Propostes del sindicat AMES al Departamenth\nRESPOSTES AL DOCUMENT "PACTE NACIONAL PER A L’EDUCACIÓ. OPORTUNITAT I COMPROMÍS"\n1. APARTAT "PROFESSORAT"\n1.1.- Atesa la realitat a què el docent ha de fer front, quins són els elements que poden caracteritzar més bé el perfil del professional docent?\nNo hi ha una sola realitat sinó moltes realitats. Per exemple, és la mateixa realitat la d'un mestre de Primària del cicle inicial que la d'un professor que imparteix Batxillerat? És la mateixa realitat la d'un professor d'ESO que té un 75% d'alumnes amb necessitats educatives especials que la d'un professor del mateix nivell que només té un 5% d'aquest tipus d'alumnes?\nÉs evident que per atendre la primera realitat el perfil del professorat ha de ser un i que per atendre l'altre realitat el perfil ha de ser un altre. En resum, el nostre sistema educatiu precisa molts perfils diferents de professors. Intentar tenir un sol perfil seria un error ja que l'Administració es quedaria sense recursos humans per atendre una realitat diversa, justament per forçar un únic model de docent.\n1.2. ¿S'ha d'anar cap a un nou model de professorat per a tot l'ensenyament no universitari que superi el corporativisme i faci més efectiva i flexible la funció dels docents? Com es podria imaginar aquest model?\nEs planteja una solució per acabar amb un defecte i es dirigeix al lector a acceptar la solució presentada, sense donar opció a plantejar-se que hi ha altres solucions que son molt millors. Només cal pensar, per exemple, en la preparació acadèmica que ha de tenir un docent que imparteix classes a alumnes de 6 a 8 anys i la d'un docent que ha de impartir classes, per exemple de física o de grec, a alumnes de 17 i de 18 anys. Els dos són docents de Secundària però és evident que la preparació acadèmica i professional ha de ser diferent, per la qual cosa anar cap a un "únic model per a tot l'ensenyament no universitari" és un despropòsit i un gran error.\n1.3. ¿Quines condicions haurien de reunir els centres que acollissin, en l'any de pràctiques, els candidats a accedir a la professió docent?\nHaurien de ser centres que preparessin molt bé als seus alumnes tant en formació acadèmica, com en formació bàsica per accedir després al món laboral, com en relació a la seva integració social. A l'actualitat, l'Administració no disposa d'aquesta informació ni per a ella mateixa. Aquesta informació és fonamental i els inspectors no la poden aportar perquè cada inspector només coneix els seus centres i, a més, aquest coneixement està basat en dades subjectives i de forma, però no té un coneixement directe de la formació real assolida pels alumnes. Aquesta informació es podria aconseguir per mitjà de la realització de controls externs sobre totes les matèries, a tots els alumnes i de tots els centres (públics i privats) al finalitzar la Primària i al finalitzar la Secundària.\n1.4. ¿Com hauria de ser la participació del centre en la provisió d'algunes places vacants sobre la base del seu projecte educatiu? Com s'haurien d'articular les garanties d'una bona selecció dels candidats?\nAbans d'abordar aquesta pregunta cal remarcar el gran perill de casos d'arbitrarietat i d'amiguisme que es podrien donar si el sistema de selecció de candidats no segueix un procediment públic i transparent basat en capacitat i mèrits. És evident que si la selecció del professorat es deixa en les mans d'una persona, al final poden donar-se casos de nepotisme, de camarilles ideològiques, de servilismes, etc. La qual cosa pot ser impossible de reconduir per part de l'Administració educativa. Precisament perquè ha transferit a l'àmbit particular una competència que ha de ser pública, com és la selecció del professors millor preparat.\nEl primer que cal aclarir és el concepte de "Projecte Educatiu de Centre (PEC)". El PEC de tots els centres ha de complir un objectiu fonamental que és preparar al seu alumnat per poder accedir a l'etapa següent. Dit d'una altre forma, el PEC d'un centre no pot ser completament diferent del PEC d'un altre centre. Per tant, el professorat d'un centre no pot tenir unes característiques massa diferents de les d'un altre professor d'un altre centre que imparteix les mateixes etapes i, per tant, les mateixes assignatures.\nUn altre aspecte que cal destacar és la diferència entre el professorat de l'ensenyament públic i el professorat de l'ensenyament privat davant d'un sistema educatiu amb defectes greus o davant d'una administració ineficaç. Els primers són els únics que han pogut informar a l'opinió pública dels errors dels sistema mentre que els segons, igualment afectats pels mateixos problemes, no han pogut exposar públicament les seves opinions per por a perdre la seva feina, ja que parlar d'aquests problemes podria comportar una pèrdua de prestigi del centre privat on treballa. És a dir, sense un cos de funcionaris que puguin parlar públicament i sense por, per què la seva plaça no està en perill, el sistema educatiu es trobaria sense capacitat de reacció davant dels possibles errors de l'Administració.\nEn conclusió, la selecció del professorat i la seva continuïtat en el centre ha de estar basada en dades objectives com són la seva capacitat i els seus mèrits. El problema és com valorar la capacitat d'un professor. La resposta és mes fàcil del que sembla. És evident que un professor bo no és necessàriament aquell que presenta un millor curriculum acadèmic, sinó aquell que produeix una millora més significativa en la formació integral dels seus alumnes, sempre i quan es comparin amb alumnes d'un altre professor de la seva matèria i del mateix centre o d'un centre d'una zona similar. Això implica un cosa que ja hem esmentat abans, la necessitat d'establir unes proves externes a tots els alumnes en el moment d'accedir a l'etapa següent. Aquestes proves, a més d'estimular a l'alumnat a estudiar més, proporcionarien dades que, al cap d'uns poc anys, ja serien molt objectives respecte a l'avaluació de la tasca de cadascun dels professors dintre del context on treballa.