho havien transmès els metges de l’hospital de Figueres des del primer moment. Cada dia que passava era un turment per a ella i el seu home veure com s’inflaven els pits i, de retruc, vessaven grans quantitats de llet que el petit Damià rebutjava. En pocs dies la criatura se’n va anar. El dolor que els pares van haver de suportar va ser extrem, inhumà. Un àngel, però, va voler aturar l’enfonsament de la parella i va obrir una porta cap a la il·lusió. Així va ser com el matrimoni va despertar d’aquell malson: l’àvia Trepats els havia visitat a casa i els suplicava ser generosos amb la seva néta nascuda uns dies després que en Damià. La seva filla -explicava- no tenia prou llet per alimentar la petita i tota la família temia un desenllaç fatal.\nNomés havien passat vint-i-quatre hores del trist comiat quan la Rita es va presentar al mas de can Trepats. Després de la Joana, la pubilla, vindria un any i mig més tard, la Carme i, finalment, l’Eloi. Per a tots tres hi va haver aliment a dojo.\nUns vincles massa profunds per ser oblidats. De fet, cap dels dos, ni la Rita ni l’Eloi -malgrat els llargs períodes sense veure’s-, s’han volgut desprendre d’uns lligams tan autèntics. Avui, la Rita s’ha presentat a l’apartament de l’Eloi per celebrar un gran esdeveniment.\n- Molt bé, fill! Explica’m amb més detall allò que em vas escriure a la carta de fa una setmana. Em va semblar que es tractava d’una gran notícia però no sé massa bé què hi faré jo enmig de tanta gent. Ja saps com sóc: més solitària que mai des que l’oncle Josep va morir, més aviat ignorant, també poc sociable però, això sí, molt treballadora, eh?\n- Rita, si us plau, vols deixar-te d’històries? A aquestes alçades m’has de posar al corrent de com ets? Si t’he convidat a passar uns dies a casa meva és perquè tinc ganes de compartir amb tu alguna cosa que em fa molt feliç. I espero que tu sentis el mateix. D’acord?\nDe sobte, es tornen a abaixar les persianes i l’aire condicionat s’apaga. L’Eloi li pica l’ullet i ella, ingènua, encara pensa que la tecnologia és cosa d’extraterrestres.\n- Som-hi, Rita! Anem a dinar! Vull que provis els deliciosos “callos a la madrileña” que serveixen en un restaurant cèntric, a prop del Museo del Prado. Després anirem passejant tranquil·lament fins al carrer Serrano que està ple de botigues que fan molt goig i et compraré el vestit i les sabates que més t’agradin. Vull que demà siguis la dona més guapa i elegant de totes les presents. Estic segur que serà un dels dies més importants de la meva vida! I, res, quan acabem de fer les compres agafarem un taxi i tornarem cap a casa. D’acord?\n- Caram, Eloi! Amb tanta elegància es pensaran que sóc la reina de la festa!\n- No ho dubtis, Rita! Demà mateix ho veuràs!\nL’endemà l’Eloi es lleva amb temps suficient per empolainar-se. Ha de fer patxoca i això només s’aconsegueix cuidant el més mínim detall. La música que ha començat a sonar puntual, com cada matí, es va estenent per tots els racons de la casa. A la dutxa l’Eloi canta al compàs de Queen però fa cada gall que espanta. Està una mica nerviós per tot el què vindrà a continuació: és conscient que el “Cum laude” que li atorgarà el tribunal de la Universitat Politècnica d’Enginyeria Superior de Telecomunicacions de Madrid pel seu excel·lent treball d’investigació sobre “Xarxes de nova generació” el convertirà, per mèrits propis, en el Doctor Eloi Trepats Fonollosa.\n-Tot un honor! - diu ell somrient al mirall mentre es pentina l’abundant cabell negre que li cobreix mig front.\nUn cop arreglat, amb un vestit elegantíssim que li ressalta l’esvelta figura, s’adreça cap a l’habitació de la Rita. Refilant com un passerell enamorat, truca a la porta. Ella no respon. Estranyat, entra a l’estança i, d’una volada, l’agafa en braços. El vestit de crep rosa salmó ha quedat a mig posar: només li faltava acabar de cordar un parell de botons. La Rita, jeu al terra, inconscient.\nUns dies més tard, al mas Trepats de L’Escala...\n-Dida, dida estimada! Per què no m’ho vas dir? Tenies el cor malalt i no m’ho vas dir! No vaig poder estar per tu... estava tan ocupat amb el meu doctorat i amb la meva feina. Aquests darrers anys he estat tan egoista, tan cec, maleït sigui! No vaig arribar a entendre el missatge que tan subtilment em vas deixar quan vas venir a veure’m. Ara només puc retornar-te a aquesta terra empordanesa que tant vas estimar.\nDescansa tranquil·la sota aquesta olivera immensa. Ella et protegirà de tot mal. Sempre va ser la teva preferida, te’n recordes, dida? Llavors m’agafaves de la mà i ens assèiem aquí mateix, al racó dels contes, com dèiem nosaltres. Aquí em vas ensenyar moltes coses de la terra i dels conreus, del bestiar i, fins i tot, del temps. Miraves el cel i m’assenyalaves les formes capricioses dels núvols que ara s’anaven arrodonint com cotons, ara s’anaven aprimant com cabells d’àngel. T’inventaves jocs visuals meravellosos i, de tot, en feies una història, un conte. I jo, bocabadat, t’escoltava i t’observava amb els ulls clavats en els teus que desprenien alegria, fascinació, misteri.\nSaps, dida? Sempre vas pensar que eres ignorant. I jo et dic que per a mi vas ser la persona més creativa que he conegut. No tan sols em vas fer de mare, després de la tragèdia que vam patir al mas, sinó que vas tenir la saviesa de no fer-me sentir mai culpable de res. Van ser uns anys complicats aquells de la meva adolescència. Recordo que quan em posava sorrut i em rebel·lava contra tu i l’oncle Josep trobaves la manera de tranquil·litzar-me. Dels contes vas passar a uns raonaments de pes, tan ben argumentats que em resultava difícil contradir-te. Si ho feia era només per orgull, per ràbia continguda. Sort de la teva paciència, dida! No saps com t’agraïa, quan tenia el dia girat, que respectessis el meu malestar i m’oferissis una llibreta en blanc per anotar tot allò que em passava pel cap.\nVaig treure tant d’odi, tanta impotència! Volia venjar-me de tanta maldat i no sabia com fer-ho. Després d’aquella primera llibreta en van venir d’altres que encara guardo a la meva habitació.\nNo voldria tornar a Madrid sense elles. Allà reprendré l’hàbit d’escriure que he abandonat els darrers anys, atabalat com he anat amb la feina i la tesi. Serà un bon lligam que mantindrà viu el teu record i el dels meus.\nDida estimada, no et pensis que et deixo sola perquè me’n vaig. Saps prou bé que el mas de can Trepats ho és tot per a mi. Aquí us tinc a tots, junts. Com us estimo i com sento de prop la vostra companyia!\nMe’n vaig trist però amb força per tirar endavant els meus projectes. Per ells vaig lluitar i per ells seguiré lluitant. De tu vaig aprendre aquesta lliçó i penso seguir-la fins al darrer dels meus dies. Si he arribat on sóc, si he aconseguit doctorar-me en enginyeria és gràcies als teus ànims, als teus savis consells que no em van faltar mai.\nÉs hora d’anar-me’n. No pateixis pel mas, Rita, ben aviat se n’ocuparà un matrimoni que, com tu i l’oncle Josep, tindrà cura de tirar-lo endavant. M’enduré un bon grapat d’aquesta terra i un brot d’olivera que plantaré junt amb la que em vas regalar en la teva visita a Madrid. Serà una olivera jove que creixerà forta i, un dia, quan torni a aquest meu Empordà, la deixaré al teu costat perquè gaudeixi d’aquest racó fantàstic que vas idear per a mi.\nSaps, dida? Miro el cel i sembla que t’estigui veient amb el teu vestit estampat de flors menudes i el cabell recollit a la nuca. La teva veu, però, sona una mica trencada. Crec que intentes dir-me que els núvols han escampat per cedir-te el pas cap a nous racons on els contes són contats per querubins que parlen llenguatges estranys.\nI jo et vull dir que, des d’aquí baix, escoltaré els teus consells i els teus missatges amb la mateixa atenció de quan era petit.\nAdéu, Rita! Adéu, dida!\nRefresca al mas Trepats. Els arbres comencen a ballar empesos per la força de la tramuntana. D’aquí unes hores bufarà fort. Prou ho sap ell! Lluny d’inquietar-lo, ho agraeix: el vent sempre s’emporta allò sobrer que li oferim; és noble, valent, rebel, justicier, i gens rancorós. Un bon element per comptar amb ell! -pensa l’Eloi-.\nDeixa les cabòries i les oliveres enrere i puja a l’habitació. Se’n va de dret al calaix de la tauleta de nit a cercar una nova llibreta. Un grapat de fulls en blanc l’esperen per omplir-los de colors. D’altres més grisencs, reciclats, sortiran en pocs minuts de la impressora per confirmar un vol en direcció Barajas.\nMoltes felicitats, guapa!!![Ofensiu]\nallan lee | 24-09-2012\nEstimada Mercè, vinc aquí en aquest relat teu que tant m'agrada- que no és dir molt, perquè me'n agraden molts, de teus- per dir-te que acabis de passar un bon sant. Moltissimes felicitats i molts petons!!\nBenvolguda relataire i associada:\nSeguint les teves instruccions, arribades per correu electrònic a l'ARC (Associació de Relataires en Català), hem procedit a retirar del "Concurs ARC de Narrativa Breu 2011. Temps era temps" el relat que havies presentat.\nEsperem poder comptar amb la teva participació en les properes edicions d'aquesta convocatòria.\nCom has trenat tota la història, el narrador que has triat per explicar-la, que ara focalitza la Rita, ara l’Eloi, i fins i tot, en prescindeixes per sentir la veu de l’Eloi, que per fi diu tot allò que, a causa de la tesi, no ha arribat a poder dir a la seva dida. La mirada de la Rita és tan entranyable! Com li resulta excessivament moderna la casa de l’Eloi, venint ella d’on ve, i com aquest fet fa pensar en l’inexorable pas del temps, que tot ho transforma, i en la embranzida vertiginosa de la tecnologia. Ah, sí, la vida canvia, per fora tot ho fa, però i els sentiments? Aquests, si són veritables, són els que proporcionen l’estabilitat. Aquesta és la lectura que jo he fet. Per damunt de tot, l’amor entre una dida i el nen, ara home, que va alletar. L’amor ens salva i ens permet descansar a redós de l’olivera. Et felicito pel relat, Mercè. Una abraçada.\nJa des del principi del relat, és a dir en el títol, suggeridor i atraient. Un text amb aquest títol no pot ser dolent. Primer per la qualitat de l'escriptora, segon perquè parla d'una olivera i l'olivera és un arbre consustancial a la Mediterrània, i per tant, a la terra, a les arrels i a una cultura antiquíssima que va venir de molt lluny i es va instal.lar a l'Empordà. Jugues amb avantatge, és veritat, el lector és empordanès i es deixa seduir per les imatges evocades amb habilitat però a part de les descricpions, sempre agraïdes, sempre invitant a la nostàlgia, a tot el relat i ha una pàtina de lirisme molt accentuat. Es diria que la història té molt a veure amb l'autora però aquest fet és intranscendent des del punt de vista, és clar del lector que es deixa portar per aquesta emoció, com et vaig comentar en una ocasió, que no s'expressa obertament si no per imatges suggeridores. És per tant, un relat molt reeixit perquè a més de la bona qualitat de l'escriptura hi ha un plus emocional que li dona per si molta força al text.\nEnhorabona doncs i visca el nostre Empordà!\nNonna_Carme | 02-09-2011 | Valoració: 10\nno sóc gaire amant del relats tan llargs, he llegit aquest teu amb gran plaer.\nJa saps que encara no he après a fer comentaris que estiguin a l'alçada de l'autor /a però en destacaria (d'aquest teu ) el fort vincle que s'estableix entre un nadó i la seva dida i el detall del grapat de terra.\nUn relat dur i al mateix temps , entranyable.\nEt felicito un cop més, estimada Mercè.\nm'he emocionat en llegir aquesta història tan bella i dura, com, sospito, és sovint la vida de cadascú. Les imatges de l'olivera, les llibretes, el desconsol per les pèrdues, tot ho narres amb una sensibilitat extraordinària, com ens tens- ben - acostumats. Un plaer llegir relats com aquest. Una abraçada ben sincera\nL'olivera com a símbol de vida[Ofensiu]\nEl colom agafa amb el bec una branca d'olivera i aixeca el vol. És vida, res més. I aquest relat és vida viva. Malgrat la mort present la vida en forma de terra empordanesa reviu i rebrota llegint-la. Ha sigut un relat impressionant, que m'ha captivat fort. Una també forta abraçada Mercè.\nel vent quant mou les branques de les oliveres, m’encanta el bell\nEmpordà i aquest excel•lent relat\nNota al possible lector[Ofensiu]\nMercè Bellfort | 30-08-2011\nUn lapsus de revisió per part meva ha fet que consti el primer títol d'aquest relat. Ignoreu, per tant, els "CONTRASTOS", fora de lloc, de l'inici. Gràcies.


