La cultura ens salvarà (Notes de Patrimoni) - CENT PER CENT\nLa cultura ens salvarà (Notes de Patrimoni)\nPrimer aclariment: cultura entesa com a coneixement, com la manera d’entendre el món passant per la Il·lustració.\nFins i tot entesa així avui pareix que no pot ser, que el que ens salvarà serà la medicina, la salut pública. Però això darrer no es pot concebre sense el coneixement científic, que al cap i a la fi és cultura i per tant sabem que serà ella, la cultura, que ens traurà de la situació on ens trobam ara. I és que, a banda de la situació sanitària que ens preocupa ara mateix, la planificació necessària per a la vida els propers mesos i anys (prevenir altres onades d’aquesta epidèmia, prevenir la següent…) no s’entén sense basar les decisions en informació fiable, destriant l’important del secundari, essent capaços d’organitzar i entendre ingents quantitats de dades. És a dir, no s’entén sense la ciència, sense la cultura. Però hi ha més, la societat que podrà aplicar totes aquestes mesures amb èxit d’ara en endavant no pot ser una societat que doni l’esquena a tot aquest bagatge, que doni l’esquena a la cultura. Per posar un exemple, avui tothom ha llegit (més del que voldria i tot) sobre la situació de salut pública que patim, per això, per bé o per mal tots tenim una certa opinió sobre què estam fent i perquè. Ara bé, imaginau-vos una societat amb la meitat dels seus individus analfabets, una societat, per exemple, com la de Mallorca l’any del grip, el 1918. Quines possibilitats hi hauria hagut d’informar raonadament a tota la població llavors (recordem: informar de què hem de fer i perquè). Quines possibilitats d’èxit tindria qualsevol estratègia de lluita col·lectiva contra una malaltia infecciosa? Infinitament menors, no és vera?\nSegon aclariment: Només la cultura ens allunyarà del desgavell que significa prendre decisions basades en suposicions, en falsos mites, basades en el que ens agrada sentir enlloc del que realment sabem.\nÉs per això que afirmam que serà la cultura qui ens salvarà, la cultura ens permet conèixer, saber què passa, planificar, organitzar-mos adequadament, saber perquè feim allò que feim i canviar-ho si és necessari. Malauradament el món és ple d’exemples del contrari, el més cridaner tal vegada és el dels Estats Units i la seva «erràtica» estratègia sanitària actual. Tansols més cultura ens allunya del desastre que significa dubtar de la ciència en aquest moment, dubtar de si és més important la llibertat individual o la salut col·lectiva, dubtar entre basar les decisions en evidència o en creença. I no és un dubte fictici ni esvaït, aquest dubte es dona ara mateix en molts llocs del planeta, i es pot donar aquí demà si no protegim un dels patrimonis més importants que tenim: la nostra cultura.\nTercer aclariment: qualsevol forma de cultura en el sentit com l’hem definida avui aquí serveix per formar criteri, per aprendre a raonar sobre com coneixem el món que ens envolta i com podem entendre’l per prendre decisions encertades. És a dir, la cultura ens salvarà perquè només amb més cultura evitarem el contrari: mites, desconeixement, decisions errònies. Un exemple: mentre va durar la plaga de pesta Negra de 1348 a Europa es van cremar milers de quarterades de camps sembrats amb la creença que aquell foc purificador ajudaria a aturar la propagació del mal. Mala informació, mite, decisió errònia, mort. La crema de collites duia fam a la població i amb fam les persones no podien lluitar contra la infecció. La cultura ens ajuda a entendre que moltes d’aquelles morts van ser causades per la mala presa de decisions. Si hi ha res que ens pugui treure d’aquí serà la cultura.\nLes completes i el cant popular al sant ressonaren amb tristesa dins una església inèditament buida la revetla de Sant Antoni La figura de Sant Antoni, a la part sinistra…\nAquesta setmana ens congratulam del naixement de Marina Matas Servera, filla dels glosadors Mateu Matas, Xurí, i Maribel Servera. Tant na Marina com sa mare estan divines i el part…\nEl pas de l'Hortènsia per la zona del Llevant mallorquí ha fet estralls i les fotografies i vídeos comencen a circular per les xarxes. Arbres i branques caiguts i cotxes…\n7.000 ànimes virtuals a les completes\n“Lluitaven contra el caciquisme local que controlava tots els aspectes de la vida quotidiana”\nprevious post: Paisatges sonors compartits a l’antiga Mediterrània\nnext post: “Tenim molts de clients que venen per a hostaleria que ara no podran vendre el seu producte i l’hauran de tirar”


La botiga en línia de 8 b plus a Trekkinn\nMaterial escalada (30)\nBosses magnesi (23)\nVeure-ho tot ( 8 B Plus )\nSobre 8 B Plus\nL’escalada és una activitat divertida. 8 B Plus dissenya bosses de guix amb la màxima qualitat. L’empresa va provar, rentar, resistir i escalar aquestes bosses i va trobar resultats impressionants. 8 B Plus es demostra que són altament innovadors i completament funcionals. Aquestes bosses de guix de primera qualitat són un accessori imprescindible que tots els escaladors han de tenir en compte abans de començar l’aventura. La companyia ha gravat tots els detalls en el disseny de la seva gamma d’equips d’escalada que fan dels productes 8 B Plus una cosa realment especial i fiable.


Notícies - Els autors santcugatencs, protagonistes de Sant Jordi\nEls autors santcugatencs, protagonistes de Sant Jordi\nIndignació, esport i independentisme a les novetats santcugatenques de Sant Jordi (22/abr/12)\nNora Anne Patron i Joan S. Alòs, novetats poètiques de la diada de Sant Jordi (21/abr/12)\nel 23/abr/12 Jon Sindreu Cultura PDF\n'La col·laboradora', d'Empar Moliner, 'Homes d'honor' de Xavier Bosch i 'Diguem prou!' d'Arcadi Oliveres encapçalen la llista de novetats santcugatenques d'aquest Sant Jordi. La novel·la, el conte, la poesia i l'assaig tenen el seu espai destacat en una diada amb un alt protagonisme dels autors locals.\nLa novel·la pren la davantera un any més amb autors de ressò mediàtic. D'una banda, Imma Monsó porta a la diada 'La dona veloç' (Planeta Editorial), amb la qual ha guanyat el premi Ramon Llull 2012. D'altra banda, Empar Moliner, resident a Valldoreix, presenta 'La col·laboradora' (Columna). Moliner va explicar a Cugat.cat la influència que van tenir les xarxes socials a l'hora d'escriure aquest llibre, una història sobre els aspectes més foscos del món editorial.\nAls fòrums hi llegeixes milions d'històries de moltíssima gent que són gairebé iguals .\nLa segona novel·la de Xavier Bosch, 'Homes d'honor' (Proa), segueix les aventures del periodista Dani Santana, que s'endinsa aquesta vegada en la investigació de la màfia siciliana instal·lada a Barcelona. Són declaracions de l'autor a Cugat.cat.\nLa màfia la tenim instal·lada a casa nostra, perquè viuen amb un codi penal deficient i s'adapten amb facilitat.\nDe la banda de l'assaig destaca el nou llibre de l'economista i activista Arcadi Oliveres, 'Diguem prou! Indignació i respostes a un sistema malalt' (Angle Editorial). El president de Justícia i Pau va explicar a Cugat.cat els motius de la seva indignació.\nEls privilegiats intenten mantenir els seus privilegis a través de l'explotació.\nD'altres novetats destacades inclouen 'Informe Diagonal' (A Contra Vent) de Josep Gimeno, un estudi fictici per parar els peus a l'independentisme, i 'Basquetmania' (Columna), del comentarista esportiu Jordi Robirosa. A més, les llibreries també tindran espai per als relats curts amb '(Quasi) tots els contes' (Amsterdam), de la guanyadora del Premi Nacional de Literatura, Marta Pessarrodona, i per a la poesia.\nTambé tenen novetats a les llibreries Raül Romeva, amb 'Sayonara sushi', l'historiador Jordi Casas amb 'Els barris dels nous catalans' i el periodista Joan Ramon Armadàs, amb 'La cicatriu de la mare'\nUna altra opció és l'assaig que ha escrit el cap d'estudis de l'Escola d'Art i Disseny de Sant Cugat, Lluís Sallés. La publicació és pot trobar de manera gratuïta per internet al web Condenadosaentenderse.com i es presentarà aquest dilluns a la Sala de Graus de la Facultat de Ciències de la Comunicació de la UAB.\nWebd el llibre de Lluís Sallés