Vimbodi i Poblet / Comarca: Conca de Barberà\nHabt. / Ine 2008 47\nDirección Plaça Major, 1\nCódigo postal 43430\nTeléfono 977 87 80 24\nFax 977 87 84 31\nWeb Oficial Vimbodi i Poblet\nWeb de Interés Poblet\nE-mail municipio ajuntament@vimbodiipoblet.cat\nMunicipi de la Conca de Barberà, que està situat al sud-oest de la comarca, al límit amb les Garrigues i el Baix Camp. El terme municipal té una extensió de 65,51 km2 i s'estén pels vessants septentrionals de les muntanyes de Prades, a la vall del riu Milans, afluent del Francolí que, procedent de Vallclara, el travessa en direcció oest-est. Mentre que pel nord-est també el creua el barranc del Tillar, un altre afluent del riu Francolí.\nEl municipi (495 m d'altitud) comprèn, a més, el monestir de Poblet i una sèrie d'antigues granges del monestir (Milmanda, Mitiana, Castellfollit, la Pena, el Tillar i Riudabella), a més del despoblat de Codoç\nEl Reial Monestir de Santa Maria de Poblet és un monestir de l'orde del Cister fundat l'any 1150. Està situat al peu de les muntanyes de Prades, a la comarca de la Conca de Barberà. Poblet constitueix un impressionant conjunt arquitectònic i es pot comptar entre els conjunts monàstics més importants d'Europa, essent de fet, el conjunt monàstic habitat més gran del continent europeu. Des de l'edat mitjana és un important referent simbòlic dels països de l'antiga Corona d'Aragó.\nPertany civilment al terme municipal de Vimbodí -recentment rebatejat com a Vimbodí i Poblet (2006)- i eclesiàsticament a la parròquia de Sant Miquel de l'Espluga de Francolí (de l'arxidiòcesi de Tarragona), ambdues poblacions pròximes a la vila de Montblanc, amb vincles molt estrets amb el monestir.en 1992 fou declarat Patrimoni de la Humanitat per l’UNESCO.\nQuan el visitant de Poblet entra al monestir i es troba submergit en aquest conjunt monumental que, com ha dit Josep Pla, és “un món de formes, de tradicions i de símbols”, després de fruir de l'espectacle de la pedra i la llum sent sorgir en el seu interior una sèrie de preguntes: Tot això, per què és així? Què ha fet que Poblet hagi esdevingut el que és? Quina intenció primitiva i quin procés ulterior han donat lloc a aquesta sàvia composició d'edificis i d'estils? Quina institució, i amb quines vicissituds, va anar produint, segle rere segle, aquest fet monumental? Quines relacions amb el món exterior van tenir els qui van fer possible aquesta enorme realitat artística i històrica?»\n· 1 - Església · Ambó · Tombes reials · Sagristia\n· 2 - Refetor\n· 3 - Claustre\n· 4 - Sala Capitular\n· 5 - Dormitori\n· 6 - Escriptori\n· 7 - Muralles\n· 8 - Estances de ponent o ala dels conversos\n· 9 - Les portes del recinte del monestir\nEn les tombes restaurades per Frederic Marés el 1948 descansen Alfons I el Cast, dit també el Trobador (1162-96); Jaume I el Conqueridor (1213-76); Pere III el Cerimoniós, dit també el del Punyalet (1336-87) i les seves tres primeres mullers, Maria de Navarra, Elionor de Portugal i Elionor de Sicília; Joan I el Caçador, dit també l'Amador de la Gentilesa (1387-95) i les seves dues mullers Mata d'Armanyac i Violant de Bar; Martí I l'Humà (1395-1410), Ferran I el d'Antequera (1412-16), Alfons IV el Magnànim (1416-58) i Joan II (1458-79) amb la seva esposa Joana Enríquez.\nLa Comissió de Monuments Històrics i Artístics (1849-1930) deturà la destrucció i restaurà quelcom del monestir, que el 1921 fou declarat monument nacional. El 1930 hom fundà el Patronat i es féu la reconsagració de l'església (1935). Revisqué monàsticament el 1940 i la restauració material fou intensificada per la Direcció General de Belles Arts, el Patronat, les diputacions de la Corona d'Aragó i Navarra, i la Germandat d'amics del monestir. El 1956 fou cedit en usdefruit al Cister. La reconstrucció prengué nova embranzida sota l'abat Maur Esteva i amb el suport de la Generalitat de Catalunya. El conjunt monàstic de Poblet és un dels més importants de Catalunya i contínuament es van fent obres de restauració i millora dels edificis que l'integren.(ftes ver links de la ficha)


Amb la col·laboració de: Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i de Balears. Societat Catalana de Psiquiatria i Salut Mental\nAquest diccionari recull gairebé un miler de termes amb les denominacions i la definició en català i amb els equivalents en castellà, francès, anglès i alemany.\nLa salut mental és avui un dels àmbits prioritaris d'atenció sanitària. A banda dels nous plantejaments en el tractament de les malalties mentals i en la comprensió dels processos psíquics, s'hi descriuen patologies mentals emergents de gran impacte social, com ara les demències de tipus Alzheimer o els trastorns de la conducta alimentària.\nEs tracta de la versió en línia del Diccionari de psiquiatria, obra elaborada pel TERMCAT amb el suport del Departament de Salut i la col·laboració d'un equip d'especialistes de la Societat Catalana de Psiquiatria i Salut Mental, coeditada per Elsevier-Doyma i TERMCAT amb el patrocini d'Almirall.\nAnnex I. Psicofàrmacs\nAnnex II. Instruments d’avaluació psiquiàtrica


El líder de Ciutadans, Albert Rivera, ha assenyalat que el nacionalisme català "s'està rearmant políticament i a la tardor la tornarà a liar" i ha considerat un error que el govern de Pedro Sánchez "miri a una altra banda perquè necessita suports".\nRivera ha dit durant la seva visita a Menorca, que "és un error dir que la situació a Catalunya s'ha normalitzat". "L'Estat no existeix en moltes zones de Catalunya, el Rei d'Espanya no pot trepitjar alguns llocs", ha lamentat.\n"Crec que a Catalunya l'Estat ha d'estar present i per això vaig defensar que s'aplicarà l'article 155 i defenso que es torni a aplicar en algunes competències com en el control de comptes o en la política exterior i en el compliment de sentències judicials", ha manifestat.\nEl president de Ciutadans ha remarcat que la seva major preocupació pel que fa a Catalunya és que "estem assistint a un assetjament i enderrocament als constitucionalistes, estem veient com s'ocupa l'espai públic amb llaços i pancartes que parlen de presos polítics, quan no existeixen en nostre país, hem de suportar atacs a les nostres seus i fins i tot veure com assenyalen als nostres familiars ".\n"No hi ha cap escó al Congrés dels Diputats que valgui tant com per permetre tot això", ha afegit.\nRivera ha apuntat que si la seva formació arriba al govern "no cedirà davant el separatisme, cal combatre'ls intel·lectual, política i socialment".\nEl líder de Ciutadans s'ha referit també a l'acostament de dos presos etarres d'Astúries a la presó de Basauri indicant que "el nacionalisme torna vèncer quan veiem que les víctimes patiran la proximitat d'aquells que han assassinat als seus familiars".\n"La política penitenciària no és una moneda de canvi, els criteris que la regeixen han de ser tècnics i no polítics", ha matisat després d'al·legar que els partits constitucionalistes "hauríem de mantenir un criteri conjunt en aquesta matèria".