Preinscripció a la Universitat – Bloc de Batxillerat Institut Joan Oró\nPer accedir al primer curs d’un estudi universitari de grau de qualsevol de les set universitats públiques de Catalunya i la Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya, cal fer la preinscripció universitària. Aquesta preinscripció es formalitza per Internet: https://accesnet.gencat.cat.\nTota la informació sobre el procés de preinscripció universitària es pot consultar al web de la Secretaria d’Universitats i Recerca Canal Universitat\nCONVOCATÒRIA DE JUNY. PREINSCRIPCIÓ UNIVERSITÀRIA 2019\nCanvi de preferències ???\nPAU JUNY 7, 8 i 9 de juliol\nRESULTATS PAU JUNY 21 de juliol\nPublicació de resultats ?\nPublicació de resultats dels estudiants que han fet el tràmit “Assignació definitiva” ?\nReclamacions a la primera assignació ?\nMatrícula de la primera assignació\n– Assignats en primera preferència\n– Estudiants que han fet el tràmit “Assignació definitiva” i estudiants amb reclamacions presentades fins al 16 de juliol que entren en primera preferència\nPublicació de l’assignació\n– Estudiants assignats\nTràmit “Continuar en el procés de reassignació de places”\nPublicació resultats de reclamacions de la segona assignació presentades fins al 30 d’agost\nCONVOCATÒRIA DE SETEMBRE. PREINSCRIPCIÓ UNIVERSITÀRIA 2019\nSOL·LICITUD 19 i 20 de setembre\nReclamacions 26 i 27 de setembre\nMatrícula de l’assignació 27 de setembre (UdL 1 d’octubre)\nPodeu consultar la informació sobre les proves d’aptitud personal al Canal Universitats.\nHan de superar la PAP els estudiants que vulguin accedir als estudis següents:\nCiències de l’Activitat Física i de l’Esport: Universitat de Barcelona (UB), Universitat Pompeu Fabra (UPF), Universitat de Lleida (UdL) i Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC).\nCinema i Mitjans Audiovisuals: Universitat de Barcelona (UB).\nEducació Infantil i Educació Primària: totes les\nEducació Infantil / Educació Primària (Pla de millora de la formació inicial de mestre – 5 anys) / Menció en Llengua Anglesa: Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC).\nMàrqueting (docència en anglès): Universitat Rovira i Virgili (URV).\nPilot d’Aviació Comercial i Operacions Aèries: Universitat Rovira i Virgili (URV).\nProducció de Música i So per a la Indústria de l’Entreteniment: Universitat de Barcelona (UB).\nTraducció i Interpretació – Anglès: Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i Universitat Pompeu Fabra (UPF).\nTraducció i Interpretació – Anglès / Llengües Aplicades (simultaneïtat): Universitat Pompeu Fabra (UPF).\nLa matrícula de la prova es fa al portal d’accés a la universitat.\nLa PAP per al grau en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport és única per a tots els centres que entren en el procés de preinscripció universitària. L’estudiant que vulgui sol·licitar aquest grau en més d’una universitat només haurà de superar una PAP a la universitat que decideixi.\nPer accedir al grau en Traducció i Interpretació – Anglès (UAB i UPF) i al grau en Traducció i Interpretació – Anglès / Llengües Aplicades (simultaneïtat) (UPF), es farà una única PAP a la Universitat Pompeu Fabra per a tots els centres. L’aspirant que sigui apte de la prova, podrà sol·licitar l’admissió al grau en Traducció i Interpretació – Anglès a qualsevol dels dos centres o bé, a la doble titulació.\nCALENDARI DE LES PORVES D’APTITUD PERSONAL. CONVOCATÒRIA DE JUNY 2019\n? Matrícula de les proves d’aptitud personal\n(Excepte per als graus en Educació Infantil i en Educació Primària)\n19 de juny Educació Infantil i Educació Primària (totes les universitats)\nTraducció i Interpretació – Anglès (UAB i UPF) i Traducció i Interpretació – Anglès / Llengües Aplicades (simultaneïtat) (UAB)\nCinema i Mitjans Audiovisuals – lliurament de treballs (porfolio i prova audiovisual) (UB)\nCiències de l’Activitat Física i de l’Esport (UVic-UCC)\nEducació Infantil / Educació Primària (Pla de millora de la formació inicial de mestre – 5 anys) / Menció en Llengua Anglesa (UVic-UCC)\nCiències de l’Activitat Física i de l’Esport (UdL)\nCiències de l’Activitat Física i de l’Esport (UPF / Mataró)\nMàrqueting (docència en anglès) (URV)\nPAP per accedir als graus en Educació Infantil i en Educació Primària: Dates de la PAP\nConvocatòria ordinària. Matrícula del 26 al 2 de març. Data de la prova: 19 de juny.\nConvocatòria extraordinària. Matrícula: ? Data de la prova: ?\nLa matrícula es fa al portal d’accés a la universitat.\nLa prova consisteix en 2 exàmens:\n* Per realitzar aquesta prova no és necessari haver cursat Matemàtiques o Matemàtiques Aplicades a les Ciències Socials al batxillerat.\nINDICACIONS PER A TOTS ELS ESTUDIANTS QUE FAN LA PREINSCRIPCIÓ UNIVERSITÀRIA\nÉs important que l’estudiant s’asseguri que la preinscripció que ha fet ha estat correctament gravada; si tot s’ha fet correctament, en finalitzar el tràmit, es pot descarregar un document en PDF del comprovant de preinscripció. En aquest document apareixerà la data i l’hora de gravació, i en cas de fer alguna modificació en la preinscripció, també hi apareixerà la data i l’hora de l’última modificació. Els estudiants han de tenir una còpia impresa de la preinscripció, que hauran de presentar per fer qualsevol reclamació.\nEls estudiants no han de presentar cap documentació a l’Oficina d’Accés a la Universitat.\nEsportistes d’alt nivell i d’alt rendiment: tenen reservat un 3% de les places a tots els graus universitaris i un 5% als graus en Fisioteràpia, en Educació Primària i en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport, i estan exempts de la realització de la prova d’aptitud personal d’aquest últim. Per fer constar que són esportistes d’alt nivell cal incorporar telemàticament al portal d’accés a la universitat, o bé presentar a l’OAU o a les seves seus, la fotocòpia del DOGC o del BOE corresponent, i per fer constar que són esportistes d’alt rendiment cal incorporar telemàticament o presentar el certificat de l’any en curs que ho\nEstudiants amb discapacitat: Els estudiants que tinguin reconegut un grau de discapacitat igual o superior al 33% tenen reservat un 5% de les places a tots els graus universitaris. Per acreditar el grau de discapacitat cal incorporar telemàticament al portal d’accés a la universitat, o bé presentar a l’OAU o a les seves seus, el certificat del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, on s’indiqui el grau de\nPer accedir a la universitat per la quota de reserva de places, l’estudiant ha d’incorporar telemàticament o bé presentar la documentació que acrediti la seva condició fins a l’1 de juliol (convocatòria de juny), fins al 20 de setembre (convocatòria de setembre) o fins al 4 d’octubre (convocatòria d’octubre), a l’Oficina d’Accés a la Universitat o a qualsevol de les seves seus.\nLes sol·licituds dels estudiants amb PAU o CFGS s’ordenen per la nota d’admissió. Les places de cadascun dels centres d’estudi s’adjudiquen començant per la preinscripció de l’estudiant amb la nota d’admissió més alta i baixant per ordre de nota fins que s’exhaureixen totes les places.\nNotificació de l’assignació de plaça\nLa notificació de l’assignació de plaça de totes les convocatòries es farà al portal d’accés a la universitat.\nEls estudiants s’han d’informar del resultat de les successives assignacions o reassignacions per aquest mitjà sense esperar a rebre’n cap notificació, per la qual cosa cal consultar sovint el portal d’accés a la universitat.\nEls estudiants que no es matriculin en les dates corresponents perdran la plaça.\nTràmit “Assignació definitiva” (dates en revisió per la COVID-19)\nEls estudiants que a la primera assignació de places (11 de juliol) siguin assignats a un centre d’estudi sol·licitat entre la segona i la vuitena preferència poden convertir-la, amb el tràmit “Assignació definitiva”, en primera preferència. Això implica que es volen matricular definitivament en la preferència assignada i renuncien a millorar la seva assignació.\nEl tràmit “Assignació definitiva” es fa al portal d’accés a la universitat entre el 12 i el 16 de juliol. L’estudiant ha de ser conscient que, si realitza aquest tràmit, el seu procés de preinscripció ha finalitzat.\nSi l’estudiant no fa el tràmit “Assignació definitiva”, ha de tenir en compte que la plaça assignada no es perd. Per exemple, si un estudiant a la primera assignació de places està assignat en tercera preferència, a la segona assignació continuarà assignat a la tercera preferència o bé en alguna de les preferències anteriors (la primera o la segona), però mai se li assignaran preferències posteriors (de la quarta a la vuitena).\nEls estudiants que a la segona assignació de places de la convocatòria de juny (24 de juliol) siguin assignats en un centre d’estudi sol·licitat entre la segona i la vuitena preferència o bé no siguin assignats en cap de les preferències sol·licitades, han de manifestar la seva voluntat de continuar en el procés de reassignació de places fent el tràmit “Continuar en el procés de reassignació de places”.\nAquest tràmit s’ha de fer al portal d’accés a la universitat .\nEls estudiants que tinguin plaça assignada, s’hauran de matricular en el centre assignat entre el ???? En cas de no matricular-se en aquestes dates, perdran la plaça assignada


Lo Palauet – Lo Palauet de la Muralla\nLo Palauet és un hotel\nNo només això, ens defineix el concepte Hotel, Suites and Breakfast. Totes les nostres habitacions conserven el mobiliari original d’època i estan equipades per proporcionar la comoditat necessària sense renunciar a l’encant d’un lloc tan especial.\nViure-hi és una aventura?\nPer suposat, i també una experiència cultural. Hi ha molt per gaudir a Lo Palauet en qualsevol època de l’any, i cal, doncs, aprofitar-se’n de biblioteca, terrassa, celler, salons i obres d’art. Tot plegat fa que l’estada esdevingui una manera de recrear-se en l’estètica i el patrimoni decoratiu.\nEl patriarca de la família, convençut de protegir la memòria, i, segons com es miri, també la nostàlgia, ha conservat de manera meticulosa un edifici que es troba a l’antic call jueu de Balaguer, la construcció del qual es remunta a 1333. La seva restauració i conservació manté viva una aura de distinció.\nPassem a la Biblioteca…\nAh, sens dubte una de les joies de Lo palauet, i una prova de que l’elegància i l’estil s’avenen, forçosament, amb el benestar. Aquest espai recapta la intimitat i, des del moment en què es trepitja, transmet fascinació immediata.\nMés de 1.000 volums!\nHi ha diferents maneres de gaudir dels llibres. Una d’elles és observar-los. Gran part dels més de mil volums d’aquesta biblioteca són de tema religiós. Els més antics daten de l’Edat Mitjana. Després de salvar-se miraculosament durant la Guerra Civil, la col·lecció va ser adquirida al convent de Sant Domènec de Balaguer si bé el seu origen el trobem al monestir de Santa Maria de Bellpuig de les Avellanes, d’on va ser treta en temps de la desamortització.\nLa terrassa i el pas de muralla\nDoncs sí, també estan a disposició del viatger. Son uns espais ideals per desconnectar, relaxar-se, prendre el sol, xerrar o improvisar un aperitiu i passejar de dia o de nit, com un antic guardià.\nHi ha plaer més gran que xerrar en una terrassa una nit d’estiu, o fer-ho davant el foc de la llar a l’hivern? A Lo Palauet trobarà les dues opcions.\nEl celler i el pati sota muralla\nSi es desitja organitzar una degustació de vins o un sopar amb molt de gust ho farem. Podem aprofitar la taula de pedra massissa que domina aquest espai.\nTambé es pot visitar el pati sota muralla, delimitat pels gruixuts murs de pedra de l’edifici i per la muralla de Balaguer, un espai únic, fresc a l’estiu, en el que s’han celebrat concerts, festes i reunions de treball.\nLlavors, és veritat que Lo Palauet s’assembla a un museu?\nNi més ni menys, a més a més de constituir tot un catàleg d’arts decoratives i un exemple de conservació que, com és ben sabut, és l’essència de tota cultura i allò que dóna caràcter i personalitat als edificis. Molta atenció a la casulla del segle XVI, al tapís del menjador creat a partir del quadre La cometa de Goya, que fou elaborat per la Real Fábrica de Tapices de Santa Bárbara; a la col·lecció de baguls, al mirall de Murano del Salón Romántico i a les moltes obres pictòriques que ornamenten tot Lo Palauet.


Comença l'any 1999 i amb ell el debat sobre el 2000. Comença el mil.leni el proper any o al 2001? Estic segur que de ben poca cosa serviran les explicacions profundes sobre el tema, perquè allò que realment importa és l'aspecte psicològic del número 2000. Malhauradament el debat no només es redueix a quan celebrar una festa.\nL'arribada de l'any 2000 portarà una infinitat de notícies relacionades amb la fi del món, tot i que hi ha alguns més optimistes que només ens auguren un any molt catastròfic. Per exemple, el més famós dels astròlegs, Nostradamus, anunciava un gran caniv per la meitat de 1999. Cercant senyals al cel, alguns s'han afanyat a buscar conjuncions planetàries. El 2 de gener del flamant 1999 arribava una nota de premsa d'un observatori xinès. Els astrònoms orientals explicaven que la forma casual de creu que formaran els planetes per l'agost d'enguany és totalment casual i no produirà cap 'desperfecte' a la Terra. En el mateix sentit, no poca gent està preocupada per la conjunció planetària del proper 2000. Aquest fenomen ha estat fins i tot comentat per l'expert en mecànica celeste Jean Meeus a la revista Sky & Telescope, en previsió de la curiositat que aixecarà entre la població.\nEncara que per tots és coneguda la futilesa de la superstició d'aquests fenòmens plenament naturals que es repeteixen des de la creació del Sistema Solar sense cap problema, també a les portes de la Ciència ha trucat el 'dimoni' del 2000. Segons ens bombardegen a tots els mitjans de comunicació, 'l'efecte 2000', farà que tots els nostres ordinadors deixin de funcionar, els caixers automàtics es tornaran bojos i fins els arsenals de míssils soviètics es dispararan sense previ avís. Alguns americans, que són molt aficionats a aquestes cavòries, ja han desenterrat els búnquers i acaparen aliments, convençuts que fins i tot els mercats i centres comercials deixaran d'oferir els seus serveis. La indústria informàtica ja fa alguns anys que s'està preparant i beneficiant. Només cal passar per la botiga d'ordinadors més propera i observar que la majoria dels programes comercials inclouen l'etiqueta: 'preparat per al 2000'. Fins i tot el mateix Imperi del Software, conegut també com Microsoft, ha renomenat el seu producte estrella, el Windows NT 5.0 com Windows 2000. Per descomptat, adverteixen que el seu Windows98, que acaba de sortir al carrer, encara no té del tot resolta l'arribada del proper mil.leni. On termina el problema i comença el rumor?\nEn aquest número podràs trobar la biografia d'en Carl Sagan, el científic que més passions ha aixecat entre el públic general per la seva dedicació a la divulgació, només comparable a Jaques Costeau. Esperem que la seva espelma continuï cridant a molts, durant molt de temos, pel camí de la raó.\nBona nit... d'observació, naturalment.


The shortest lines go for a walk | House Of Chappaz\nUna línia, una altra línia, …\n(a partir de les reflexions entorn a la línia en els Escrits de Paul Klee, de “Up, Across and Along” (capítol de Lines. A Brief Story de Tim Ingold), d’un gargot sobre un fragment de Preludes de T. S. Eliot, i una samarreta de segona mà que es ven online com “Sonic Youth shirt L White Lines Vintage 90´s”, etc.)\nUna línia, l’element més primitiu, quan escriure i dibuixar coincideixen.\nUna línia, al principi era el caos i també el començament de l’ordre.\nUna línia, a partir del punt. Còsmic. L’origen del moviment.\nUna línia com el parla, com cant.\nUna línia és una guia.\nUna línia dinàmica, temporal.\nUna línia per caminar. Una línia natural.\nUna línia cultural. Una línia de lectura. Una línia.\nUna línia com escriptura, un document.\nUna línia és una abstracció que pot tenir múltiples títols. (Camnitzer)\nUna línia no és un discurs. Una línia que crida.\nUna línia com anunci d’imatges.\nUna línia com anunci d’imatges d’una línia.\nUna línia perquè el marc sigui finestra i la sala sigui un o l’altra.\nUna línia és una veu a l’espai.\nUna línia que és una veu a l’espai que continua en la veu, a l’espai.\nUna línia espessa. Una línia física.\nUna línia ocupada. La línia baila.\nUna línia amb pressa. Una línia de dos dimensions o tres.\nUna línia atrapada a un banner.\nUna línia curta. Una línia corba. Una línia que respira. Una línia clàssica.\nUna línia presa, una línia lliure. Què li passa a la línia?\n“The Shortest Lines Go for a Walk” és un capítol de la biografia ficcional de la línia, manifestada en l’obra de diverses artistes.\nAquesta biografia comença amb Sixteen Miles of Stream de Duchamp, que s’instal·la a l’obra i als escrits de Klee, que protagonitza un dels capítols de Lines. A Brief Story de Tim Ingold, que “sobrevola” un poema de T. S. Eliot., i que és descoberta en una samarreta de segona mà, que es ven online com “Sonic Youth shirt L White Lines Vintage 90´s”.\nLa línia, durant el temps de la exposició es materialitza en escultura, en dibuix, en els passos de ball d’un vídeo, en itinerari, en el text que llegirem en una pintura, en unes ferratines o en una fulla de sala.\nArtista alemanya nascuda el 1958 i habitual de la galeria Espacio Mínimo, ha exposat entre d’altres a la Kunsthalle de Bremerhaven, a la Städtische Galerie Waldkraiburg, al CAC de Málaga, a la galeria Kuckei + Kuckei de Berlin, o la Grunt Gallery de Vancouver.\nEl col·lectiu format per Lucía Moreno i Eva Noguera residents a cavall de Rotterdam, Barcelona i Madrid exploren la construcció d’històries, hàbits i rutines derivades dels seus entorns immediats. La seva obra ha pogut ser vista, entre d’altres llocs, a l’Espai 13 de la Fundació Joan Miró (BCN), DA2 de Salamanca, Het Nieuwe Instittut de Rotterdam, l’ING Art Center, Brussel·les o l’Espai Montcada en Caixaforum.\nArtista valenciana, treballa des de diverses disciplines com la ciència, la tecnologia o el propi llenguatge de l’art per posar de manifest l’accessibilitat i a la vegada inaccessibilitat del subjecte amb el coneixement i el seu apoderament com a agent creatiu. La seva obra ha pogut ser vista a l’Espai Tactel, la galeria Luis Adelantado o les fires d’art contemporani ARCO i SWAB.\nFrancisco Ramallo és Doctor en Història de l’Art, comissari independent, assessor d’art, professor d’Història de l’art i Art contemporani a la Boston University de Madrid i autor d’articles com “Espai hostil i gènere en 1931: una novel·la de Miquel Llor i una fotografia de Claude Cahun”, “Ciutat postmoderna, ciutat surrealista”, o “La superposició de ciutats com a característica surrealista de l’urbanisme postmodern”. La seva extensa formació acadèmica s’ha completat amb màsters en art i literatura i una sèrie d’estàncies d’investigació la la City of New York University, on va concloure amb la tesi “L’espai com categoria surrealista en la producció artística contemporània”.


CONVOCATÒRIA Cos Docent EVAM | Federació d'Esports de Muntanya i Escalada de la Comunitat Valenciana\nL'Escola Valenciana d'Alta Muntanya (EVAM) obri una convocatòria per a formar part del cos docent de la Federació Valenciana de Muntanya i Escalada de la Comunitat Valenciana. Aquesta convocatòria acabarà el 4 de maig de 2020 a les 12.00.\nSe us fa arribar aquest adjunt en pdf com a convocatòria per a formar part del COS DOCENT DE LA EVAM.\nDesprés del tancament d'aquesta convocatòria que tindrà lloc el dia 4 de maig de 2020, i havent emplenat el formulari de barems, s'obtindrà una puntuació en la qual es classificarà de més a menys puntuació i per províncies.\nPertànyer a aquest cos docent significarà entre moltes coses (llegir convocatòria), actualitzar la base de dades de docents actius i no actius per a la formació que la EVAM ofereix als seus esportistes. Així mateix es pretén conéixer els interessos dels tècnics i crear d'aquesta forma una bossa docent.\nAquesta bossa serà tant per a docència en la EVAM com a necessitats que pogueren tindre altres clubs, associacions, entitats privades o qualsevol que ens sol·licite tècnics.\nEn el adjunto encontraréis los baremos, así como un enlace para rellenar el Formulario de autoevaluación y que recogerá todos los puntos. Será necesario escanear o fotografiar cada título, diploma, certificado, etc. que justifique la puntuación obtenida.\nÉs necessari posseir la Credencial de la EVAM per a presentar-se a la convocatòria. Aquesta, es pot demanar en evam@femecv.com i s'entregarà de manera digital per correu electrònic donades les circumstàncies actuals de confinament. Recordem que per a la credencial és imprescindible posseir la llicència FEMECV de manera anual. Pots consultar les bases de la credencia AÇÍ.\nTodas las preguntas y necesidades que tengáis se podrán resolver en el correo tecnicos.evam@femecv.com\nConvocatoria Cos Docent EVAM 792.61 KB\nEn el cas de cancel·lació de qualsevol curs per part de la EVAM, a causa de la situació sanitària actual (COVID-19) o a qualsevol altre motiu que es considere, es procedirà a la devolució de l'import de la inscripció.\nQualsevol aclariment sobre cursos, dates, preus... envia un correu a evam@femecv.com


Oberta la convocatòria de 61 contractes predoctorals a la URV del programa Martí i Franquès - URV Activ@\nOberta la convocatòria de 61 contractes predoctorals a la URV del programa Martí i Franquès\nAquest dijous s’obre el termini per presentar candidatures en alguna de les tres modalitats del programa: l’estàndard, per a la qual es convoquen 28 places; la COFUND, de la qual se’n convoquen 20, i la Banco Santander, que ofereix 13 places. Les sol·licituds poden presentar-se fins al 6 de setembre de 2021\nEl Martí i Franquès és un programa d’ajuts propis de la URV que pretén incrementar els recursos humans de la Universitat destinats a la recerca. A la vegada, potencia els programes de doctorat, promou les tesis doctorals i reforça la formació dels doctorands en projectes de recerca i innovació. Aquest dijous es convoquen 61 places en tres modalitats de contractes: la modalitat estàndard (28 places), la COFUND (20 places) i la Banco Santander (13 places). Els beneficiaris tindran un contracte de treball de fins a tres anys. La convocatòria ofereix places en totes les àrees d’investigació de la URV. Les sol·licituds es poden presentar telemàticament fins al 6 de setembre de 2021.\nEn el cas de la modalitat estàndard, les persones candidates opten a un contracte d’un any, prorrogable a tres, per fer la tesi doctoral en un grup de recerca de la URV, en un dels programes de doctorat que ofereix la Universitat. L’obligació de la persona contractada és fer una tesi doctoral a la Universitat, però també tindrà l’oportunitat de col·laborar en tasques docents. Així mateix, podrà accedir a un programa de formació específic i en competències transversals i a infraestructures de recerca d’alta qualitat, en un entorn altament internacional. Una de les 28 places places es convoca amb el suport econòmic de la Fundació I2Cat (Internet i Innovació Digital a Catalunya). Les persones seleccionades es podran incorporar a la Universitat a partir de desembre de 2021.\nModalitat Banco Santander\nCom a novetat del programa Martí i Franquès, en aquesta convocatòria s’incorpora una nova modalitat, gràcies a la renovació del conveni de col·laboració entre la URV i el Banco Santander. Aquesta col·laboració afecta diversos àmbits i té tres eixos fonamentals: educació, ocupabilitat i emprenedoria. L’eix d’educació és estratègic i s’hi destinen fins a 880.000 € per finançar els 13 contractes predoctorals d’aquesta modalitat. Gràcies a la sensibilitat i el compromís d’aquesta entitat financera amb la captació de talent i la formació, la seva contribució econòmica al programa Martí i Franquès ha augmentat significativament.\nPel que fa al projecte Martí i Franquès COFUND, aquest està cofinançat al 50% per la Unió Europea en el marc del programa COFUND-Doctoral Programme de les accions Marie Sklodowska-Curie (MSCA) de l’Horitzó 2020. Ara surten a convocatòria les 20 places que restaven per oferir, una de les quals està reservada per a persones amb discapacitat. L’objectiu és atraure personal investigador de gran talent d’arreu del món i oferir-los l’oportunitat de desenvolupar la carrera investigadora a la URV. Els contractes que firmaran les persones guanyadores, alineats amb els estàndards dels contractes MSCA, milloren substancialment les condicions contractuals pel que fa a salaris i disposició de fons per a despeses de recerca. Entre altres criteris d’elegibilitat, les persones candidates no poden haver residit més de 12 mesos dels darrers tres anys a l’Estat espanyol. És a dir, es buscaran estudiants internacionals amb màster o equivalent o bé investigadors de l’Estat que hagin estat fora i vulguin retornar. Un comitè format per personal de la URV i avaluadors externs valorarà la formació, els resultats de recerca, l’experiència professional, la motivació i les referències dels sol·licitants.\nLa Diputació de Tarragona dona suport a l’activitat de la URV, inclòs el Programa Martí i Franquès.


31 maig 2019 30 març 2019 Esteve Plantada\nCarme Ruscalleda ha estat guardonada amb un dels Premis Nacionals de Cultura d’aquest 2019. És el primer reconeixement que rep algú del món de la gastronomia. Com a cuinera, ha estat sempre una pionera. Primer, a Sant Pol de Mar, on va fer créixer fins a límits excepcionals el Sant Pau, el seu restaurant de tres estrelles Michelin. Després, com a figura de carisma únic i singular, com a divulgadora d’un art que era sublim i, alhora, arrelat a la terra de la cuina, i després com a cuinera amb més estrelles Michelin del món, amb un total de 7 en la darrera dècada. Tot un rècord que parla del rigor, la passió i la dedicació a l’art de fer màgia amb els fogons.\nAra, després que Ferran Adrià (2012) i els germans Roca (2017) ja tinguessin una exposició dedicada al Palau Robert, arriba el seu torn. “Carme Ruscalleda. L’essència del gust” mostra l’evolució i les fites d’una autora d’una cuina amb gran projecció internacional, a cavall entre la tradició i l’avantguarda, al capdavant del Sant Pau. Tres noms que van ajudar a posar de manifest –juntament amb el desaparegut Santi Santamaria– la creativitat, la vitalitat i el reconeixement internacional que ha aconseguit la gastronomia catalana.\nUna exposició que passa per totes les etapes del restaurant Sant Pau, tancat definitivament a la tardor del 2018. Un final que és l’inici d’una nova etapa: Ruscalleda continua activa a la Cuina Estudi de Sant Pol de Mar, un laboratori d’idees que aposta per una cuina creativa, saludable i divertida, en sintonia amb el paisatge, les escoles i els mitjans de comunicació. La cuinera compagina la tasca amb la direcció dels restaurants Sant Pau de Tòquio –una rèplica del restaurant del Maresme– i Moments, a l’hotel Mandarin Oriental, Barcelona.\nDetall del’exposició al Palau Robert sobre Carme Ruscalleda. Foto: Esteve Plantada\nEl recorregut posa de relleu la importància de la cuina de proximitat per a Carme Ruscalleda, que considera que aquest tipus de cuina és “la millor base per a futures recerques i que els sabors formen part de la memòria”. Que la cuina no pot “espatllar el producte”, que tots els productes mereixen “la mateixa consideració” i que la cuina “no pot ser només tècnica, també ha d’emocionar”. Tota una declaració d’intencions, amb un èxit irrefutable.\nTambé veurem, al llarg del recorregut, com n’és d’important la recerca i la creació, sempre presents i constants, com a motor de la vida creativa i culinària de Ruscalleda, que sempre ha comptat amb el suport constant del seu marit, Toni Balam, dels seus fills, Raül i Mercà, i de la resta d’una família molt vinculada a la seva localitat i al Maresme.”Es tracta de treballar en el que dona plaer i teixir complicitats amb el territori on visc, el Maresme, amb els proveïdors, amb els clients”, afirma la cuinera, en aquest sentit.\nEntre d’altres, ha rebut guardons com la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya (2004); Medalla d’Or al Mèrit en les Belles Arts del Ministeri de Cultura (2008); Medalla de Plata al Mèrit en el Treball (2012), Filla Predilecta de Sant Pol i Medalla d’Or del Parlament de Catalunya (2013), i el darrer Premi Nacional de Cultura (2019).\nGabriel Ventura: «La poesia és una experiència similar a una exposició» - 03 des. 2020\nEtiquetes Carme Ruscalleda Navegació per les entrades