Col·lectiu Linux-GNU-MAC-CoAC: de novembre 2005\nCarta dirigida a Jesús Alonso i Mercè Badal, Degà i Síndica del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya\nBenvolgut senyor Degà del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya, benvolguda senyora Síndica del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya,\nens dirigim a vostès per presentar-nos com a un nou col·lectiu dins el col·legi, el d’aquells arquitectes que usen la plataforma informàtica Macintosh, i exposar-vos les següents consideracions:\nDins del CoAC existeixen diversos col·lectius. Els trets definitoris d’ells acostumen a ser l'interès específic que versan dins de l’exercici de la professió. Però també n’hi ha de definits per les seves característiques més personals, com per exemple l’edat o el gènere. El nostre col·lectiu ve constituït per un aspecte molt més tangencial com és l’eina de treball informàtica que tots nosaltres utilitzem. Vist així pot semblar poc notable, i no és la nostra intenció contradir-ho, però malgrat ser quelcom de circumstancial crea certes diferències que si no són ateses provoquen greuges comparatius.\nÉs sabut l'interès especial que s’està tenint en els últims anys cap a l’eficàcia dins del CoAC. És plausible l’esforç que s’està duent a terme en els diferents departaments per assolir uns nivells alts d’agilitat, professionalitat, innovació i eficiència. Nosaltres ho agraïm i ens posem a la seva disposició per ajudar en aquest treball. I un àmbit on això és més destacat és en tot allò relacionat amb les aplicacions informàtiques: visat telemàtic, programari de gestió, de CAD, fitxes tècniques, etc... I justament és en aquest àmbit, on la major part dels arquitectes estan veient resolts molts dels seus antics problemes, i on nosaltres no podem aprofitar-nos-en.\nSense ànim de fer proselitisme, es pot convenir que aquells que en el seu moment vem decidir decantar-nos per la plataforma informàtica Macintosh, si més no, hem tingut un interés especial en els temes informàtics, hem fet una immersió en tot el ventall de possibilitats al mercat, hem fet una anàlisi de cert nivell (no només econòmic sinó d'eficàcia informàtica...) i finalment hem fet la tria justament més costosa però conscients dels beneficis (i problemes) que obtindriem. Som pocs però hi som, i justament som gent a la que la informatització de la professió ens interesa molt. Creiem en els enormes beneficis que té la informàtica en la feina diaria de l’arquitecte i és per això que ens sentim tan dolguts per la inexistent atenció vers nosaltres per part del SAI. La nostra intenció, constituïnt-nos en col·lectiu, és demostrar la nostra existència, poder evaluar així la nostra presència dins del conjunt i poder reclamar en justa mesura una atenció major, atès que també som col·legiats i entenem que no se'ns pot marginar només per una qüestió de número i singularitat. No volem un tracte especial, volem el mateix tracte que té un arquitecte que treballi amb la plataforma Windows o fins i tot ja amb la plataforma lliure Linux.\nTots aquest anys hem silenciat, nosaltres mateixos, les nostres protestes sabedors de que erem minoria i reclamar que totes les aplicacions i utilitats informàtiques desenvolupades pel SAI fossin compatibles per a Mac era demanar potser massa (potser). Hem de fer notar que aquest silenci ha tingut un cost, doncs hem hagut de disposar sempre d’un PC infrautilitzat només per a ús exclusiu del programari del CoAC. Però darrerament hem vist certs canvis que ens animen en les nostres demandes: hem pogut veure com el CoAC ha posat a disposició dels col·legiats programes no específics de temes relacionats amb la institució, com són programes de CAD, de gestió... (entrant en el mercat de la competència, fins i tot); hem vist com s’han desenvolupat aplicacions compatibles amb Linux; hem pogut comprovar l’adopció del PDF com a format universal (cosa habitual desde fa anys per a nosaltres); i darrerament, i molt especialment, també hem comprovat l’ús de llenguatges de programació per a web (PHP) que sense un esforç especial acaben sent multi plataforma, com passa amb el Gestiona’t, que instal·lat en un PC pot ser consultat en Mac’s sense gaires problemes, un fet aquest no buscat pel SAI però que resulta molt esperançador.\nCom hem expressat a l’inici, ens posem a la seva disposició no només per fer conèixer les nostres necessitats sinó també per ajudar en la seva resolució, en benefici del nostre col·lectiu i en benefici d’una major llibertat a l’hora de triar una plataforma informàtica o una altra sabent que pel que respecte al CoAC no hi ha diferència i centrant l’elecció en els tradicionals criteris d’eficiència, fiabilitat o preu. En aquest sentit considerem que la Cooperativa Jordi Capell també hauria d’oferir suport als usuaris de Mac i, fora ideal, productes Apple i compatibles.\nA l’espera de poder tenir una reunió per tractar directament tot allò exposat anteriorment, els sotosignants ens oferim a la resta de companys per tot allò que qualsevol cregui que puguem ser útils, i els saludem molt cordialment.\nCREACIÓ DEL COL·LECTIU MAC COAC\nSom uns arquitectes adscrits al Col·legi d’Arquitectes de Catalunya i, a més a més, usuaris de Macintosh. Hem sabut que vosaltres també sou del CoAC i usuaris de Mac i suposem que us trobeu tot sovint amb el mateix sentiment que nosaltres d’una certa marginació respecte als usuaris de PC’s. Nosaltres fa anys que patim l’oblit del CoAC vers la nostra plataforma i hem decidit expressar de manera formal les nostres queixes, ja que per via verbal no hem obtingut cap resultat. Us enviem la carta que tenim intenció de presentar al Degà, amb l’esperança de que us hi afegiu. Per descomptat que recollirem qualsevol millora o incorporació que cregueu oportuna per obtenir un document consensuat. Feu-nos arribar el vostre parer de cara a saber quin suport pot tenir aquesta iniciativa.\nCarta dirigida a Jesús Alonso i Mercè Badal, Degà ...


Sobre nosaltres – TechInvasors\nSom un grup de tres persones, actualment estem en segon curs del cicle mitjà d’informàtica. En aquesta pàgina web ens dedicarem a comentar i explicar el desenvolupament del joc “TechInvasors”.\nEncara estem en un estat de desenvolupament molt inicial, i ens falten moltes coses per fer, anirem actualitzant la pàgina web conforme anem elaborant el videojoc.\nProperament disponible en PC i Android.\n1.-¿De què trata el videojoc?\nEs tracta d’un videojoc 2D de genero lluita tipus retro en el qual hauràs de combatre contra una IA programada per a vèncer-te, a través de 3 possibles moviments podràs triar: Atacar, defensar-te o usar el teu atac especial. Tindràs uns pocs segons per a triar abans que el teu enemic faci seu pròxim moviment.\n2.-¿Quin és el lore de “TechInvasors”?\nTechInvasors està situat en un present en el qual la terra queda devastada a causa de l’impacte d’un meteorit. Aquest meteorit conté uns éssers vius mecànics d’origen desconegut que infecten la terra, transformant així els éssers vius del mateix planeta. Quan els científics investiguen el que ha ocorregut, s’adonen que alguns humans han aconseguit adaptar-se a la nova forma de vida, sent així, més àgils, fortes i intel·ligents.\nPoc temps després uns alienígenes ataquen la terra, i es forma un grup amb els mateixos humans mecanitzats per a combatre’ls. El teu formes part d’aquest grup i has de combatre amb l’amenaça extraterrestre.\n3.-¿Quin és el vestre propòsit al fer TechInvasors?\nEn el nostre cicle mitjà d’informàtica hem de fer un treball en el qual usem totes les habilitats que hem anat aprenent al llarg del curs, el nostre objectiu principal en fer aquest joc és aprovar amb excel·lent aquest projecte. Més endavant, si veiem que el videojoc pot tenir futur ens prendrem el seu desenvolupament a nivell més professional.\n4.-¿Quin programa feu servir per desenvolupar TechInvasors?\nFem servir Unity com a motor del videojoc i com llenguatge de programació C#.\n5.-¿Quines són les vostres aspiracions com a desenvolupadors?\nEl nostre videojoc tindrà diferents enemics contra els quals combatre, igual que diferents nivells i una botiga on comprar objectes i equipar-se. En l’apartat “Desenvolupament” anirem comentant que afegim i com va el nostre videojoc.\nTráiler : https://www.youtube.com/watch?v=jEtentSEEBM


Diversos centres d’atenció primària duen a terme aquesta activitat per donar eines i recursos per superar situacions personals difícils\n40 persones de la comarca de l'Anoia han participat, durant el primer semestre de l'any, de l’activitat grupal de psicoeducatius, que es duu a terme en diversos centres d’atenció primària de l’Institut Català de la Salut. Aquesta activitat s'adreça a persones amb ansietat i/odepressió lleu o moderada, per treballar en grup i integrar recursos que ajuden les persones a adaptar-se, de la millor manera possible, a diferents situacions personals.\n“Trobar persones que han tingut els mateixos problemes que jo, m’ha ajudat a veure els problemes d’una altra manera.” “He trobat comprensió, suport i eines per integrar-me en el dia a dia.” “He après a relativitzar i prendre’m les coses amb més calma i perspectiva.” ”Poder compartir experiències amb altres persones és molt positiu i, a més, amb això neix una relació grupal fora del CAP.” Aquests són alguns dels testimonis dels participants d'un programa que, com expliquen els seus impulsors, "han demostrat els beneficis com a complement o alternativa al tractament farmacològic en persones que han estat diagnosticades de trastorns mentals lleus o moderats, com l’ansietat o la depressió. La funció d’aquests grups és ajudar les persones participants a gestionar sentiments com la frustració, el patiment,la por o el dol, perquè aprenguin a afrontar emocions sense necessitat de medicació o amb una dosi inferior de medicació. A més, en aquestes activitats, els participants poden compartir la seva situació amb persones que estan en situacions similars, explicar les seves experiències i donar-se suport per superar-les"


FILOSOFIA I PENSAMENTS - Joan Sala Vila: La literatura dels infants i per els infants\nLa temàtica dedicada als nens i nenes té estada en tot els nivells de la vida perquè l’esperit infantil hauria de ser sempre model en totes les activitats humanes. Aquelles paraules de Jesucrist de “si no us feu com un d’aquests infants…” són un missatge de com ha de ser el comportament humà i com l’esperit infantil hauria de tenir espai en totes les activitats humanes, tan polítiques, com religioses, culturals, econòmiques i socials. Però massa sovint aquest esperit es tergiversa i manipula. Una manipulació d’aquest esperit s’ha comprovat en la polèmica desfermada contra els fanalets de la bandera catalana independentista des d’una postura totalment polititzada i no de com la política també ha de tenir cura de la formació dels més petits. Sense la possibilitat que la TV escampès la seva imatge, la polèmica no hauria existit per una raó de fet, perquè aquests fanalets en el corrua dels reis de Vic ja feia quatre anys que es practicava. I la manipulació fou posada en evidència per la realitat de la retransmissió quina centralitat fou la festa dels infants. Davant d’una situació com la que comento m’esgarrifa pensar el poc coneixement que es té de l’esperit dels infants i de la seva capacitat expressiva.\nEls nens i nenes contemplen el món des de les seves vivències i alló que els fa feliços, per aquesta raó el seu marc de vida és bàsicament lúdic, el joc. I en aquest concepte es jutja el joc dels infants des de l'òptica del joc dels grans. Un infant amb un fanalet català viu la seva vida en l’entorn familiar i si els pares defensen Catalunya, ells com és normal també ho faran. Exhibir un fanalet en la seva festa no és manipular, és contemplar la política des de l’esperit dels nens i nenes. No és el mateix que insinistrar en el domini de les armes, com ensenyen moltes fotografíes dels mitjans. Portar penjat un fusell en una festa religiosa és una manipulació descarada de la infantesa. Dissortament els polítics que han aixecat el crit al cel no reproben l’ensenyament a les escoles “del espíritu nacional” una assignatura totalment contrària a la dignitat humana per manipuladora. I ho confeso amb coneixement de causa per què em va tocar donar-ne clases. He comentat en aquestes ratlles que quan es parla d’alló que és bo o dolent per a la formació infantil, seria convenient conèixer alló que ells pensen i si fossim més curosos en l’ensenyament treballariem millor expressió literària i ens sortirien els colors a la cara al comprovar la profunditat dels seus pensaments des de la innocència. He llegit moltes redaccions i poesies escrites per nens i nenes, i afirmo obertament que hauriem de ser lectors adictes perquè són autèntiques lliçons d’humanisme, fins i tot quan parlen de política. Els hi recomanaria als fanàtics acusadors dels fanalets de la cavalcada de Vic, que recordessin com ha estat la seva formació, molts d’ells encara sota la influència de l’assignatura de “la formación del espíritu nacional”, i si trobessin normal la seva conducta, els hi preguntaria on rau el seu esperit democràtic i quin és el seu respecte envers les persones. Per què deformar la realitat, és deformar la història i configurar una convivència injusta, com la dels nostres dies. Quan opinem, siguem demòcrates, i pensem que les diferències són per dialogar i arribar a un consens respectuós de convivència.


Revisió de 14:20, des 28, 2019 (modifica)\nRevisió de 00:43, des 30, 2019 (modifica)(desfés)\n==== Jack ====\nEl [[Jack]] és un dels tres homes de confiança del Kaido, el que implica que l'emperador li té en un alta estima. Tot i això, després d'assabentar de la incapacitat de Jack per rescatar el [[Doflamingo]], el Kaido va semblar preocupar-se més per la pèrdua del seu subministrament d'SMILE que per la pèrdua del seu subordinat.\nEl [[Jack]] és un dels tres homes de confiança del Kaido, el que implica que l'emperador li té en un alta estima. Tot i això, després d'assabentar de la incapacitat de Jack per rescatar el [[Doflamingo]], el Kaido va semblar preocupar-se més per la pèrdua del seu subministrament d'[[SMILE]] que per la pèrdua del seu subordinat.\n==== X Drake ====\nEs va convertir en l'enemic principal de la [[Família Kozuki]] després d'executar al [[Kozuki Oden]] i la seva dona. Per conèixer el secret que l'Oden coneixia, va capturar al seu fill, Momonosuke, i va fer seus reclusos als seus vassalls [[Kin'emon]], [[Kanjuro]] i [[Raizo]]. Un cop es van escapar, el Kaido va enviar al Jack a Zou per capturar al Raizo.\n=== Altres yonko ===\n=== Altres Yonko===\nLa Linlin i el Kaido van ser companys de tripulació en el passat. La Linlin sembla reconèixer la força del Kaido ja que després que en Ruffy declarés que el derrotaria, la [[Big Mom]] va respondre dient-li a en Ruffy que no tenia esperances d'aconseguir aquesta gesta mentre es referia al Kaido com una «cosa». El Kaido al seu torn tampoc sembla respectar molt a la Big Mom, referint-se a ella com una «vella bruixa». Quan la Big Mom va contactar amb el Kaido perquè deixés que fos ella qui matés al Ruffy, en Kaido es va negar a cooperar i va amenaçar amb matar-la si decidia anar al [[País de Wano]].\nLa [[Charlotte Linlin]] i el Kaido van ser companys de tripulació en el passat sota el comandament del [[Rocks D. Xebec]]. La Linlin sembla reconèixer la força del Kaido ja que després que en Ruffy declarés que el derrotaria, la [[Big Mom]] va respondre dient-li a en Ruffy que no tenia esperances d'aconseguir aquesta gesta mentre es referia al Kaido com una «cosa». El Kaido al seu torn tampoc sembla respectar molt a la Big Mom, referint-se a ella com una «vella bruixa». Quan la Big Mom va contactar amb el Kaido perquè deixés que fos ella qui matés al Ruffy, en Kaido es va negar a cooperar i va amenaçar amb matar-la si decidia anar al [[País de Wano]].\nSembla ser que el Kaido li té una mica de por o respecte tant a la Linlin com a la seva banda, ja que quan va ser informat de l'arribada d'aquests al País de Wano, va ordenar reiteradament que els detinguessin a l'acte, i es va mostrar alleujat quan van ser atacats per en [[King]]. Quan la va tenir davant seu la va alliberar únicament per atacar-la, dient-li que anava a matar-la. Sembla poder entrar en bons termes amb ella amb relativa facilitat, posant-se a beure amb ella poc després de combatre.\nEn Kaido es va menjar una [[Fruita del Diable]] de tipus [[Zoan]] mítica que li permet transformar-se en un drac oriental gegant de color blau. D’aquesta forma, és capaç de moure’s a l’aire creant núvols i utilitzar-los com a base. També pot alliberar explosions de calor devastadores de la seva boca, que li permeten explotar fàcilment una gran àrea.\nBolo breath (熱息ボロブレス Bor buresu, lit. «Alè de calor»): Kaido allibera una flamarada de foc massiva des de la seva boca cap a algun objectiu, semblant a un raig làser. La flamarada viatja molt ràpid i és extremadament potent, podent destruir grans estructures com les ruïnes de el castell d'Oden a l'instant.\nLínia 118: Línia 120:\nEn Kaido fa servir un kanabo gegant de metall cobert d'espigues com a arma principal. Utilitzant-lo conjuntament amb la seva immensa força física, pot aixafar els adversaris a grans distàncies i va poder colpejar al Ruffy i deixarlo inconscient amb un sol cop, superant el poder defensiu del gear fourth. Segons sembla, té el Kanabo desde els temps en els que era un aprenent als [[Pirates d'en Rocks]].\nRaimei Hakke (雷鳴八卦 lit. «Pa kua de tro»): Kaido carrega contra el seu oponent a gran velocitat, balancejant el seu kanabō horitzontalment per colpejar amb una força devastadora. L'impacte allibera diversos llampecs de color negre, similars als d'un xoc de haoshoku haki. Es va usar per primera vegada contra Luffy en la seva forma Gear Fourth, deixant-ho inconscient amb un sol cop. En l'animi, Kaido imbueix la seva maça amb busoshoku haki per realitzar l'atac.\nFa trenta-vuit anys, en Kaido va formar part dels [[Pirates d'en Rocks]] com a aprenent pirata. En el temps en el que va formar part d'aquesta banda, la Linlin va fer alguna cosa que va posar al Kaido al seu deute (per a tota la vida segons la Linlin). Fa trenta-tres anys, després de que la banda fos derrotada per en [[Gol D. Roger]] i el [[Monkey D. Garp]], va començar a reclutar la seva propia tripulació.\nEn algun moment després, va estat derrotat set vegades i capturat divuit vegades pels marines i els altres [[Yonko]]. Durant aquestes captures, en Kaido va ser torturat reiteradament i sentenciat a mort quaranta vegades. No obstant això, cap mètode d'execució va ser eficaç per a ell, i fins en Kaido va aconseguir enfonsar nou vaixells presoners massius que el van retenir.\nLínia 129: Línia 133:\nFinalment, en Kaido també va aconseguir prendre possessió d'un [[Road Poneglyph]], un dels quatre poneglyphs que en desxifrar-se permeten revelar la ubicació de [[Laugh Tale]]. En Kaido no va ser reconegut com un dels millors pirates del món fins al voltant del temps en què Gol D. Roger va ser executat. Ell i posteriorment en [[Shanks]] es van unir a l'[[Edward Newgate]] i la [[Charlotte Linlin]] entre les files del Yonko.\nFa vint anys, en [[Kurozumi Orochi]] i en Kaido van derrocar a la [[Família Kozuki]] per prendre el control sobre el País de Wano. Durant aquest derrocament, en [[Kozuki Oden]], tot i que derrotat, va poder ferir en Kaido utilitzant la seva espasa, [[Enma]], donant-li a aquest la seva única cicatriu coneguda. Després de que l'Oden fos executat, en Kaido va atacar i va incendiar el castell d'Oden abans que els vasalls de l'Oden tornessin.\nAls darrers quatre anys, en Kaido va començar a col·laborar amb el [[Shichibukai]] [[Donquixot Doflamingo]] i el científic [[Caesar Clown]] per crear un exèrcit d'usuaris de fruites del diable artificials conegudes com SMILE.\nAls darrers quatre anys, en Kaido va començar a col·laborar amb el [[Shichibukai]] [[Donquixot Doflamingo]] i el científic [[Caesar Clown]] per crear un exèrcit d'usuaris de fruites del diable artificials conegudes com [[SMILE]].\n=== Saga de Water 7 ===\nLínia 143: Línia 147:\n==== Arc de Thriller Bark ====\nEl nom de Kaido és esmentat per primera vegada per en [[Gekko Moriah]] quan recorda la derrota que va patir a mans d'ell al [[Nou Món]]. La seva posició com a [[Yonko]] es dóna a conèixer finalment al final de la saga per un pirata al qual se li retorna la seva ombra.\n=== Saga de la gran Guerra ===\nLínia 153: Línia 157:\n==== Arc de després de la guerra ====\nDesprés de la Guerra de Marineford, al Nou Món, l'X. Drake, un dels [[Onze Supernoves]], ataca l'illa preferida d'en Kaido i és atacat per un dels seus homes, l'Scotch.\nDesprés de la [[Guerra de Marineford]], al [[Nou Món]], l'[[X. Drake]], un dels [[Onze Supernoves]], ataca l'illa preferida d'en Kaido i és atacat per un dels seus homes, l'Scotch.\nLínia 167: Línia 171:\n==== Arc de Dressrosa ====\nDesprés de la derrota del [[Doflamingo]] per part de l'Aliança de Heart i Barret de Palla, el Kaido apareix molt enfadat a l'assabentar-se que han perdut el seu subministrament de [[SAD]]. Mentre els [[Pirates del Monjo Caigut]] estaven en una illa del cel al Nou Món, el Kaido va intentar suïcidar-se llançant-se des d'allí a la Mar Blava, mentre l'[[Urouge]] resava per ell. Llavors, l'Emperador Pirata va caure a l'illa on es troba la base de l'aliança dels [[Pirates d'en Kid]], els [[Pirates On Air]] i els [[Pirates d'en Hawkins]], per a sorpresa d'aquests. A l'aixecar-se i sortir de l'forat que havia format al caure, va expressar la seva enveja cap al [[Barbablanca]], ja que ell va trobar un lloc per morir. Després d'això, va començar a maleir al Doflamingo i a amenaçar amb començar amb la guerra més gran de segle.\nLlavors els va oferir als Pirates d'en Kid i els Pirates d'en Hawkins jurar-li lleialtat, cosa que no van acceptar els primers. Això va provocar que l'[[Eustass Kid]] i el [[Killer]] l'ataquessin sense èxit, col·lapsant del cansament.\n=== Saga del Yonko ===\n==== Arc de Zou ====\nEl Kaido va ser informat per [[Scratchmen Apoo]] que les comunicacions amb el [[Jack]] s'havien tallat. A l'assabentar-se que el Jack havia estat derrotat, va començar a beure sake i a plorar per la derrota del seu subordinat i del Joker, deslligant la seva ira i maleint al [[Ruffy]] i al [[Trafalgar Law]], ja que el seu somni era tenir una banda sencera de consumidors de fruites del diable .\nMentre llegia el diari que detallava les gestes del [[Ruffy]] a [[Totto Land]], el Kaido es va preguntar que feia en el territori de la [[Big Mom]]. Uns dies després, la Big Mom es va posar en contacte amb ell per advertir-lo que en Ruffy era la seva presa i que havia de deixar que fos ella qui acabés amb ell, ja que li devia un favor. Per la seva banda, Kaido li va advertir que si s'atrevia a anar a Wano acabaria amb ella.\n==== Arc del País de Wano ====\nDesprés d'emborratxar-se, en Kaido va volar a [[Kuri]] al [[País de Wano]]. En el camí, es va trobar a la [[Speed]] i a la [[Tama]] i les va atacar després d'escoltar un informe de la traïció de la Speed. Després va ser a poble Okobore i va cridar al [[Jack]] perque li portés al [[Ruffy]] i al [[Trafalgar Law]]. Mentre volava sobre poble Okobore, va reconèixer al [[Shutenmaru]] i li va demanar que es convertís en el seu subordinat. En [[Basil Hawkins]] després va venir i li va dir a Kaido que el Ruffy i el Law s'amagaven a les ruïnes de el castell d'Oden, i el Kaido va volar immediatament cap allà i va alliberar una explosió de foc massiva des de la seva boca, destruint-instantàniament. No obstant això, després va ser colpejat al cap per un cop de puny gegant del Ruffy.\nUns dies després, va ser informat que la [[Charlotte Linlin]] estava dirigint-se al [[País de Wano]] amb gran part dels seus executius; al que va començar a ordenar als seus subordinats que fessin tot el possible per detenir-los, afirmant que en el moment en què arribessin a l'illa, ocorreria una guerra total. Després que el [[King]] ataqués el [[Queen Mama Chanter]] just al cim de la cataracta, el Kaido es va mostrar alleujat per això.\nMentre el [[Queen]] estava a [[Udon]], el Kaido va informar-loo a través d'un [[cargol telèfon]] de la mort de la [[Komurasaki]]. Més tard va veure la transmissió de l'execució del [[Shimotsuki Yasuie]].\nAmb l'arribada de la [[Charlotte Linlin]] a [[Onigashima]], el Kaido va exigir que l'alliberessin, atacant-la immediatament després després dir-li que va prometre matar-la si arribava al [[País de Wano]], cosa que planejava fer. Dit combat es va perllongar durant tota la nit. En algun moment el combat va acabar i Kaido va començar a beure amb la Linlin, parlant amb [[Scratchmen Apoo]] sobre el Festival del Foc i anunciant-li als seus subordinats que s'aliarien amb els [[Pirates de la Big Mom]].\nRevisió de 00:43, des 30, 2019\nDesprés de la derrota del Doflamingo per part de l'Aliança de Heart i Barret de Palla, el Kaido apareix molt enfadat a l'assabentar-se que han perdut el seu subministrament de SAD. Mentre els Pirates del Monjo Caigut estaven en una illa del cel al Nou Món, el Kaido va intentar suïcidar-se llançant-se des d'allí a la Mar Blava, mentre l'Urouge resava per ell. Llavors, l'Emperador Pirata va caure a l'illa on es troba la base de l'aliança dels Pirates d'en Kid, els Pirates On Air i els Pirates d'en Hawkins, per a sorpresa d'aquests. A l'aixecar-se i sortir de l'forat que havia format al caure, va expressar la seva enveja cap al Barbablanca, ja que ell va trobar un lloc per morir. Després d'això, va començar a maleir al Doflamingo i a amenaçar amb començar amb la guerra més gran de segle.\nDesprés d'emborratxar-se, en Kaido va volar a Kuri al País de Wano. En el camí, es va trobar a la Speed i a la Tama i les va atacar després d'escoltar un informe de la traïció de la Speed. Després va ser a poble Okobore i va cridar al Jack perque li portés al Ruffy i al Trafalgar Law. Mentre volava sobre poble Okobore, va reconèixer al Shutenmaru i li va demanar que es convertís en el seu subordinat. En Basil Hawkins després va venir i li va dir a Kaido que el Ruffy i el Law s'amagaven a les ruïnes de el castell d'Oden, i el Kaido va volar immediatament cap allà i va alliberar una explosió de foc massiva des de la seva boca, destruint-instantàniament. No obstant això, després va ser colpejat al cap per un cop de puny gegant del Ruffy.\nAmb l'arribada de la Charlotte Linlin a Onigashima, el Kaido va exigir que l'alliberessin, atacant-la immediatament després després dir-li que va prometre matar-la si arribava al País de Wano, cosa que planejava fer. Dit combat es va perllongar durant tota la nit. En algun moment el combat va acabar i Kaido va començar a beure amb la Linlin, parlant amb Scratchmen Apoo sobre el Festival del Foc i anunciant-li als seus subordinats que s'aliarien amb els Pirates de la Big Mom.\nObtingut de «https://onepiece.fandom.com/ca/wiki/Kaido?oldid=100082»