Un Erasmus de la Solidaritat\nEuropa té tradició de solidaritat. Una tradició que s'alimenta de moviments com la Creu Roja Internacional, fundada a Ginebra per Henri Dunant, Metges sense fronteres, Amnistia Internacional, el Servei Civil Internacional, etc. Una tradició amb responsables politics i persones del pensament com Olof Palme, Anna Lindh, Lech Walesa, Václav Havel, entre molts d'altres, i que neix en un corrent humanista que ha fet possible diferents iniciatives al llarg dels darrers segles. Iniciatives i accions que han estat possibles mercès al compromís de moltes persones, en moviments i organitzacions socials. Conquestes, avenços i organitzacions que s'han difòs arreu i són patrimoni humà.\nEuropa afronta un problema d'atur que afecta a la seva identitat, de qui és, de cap on vol anar. És una cruïlla que hem d'aprofitar per sortir endavant i sortir millors. Milers de joves viuen amb desencís les seves perspectives de futur. Sabem que al món hi ha fam, guerres, epidèmies, agressions al medi ambient i necessitat de progrés, de viure millor tots, per a moltes persones i àrees. També a casa nostra, a barris metropolitans, a les ciutats. Europa no es pot tancar en ella mateixa ni ser indiferent. Cal un esforç a casa nostra per tenir cura, especialment, de les persones més vulnerables mentre es retroba un nou camí de progrés econòmic, sobre bases i passes diferents a les que ens han conduït fins al moment actual. Quan davant d'una època incerta ens tanquem en nosaltres mateixos, com a europeus, podem sentir temor. Europa ha estat capaç del millor i també ha escrit pàgines funestes, ha estat capaç del pitjor. L'esforç que necessitem ha de ser motor de solidaritat. Ha de fer esdevenir la solidaritat, una experiència de vida, quelcom engrescador, generador de societat, d'identitat col·lectiva, i si es pot d'entusiasme. Raimon Obiols reproduïa un article d'Henri Weber sobre la tercera refundació dels partits socialistes, sobre bases europees, internacionals, amb un programa ecològic, entre d'altres. Una dimensió solidària, de moviment i de voluntariat també reforçaria una mobilització progressista de la societat europea i internacional; per superar un individualisme socialment empobridor.\nEl programa de mobilitat estudiantil Erasmus ha permès, en les darreres dècades, a milers de joves moure's i formar-se arreu de la Europa de la Unió. Avui infermers, metges, arquitectes i molts oficis, així com estudiants d'altres disciplines, milers de joves en definitiva, podrien ser contractats per formar-se humanament i laboralment arreu del món, i fer que arreu se sentís el caliu solidari d'Europa: a l'Àfrica, a l'Amèrica Llatina, on moltes ONGs i organitzacions de solidaritat catalanes ja hi treballen, com també a casa nostra. Un pla keynesià que pugui mobilitzar recursos dels estats europeus i de la UE, l'experiència del Consell d'Europa, i si cal, amb la participació d'altres països. Un programa que complementés, coordinés i reforcés les iniciatives que ja es duen a terme. Els més joves, i amb ells totes les generacions, som responsables d'on és avui la humanitat, el planeta, el medi natural, els recursos energètics, etc. Posar capital humà al servei del desenvolupament dels països i les persones, avui, és un ajut per a la seva prosperitat i per a la creació de millors condicions de vida demà. Contribuïria a evitar el drama humà que sovint comporten els moviments humans i la utilització immoral que fan els sectors mes conservadors de la immigració al "primer món".\nL'Amèrica de JF Kennedy -d'una nissaga que ha treballat per una Amèrica i un món més justos- va fer possible els Cossos de Pau. Milers de joves americans van fer feina per tot el món, de forma voluntària. Encara avui. Norman Birnbaum, catedràtic emèrit de la Universitat de Georgetown, ho recordava a El País. 1\nUnim un problema amb una necessitat: l'objectiu del programa serien joves estudiants en els darrers cursos d'aquells oficis i disciplines, tant universitàries com de formació professional, en el camp assistencial a les persones i en el del suport logístic a la producció i generació de riquesa, a la creació d'infraestructura. Com a oferta solidària-laboral podria ser voluntària i se li podria assignar uns fons econòmics, destinats a cobrir les despeses de viatge, d'allotjament i d'alimentació, i d'altres necessitats si és precís. Es podria actuar en tots aquells territoris i àrees regionals del planeta amb dificultats econòmiques, de desenvolupament, mediambientals, fins i tot que patissin situacions polítiques en que els drets humans i la pau estessin en entredit. La solidaritat comença, però, a casa nostra. Un jove d'Oslo podria donar suport al treball comunitari d'Atenes, i un jove lisboeta podria fer feina social i comunitària en un barri de Varsòvia, o en una àrea rural polonesa. O a casa seva, a la seva ciutat, és clar.\nAra és el moment que Europa no es deixi segrestar per l'egoisme; un egoisme que alguns volen convertir en rebuig a l'altri, en xenofòbia. Fem possible que els joves europeus vegin que Europa, ells mateixos, es torna llavor d'esperança. Amb recursos, amb mitjans, i sobretot, amb el capital més valuós i sensible, la força de voluntat, de treball i de transformació dels seus homes i dones. Des dels joves a d'altres generacions.\nCaldria, a més, un moviment social, d'organitzacions socials i polítiques de progrés, que ho impulsin, ho condueixin, i ho organitzin, entre d'altres accions i continguts, fins al lideratge dels decisors i executors de les polítiques estatals i de la Unió, i d'un sector privat que hi podria col·laborar, hi hauria de col·laborar. Molts estats de la Unió ja dediquen el 0,7 del PIB a la cooperació internacional. I a la recent cimera del G-20 a l'Aquila s'hi va expressar un compromís polític contra la fam. El president Zapatero lidera iniciatives en aquest sentit.\nEls valors de Catalunya, des de la institució de Pau i Treva fins a Pau Casals, com els de la millor Europa possible són de pau, de pacte, de solidaritat, de democràcia, de progrés humà. Les polítiques municipals catalanes, a través de les Regidories de Joventut i les de Solidaritat i Cooperació, han donat molt bones pràctiques, en l'intent de donar suport a un moviment juvenil autoorganitzat, compromès amb la seva societat i el seu món, molts joves avui i ja des de la generació que va liderar en Xavier Soto, en la nostra història recent, en donen prova.\nVol ser un gra de sorra, un esboç, en favor de la millor tradició d'Europa. Parlar de solidaritat, a alguns sectors polítics i tenint en compte l'atmosfera en que vivim, pot semblar idealista. Però a més de ser el nucli de la nostra pròpia identitat, necessitem situar la solidaritat en un lloc prioritari, fonamental, entre d'altres aspectes, per contribuir a reforçar la dimensió ètica de l'espai públic. I , sobretot, ho necessiten moltes persones arreu.\nPublicat per J. Xurigué a 0:26 Cap comentari:\nQüestions i rumbs sobre l'esquerra europea\nEl resultat de les eleccions europees ha evidenciat una dificultat del socialisme al vell continent. Sembla que els líders progressistes europeus han renunciat a una política de valors, que dibuixi moralitat col·lectiva, com a eix. No és gens fàcil. L’espai públic és valors. Els valors no són només una qüestió privada. Sembla que hi ha una renúncia a una retòrica que vagi més enllà del dia a dia, del combat dialèctic entre partits. Amb totes les dificultats, cal un discurs generós de llarga mirada. Un relat de confiança i d'esperança, mobilitzador.\nObama comença a passar dificultats, és lògic. Els problemes econòmics i d'altres afers interns passen factura, un cop finalitzat l'extraordinari episodi inicial col·lectiu. De recuperació d'autoestima, de capacitat de creure en el futur. A Europa ens manca aquest lideratge que li ha donat a la societat nord-americana el polític de Xicago. Potser rellançar la societat i l’economia, a escala global, i específicament en la dimensió transatlàntica, necessita d’una convergència entre la protecció social europea i el sentit de risc i d’iniciativa de la societat americana. Felipe González ho va expressar així, en certa mesura, al míting socialista de la darrera campanya a Terrassa. Obama a Amèrica sembla que fa passos en aquest sentit. Europa necessita lideratge polític, que crec que ha de portar també adjectius com humanista, intel·lectual, de llarg abast. O això o mirar enrere. Homes com Delors, com González i molts altres noms, segur que també en d'altres famílies polítiques ho han pogut representar. Persones que creguin i esperonin el projecte europeu; una societat europea mobilitzada, i que dinamitzin el motor de les reformes que ens calen.\nLa fermesa en els valors també serà una manera d’aturar comportaments i actituds demagògiques i xenòfobes de l’extrema dreta i la dreta europea. Que ha seguit massa els vents neoliberals. Tant de bo, l’Europa d'Stefan Zweig, de Claudio Magris, de Sandor Márai, del nostre Mauricio Wieshental, i tants d'altres trobés una expressió política. L'Europa que es capaç de superar la crisi, de transformar-la en oportunitats de progrés. La generació del Tractat de Roma, dels homes del socialisme democràtic i de la democràcia cristiana que ens van llegar aquest magnífic artefacte, ens van ensenyar unió, i capacitat de construir amb les mans, el cap, el cor i amb les institucions, el somni europeu. Que no és sinó una expressió reduïda d'un món regit pel dret, la democràcia, el progrés i l'aspiració de Justícia. Una expressió concreta del fet que si convivim, viurem millor.\nAvui l’esquerra per aturar l'ús manipulador de la immigració hauria de parlar amb més fermesa d’igualtat de drets i de deures de tota la ciutadania. Fer més difícil l’abús o el mal ús dels sistemes públics per part de tota la ciutadania, ajudaria a posar entrebancs a una de les excuses que usa la dreta per desprestigiar-los i després desmantellar-los. En un article de fa uns anys, un prestigiós sociòleg català parlava d'una certa flexibilitat en l'aplicació de les normes i una comprensió relativa dels seus incompliments, una perspectiva certament humana, real, que cal valorar. Però el discurs dur i inclement de la dreta, autoritari, cala en sectors castigats per l'atur i la dificultat. Llavors, s'imposa el fet que la solidaritat i els recursos públics limitats d'avui, exigeixen avaluació i control.\nLa identitat de l'esquerra, i de l'Europa social i ciutadana és inspirada en la solidaritat. Raimon Obiols parla de les dificultats de la solidaritat avui. ¿Com es genera la solidaritat, un cop la consciència de classe s'ha anat erosionant?; un cop el miratge del capitalisme popular ha penetrat fins els darrers racons?: es genera entre grups d’edats, joves, gent gran...? ¿Podem utilitzar els reptes planetaris -i ben a prop sovint- de fam, dificultats derivades de la conjuntura que vivim, en el medi ambient, etc., per reforçar la solidaritat? Com podem unir economia, nova economia i solidaritat? Són només algunes qüestions. El cert és que els vincles socials han patit una erosió.\nFer política vol dir fer societat primer. Una societat, que és local, nacional i mundial alhora. Aquestes són dimensions que influeixen en la natura i construcció dels nous vincles. Fer societat, és fer gent amb vincles, persones unides per un sentit col·lectiu. Llegir, interpretar, posar en valor, escriure aquest sentit col·lectiu, és una feina netament política, de la Política. Les idees, accions i projectes que facin societat són idees que ens permetran progressar i combatre l’atomització. La riquesa individual aïlla, empobreix; estendre la consciència dels reptes que tenim al davant, amb un relat que demani a la gent compromís i participar en la feina ingent ens unirà. És, segurament, una de les feines que tenim al davant.\nPublicat per J. Xurigué a 14:58 Cap comentari:\nCRISI DE VALORS, ESPERANÇA, UNIÓ\nEl resultat de les eleccions europees assenyala, entre d'altres aspectes, una dificultat de percepció de les respostes de l'esquerra com a les més eficaces i intel·ligibles davant la crisi. L’economia sostenible és percebuda com a quelcom llunyà. Els "valors materialistes" en temps d’escassetat poden tenir més relleu. S’activa el marc de la por i la incertesa, davant l’atur, davant les dificultats. En la recent memòria col·lectiva, remet a la situació viscuda als inicis dels anys 70, o dels anys 80 o després de l'any 1992. Aquest moment on el treball, el tenir, és comprèn que pot passar per davant de la utopia, també explica la dificultat de l'esquerra europea. Aquest continent que ha estat sascejat al segle XX per greus conflictes, ha de demostrar-se que pot superar aquest moment, amb receptes obertes i esperançades.\nLa crisi del sentit col·lectiu, la desesperança d’anar cadascú a la seva, és el camp de conreu per a la dreta i l’extrema dreta. També al nostre país. A Badalona, dissortadament una formació ubicada a l'extrema dreta, ha anunciat la voluntat de ser present a la contesa municipal del 2011. Probablement és un dels únics municipis de la primera corona metropolitana on es produeix aquest fet. Amb prudència, assossec i responsabilitat, és moment d’anar junts. De ser solidaris. De tenir sentit de país.\nLa darrera campanya electoral va ser una baralla mediàtica. Amb esforços i excepcions no ha situat l'agenda europea en el focus de l'interès ciutadà. Alguns analistes polítics han dit que els "partits nacionals o estatals" han pogut distorsionar la campanya europea, "utilitzant-la". El retorn a una política que expliqui no és ingenuïtat, sinó el que reclama la ciutadania. El que és necessari.\nMentrestant, als EUA, Obama ha combinat esperança amb apel·lació als valors d’esforç. Amb els peus i el cap projectats damunt la crisi, cal il·lusió per saber i transmetre que aquest moment serà travessat i superat.\nEn clau més catalana, dos apunts. L’article que recull la intervenció del professor Jordi Nadal, en l’acte dels 450 anys del Gremi de Fabricants de Sabadell que va recollir el Periódico el dia 14 de juny, manifesta que aquestes dècades de restabliment de la Generalitat i d’institucions democràtiques a Catalunya, amb un pressupost i una incidència notable, han fet que molt del talent propi abandonés el "sector directament productiu", i la "tradició fabril" dels catalans, que des del segle XVIII havien aixecat el país econòmicament, creant indústries i dinamitzant el comerç.\nProposa el repte de mantenir i enfortir l’autogovern, i alhora fer possible que els millors talents també estiguin en el "sector productiu", amb menys aversió al risc.\nL’Ernest Lluch, estudiós dels segle XVIII a Catalunya com sabem, també va descriure l’esforç anònim i constant català d’aquell segle, quan no podíem fer política, per crear la riquesa que va permetre la industrialització i el naixement del primer catalanisme tant federal i obrer, com burgès; la represa d'una consciència, que duria a construir i restablir progressivament les nostres institucions nacionals.\nCom conclou Jordi Nadal, no podem renunciar a la fortalesa política. Ni tampoc renunciar a tornar aconseguir i reforçar el lideratge econòmic. Un lideratge ancorat en els valors de feina i esforç.\nCal afegir que hem transitat (potser no tant ara) per anys de valors "líquids", i que la incertesa també empeny a l’aversió al risc. Es podria afegir que ara tots juguem -cal que juguem en el mateix equip, amb la mateixa samarreta de país- es vingui del sector públic, del privat o de la societat civil. L'economia de la creativitat, l’economia coordinada, la nova governança social i nacional, requereix aquesta unió i comuna ambició.\nPotser a escala europea, un proteccionisme i una certa reclusió, ha donat ales a la dreta. En un judici atemoridor Hanna Arendt havia dit que el feixisme forma part important d'Europa. Davant la dificultat és un deure buscar i construir un projecte que combini -i sobretot projecti- esperança i capacitat pràctica resolutòria. Un nou temps de treball i equilibri protector. No ho podrà fer la dreta, i sobretot caldrà unió per bastir-lo. Perquè, altrament, podríem allunyar-nos de les conquestes aconseguides. Caldrà que tots dialoguem, i tinguem sentit col·lectiu català, espanyol i europeu. Sobre un equilibri intel·ligent serà possible reformular el pacte social i convivencial sobre unes bases més sòlides i sostenibles.\nNo podem oblidar que el model social europeu el van pactar i construir la socialdemocràcia i la democràcia cristiana després de 1945. I així, cal que, malgrat els canvis, les diferents forces polítiques, seguin i parlin. L’hora s’ho mereix. Amb generositat, esperit de servei i autèntic patriotisme, sense renunciar als projectes socials ni a la transformació necessària; amb humilitat.\nPublicat per J. Xurigué a 3:14 1 comentari:\nErnest Lluch, cada vegada més vigent.\nHa estat molt emocionant poder veure l'exposició sobre la vida, obra i pensament de l'Ernest Lluch. Una persona, una personalitat que amb els anys va adquirint una dimensió més gran. Un patriota de l'acció com se'l defineix a la mostra que se li devia. Un humanista, un intel·lectual, un socialista. Un home que creia i feia societat catalana, com a soci del Barça, recuperant partitures musicals de l'escola de l'Abadia de Montserrat, participant en entitats, en els mitjans de comunicació.\nEn l'exposició es poden veure afirmacions, fragments d'intervencions parlamentàries, reflexions seves, que el fan molt actual, molt necessari. Era un home pont, en un moment on l'encaix de Catalunya i Espanya té dificultats. Treballava per trenar una aliança entre intel·lectuals de les dues bandes de l'Ebre. Ara ens cal molt. Un home que mirava l'altra persona, actituds, valors, més que una adscripció a unes sigles, a un credo.\nAquests homes i dones com Lluch, com Raimon, com els mestres de la Fundació Bernat Metge, com Espriu, i molts d'altres fan una societat forta, una país avançat. Feia temps que mereixia una exposició com la que s'ofereix al Palau Robert. No només per recordar qui va ser, pels més joves. Sinó per tornar-lo a escoltar, a llegir, a admirar i saber millor cap on hem d'anar. Camins que ineluctablement menen cap a l'entesa, el diàleg, la coherència, l'audàcia, el pensament, el compromís amb el país i amb les persones, la comprensió de la complexitat, la lucidesa, la generositat, el valor de la tradició i de la innovació, la humanitat. La passió i la compassió (pels que pateixen com Bertrand Russell esgrimia com a vector de la seva vida). Moltes gràcies, pel teu ahir, pel teu avui i pel teu demà, Ernest, que és el nostre!\nPublicat per J. Xurigué a 15:01 Cap comentari:


La perla d’Àfrica – A cop de pedal\n24 Març 2014 22 Abril 2020 A cop de pedal4 comentaris a La perla d’Àfrica\n– “Bon dia mzungu (home blanc). Portes alguna cosa perillosa a les alforges?”, em pregunta mig endormiscat el jove militar de l’aduana d’Uganda. Una noia baixeta, també militar, apareix del darrera d’una oficina de llautó, i afegeix: “M’ensenyes el carnet internacional de vacunació, si us plau?”.\n– “A les alforges hi duc una mica de tot: roba, menjar, tenda d’acampada, recanvis… El més perillós és una samarreta bruta que hauria d’haver rentat fa uns quants dies”. Ara clavo la mirada a la noia militar. “Pel què fa al carnet de vacunes te l’ensenyaria de bon grat, però està ensorrat al fons de les alforges. I desmuntar-ho tot, ara…”, xiuxiuejo amb cara de bon jan.\n– Ambdós militars somriuen per sota el nas. “D’acord, endavant! I ara que som amics, ens convides a unes cerveses?”, etziba el paio, sense vergonya. Són les nou del matí, i ni de conya complauré els servidors de la llei. “I tant. Canvio moneda local i ara torno. Fins ara!”, els responc, mentre desapareixo fent equilibris entre una multitud de cotxes i camions aturats…\nEs diu que Uganda és la perla d’Àfrica. Ressorgint d’un passat obscur, ara es postula com a un dels tresors més preuats: un país de mida relativament petita, estable, on s’hi pot veure el bo i millor del continent negre, encara que peca d’un excés de conservadorisme: l’homosexualitat és il·legal i, en teoria, pot comportar penes de presó.\nEl que jo hi trobo, passada la frontera, és un paisatge amazònic, d’estridents tonalitats d’un verd tan elèctric que encega, farcit de palmeres, amb denses esplanades de plataners de fulles gegants, i senzilles cabanes de fang i palla, com a Etiòpia. Al camp, una munió de camperols treballen la terra mentre les dones, coquetes, amb vestits de colors fluorescents i combinacions impossibles, traginen bidons d’aigua damunt del cap pel voral de la carretera. I moltes bicicletes, que sovint funcionen com a taxi o bé suporten una sobrecàrrega de plàtans verds.\nArribo a Jinja entusiasmat per visitar el naixement del riu Nil, al costat del llac Victòria. Les aigües que es dirigeixen al nord, en un recorregut de sis mil quilòmetres, són les mateixes que vaig beure en quantitats copioses a Sudan per suportar la calor del desert. I quedo força decepcionat. El govern ha convertit aquest símbol històric en un parc temàtic, ple de botigues de souvenirs, bars i restaurants, i altres serveis inútils. A pocs quilòmetres hi ha les cataractes de Bujagali, on pretenc acampar a la vora del llac. M’encamino cap allí a través de pistes sorrenques de color rogenc, precioses durant l’època seca, un infern en època de pluges, i em sento com si estigués a Port Aventura. Lloguer de quads i de motos, volts amb llanxes motores, bars i restaurants, música a tot drap, i preus desorbitats per plantar la tenda. “És impossible una mica de tranquil·litat en aquest país, o què?”, renego mentalment. És en aquestes ocasions quan enyoro la solitud de les muntanyes andines o la màgia de l’Himàlaia, per bé que l’oest del país serà diferent, com veuré més endavant.\nSi Uganda gaudeix d’un entorn verdós tan privilegiat és per l’aigua que hi deu caure, rumio mentre diviso l’exèrcit de núvols negres que s’apropa amb celeritat. I és que arribo en plena estació de pluges, com bé descobreixo de camí a Kampala a través de la virginitat del bosc de Mabera i del tràfic horrible d’una carretera sense voral. Kampala és el reflex del què és Uganda: un espai tranquil i segur, en ple creixement, i mostra d’això es reflecteix en els preus dels allotjaments. El turisme puja com l’escuma any rere any, els comerciants asiàtics prenen les regnes dels negocis i la modernitat es propaga a ritmes desenfrenats. A la capital, sols, és clar. Lluny de visitar els llocs d’interès de la ciutat, continuo la meva batalla personal amb la roda de darrera i, gràcies a l’ajuda inestimable d’en Yusufu, de Kampala Cycling, una entitat sense ànim de lucre que fomenta el ciclisme –i els seus valors- entre la canalla, aconsegueixo els preuats recanvis de segona mà després de visitar els nombrosos slums de la capital.\nUna atmosfera llefiscosa i humida entorpeix la meva sortida de la ciutat mentre observo, amb cara de fàstic, com els desagradables marabús -un ocell gegantí- escuren les deixalles de la perifèria. L’excel·lent carretera que es dirigeix a Fort Portal, a l’extrem oest del país, m’ajuda a sumar quilòmetres amb comoditat malgrat l’exigent orografia de l’àrea. En un dels menuts poblats que travesso munto la tenda, encara que, davant d’un cel amenaçador, accepto la senzilla habitació que m’ofereixen per dos euros. Sóc la sensació del dia en aquest racó de món; petits i no tan petits em segueixen pertot arreu per observar, sense cap tipus de pudor, els estranys moviments del ciclopelacanyes de torn. En Jakob, l’únic que parla anglès al poble, m’ensenya amb orgull el seu diploma en Administració i Direcció d’Empreses, obtingut l’any anterior a la Universitat de Kampala. És diumenge al vespre i el restaurant del poble està tancat, així que, seguint els meus hàbits culinaris, em disposo a cuinar una mica d’arròs. De sobte, però, en Jakob truca a la porta i apareix amb un generós bol de matoke (estofat de plàtans), posho (massa de blat semblant al puré de patata), arròs i carn de vedella, el plat per excel·lència d’Uganda. “Ets benvingut al nostre poble i, com a mostra d’això, la meva família t’ha preparat el sopar”, conclou amb un somriure sincer. Aquí viuen al ritme del sol, sense electricitat, de manera que la llum tènue d’una espelma il·lumina la terrassa on comparteixo el menjar amb en Jakob, entre converses sobre el passat d’Uganda i, per damunt de tot, sobre quin futur somia.\nTip dels incessants crits de “mzungu, mzungu” dels més petits i envoltat en un mar verdós d’àmplies plantacions de te em planto a Fort Portal, al peu de la serralada més alta d’Àfrica, les muntanyes Rwenzori, la frontera natural amb la República Democràtica del Congo. A escassos quilòmetres trobo el lloc idoni per a un descans més que necessari: el llac Nkuruba. Un oasi de serenor encerclat d’un bosc tan ric i dens com aliè a les mans de l’home, amb la graciosa companyia de micos Colobus i tropes de Vervets. Quan la boira matinal s’enlaira és moment d’abandonar el llac, amb recança, i reprendre la marxa per la pista que segueix els Crater Lakes, una ruta escènica i dura, més apte per a bicis tot terreny que no pas per a un cavall de ferro amb alforges. Malgrat tot, pitjor ho passen els joves que empenyen, pendent rere pendent, la seva bicicleta oxidada amb manats de plàtans immensos…\nSi viatjar per Àfrica resulta excitant de per sí, fer un safari amb bicicleta ho supera amb escreix. Si, a més, ho fas de manera gratuïta, és difícil de millorar-ho. Elefants, antílops, rèptils i altres animals és el que veig mentre creuo a cop de pedal el famós Parc Nacional (PN) de Queen Elizabeth, al sud del país. La fauna salvatge d’aquest espai fa que els meus ulls vagin d’esquerra a dreta, i de dreta a esquerra, a la recerca d’animals que sols he vist en documentals. A la vora d’un riu, en una esplanada, diviso un lloc espectacular per a passar-hi la nit, encara que ràpidament se m’apropen dos joves i em desaconsellen plantar-hi la tenda: “A la nit és quan surten els animals perillosos, especialment lleons i hipopòtams. És millor que dormis en aquella esplanada del càmping, et faran bon preu”. En un primer instant em mostro reticent al seu comentari; he escoltat masses historietes d’aquest tipus, la meitat de les quals no me les crec. Els últims rajos de sol donen pas a un cel ataronjat i m’encamino, molt al meu pesar, allà on m’han dit. Al llarg de la nit sento roncar els hipopòtams, a una distància prudencial, per bé que són les mossegades d’unes formigues ferotges el que realment em fa passar la nit del lloro.\nLa ciutat de Kabale és el punt de sortida per visitar el santuari mundial dels goril·les de muntanya, el PN de Bwindi Impenetrable. Per desfortuna, el preu de 500$ per hora m’encoratja a passar-hi de llarg i a escalar fervosament un seguit d’empinades muntanyes per gaudir de la panoràmica del llac Bunyonyi, el segon llac més profund de l’Àfrica de l’est.\nL’últim dia a Uganda em regala un memorable xàfec tropical, encara que la bellesa de l’entorn, amb la cadena volcànica de Virunga a la vista, em treu tots els mals. Davant meu, Ruanda: muntanyes i més muntanyes. O com diuen aquí, Le Pays des Mille Collines.\nDes de Cyanika (Uganda). Km 4.927\nCategories Àfrica de l'Est, Uganda\n4 pensaments sobre “La perla d’Àfrica”\nTeia 24 Març 2014 — 7:52 AM\nTot el viatge fa dentetes, però aquest tros del trajecte és especialment bonic. No em puc imaginar que sucumbeixin als models occidentals per culpa del turisme.\nA cop de pedal 24 Març 2014 — 4:21 PM\nTota la raó, Teia. Aquest tram del viatge -Uganda, Ruanda i Burundi, en breu- està essent especialment bonic, tant per la gent com pel paisatge! I sí, el turisme deshumanitza molts racons d’aquest continent, per bé que també els aporta calers; trobar l’equilibri, si existeix, és complicat suposo…\nNico 24 Març 2014 — 9:56 PM\nOstres nanu, he llegit i em sento gairebé com si hagués fet un passeig per allà on estàs. Si la redacció és bona, el viatge ha de ser la hòstia. Records i endevant !!\nNúria F 24 Març 2014 — 10:48 PM\nA part de gaudir cada dia amb les teves historietes, quin munt de coses q estic aprenent de cada país 🙂\nUn peto guapu!\nNext Le Pays des Mille Collines