Barbie Tattoo - Socpetit.cat\nVet aquí la primera Barbie tatuatge, una creació de Tokidoki. La famosa nina segueix mantenint un aspecte elegant, canvia el color dels cabells i se’ls tenyeix de rosa, i arriba plena de diversos tatuatges de moda per tot el cos.\nEl vestit es compon d’una brusa negre amb un estampat trencador, uns leggings de lleopard, una minifaldilla de color rosa i sabates de taló alt de color plata. Com a complements trobem un gran bossa, braçalets, un cinturó i unes ulleres de sol.\nLligat amb una corretja l’acompanya el seu nou amic ‘Bastardino’, que és una barreja de gos i cactus. El funcionari de Mattel Barbie / Tokidoki preveu que aquest mes ja sortirà a la venda per uns 40 euros.\nMés informació i compra a Barbie Collector www.barbiecollector.com


Ximo Puig destaca que el 95% de la població valenciana ja està immunitzada quan es compleix el primer aniversari de la vacunació contra la COVID-19 | Castelló Extra\nEl president de la Generalitat assegura que tots els estudis evidencien l’eficàcia de la vacunació que “ha salvat la vida de centenars de milers de persones”\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha destacat que el 94,53% de la població valenciana ja ha rebut la pauta completa de vacunació, la qual cosa suposa haver immunitzat a 4.242.773 persones, quan es compleix el primer aniversari de l’inici de la vacunació contra la COVID-19 en la Comunitat Valenciana.\nAixí ho ha assenyalat després de mantenir una reunió amb persones expertes del Programa Valencià d’Investigació Vacunal COVID-19 (ProVaVac), en la qual també ha participat la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública, Ana Barceló.\nDurant la roda de premsa posterior a la reunió, el president ha assegurat que tots els estudis científics evidencien l’eficàcia de les vacunes contra el coronavirus, “que han permés salvar la vida de centenars de milers de persones”.\nAixí mateix, ha anunciat que el Programa Valencià d’Investigació Vacunal COVID-19 ha acordat realitzar tres nous estudis sobre la seroprevalença en la Comunitat Valenciana, l’impacte crònic de la infecció i sobre la duració de l’eficàcia de la vacuna en la població infantil per a poder decidir quan seria necessària una nova dosi.\nEn concret, el cap del Consell s’ha referit a la necessitat d’estudiar l’impacte crònic de la infecció amb la finalitat de poder desenvolupar estratègies d’atenció per a reduir la pèrdua de salut crònica permanent i optimitzar el seu benestar.\nEl president també ha anunciat el canvi de denominació de l’Hospital General d’Alacant que passarà a dir-se Doctor Balmis-Hospital General d’Alacant amb la finalitat de “significar simbòlicament el valor de les vacunes per a superar la pandèmia”, ha explicat.\nA més, ha valorat la posada en marxa aquest dilluns de la nova aplicació pròpia de la conselleria de Sanitat sobre certificat COVID que facilitarà el compliment d’aquesta mesura que, segons ha assenyalat, “està servint per a augmentar la vacunació” de la població que encara no havia sigut immunitzada.\nRevacunació per a mantenir la protecció\nDurant la seua intervenció, ha destacat la necessitat de tornar a vacunar-se atés que, segons ha manifestat, “la tercera vacunació és decisiva per a mantenir la protecció”. En aquest sentit ha assenyalat que tots els estudis realitzats garanteixen l’eficàcia de la vacunació de la mateixa manera que reflecteixen un descens gradual de la seua eficàcia a partir del quart mes, arribant a descendir al 36% en el cas de Pfizer a partir del huité mes.\nEl president ha explicat que s’està realitzant un estudi sobre la protecció generada per la vacuna enfront del contagi amb un grup de 9.000 treballadors sanitaris dels 70.000 que existeixen en la Comunitat Valenciana en el qual es demostra que després de la tercera dosi i després de deu dies “decau clarament el contagi”.\nSegons ha indicat, l’objectiu de la Generalitat és que a final d’any tots els majors de 60 anys hagen rebut la tercera dosi i que abans del 10 de gener tots els professionals de l’educació tinguen també la dosi de reforç. A més, ha assenyalat que paral·lelament la Conselleria de Sanitat està citant a totes les persones vacunades amb Janssen i AstraZeneca, “per la qual cosa es continuarà compaginant la vacunació de les professions essencials i de les cohorts d’edats” ha manifestat.\nEn el transcurs de l’acte, el president ha fet balanç del primer any de vacunació en el qual han sigut administrades un total de 9.433.334 dosis, de les quals 3.462.071 a la província d’Alacant, 1.115.540 a Castelló i 4.855.723 a València.\nTambé ha assegurat que si es posaren en fila totes les agulles utilitzades per a administrar els 9,4 milions de dosis aconseguirien 415 quilòmetres, la distància amb cotxe entre Morella o Vinaròs i Pilar de la Horadada, i que el volum total de dosis administrades ascendeix a 3.600 litres de vacuna aproximadament.\nPer al president, aquestes dades demostren “la magnitud de l’operació” que s’ha produït en la Comunitat Valenciana “gràcies als professionals sanitaris i a la corresponsabilitat de la ciutadania”, la qual cosa ha suposat aconseguir “xifres de vacunació rècord a tot el món”.\nRespecte de la distribució de dosi per laboratoris, ha assenyalat que s’han administrat 6,6 milions de dosis de Pfizer-BioNTech, és a dir el 70,7% del total; 1,5 de Moderna-Lonza, la qual cosa suposa el 16,3% del total; un milió d’AstraZeneca, que representen el 10,6%, i més de 221.000 dosis de Janssen, és a dir el 2,4%.\nCal destacar que del total de vacunes, 1.304.747 han sigut dosi de reforç i s’han administrat a persones majors de 60 anys, immunitzats amb Janssen, persones en risc o de serveis essencials.\nFinalment, respecte de la vacunació a menors d’entre 9 i 11 anys que s’està duent a terme en els centres escolars, el president ha destacat que un total de 105.898 xiquets i xiquetes, és a dir el 70% de la població d’aquesta edat, ja ha rebut entre el 15 i el 22 de desembre la primera dosi pediàtrica.\nprimer aniversario vacunación


Presentem aquesta increïble ruta a juntament amb Mallorca Motos, concessionari oficial Honda a Mallorca.\nVolem seguir fidels a la nostra filosofia de gaudir de la moto mentre es condueix. Gaudir dels traçats de les carreteres, els paisatges que les travessen, les localitats per on passem.\nLa ruta ens portarà des del Mediterrani fins a l'Atlàntic, començant a Barcelona i acabant a Hondarribia en el seu primer traçat. El traçat d'Hondarribia a Barcelona promet ser emocionant ja que no es tracta d'un simple retorn.\nCurvearemos gairebé sempre entre els cims més alts. Sobretot en la ruta d'anada. Això farà que creuem la frontera en diverses ocasions, ruteando no només a Espanya sinó també a Andorra ia França.\nMés de 15 ports d'alta muntanya ens esperen. Creua la frontera per petits i simples camins de muntanya.\nSi vols més informació, contacta amb nosaltres. Recorda que hi ha poques places. El grup serà petit perquè puguis gaudir més durant el mateix i així també l'organització pugui estar pendent de cada un de vosaltres adequadament.\nSol·licita preu per començament i final a Barcelona. Si necessites moto de lloguer amb o sense maletes, te la vam aconseguir. Contacta'ns\nOmple les caselles de sota i dóna-li a enviament. O si no, envia'ns un e-mail a la nostra adreça especificada al peu del nostre web.\nEls camps marcats són obligatoris *\n890 / Oríg.-Fin BCN: 790 € (Acompanyant)


Manel Pérez: «La burgesia catalana no troba cap partit que la representi» | NacióDigital\nManel Pérez: «La burgesia catalana no troba cap partit que la representi»\nEl periodista publica un llibre exhaustiu sobre les interioritats del paper de les elits durant el procés i planteja interrogants de futur: "L'economia catalana depèn molt de com els governants recusin la relació amb CaixaBank"\nper Pep Martí, Barcelona, Catalunya | 5 de juny de 2022 a les 10:40 |\nManel Pérez, entrevistat a NacióDigital. | Víctor Arias\nDesprés de l'aplicació de l'article 155, un sector de la burgesia contracta Jim Messina, antic assessor de Barack Obama per a les xarxes socials, i un llarg equip de professionals perquè incideixin en el resultat de les eleccions al Parlament convocades per Mariano Rajoy. El resultat va ser decebedor, com totes les operacions polítiques menades des del poder econòmic per influir en els esdeveniments.\nÉs un dels molts episodis que explica Manel Pérez a La burguesía catalana (Península), un retrat de les elits durant el procés que està escrit amb un profund coneixement de la història i bona capacitat prospectiva. Subdirector de La Vanguardia i responsable de la secció d'Economia, s'ha de seguir sempre aquest periodista de llarga trajectòria per conèixer què s'hi cou en els centres empresarials i financers. Però, sobretot, per trobar una mirada amb capacitat per oferir una visió global de la realitat del país.\n- Assegura en el llibre que no s'entén res del que ha passat a la societat catalana sense tenir present el gran canvi produït en l'economia en el tombant de segle, quan Catalunya passa de ser una gran força industrial a una pèrdua molt sensible de pes.\n- El fet en si, la constatació estadística del fet, l'aporta sobretot Josep Oliver, que és un economista de referència en aquests temes. Queda sorprès de la caiguda de milers d'empreses i la pèrdua de llocs de treball. Van ser anys de deslocalitzacions, tancament d'empreses, creixement del sector serveis i caigudes del sector industrial. Més enllà de les dades, cal tenir present que Catalunya es va construir sobre una base industrial. El seu fet diferencial era que, en una Espanya desindustrialitzada, era un país industrial. A inicis del segle XXI es viu una transformació, que ja feia anys que es produïa, però en aquell moment es concentra de manera enorme. Estem parlant d'inicis del segle fins al 2012 o 2013. I s'agreuja més amb la crisi financera. Hi ha una caiguda constant d'inversió, ocupació i empreses.\n- Quins factors ho expliquen?\n- Aquí es concentren diversos fets. Per una banda, la globalització arriba al seu moment culminant. L'empresariat català ve d'una tradició de petita empresa, de perfil molt individualista i reaci a les fusions i al creixement cedint el control de la companyia, mentre el món cada dia en vol de més grans. Té poca capacitat de finançament perquè tampoc li agrada anar a la banca, i no té capacitat d'inversió en noves tecnologies i I+D, que domina en aquell moment. En aquest context en què els guanys industrials van a la baixa, Barcelona culmina l'evolució després dels Jocs Olímpics i el món n'espera un gran paper, però la seva elit econòmica no hi juga. Manté la idea de petita empresa i no aposta per grans corporacions. La seva aposta fonamental va ser passar de desprendre's de naus industrials pràcticament abandonades al Poblenou per fer grans plusvàlues immobiliàries al centre de Barcelona a remolc de la creixent activitat turística.\n"Amb el procés, la societat compra que tots els seus problemes econòmics tenen la principal explicació en la relació de subordinació envers Madrid"\nAquests elements són una mena de batedora que, quan arriba la gran recessió, li dona el cop de gràcia a un aparell productiu ja molt minvat. Això no vol dir que no hi hagi empreses que s'han fet grans. Al llibre surten una bona dotzena de noms importants, però ja no formen aquell nucli central de l'economia catalana. Tenen més importància en l'economia catalana algunes grans empreses espanyoles i algunes multinacionals que no pas l'empresa familiar catalana. Deixant a banda un altre fet diferencial que encara es manté, que és la Caixa.\n- Després en parlem. Esmenta el document del Cercle d'Economia del 2001 que denuncia el desequilibri de poder econòmic en favor de Madrid. Un document fonamental, segons vostè, que agafa amb el pas canviat el Govern de Jordi Pujol. Hi ha un sopar de l'expresident amb gent del Cercle en què, quan el conseller Homs es refereix a les dades del PIB, Pujol el talla i diu: "Aquests senyors han vingut a parlar de poder".\n- Aquest sopar posa de manifest la diferència de visions que en aquell moment tenen Pujol i la burgesia. La burgesia veu l'any 2000 el creixement de Madrid, el seu paper succionador, i les dificultats de l'economia catalana per operar en un món global. I emet senyals d'alarma, que no són derrotistes perquè intenten emprendre iniciatives. El missatge del Cercle no és claudicant, però adverteix que la política econòmica de Pujol no està a l'altura dels reptes que hi ha al davant. Pensem que l'expresident ve del Pacte del Majestic, que suposa el moment de major influència seva en la política espanyola. Recordem que aconsegueix pujar la quota dels impostos autonòmics, millora del sistema de finançament, col·loca alguns personatges en empreses de Madrid...\nQuan el Cercle fa aquest document crític, Pujol s'ho pren malament. Però és un polític intel·ligent que en aquest sopar comença renyant els empresaris per aquest document i acaba fent seu el discurs dels empresaris. I aleshores es produeix un gir: s'inicia la denúncia de la inversió de l'Estat concentrada a Madrid, del model radial. En el llibre ressalto la importància del document del Cercle perquè obliga Pujol a fer un gir i, per altra banda, obre els ulls de la societat catalana. No és que el debat de les balances fiscals neixi aleshores, però sí que torna a agafar autoritat i sorgeixen estudis sobre les balances fiscals i denúncies sobre la manca d'inversions. A Madrid els agrada molt acusar l'alta burgesia catalana de ser partícip del procés, però si de cas ho ha estat des d'aquest punt de vista. Canvia l'enfoc de de la societat catalana respecte a les relacions econòmiques amb Madrid.\nEl periodista Manel Pérez retrata l'estat que travessa la burgesia. Foto: Víctor Arias\n- En el llibre batega la idea que el procés hauria estat més una conseqüència que una causa de la pèrdua de pes de l'economia catalana.\n- Efectivament. És una resposta a la hipertròfia de Madrid, que xucla de tot arreu. Però així com a molts territoris ja hi estan acostumats, a Catalunya no. Després, el declivi industrial genera molt de malestar en sectors de les classes mitjanes de formació industrial, professionals i enginyers. I fins i tot en un sector de treballadors qualificats. Quan arriba la recessió i sembla que el món s'enfonsa, el descontentament afecta un sector de la burgesia, les classes mitjanes, un sector de classes treballadores i al funcionariat. I en aquest moment, la resposta més àgil i entenedora és el gir independentista, que lliga la dificultat econòmica amb els problemes de la relació amb Madrid. Òbviament, això també serveix per tapar moltes coses. Però la realitat és que la societat compra que tots els seus problemes econòmics tenen la principal explicació en la relació de subordinació envers Madrid.\n- En el document, per cert, es diu -estem el 2001- que la pèrdua de poder i la recentralització ja fa deu anys que dura. D'abans d'Aznar.\n- Aznar el que fa és donar-li més voltes, però les privatitzacions de les grans empreses públiques comencen amb Felipe González. Aznar ho culmina i ho fa de males maneres. El que sí que creu l'exlíder del PP és que el nacionalisme català mana massa a Madrid i el vol fumigar.\n- A partir del document del Cercle, es produeix una mena de rebel·lió de les elits, que conclou amb l'acte famós del 2007 a l'IESE, reclamant la gestió autònoma dels aeroports. Però a partir d'aquí, aquesta rebel·lió ja no va més enllà. Què passa després?\n- Fins a l'acte de l'IESE, la burgesia és la líder social de Catalunya. Les seves propostes sempre són rebudes com a projectes de futur i ningú, ni tan sols els sindicats, qüestiona el model que propugna. A l'IESE no es vol que hi vagin polítics, un fet que té molta importància. És el seu moment de màxima autoritat. Però mentre s'analitza l'impacte de l'acte, la crisi ja està avançant i es posaran de manifest problemes que ja hem anat esmentant. Les classes mitjanes comencen a témer la seva proletarització i la burgesia inicia la pèrdua de la seva autoritat. Hi ha tres fets que venen de llarg i em fan pensar que són les llavors del que acabaria passant: la incapacitat d'aquesta burgesia de reconstruir per ella mateixa el Liceu, on acaba depenent de l'administració catalana i espanyola; la derrota de la candidatura de Lluís Bassat al Barça, davant d'un gairebé desconegut Joan Laporta; i un tercer fet molt més rellevant com és el saqueig del Palau.\n"La incapacitat per reconstruir sola el Liceu, la derrota de la candidatura de Bassat al Barça i, especialment, el saqueig del Palau fan que la burgesia perdi la seva autoritat"\n- Aquest va ser un fet cabdal per la imatge del patriciat?\n- A ulls de la ciutadania es va veure com l'elit es dedicava a brindar amb xampany i es desentén de tota responsabilitat social, fins al punt que Fèlix Millet saqueja les seves butxaques i les de tots, perquè hi havia diners públics. Tot plegat despulla l'emperador i les classes mitjanes acaben pensant que aquests senyors no eren el que pensaven.\nPérez retrata el poder econòmic en el seu darrer llibre. Foto: Víctor Arias\n- Tot aquests factors preparen el clima per al procés. Enmig de tot això, quin pes hi té el tacticisme d'Artur Mas?\n- Aquesta pregunta generarà un debat intens als qui es dediquin a analitzar el procés perquè és com el peix que es mossega la cua. Crec que Mas, en un primer moment, crea el que jo anomeno sobiranisme fiscal, una manera d'atribuir a l'Estat el gruix dels problemes de Catalunya, i que l'alta burgesia li compra. No creu possible el concert basc a Catalunya, però sí que si es demana s'obtindrà alguna cosa. És una primera fase entre el suport al pla d'ajustament de Rodríguez Zapatero i la convocatòria de les eleccions de novembre del 2012, quan es dona la clatellada. Mas va a les jornades del Cercle i és aplaudit. Aplica el programa dels empresaris: retallada de despesa, austeritat, pressió a Madrid. Però comença a tenir una reacció. És interessant rellegir les memòries de Mas-Colell sobre aquella època. Ell és un defensor de l'austeritat i va relatant com al si del Govern comença la rebel·lió. La primera rebel·lió, abans que del carrer, la té al Govern. Mas resisteix, però comet un error gravíssim quan, després d'anar a veure Rajoy, creu que si convoca eleccions, s'equipararà a un Jordi Pujol. Pateix una reculada i a partir d'aquest moment, la burgesia comença a distanciar-se d'ell.\n- Com contemplen el panorama postelectoral les elits?\n- Després de les eleccions, la burgesia veu el perill de debò: que Convergència no controla la situació i que emergeix ERC, fins aleshores subordinada, i que emergeixen les forces socials que aspiren a ocupar el seu paper, com ara la petita burgesia, els menestrals, els botiguers, els treballadors qualificats. Uns altres seran els protagonistes del procés. A partir d'aquest moment, aquesta alta burgesia comença a oposar-se que va creixent fins al referèndum. Primer intenten dissuadir UDC perquè trenqui amb Convergència i li ofereixen finançament. Després promouen Ciutadans i més endavant Manuel Valls. No tots estaven en totes les operacions, parlem de manera genèrica. I finalment hi ha el que anomeno Operació Messina, en referència a Jim Messina, un assessor d'Obama per a dades i xarxes socials, a qui contracten i li posen un pis al carrer Trafalgar 38 on posen 40 o 50 persones per llançar missatges per influir en el resultat electoral després de l'aplicació del 155. Una mostra de la impotència d'aquest sector és que cap de les operacions els surt bé. Unió no trenca quan ells volen i, quan ho fa, no obté ni un diputat. Ciutadans acaba sent un bluf. Valls acaba donant-li l'alcaldia a Ada Colau. I l'Operació Messina no va influir prou en els resultats electorals.\n- Un altre moment clau es produeix a partir de l'1 d'octubre del 2017. Dona moltes dades en el llibre dels moviments produïts en el món econòmic. S'ha parlat molt de les pressions que hi va haver del poder polític sobre empreses i bancs. Assegura que no hi va haver retirada de dipòsits públics dels bancs.\n- No descarto que hi hagués pressions polítiques. Jo he parlat amb pràcticament tots els protagonistes. El que he detectat no són moviments orquestrats per l'Estat. El que va passar a la banca s'explica per la por que hi va haver aquí. Molta gent va retirar els diners, independentistes i no independentistes. El primer dia van ser 2.000 milions, el següent quasi 4.000 milions, l'endemà quasi 5.000. Des del punt de vista del gestor, no quedava altra. Hi va haver també els comptes mirall, obrir comptes a sucursals de fora de Catalunya per tranquil·litzar els clients. Això va ser un gran invent però és pur màrqueting perquè si un banc fa fallida no se salva l'oficina de Múrcia.\nL'autor del llibre, durant l'entrevista a la redacció de La Vanguardia. Foto: Víctor Arias\n- S'hi va acollir molta gent, a aquests comptes?\n- Només a la Caixa el compte corrent mirall el van obrir 70.000 persones. Una mica més de la meitat al Sabadell. Això ja en suma 100.000. Però hi va haver 200.000 persones a Catalunya que van retirar els seus estalvis. els van dur a altres bancs o a casa seva. L'elit ja havia començat a fer-ho abans d'una manera més ordenada. Però l'octubre del 2017 es va produir un pànic bancari. Jo ho vaig viure. La gent que estava a oficines no donava a bast. La Caixa i el Sabadell, des de la primera consulta del 9-N del 2014, van començar a fer les passes per canviar la seu si la cosa es complicava. El primer moviment el fa Josep Oliu quan li demana a Luis de Guindos un canvi legal per canviar la seu si s'escau. La Caixa es planteja fer un canvi als estatuts per poder fer un canvi de seu exprés, però pensa que tindria massa cost d'imatge i que les coses no arribaran tan lluny. Al final va tenir raó el Sabadell, que va marxar un dia abans.\n- Vostè incideix en què hi va haver un pànic bancari.\n- El pànic bancari trenca amb un axioma que havia existit fins a l'1 d'octubre, que era que el procés podia anar tan lluny com calgués sense conseqüències econòmiques ni afectar el patrimoni de les persones. El pànic demostra que la societat s'adona que això no és possible. És l'element més rellevant del que va passar, parlant en termes econòmics. Qui plantegi altres camins ha de ser conscient que la societat ja sap que s'ha de fer de manera que no trenqui la vaixella.\n"Des del 9-N, la Caixa i el Sabadell van començar a fer les passes per canviar la seu si la cosa es complicava"\n- Hi ha escenes sucoses. Com la primera trobada entre el president Carles Puigdemont i Isidre Fainé.\n- Quan Puigdemont arriba a la presidència, no es coneixen. El primer dia que es troben, Puigdemont, com feia sovint, diu que ell és independentista i li pregunta: "Tu què ets?". I Fainé li respon: "Jo vull ser Jaume el Conqueridor. Vull conquerir el mercat espanyol", que era una de les seves obsessions. Té aquest vessant que a ell li agrada de financer social, però de l'altra, ha volgut ser l'amo de les finances espanyoles. Quan va a la comissió sobre el 155 al Parlament, no s'està de dir que per què es queixen quan ell ha fet el que li havien demanat tots els presidents. Va ser una resposta pintoresca a l'entrada no menys pintoresca de Puigdemont.\n- En el llibre es constata que la Caixa és el gran poder econòmic català. Però també explica com un sector de la burgesia va ser reticent a considerar-la un veritable poder financer.\n- Molts burgesos representatius sempre s'havien referit als dirigents bancaris com a uns directius que no eren empresaris ni es jugaven els seus diners. Aquest menysteniment també reflectia un sentiment d'impotència davant el fet que aquests que no eren empresaris cada cop tenien més poder, fins que al final, en els darrers anys de Josep Vilarasau i tota l'època de Fainé, ja eren els que manaven. Els que tenen influència a Madrid i capacitat de parlar de tu a tu amb el govern i emprendre operacions d'envergadura són ells. Això li costa d'acceptar a la burgesia tradicional. També als burgesos més pujolistes que sempre han pensat que la Caixa donava poc suport a les empreses catalanes.\nManel Pérez: "Quan Puigdemont li va preguntar a Fainé què era, li va dir que era Jaume el Conqueridor". Foto: Víctor Arias\n- Parla del decret sobre canvis jurídics de les caixes, que apareix en el BOE un dia del 2013. Diu que és el document de més transcendència econòmica per Catalunya de les darreres dècades.\n- Sí, perquè la Caixa es converteix en l'única palanca de poder econòmic efectiu a Madrid, la que pot participar en totes les reorganitzacions de les grans companyies espanyoles i en la definició dels grans sectors estratègics com l'energètic. Finança una part molt important d'empreses i famílies a Catalunya i a Espanya. A Barcelona, només cal veure l'skyline dels grans edificis de la ciutat per veure de manera directa que estan vinculats a corporacions que formen part del grup de la Caixa. La Generalitat tenia una palanca d'influència sobre ella a través de la llei que li donava el patronatge de la fundació. El fet que el 2013 es decidís que el seu tutelatge passés al ministeri d'Economia és un fet d'enorme transcendència. El decret del 2013 té dues claus: acabar amb les caixes d'estalvi, una decisió que la Caixa no comparteix, però que volen la gran banca espanyola, la Comissió Europea, l'FMI, el Banc d'Espanya i l'elit madrilenya. Un cop s'arriba a la inevitabilitat del fet, la Caixa reclama dependre del ministeri d'Economia. És una proposta d'Isidre Fainé, assessorat per Miquel Roca i altra gent del seu entorn davant del perill que la situació es compliqui.\n- Ja hi havia desconfiança pel curs dels esdeveniments polítics?\n- Com que durant l'elaboració del nou Estatut es comencen a produir turbulències, el Govern català intenta que l'Estatut li doni competència completa sobre la Caixa, a la Diagonal s'encenen les alarmes. Hi ha moviments contra l'Estatut per part de la Caixa. Diem que el Tribunal Constitucional el mata, però hi ha moviments de sectors molt importants de la burgesia catalana que hi estan en contra. El 2007, el Cercle d'Economia fa un document on diu al Congrés espanyol que és millor un no-Estatut que un mal Estatut com el que ha aprovat el Parlament. La Caixa continua sent la principal força econòmica de Catalunya i el futur de l'economia catalana depèn molt de com solucioni la seva relació amb CaixaBank.\n- Explica que en el consell de la Caixa, l'octubre del 2017, hi va haver debat sobre el lloc de la nova seu.\n- Hi havia qui volia anar directament a Madrid, com Sáinz de Vicuña, que amb anterioritat havia plantejat mesures més dures. En un principi s'havia plantejat anar a Palma de Mallorca, però la xarxa territorial va advertir que anar a Mallorca seria vist com quedar-se a Catalunya, i van optar per València. A la Fundació hi va haver més debat perquè el director general, Jaume Giró, s'hi va mostrar en contra i va argumentar que la fundació no tenia actius financers i, per tant, no corria el perill del pànic bancari. Però Fainé pensava que tot i estar protegit pel patronat de Madrid, si la cosa es complicava, hi podia haver un decret de la Generalitat que l'afectés.\nLa grans figures econòmiques són protagonistes en el llibre de Pérez. Foto: Víctor Arias\n- Els interrogants immediats dins del poder econòmic, diu en el llibre, són la jubilació de Fainé, l'estrategia inversora de Criteria i el paper de l'Estat a Caixabank.\n- Sí. Pel pes que la Caixa té a Catalunya, això pesa sobre el model futur de l'economia catalana, tenint en compte que ja ha patit aquesta desindustrialització. Té alguns grups empresarials familiars potents. Puig acaba de fer una gran operació. Els Daurella són els principals accionistes d'un monstre global. Els Grífols, els Roca, els Almirall són importants. Però no es pot comparar amb el que era la indústria fa cinquanta anys. El món era un altre, és clar. El paper de la Caixa és molt rellevant i una de les tasques fonamentals del poder polític a Catalunya és veure com refà i recús la relació amb una entitat que és vital per al país.\n"El 2013, la Caixa reclama dependre del ministeri d'Economia; és una proposta d'Isidre Fainé, assessorat per Miquel Roca i gent del seu entorn"\n- Té alguna intuïció de per on poden anar les coses?\n- L'ideal seria que en algun moment la Fundació la Caixa tornés a Catalunya, que Criteria tornés a estar a Catalunya, i que la Caixa projectés la imatge que és una entitat arrelada a Catalunya, que s'hi sent bé i segura, i està compromesa en què Catalunya i Barcelona ocupin una posició singular en l'economia global.\n- Explica una escena del 2 de setembre del 2020, quan el president de Foment, Josep Sánchez Llibre, visita els presos a Lledoners. És un moment que retrata el paper que volen jugar alguns exponents de les elits?\n- És que els membres de les elits econòmiques necessiten representants polítics. No poden ser ells que vagin directament al Parlament a reclamar determinades lleis. El que passa és que el sistema de partits a Catalunya està rebentat i caldrà temps per reconstruir-ho. Ells ho intenten. Sánchez Llibre va anar també a veure Puigdemont, però no va acabar bé. Necessiten algú que els representi. De moment, no tenen cap partit ni referent polític. ERC s'hi aproxima, sembla que intenti un nou pujolisme, però per ells és molt complicat. Per la burgesia era molt important l'ampliació de l'aeroport, però no ha sortit per ERC, i ho tenen molt present. El candidat ideal de la burgesia seria Junts, però no saben qui governa a Junts. No saben a què juga. Un dia sembla que estan en una posició més conservadora, que és el que agrada als empresaris, però un altre dia sembla que vulguin rebentar-ho tot. Això agreuja la feblesa de la burgesia catalana respecte dels seus col·legues de Madrid, que no tenen cap tipus de problema. Florentino Pérez influeix manin els socialistes o el PP. L'únic que és independent és la Caixa, que té interlocució directa.\nEl 80% de les empreses catalanes augmenta vendes tot i la inflació i la guerra d'Ucraïna\nImperdibles, Les entrevistes de NacióDigital, Política, procés català, Cercle d'Economia, Jordi Pujol, Junts, Manuel Valls, Ada Colau, ERC, Ciutadans, Banc Sabadell, Josep Oliu, Isidre Fainé, La Caixa, 1-O, 9-N, elits, CaixaBank, Manel Pérez, burgesia catalana, entrevista, empresaris, burgesia\nPer Abocu el 12 de juny de 2022 a les 16:41\nSi la burgesia catalana no troba ningu que els representi perque no proven la democracia directa com a Suissa pero votada per un sistema blockchain? Pero suposo que la burguesia esta anticuada i el problema que hi ha es aquest, que esta anticuada.\nPer Abocu el 12 de juny de 2022 a les 16:30\nPer Joan Gibert el 11 de juny de 2022 a les 18:48\nLa burgesia suposadament catalana parla castellà, és bàsicament rendista i no té cap projecte de país. Amb comptades excepcions, Catalunya ja no té burgesia emprenedora i amb projecte de futur.\nPer El paperines el 10 de juny de 2022 a les 08:34\nE.R.C. renovadsCIU Junts X que crec que tot això són partits burgesos\nSamaranch va fer que La Caixa depengués totalment d'Espanya. Abans tenia una certa llibertat.\nPer Blai, nacionalista català. el 6 de juny de 2022 a les 10:48\nHi ha un abans i un després d'aquesta jugada a la història de La Caixa. Samaranch tenia el poder per fer-ho i ho va fer.\nLes dues cares de Manel Pérez\nPer Solc el 6 de juny de 2022 a les 00:27\nQuina diferència de respostes de Manel Pérez a l'entrevista que li han fet el diari madrileny el diario.es amb les de NacióDigital! No diu ben bé el mateix. A l'entrevista del Diario.es dilueix molt el dèficit fiscal a l'hora d'explicar la decadència econòmica de Catalunya i, per tant, la responsabilitat de l'Estat Espanyol. Gairebé tot és culpa de la burgesia catalana i del Govern de la Generalitat. Sr. Pérez, la desindustrialització també es produeix sobretot pel dèficit fiscal perquè la Generalitat no va tenia prou múscul financer per salvar les empreses industrials. I això ho hauria de saber! Sempre igual, aquí una cara, allà una altra.\nMoneda a l'aire. ?\nPer Burgès el 5 de juny de 2022 a les 15:32\nNo ? Doncs té un ventall ben ampli on escollir : PSC, PP, Vox i , si no estés en procés de liquidació, CS\nLa caixa ja no es la caixa es Bankia\nPer Guillem. el 5 de juny de 2022 a les 13:15\nEsta dominada pels interesos de Madrid com ho estava Bankia. Es una llastima pero es aixi. Nomes cal veure la desatencio gairebe total al clienti hi dic com a gerent de mini SL. No van be. Si la burgesia hagues apostst per la independencia ja seriem independents i s la llarga edtariem millor. E l tema que la burgesia catalana viu de renda i ja li anava be edta castellanitzada.\nMolts van donar suport...\nPer Luisito el 5 de juny de 2022 a les 12:15\nMolta burgesia van donar suport al procès soberanista, i ara que la cosa ha fracasat estrepitosament.. doncs a desapareixer, amb el Pujol la burgesia anava be...amb el Mas ja conmençava a trontollar...i amb els que han vigut, desastre total, encara busquen el famòs i tristòs full de ruta de la independencia o viatge a Itaca...\nLa burgesia catalana ja no existeix...\nPer Jacob el 5 de juny de 2022 a les 11:12\nLa burgesia catalana va neixer dels esclavistes catalans que havien fet fortuns reconvertits al textil amb protecció arancelaria borbònica... La industria textil va desapareixer i amb ella la burgesia... Els nets ara son dirigents politics que es dediquen als trapis i cobrar comissions pels seus contactes... Bàsicament aquesta és la història...