FERRERETS DE L'AEG NUREDDUNA: de desembre 2019\n- 19:00 arribada de les famílies i nins i nines.\nPublicat per Ferrerets de l'aeg nuredduna a 12:07 Cap comentari:\nARA TOQUEN UNES BONES VACANCES\nBon vespre a tots i totes!!!\nAra si que si, fins dia 11 de gener (Sant Antoni, NO TENDREM CAU NORMAL, en breus penjarem més informació) ja no ens tornan a veure.\nPerò, encara tenim grans històries per contar-vos de com va anar l'acampada de Nadal:\nVàrem tenir l'oportunitat de fer molts d'amics i amigues, ja que durant tota l'acampada passarem temps, tant amb la nostra unitat com amb les altres.\nDurant la vetllada vàrem tenir la missió de desactivar una bomba que havia construït el Señor H, una vegada desactivada entre tots salvarem el Nadal (es que som uns/es cracks).\nPerò, això no es tot, dormirem molt i molt bé, però lo millor no acaba aquí, amb les families els nostres Ferrerets i Ferreretes, demostraren lo be que ballen les dances, ja que lluitaren a una espectacular guerra de dances.\nI ara si toca gaudir d'unes Bones Festes per tothom !!!!!!!!!🎉🎉🎉🎉🎉\nPer una altra banda, enguany tot l'agrupament té pensat, fer una acampada de 3 dies per Pasqua, sabem que queda molt encara, però, com els/les Caps som molt previsors/es us deixem el formulari Aquí👈😊\nPublicat per Ferrerets de l'aeg nuredduna a 20:18 Cap comentari:\nNO ACABAM AQUÍ, SEMPRE TENIM MÉS\nBon dia MAPAS!!!!!\nAquest cap de setmana ha estat el darrer cau fins després de Nadal 😭, però don't worry encara ens queda l'acampada de Nadal, on ens esperen moltes sorpreses i activitats que ens ho faran passar de REXUPETE.\nAquest cap de setmana després de moltes peticions per part dels nostres Ferrerets i Ferreretes vàrem jugar a torre electricaaaaa, a l'hora de berenar, n'Aina ens va dur unes galetes i un pastís per celebrar el seu aniversari i nosaltres per agrair-li li vàrem fer moltes abraçades i cantar moltes vegades moltes felicitats, fins i tot amb l'ajuda de Llops i Daines.\nI després els i les caps els hi vàrem proposar als Ferrerets i Ferreretes una gran missió, ensenyar i aprendre a muntar tendes de campanya (s'ha de dir que són uns Cracks, ho varen fer súper beeee). I així ja estam preparadíssims per les acampades.\nRECORDAU ANAM D'ACAMPADA!!\nUs esperem dissabte que veeee!!!\nRecordem la informació sobre la cavalcada de reis!!!!\nPublicat per Ferrerets de l'aeg nuredduna a 15:39 Cap comentari:\nDISSABTE I NOTÍCIES FRESQUES\nBon dia, mapaítos, pamaítas, famílies, marcians, saturnians, ferrerets i ferreretes!\nAquest dematí duim ses piles ben carregades preparats per fer una bona review per xerrar del que varem fer el cap de setmana. Ens-ho varem pasar genial, fent moltíssims de jocs i sa nostra cosa preferida: DANCES!!!! Poc a poc anam despertant l'interés dels ferrerets i ferreretes per fer els balls més divertits i passar-mos-ho súper súper bé; "La família Sapo" i "Pata Pata" varen ser les afortunades dances que varem fer dissabte passat. I cada vegada ens surten més bé! Si es que som uns ballarins amb talent natural.\nDesprés del berenar i de xerrar molt, molt, molt entre tots nosaltres, vàrem entrar a la sala i vàrem colocar les taules i cadires per a començar a fer una activitat molt valuosa: la valoració de l'acampada!\nTots els ferrerets i ferreretes pintaren una mosca que després aferrarien a una caca gegant. Si l'aferraven a sobre, volia dir que els-hi havia encantat s'acampada. Si la posaven a lluny, volia dir que no. Un a un varen anar aferrant les seves petites creacions (algunes molt molt originals) i feien una petita explicació de per què l'aferraven allà.\nEn resum, va ser un dia molt productiu!\nAra sí, toca anunciar la PRIMERA SÚPER NOTICIA.\nCom ja sabeu, Nuredduna ha anunciat que tendriem una nova tirada de camisetes per a l'agrupament, però que aquestes noves seran transpirables. El cap de setmana passat eren els darrers dies per comanar-les.... IDÒ JA NO! Teniu fins aquest cap de setmana per a comanar-les, per si se us havia oblidat o si estaveu dubtosos en si demanar-ne o no! AFANYAU-VOS!!!!\nVos esperam dissabte que ve amb una activitat CRUCIAL per al correcte desenvolupament i autosuficiència dels ferrerets i ferreretes quan s'en vagin acampada. No falteu!\nSEGONA SÚPER NOTICIA


Recepta de Crema de Carbassa i Castanyes - Revista Sentir\nHome » Receptari » Receptes de cuina » Sopes i cremes » Recepta de Crema de Carbassa i Castanyes\nRecepta de tardor ideal per la castanyada.\n600gr de carbassa\n8 castanyes pelades (opcions: crues o torrades)\nTallem la carabassa a daus petits, i les castanyes a trossets.\nPiquem el porro i la ceba a juliana fina. En una olla els ofeguem amb un raig d’oli d’oliva durant 5 minuts a foc mitjà, evitant que agafin color.\nAra afegim la carabassa i continuem coent durant 5-10 minuts més.\nPassat aquest temps afegim el caldo de verdures i les castanyes, i deixem bullir durant 15 minuts més a foc mitjà, o fins que tots els ingredients siguin cuits. Rectifiquem de sal si és necessari.\nPer últim ho triturem tot molt bé, fins a obtenir una crema ben fina.\nA l’hora de servir, decorem cada plat amb uns pinyons per sobre la crema.\nValoració nutricional 84,2 1,5 7,2 5,4 2,6 0,6 0\n%RDA 4% 2% 3% 8% 10,4% 0,0% 0,0%\nTot i contenir dos aliments força energètics, la castanya rica en hidrats de carboni i els pinyons rics en greixos saludables, el conjunt del plat no és excessivament calòric ja que aquests dos ingredients es troben en quantitats moderades. En canvi, la carbassa cobra protagonisme dotant aquesta elaboració de vitamina A, vitamines del grup B i fibra.\nEl contingut no massa elevat en hidrats de carboni el fa adient per persones diabètiques.\ncastanyada castanyes crema halloween recepta receptes


buid cicle inicial: Els Tallers de Sant Jordi\nAquest curs, a més dels tallers de Nadal, també hem fet Tallers de Sant Jordi.\nHem fet grups entre els diferents fillets i filletes de tots els cursos i durant tot el divendres hem realitzat 4 tallers diferents!\nA un taller hem fet un punt de llibre; a un altre, hem fet una rosa, a un altre taller hem fet "llibres voladors" per a decorar la biblioteca i al darrer, hem fet les il·lustracions per a decorar el conte que hem creat entre tots els fillets i filletes de l'escola!\nHem xalat molt i ens ha agradat molt poder compartir aquests tallers amb els demés companys de l'escola!\nAquí vos deixam algunes fotografies...


Wachau - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPaisatge cultural de Wachau\n48° 21′ 52″ N, 15° 26′ 03″ E / 48.3644°N,15.4342°E / 48.3644; 15.4342Coord.: 48° 21′ 52″ N, 15° 26′ 03″ E / 48.3644°N,15.4342°E / 48.3644; 15.4342\nGranite and Gneiss Plateau (en)\n2000 (24a Sessió), Criteris PH: (ii) i (iv)\nLa vall de Wachau (IPA: [vaxaʊ]) és una vall d'Àustria amb un paisatge de gran visibilitat format pel riu Danubi. És una de les més destacades destinacions turístiques de la Baixa Àustria, situada precisament entre les ciutats de Melk i Krems.Té 30 km de longitud i ja hi havia establiments en temps prehistòrics. Un conegut lloc turístic i focus d'atracció és Dürnstein, on el duc Leopold V va tenir en captivitat al rei Ricard Cor de Lleó d'Anglaterra.\nLa vall de Wachau es va afegir a la llista de la UNESCO de llocs del patrimoni mundial en reconeixement de la seva arquitectura i la història agrícola.\nRelacionada amb la vall de Wachau d'Àustria hi ha la zona de Wachovia a Carolina del Nord, que comprèn la major part de Forsythe County. Fundada l'any 1753 pels membres de l'Església moraviana, la colònia de 100.000 acres (400 km²) va ser nomenada "Die Wachau" en honor de la vall austríaca, ja que aquesta zona de Carolina del Nord va recordar al seu líder, el bisbe Gottlieb Spangenberg, la llar ancestral del patró dels moravians Nicolaus Ludwig, el comte imperial von Zinzendorf (1700-1760). Ara, la forma llatina del nom, Wachovia, s'utilitza, d'aquí el nom de la Wachovia Corporation fundada allí el 1879.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Wachau\nPàgina web de Wachau.\nPàgina de la UNESCO.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Wachau&oldid=28667588»