Boladeres: Més dones líders, més referents en femení\nper Núria Boladeres Coach PCC, facilitadora i directora de We Lead Change 02 d’abril de 2019 05:30\nHi ha dues dones que m'han inspirat molt durant aquest mes de març. La primera és Jacinda Ardern la primera ministra netozelandesa que amb 38 anys és la primera dona del món en ostentar un càrrec d'aquestes característiques, la segona en ser mare durant el seu mandat, i de les poques dones en dur la seva filla a l'assemblea de l'ONU per poder conciliar les seves responsabilitats polítiques i familiars. No obstant això, el que l'ha popularitzat ha estat la manera de lidiar un dels atacs terroristes més terribles de la història de Nova Zelanda.\nLa segona és la Greta Thunber, l'activista sueca que a l'edat de 16 anys ha estat nominada al Premi Nobel de la Pau en reconeixement a la seva dedicació en liderar una campanya jove contra el canvi climàtic. A l'agost del 2018 va asseure's a les afores del l'assemblea legislativa sueca (Riksdag) amb un cartell que deia: Skolstrejk för klimatet (vaga escolar pel Clima).\nAquest gest va catalitzar manifestacions a més de 270 ciutats i la participació de més de 20.000 estudiants a escala mundial. Des d'aleshores no ha parat de defensar fermament la seva causa.\n"Jacinda Ardern i Greta Thunber són grans exemples de les noves corrents de lideratge en femení, un lideratge que s'allunya dels estereotips i que potencia els valors femenins com a valors clau cap a un canvi de paradigma"\nAmbdues històries són per a mi grans exemples de les noves corrents de lideratge en femení, un lideratge que s'allunya dels estereotips i que potencia els valors femenins com a valors clau cap a un canvi de paradigma. Un estil de lideratge que va més enllà del gènere i que cada cop incorporen més veus masculines, un estil de lideratge que potencia la comunicació, la cooperació, l'empatia, la flexibilitat i l'humanisme alhora que demostra fermesa, resiliència i un bon domini de la situació. Un estil de lideratge que té en compte l'agilitat emocional que estudia la Susan David o el coratge emocional de què parlàvem fa unes setmanes.\nUn lideratge que potencia les relacions humanes, que connecta i que es fa accessible. Un lideratge també amb visió estratègica amb planificació i amb objectius clars. En el cas de la Jacinda A. ho veiem en la seva proximitat cap a les víctimes, mostrant la seva vulnerabilitat i afectació a la vegada que a escala política ha endurit l'accés a les armes. Pel que fa a la Greta T. es fa palès en la seva voluntat en reconèixer que el canvi climàtic és resultat de com hem estat gestionant el planeta fins ara, en la seva capacitat d'acceptar un error i de proposar una solució que ens ajudi a mitigar-lo. També ho podem notar en la seva manera de comunicar clara i directa i en la determinació que transmet tenint en compte la seva edat.\n"Per tal de crear un present més equitatiu, equilibrat i just i per caminar cap a un futur més sostenible, més humà i més igualitari, necessitem més dones líders que donin exemple i més homes i dones que liderin en femení"\nPer tal de crear un present més equitatiu, equilibrat i just i per caminar cap a un futur més sostenible, més humà i més igualitari, necessitem més dones líders que donin exemple i més homes i dones que liderin en femení.


Instal·lació d'un elevador de curt recorregut SUBEO, a Valladolid - Casos d'èxit\nInstal·lació d'un elevador de curt recorregut SUBEO, a Valladolid\nExisteixen locals públics i privats que no estan adaptats per a gent que té mobilitat reduïda o discapacitat. És per això que Válida sin barreras ofereix assessorament en l'àmbit de l'accessibilitat per suprimir les barreres arquitectòniques que presenta l'entorn.\nEn aquest cas, Válida sin barreras ha procedit a realitzar la instal·lació d'un elevador de curt recorregut en un local de Valladolid. L'elevador vertical SUBEO és la solució ideal per salvar desnivells verticals de fins a 1828mm, tant en ambients interiors com en exteriors.\nL'elevador SUBEO funciona amb corrent elèctric, a més disposa d'un sistema de seguretat antiatrapament sota la plataforma. La base de la plataforma és d'un material antilliscant, a més ve equipat amb claus de seguretat i un dispositiu manual per pujar o baixar en cas d'emergència.\nUna solució perfecta per a la gent que va en cadira de rodes, còmoda, segura i ràpida d'instal·lar.


La Clé des Montagnes Franschhoek Sud-Àfrica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 184 allotjaments a Franschhoek.\n13 Daniel Hugo Street (La Cle Villas), Franschhoek, Franschhoek, Sud-Àfrica, 7690 - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a La Clé des Montagnes?\nLa Galerie at La Clé des Montagnes\nLe Manoir at La Clé des Montagnes\nLe Colonial at La Clé des Montagnes\nMés informació sobre La Clé des Montagnes\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, La Clé des Montagnes és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Franschhoek. El centre de la ciutat és només a 31.5 Km i l'aeroport és només a 65 minuts. També són a fàcil accés Kim Donaldson Gallery, Franschhoek Art House, Tracey's Diamonds.\nA La Clé des Montagnes, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, xemeneia, repartiment de queviures, servei postal.\nEntri en una de les 4 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), piscina privada, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen senders per fer excursionisme, camp de golf (a 3 km), piscina exterior, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. La Clé des Montagnes és una elecció inteligents per a viatgers a Franschhoek, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nDescompte a La Clé des Montagnes


Que es el temps de presa | Tecnología Industrial | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nQue es el temps de presa\nEscrito el 6 de Enero de 2016 en catalán con un tamaño de 6,81 KB\nPLÀNOLS DE DETALLS CONSTRUCTIUS\nUns altres tipus de Plànols utilitzats en algunes ocasions per complementar la part gràfica d'un Projecte de construcció, la finalitat dels quals és mostrar detalls concrets i Específics d'algun element constructiu. Per això aquests plànols es fan a Escala 1/20, 1/10 o 1/5.\nEls habitatges estan formats per elements Diferents, amb funcions específiques: no tenen la mateixa funció una façana que Un terrat, ni una biga i que un envà. Tots aquests elements, que formen part de La construcció de tots els habitatges, s'anomenen elements constructius i, si els agrupem per la funció que fan, els Podem classificar en els grups següents:\nfonaments, estructura, cobertes, tancaments, revestimentsi acabats, i instal·lacions\n. Així mateix, en l'elaboració de tots els Elements constructius, hi intervenen un munt de materials: maons, totxos, Totxanes, revoltons, teules, etc., la majoria d'origen ceràmic. Però els Materials que s'hi destaquen més són els aglomerants i els conglomerats, ja que serveixen per unir o per donar l'acabat A la majoria d'elements constructius.\nAGLOMERANTSsón materials en pols Que, quan es barregen amb aigua, adquireixen plasticitat. Després d'un temps de Presa (enduriment provocat per canvis físics i químics), es tornen rígids i Resistents.\nS'anomenenaglomerantsper la seva capacitat d'unir (aglomerar) altres materials. Els més usuals són el\nCIMENTÉs de color gris i, un Cop endurit, és molt resistent a la compressió. El tipus més utilitzat avui dia és el cimentpòrtland, Fabricat artificialment a partir d'un barreja de pedra calcària i argiles, Entre altres elements. Es fa servir per formar materials conglomerats com elmorteri elformigó.\nGUIXÉs de color blanc, es fa servir per a revestiments de Parets i sostres interiors (enguixat), i serveix de base per a la decoració Final amb pintura, estuc, paper pintat, etc. Un tipus especial de guix molt fi I de gran qualitat és l'escaiola, que S'utilitza per a fer motllures decoratives d'interiors.\nL'emprada en construcció S'obté industrialment a partir de la pedra calcària. S'utilitza com a aglomerant, Encara que no és tan resistent com el ciment. També es fa servir per revestir L'exterior de les façanés a les zones càlides, ja que el color blanc que agafa Quan s'endureix reflecteix la llum del sol i evita l'escalfament de L'habitatge.\nElsCONGLOMERATSs'aconsegueixen Barrejant un aglomerant amb sorra i/o grava. Després d'afegir-hi aigua i Pastar-los, adquireixen plasticitat, amb la qual cosa poden agafar formes Diverses i, transcorregut el temps de presa de l'aglomerant, s'endureixen i es Tornen molt resistents a la compressió. Com a aglomerant, normalment es fa servir el ciment pòrtland\n. Si es barreja amb sorra s'obté el morter, i si a més de sorra, hi afegim grava, obtenim el formigó\n. El morter es fa servir com a element d'uníó de materials ceràmics Com les totxanes, com a revestiment de façanés i com a base de paviments, entre Altres aplicacions. Elformigóés més resistent que el morter i serveix per fer elements que hauran de Suportar forces, com fonaments, pilars, bigues, etc. Elformigó armatés tant resistent a la compressió com el formigó, però més resistent a La tracció. S'obté introduint unes barres d'acer corrugat abans que s'endureixi El formigó.\nTemps de presa tecnologia enguixat i paviment Que es el temps de presa? que es el temps de presa dels materials temps de presa definició Temps de presa


«Des de la Regidoria de Transició Ecològica tenim l'objectiu en aquesta legislatura de desenvolupar un pla de reactivació agrària que recupere camps ara abandonats i propicie un relleu generacional amb formes de producció agroecològica i canals curts de comercialització. Una de les vies per a reforçar la producció de proximitat passa per possibilitar la venda directa en els mercats no sedentaris de la ciutat. Per això treballem al costat de la Regidoria d'Innovació Comercial per a reservar espais per a venda directa en la nova ordenació de l'Ajuntament de mercats no sedentaris», explica el regidor de Transició Ecològica, Fernando Navarro.\nL'edil municipal afirma que en aquest sentit han preparat una enquesta que ha sigut remesa als integrants del Consell Agrari i de Sostenibilitat perquè la facen arribar als i les productores agrícoles «a fi de sondejar el seu interès a vendre la seua producció directament al consumidor en aquests mercats amb la finalitat de preveure des de la Regidoria quin seria l'espai necessari».\nAjuntament de Castelló Regidoria de Transició Ecològica


48° 25′ 58″ N, 2° 27′ 25″ E / 48.4328°N,2.4569°E / 48.4328; 2.4569\nPascal Simonnot (29 març 2014)\nEl 2007 la població de fet de Moigny-sur-École era de 1.252 persones. Hi havia 474 famílies de les quals 100 eren unipersonals (48 homes vivint sols i 52 dones vivint soles), 151 parelles sense fills, 211 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 814 persones, 628 eren actives i 186 eren inactives. De les 628 persones actives 589 estaven ocupades (301 homes i 288 dones) i 40 estaven aturades (16 homes i 24 dones). De les 186 persones inactives 61 estaven jubilades, 72 estaven estudiant i 53 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Moigny-sur-École hi havia 494 unitats fiscals que integraven 1.331,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 24.678€.\nDels 51 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 13 d'empreses de construcció, 11 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de transport, 4 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa financera, 4 d'empreses immobiliàries, 10 d'empreses de serveis, 2 d'entitats de l'administració pública i 2 d'empreses classificades com a "altres activitats de serveis".\nRésumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Moigny-sur-École a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Moigny-sur-École a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Moigny-sur-École&oldid=22539926»