La Seguretat Social permetrà als autònoms societaris acollir-se a la tarifa plana després de fixar-lo el Tribunal Suprem en 3 sentències - Faura-Casas\nHomeLa nostra opinió La Seguretat Social permetrà als autònoms societaris acollir-se a la tarifa plana després de fixar-lo el Tribunal Suprem en 3 sentències\nEn una nota emesa per l’àrea d’impugnacions de la Subdirecció General d’Ordenació i Impugnacions de la Tresoreria General de la Seguretat Social (TGSS), s’ha notificat aquest canvi de criteri. En el comunicat es notifica als departaments regionals l’ordre perquè es tramitin totes les sol·licituds de la tarifa plana, tant de persones físiques com d’autònoms societaris.\nLa Seguretat Social ha canviat de criteri, després de tres sentències de Tribunal Suprem (STS de 2019.12.03, 2020.02.27 i 2020.03.04,) i estableix ara que els autònoms societaris tindran dret a sol·licitar i beneficiar-se de la bonificació de quotes de la tarifa plana.\nEn concret, el Suprem ha donat la raó als autònoms que van denunciar que la Seguretat Social els impedia accedir a la tarifa plana per a autònoms per la seva condició de societari en les tres sentències, al resoldre que “no pot impedir-se l’aplicació dels beneficis en la cotització que preveu l’article 31 de la Llei 20/2007, de l’Estatut del Treball Autònom, als treballadors que ostenten la condició de socis de societats mercantils capitalistes”.\nAixí mateix, s’han dictat providències de l’Alt Tribunal que no admeten els recursos de cassació interposats per la Tresoreria General de la Seguretat Social sobre aquest assumpte, al considerar que la qüestió objecte de debat ja va quedar resolta per la sentència de el 3 de desembre.\nPer això, a l’existir ja doctrina jurisprudencial sobre l’aplicació del que disposa el precepte, la TGSS assenyala que “procedeix modificar el criteri que ha vingut mantenint de manera que es permeti als treballadors autònoms socis de societats mercantils capitalistes, ja sigui de societats limitades o anònimes, accedir als beneficis en la cotització que preveu l’article 31 de la Llei 2/2007, de l’Estatut del Treballador Autònom”.


Espanya - França, un nou episodi del clàssic europeu - esmaixada.cat\nLa prèvia d’un nou partit entre Espanya i França.\nL’atzar ens ha regalat un altre enfrontament èpic entre dues seleccions que estan vivint les millors èpoques basquetbolísitcament parlant. Després que Espanya hagi passat invicte i amb una línia de joc ascendent, França serà el seu rival al classificar-se com a millor tercer del grup tot i les incerteses que ha deixat pel camí.\nNo són pas poques les vegades que s’han vist els combinats espanyols i francesos en els darrers anys. Tant en bàsquet masculí com femení. Aquesta vegada, s’obre un nou capítol en aquest clàssic del bàsquet que donarà accés a les\nsemifinals dels Jocs Olímpics de Tokyo en disciplina femenina. Són d’aquests partits on sempre es tenen moltes ganes els uns als altres. Sigui amistós o no. I, en aquest cas, sent en el torneig amb més notorietat que pot jugar un atleta, encara més.\nCom a valor afegit al duel, podem dir que serà la cinquena vegada que es vegin les cares les dues seleccions en el transcurs de l’estiu. Les dues primeres vegades es van saldar amb victòria francesa com a mode de preparació per l’EuroBasket jugat a València mentre que les dues últimes s’han repartit amb una victòria per cadascú on l’objectiu era arribar en forma a la cita olímpica. Per tant, de moment, el balanç és clarament favorable a França (3-1). Tot i no ser partits de competició oficial, les noies de Lucas Mondelo arribaran a les fases eliminatòries amb un doble objectiu moral que té el mateix final: anivellar aquest balanç amb les de Garnier i treure’s l’espina clavada de l’europeu on no van passar de quarts. Tenir l’accés a poder competir per una medalla -encara que sigui de bronze- seria el premi idoni perquè Laia Palau pugui tancar la seva darrera cita internacional amb una medalla penjada al seu coll.\nClaus i sensacions d’Espanya\nEl campionat pel combinat espanyol ha anat en línia ascendent en el transcurs dels dies. La seva estrena contra Corea del Sud no va deixar molt bones sensacions on, només, la qualitat d’Astou Ndour i el caràcter de Cristina Ouviña van ser les notes positives d’una victòria que va generar molts dubtes entre els seguidors. Enmig del primer i segon partit, va succeir l’escàndol fora de les pistes de la base aragonesa que es va saber sobreposar a la pressió i les crítiques per tornar a ser una de les líders de l’equip juntament amb la pròpia Ndour i Alba Torrens i Maite Cazorla per acabar derrotant a Sèrbia. En la darrera jornada de la fase de grups, la mateixa parella que va aparèixer enfront el conjunt asiàtic va a tornar a ser clau perquè Espanya superés a Canadà i acabés amb molt bones sensacions aquest primer tram de competició on la fluïdesa del joc va anar a l’alça des del descans del segon partit.\nPer poder superar França, veig vital fer un petit canvi en el quintet inicial per fer la segona unitat més potent i compensada al mateix moment que es millora el cinc inicial. Posar a Maite Cazorla em semblaria un encert per emparallar-la amb Gabby Williams. La base canària gaudeix d’una excel·lent defensa perimetral als seus 24 anys. A més de saber llegir molt bé el joc, té un gran poder anotador ja sigui en penetració o en tir exterior – un bon exemple en són els cinc triples anotats contra Sèrbia en sis intents-. Qui desplaçaria a la segona unitat seria Sílvia Domínguez per intentar potenciar més el joc de Raquel Carrera. Tant una com l’altra saben executar a la perfecció el seu rol en el dos contra dos i poder disposar de dues jugadores d’aquest calibre per la segona unitat ho trobo tot un luxe per Lucas Mondelo.\nPel que resta, no tocaria moltes coses més a part de donar alguna oportunitat a Leo Rodríguez per obrir pista aprofitant el seu bon canell de tres – encara no ha debutat aquests Jocs Olímpics-. Queralt Casas pot resultar una bona opció per tapar a Marine Johanéss que sol liderar la segona unitat francesa. Les qualitats atlètiques de la de Bescanó i el seu saber fer en defensa pot ser una de les coses a tenir en compte pel duel de dimecres.\nAstou Ndour i Laura Gil tindran una nova baralla als cèrcols davant monstres del calibre de Sandrine Gruda i Endene Myiem mentre que Raquel Carrera se les haurà de veure amb la jove Iliana Rupert que ve de fer un gran partit contra Estats Units. Pel que fa a la canària i la murciana, estan sent una de les parelles interiors més solvents i completes de tota la competició. La feina bruta de Laura Gil combinada amb el poder d’intimidació i alt rendiment ofensiu de Ndour fa que es puguin complementar a la perfecció als dos costats de la pista.\nPel que fa a Alba Torrens, no està tenint el seu millor torneig amb la seva selecció però no per això se li ha de treure importància al seu rendiment i bagatge. Consolidada com a una de les millors jugadores espanyoles de la història – o la millor-, la balear tindrà dificultats per sentir-se còmode en el partit davant França. Penso que seria interessant treure-li suc en un rol de més executora per aprofitar el seu canell amb una mecànica bastant ràpida.\nClaus i sensacions de França\nArribant, també, com a una de les favorites a pujar al podi olímpic, França va començar amb una ensopegada inesperada davant el conjunt amfitrió que ja va fer saltar les alarmes degut al poc marge de reacció que hi ha en aquest nou format de competició. No obstant, es van refer i van superar amb credencials a una trista Nigèria que ha trobat a faltar generadores exteriors més enllà del seu poder físic per poder fer un millor paper a Tokio. Ja a la darrera jornada, es van haver de veure les cares davant Estats Units. La gran favorita. Un equip replet d’estrelles com Breanna Stewart, Dianna Taurasi o Tina Charles va haver de suar de valent per superar a la selecció francesa que va demostrar poder donar guerra a qualssevol equip que se li posi per davant.\nAixí doncs, França afronta el partit a vida o mort contra Espanya amb certs dubtes per haver acabat amb balanç negatiu aquesta primera fase dels Jocs Olímpics tot i les bones sensacions comentades al paràgraf anterior tenint com a rival el combinat americà. No estava dins els plans començar la cita olímpica amb derrota davant Japó però l’ampli marge de punts en el partit contra Nigèria els hi ha servit per poder classificar-se com a millors tercers.\nEn el cas de França veig alguna carència més per intentar aturar els punts forts d’Espanya tot i veure l’eliminatòria molt anivellada. Començant pel cervell de l’equip, Alexis Duchet que destaca més per les seves qualitats ofensives que per altra cosa haurà de rebre ajudes continues en l’intent d’aturar a Cristina Ouviña. La base aragonesa és una de les millors directores de joc d’Europa. Anota, reparteix, reboteja, es sacrifica i, sobretot, té molt talent. Per fer-la sentir incòmode en pista pot ser clau buscar fer-li dos contra un d’una forma mesurada en situacions de PnR o quan estigui en cantonades on té menys espai per crear joc.\nAl joc interior veurem una autèntica lluita de molts quilats. Sandrine Gruda i Endene Myiem tindran un repte molt difícil per davant. El joc interior d’Espanya, si per una cosa destaca, com bé he dit abans, és per la seva eficiència als dos costats de la pista. Anular-les, defensivament parlant, és un factor quasi impossible però en atac serà necessària l’ajuda de les exteriors desquiciar a la referent ofensiva, Astou Ndour en els seus moviments a cistella i la seva envergadura que li permet capturar un gran nombre de rebots ofensius (3,7 per partit). És la tercera que en captura més només per davant de les asiàtiques Yueru Li (4) i Ji Su Park (4).\nSi amb Ouviña és important no deixar-la respirar gaire, amb Alba Torrens i Maite Cazorla, tres quarts del mateix. La jugadora de l’Ekaterinburg reuneix un conjunt d’habilitats ofensives que la fa ser imprevisible. Aquí, l’ex de l’Uni Girona Gabby Williams segurament sigui la seva parella de ball per treure-la del partit. Respecte Maite Cazorla, pot patir més la selecció francesa. Amb Lucas Mondelo està ocupant la posició d’escorta i, allà, ni Sarah Michel ni Marine Johanéss destaquen precisament per ser gran defensores. Sobretot la segona, que té molta més reputació pel seu repertori ofensiu.\nPenso que serà el partit més igualat de l’eliminatòria i em decanto per una victòria espanyola molt treballada des de la defensa. A la fase de grups van saber anular a Sèrbia en una segona part màgica per les de Mondelo. Tenen talent defensiu de sobre per repetir la mateixa fita davant un equip que, això sí, gaudeix de més recursos ofensius que les actuals campiones d’Europa.\nRelated TopicsEspanyafeaturedfrançaJocs Olímpics Tokyo 2020


El programa Bojos per la Ciència arrenca aquest divendres a Sant Benet - Regió7\nProp de 230 joves estudiaran en centres de recerca durant tres mesos amb investigadors de prestigi\n11·01·18 | 11:48\nJoves de les comarques centrals que van participar al programa l'any passat ARXIU/MIREIA ARSO\nUn total de 227 estudiants de batxillerat estudiaran durant tres mesos en els principals centres de recerca del territori català. Ho faran en el marc del Programa Bojos per la Ciència, que impulsa la Fundació Catalunya La Pedrera per estimular les vocacions científiques entre els joves. La iniciativa, que arriba a la sisena edició amb més d´un miler de participants.\nCada dissabte Bojos per la Ciència permetrà als estudiants treballar als centres de recerca amb els seus investigadors i conèixer en primera persona els darrers descobriments científics. Enguany, a més, s'hi incorporarà una nova matèria, l'enginyeria biològica, que tindrà un curs específic que s´impartirà a l´Institut de Bioenginyeria de Catalunya.\nEn total, el Bojos per la Ciència del 2018 comptarà amb nou disciplines diferents. A la bioenginyeria s´hi sumaran la biomedicina, la bioquímica, l'economia, la física, la química, les matemàtiques, la natura i les noves tecnologies.\nPonència de Gustau Catalán\nMón Sant Benet acollirà aquest divendres l'acte d'inauguració del nou curs. Comptarà amb una conferència magistral a càrrec del físic Gustau Catalán, investigador Icrea a l'Institut Català de Nanociència i Nanotecnologia (ICN2). Catalán és conegut per haver descobert que els materials semiconductors, com els dels dispositius electrònics, generen electricitat quan es doblen. Aquest avenç obre la via a múltiples aplicacions industrials, des de dispositius mèdics fins millores en els telèfons mòbils.\nLa inauguració del nou curs inclourà les experiències de dos joves que van participar en el programa al 2014, així com dels parlaments dels representants dels centres de recerca. Es clourà amb un primera trobada entre els participants i els seus futurs coordinadors. L'endemà, dissabte, arrencaran les sessions als respectius centres de recerca.


Les Bès7ies de Catalunya s’estrenen al Benidorm Sevens |\n28 maig 2018 28 maig 2018 RugbyCat 0 Comment Bes7ies, seleccio catalana rugby\nLa selecció catalana de rugby a VII estrena imatge a la Vila Joiosa\nLes noies acaben en quarta posició i els nois en novena\nLes seleccions catalanes masculina i femenina de rugby a VII van estrenar aquest cap de setmana la seva nova imatge. Sota el nom de les Bèsties (Bès7ies), els combinats catalans van competir a la 32ena edició del torneig de la Vila Joiosa amb fortunes diferents.\nRaquel Garcia atacant. Foto Diego Dolan\nMireia Garcia s’intenta escapar d’una rival. Foto Diego Dolan\nEls nois, de menys a més\nLa trajectòria dels nois va ser oposada a la de les noies. El conjunt entrenat per Jean-Luc Trogno va caure en els tres enfrontaments de dissabte, mentre que diumenge va refer-se per acabar la competició en novena posició.\nLa fase de grups va ser dura per als Bès7ies, que van començar caient en el matx inaugural davant els francesos Esprit Sud Sevens per 5 a 24. El segon partit els enfrontava a la selecció de Rússia, que va demostrar el seu talent en atac anotant quatre assajos en les quatre ocasions que va tenir per endur-se el triomf 15 a 24 tot i el bon paper de Catalunya. El darrer enfrontament va ser davant el Kazakhstan, que va vèncer per un ajustat 0 a 7.\nHugo Pichot en una acció en atac\nFora dels quarts de final, els de Trogno lluitaven diumenge per acabar en la novena plaça i endur-se el trofeu Challenge. Catalunya va estrenar-se al Benidorm Sevens contra Costa Blanca per un contundent 45 a 7. La final d’aquesta copa Challenge enfrontava els Bès7ies amb el combinat del CR La Vila, que no va ser rival per al joc d’uns catalans que van guanyar per un clar 5 a 40 i acabar així el torneig amb un somriure.\nPel que fa als campions del torneig, els sud-africants Johannesburg van alçar el títol en la categoria masculina i la selecció del Kazakhstan va vèncer en la femenina.\n← Leo Pereira, nou entrenador del RC L’Hospitalet\nRicardo Martinena serà l’entrenador de la Santboiana →


Usadba 18 Vek Yaroslavl Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBolshaya Oktabrskaya Street 49, Leninski, Yaroslavl, Rússia, 150000 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Usadba 18 Vek\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Usadba 18 Vek és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Yaroslavl. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Usadba 18 Vek asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, aparcacotxes, servei d'habitacions.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com sauna. Usadba 18 Vek és una elecció inteligents per a viatgers a Yaroslavl, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Pueyo vol que Mossos i Urbana patrullin junts - Teleponent\nInici Lleida Pueyo vol que Mossos i Urbana patrullin junts\nPueyo vol que Mossos i Urbana patrullin junts\nEls cossos que actuen a Lleida constaten a la Junta Local de Seguretat el bon nivell de seguretat i convivència\nL'alcalde de Lleida saluda al representant dels bombers\nEl paer en cap, Miquel Pueyo, ha anunciat avui a la Junta Local de Seguretat que plantejarà al conseller d’Interior, Miquel Buch, en una reunió que tots dos mantindran pròximament, la necessitat que els Mossos d’Esquadra patrullin de forma conjunta amb la Guàrdia Urbana a Lleida, i en particular al Centre Històric, com ja han fet en altres ciutats catalanes.\nL’alcalde ha destacat la “magnífica col·laboració” entre els dos cossos de seguretat i ha assenyalat que el tancament recent de la sala d’atenció del telèfon d’emergències 112 a Lleida, per centralitzar el servei, té el costat positiu d’alliberar un nombre important de Mossos per reforçar la lluita contra la delinqüència al carrer, que permetria nodrir aquestes patrulles conjuntes.\nPel que fa a la situació de la seguretat a Lleida, Pueyo ha destacat el bon nivell de la majoria d’indicadors, com el descens d’un 10,4% dels robatoris amb força, xifra que arriba a un 32% en els robatoris amb força a establiments. Malgrat tot, hi ha qüestions que preocupen ha indicat el paer.\nCrema de contenidors i robatoris de coure\nUna d’elles és la important incidència de la crema de contenidors, ja que durant l’any 2019 els Bombers van haver d’actuar en 210 cremes a la ciutat. La Guàrdia Urbana va enxampar in fraganti 7 persones per aquests fets i, en posteriors investigacions d’acord amb els Mossos, en va identificar 6 més. “Per tant hi ha 13 persones amb una capacitat molt alta per incendiar contenidors i en alguns casos els vehicles del costat.\n“Em preocupa el fet que cap d’aquestes persones no ha ingressat a la presó”, ha afirmat el paer en cap, qui ha afegit que demanarà una entrevista a Fiscalia o al president d’Audiència per traslladar-los-hi aquest neguit i demanar una actuació més contundent, tenint en compte l’alarma i la despesa que suposen aquests actes, que “no són vandalisme, sinó delictes”.\nTambé en l’àmbit del robatori de metall, i del coure en particular, l’alcalde ha assenyalat que suposa una despesa molt important per l’Ajuntament. Per aquest motiu, i malgrat que els Mossos han constatat un descens d’aquests fets delictius, la Paeria insistirà a demanar-los-hi una major pressió i control sobre les empreses del sector de la ferralla que poden comprar aquest material robat. A més, l’Ajuntament també preveu demanar una reunió amb aquestes empreses per demanar-los-hi major rigor en aquesta qüestió.\nPel que fa a l’activitat estrictament de la Guàrdia Urbana, el paer en cap ha volgut destacar la important tasca de mediació i gestió de conflictes amb veïns que duu a terme el cos, encara que sovint no transcendeixi, com acrediten els 43.227 avisos telefònics rebuts durant l’any 2019. El nombre total d’intervencions de la Guàrdia Urbana va créixer un 1,96% l’any passat, fins a les 53.012.\nEn l’àmbit del trànsit, resulta destacable el descens d’un 1,89% dels accidents amb ferits i d’un 10,29% dels atropellaments, que mostren que segueix la tendència a la millora de la seguretat viària, malgrat que s’ha de lamentar la mort de tres persones en accidents.\nLes dades de la Guàrdia Urbana també permeten veure la creixent incidència dels Vehicles de Mobilitat Personal, com són els diversos tipus de patinets, que durant l’any 2019 van estar implicats com a causants o com a víctimes en 18 accidents a la ciutat.\n“Hem passat de la fase pedagògica a la fase si s’escau sancionadora, perquè la Guàrdia Urbana es troba de tant en tant amb vehicles que en realitat no són patinets, perquè depassen àmpliament els 25 km/h per arribar als 40 o 45. Per tant del que estem parlant ja és de ciclomotors o vehicles que necessiten carnet. Serem durs amb les zones i horaris per on poder circular aquests vehicles, que no poden suposar una amenaça pels vianants”, ha afirmat Pueyo.\nEn la mateixa línia també s’està actuant mitjançant els agents cívics per vetllar perquè els vianants respectin les normes de seguretat. Per això s’han fet 7.564 actuacions d’avís a persones que creuaven en vermell o en punts sense pas de vianants, per prevenir els atropellaments. En total, els agents cívics han augmentat les seves actuacions en un 22,36% fins a les 27.549.\n“Una situació extraordinàriament bona”\nLa Junta Local de Seguretat d’avui ha comptat amb la participació del director general d’Administració de Seguretat, Jordi Jardí, així com els responsables dels diferents cossos de seguretat com els mossos i emergències que actuen a Lleida inclosos, per primer cop, els Bombers.\nEl director general ha destacat que des del punt de vista de la seguretat, Lleida té una situació “extraordinàriament bona”, si es compara amb altres indrets. Així, ha indicat, mentre al conjunt de Catalunya les infraccions penals van créixer l’any passat en un 10%, a Lleida s’han mantingut a la vegada que creix l’índex de resolució d’aquests fets (+2,5%) i les detencions que se’n deriven (+13,5%).\n“La feina de la Guàrdia Urbana i els Mossos i el nivell de qualitat de vida i seguretat és extraordinari. Si analitzem les tipologies de delicte, veiem que el 53% són furts i estafes, que corresponen majoritàriament a fraus per internet i robatoris per descuit, situacions que amb una millora de l’autoprotecció dels ciutadans podríem reduir molt”, ha destacat.\nEn canvi, ha afegit Jardí, els delictes amb violència només suposen un 6% del total i aquells que suposen una major alarma social, com el robatori amb força en interior de domicilis, s’han reduït un 10,6%, quan a la resta de Catalunya fa dos anys que es registren augments per sobre del deu per cent. Segons Jardí, el nombre d’agents alliberats pel tancament de la sala del 112 és de 57, dels quals 39 són destinats a Lleida ciutat, al Grup d’Atenció Ciutadana i al de Delinqüència Urbana.\nEl director general també ha volgut destacar l’augment de les denúncies per agressions i abusos sexuals, que ha considerat una bona notícia, ja que demostren que les dones cada cop “són més valentes per anar a denunciar aquests fets, que tenen un nivell de resolució de prop del 90%”, i ha animat a denunciar tots aquests casos.\nEn aquest sentit, el representant de la Generalitat ha anunciat també que el protocol contra violències sexuals en locals d’oci, que han acordat Paeria i Generalitat, donarà eines a totes les persones que hi treballen perquè “tot l’entorn de l’oci sigui un punt lila, on tothom estarà preparat per detectar aquestes actituds”.\nEl Govern també prepara una modificació legal a través de la llei d’acompanyament als pressupostos per tal de fixar les sancions per abusos que no són delicte en una forquilla de 1.000 a 10.000 euros, ha anunciat Jardí.\nArticle anteriorEl coronavirus obliga a suspendre actes a la Seu d’Urgell\nArticle següentAprovat el projecte per modificar el Museu Morera


Racisme aquí i ara - elCugatenc\nDijous, 26 d'abril de 2018 - 07:30h\nVa ser una figura cabdal en la lluita contra el racisme a Amèrica. Arrel d'aquest fet, va sorgir el moviment Panteres Negres (1970) amb lluitadors pels drets dels negres com Angela Davis, professora de filosofia, i Tony Smith, atleta.\nParlar de racisme en aquell temps i sobretot a Amèrica era referir-se a les reivindicacions dels descendents dels esclaus negres que havien estat segrestats de la seva terra i portats a la força al nou continent.\nSi aquells negres havien aconseguit l'abolició de l'esclavatge durant la presidència d'Abraham Lincoln, no havia estat sols un sentiment humanitari que havia mogut els blancs a concedir-lo, sinó una visió mercantilista de la situació: se n'havien adonat que els sortia més a compte que fossin lliures i pagar-los un sou –generalment molt minso– que no pas haver-se de fer càrrec de les despeses de menjar, roba, medicaments i metges –les malalties i la mortalitat entre els esclaus era molt elevada– i els guanys no compensaven les despeses.\nDe tal manera que els fills i néts dels esclaus eren americans pobres i havien de viure separats dels blancs. En les escoles, el transport públic, en guetos, sense dret a vot i amb el rebuig de la raça blanca, la qual es considerava superior.\nParlar de racisme avui i aquí, al meu entendre, no és sols un problema del color de la pell, és, a més i sobretot, de pobresa.\nQuan ve un emir amb els seus dòlars, no se li qüestiona la seva religió, ni la manera com va vestit ni el color fosc de la seva pell. En canvi, quan ve un magribí o un subsaharià a treballar, sí que se'l mira amb recel.\nRacisme és, avui i aquí, quan vas per Sant Cugat amb el teu utilitari i et mira amb menyspreu el conductor d'un cotxe super potent. Racisme és, per exemple, pagar-li a una equatoriana quatre xavos per a que et netegi la casa i estalviar-te el que hauries de pagar a una treballadora domèstica del país. Racisme és, per exemple, dir “primer els de casa” i fer una frontera entre els d'aquí i els d'allà. O entre bons i dolents.\nCentrar el racisme en una lluita entre blancs i negres trobo que és una manera sibil·lina d'amagar les nostres pròpies misèries de casa.