\nTort el que s'ha esmentat anteriorment no vol dir que en una determinada proporció també s'ha de tenir en compte els requeriments especials que, segons l'Equip de Direcció, és convenient que tingui el futur professor del centre.\nRespecte a la continuïtat d'un professor cal destacar també que seria absurd que un bon professor que aconsegueix proporcionar una magnífica formació als seus alumnes perdi la seva plaça perquè, per exemple, l'any anterior es va negar a organitzar una castanyada, no va voler acompanyar a uns alumnes a una setmana d'esquí i va portar la contraria al Director en un Claustre sobre el tema de si era més necessari comprar un equip de control de faltes o arreglar els laboratoris.\n1. 5. Si s'accepta el principi que la funció bàsica de qualsevol docent és el seguiment tutorial dels seus alumnes, l'escola hauria d'incorporar en el seu si professionals no docents, o bé s'hauria d'obrir per buscar la col·laboració professional de serveis externs a l'escola?\nUna cosa no contradiu a l'altre. El món dels joves presenta la mateixa heterogeneïtat que el món dels adults. Per tant, cal molt tipus de professional i, en algunes poques ocasions, és necessari recorre a especialistes externs. A més, en un centre educatiu hi ha moltes tasques que no necessiten ser realitzades per un docent. Per exemple, és lamentable que un grup d'alumnes de segon de Batxillerat es quedin sense classe a pocs dies abans de final de curs, perquè el professor ha tingut d'acompanyar a un alumne que s'ha fet mal en un dit. En els centres cal establir la figura dels auxiliars dels docents per tasques de vigilància, acompanyament a sortides, controls de falta d'assistències, etc.\n1.6. Quins haurien de ser els principals i continguts de la formació permanent dels docents?\nCom s'ha comentat anteriorment no és el mateix la formació d'una persona que ha d'impartir classes a alumnes de 6 anys que la d'un professor que ha d'impartir classe a alumnes de 17 anys d'una assignatura molt específica. Cal recordar que un alumne de 17 anys no accepta veure que el seu professor no coneix bé la seva matèria i es troba insegur. També cal recordar que, moltes vegades, més que els coneixements que es transmeten, el que més arriba als alumnes és l'emoció i l'entusiasme que mostra el professor quan parla de la matèria en que ell és especialista. Quantes vocacions professionals han sorgit després d'escoltar una reflexió atractiva d'un professor! Per tant, hem de diferenciar dos tipus de formació:\nPer ser mestre de Primària cal un grau (3 anys) de formació inicial pedagògica i després un postgrau (2 anys) en l'etapa i o matèria escollida.\nPer ser professor de Secundària cal un grau (3 anys) de formació en una determinada especialitat i després un postgrau (2 anys) de formació en didàctica d'aquesta matèria.\n1.7. Quins haurien de ser els incentius per a la promoció professional? A quins haurien de respondre?\nEls incentius sempre són augments econòmics i disminució d'hores lectives, o que aquestes hores de docència es realitzin en un altre context. Respecte a aquest últim aspecte els professors d'una certa edat i experiència, agrairien molt que s'obris la possibilitat d'impartir classes als futurs professors. També es contempla com atraient les llicències d'estudi per elaborar materials didàctics.\nUn altre tipus d'incentiu consisteix en acumular mèrits per tenir més possibilitats d'accedir a càrrecs directius, a la inspecció, al cos de Catedràtics i, si es compte amb un Doctorat, a l'ensenyament Universitari.\n1.8. L'exercici de les funcions directives, requereix una major preparació prèvia i continuada? De quin tipus?\nÉs evident que la funció de Director, de Cap d'Estudis i de Secretari requereix una formació que el professor generalment no té i que és absurd que una vegada adquirida, si s'exerceix el càrrec de forma encertada, l'Administració no afavoreixi que aquesta persona segueixi en el seu càrrec. Per tant, s'ha de facilitar aquesta formació i s'ha de facilitar la continuïtat d'aquestes persones. Evidentment han d'existir uns controls periòdics per saber si aquestes persones continuen fent bé la seva feina. La forma més objectiva per controlar aquesta tasca seria la comparació dels resultats dels alumnes del centre en les proves externes d'accés al Batxillerat, a la FP i a la Universitat, sempre en relació als alumnes d'altres centres de la mateixa zona.\n1.9. Quins són els riscos laborals més importants per a la salut dels docents? Com s'haurien de tractar?\nEn la Secundària el riscos més importants són la depressió, l'estrès i la manca d'autoestima. La principal causa d'aquestes malalties és la dificultat que troba el professorat per:\nSolucionar els problemes de falta de respecte a la seva persona per part d'alguns alumnes dintre de l'aula.\nSolucionar la conflictivitat entre els alumnes en els passadissos.\nDonar una resposta adequada a la manca d'interès per part d'alguns alumnes per estudiar o simplement per prendre apunts.\nL'origen d'aquesta impotència bàsicament és un sistema educatiu que ha provocat que el professorat de Secundària s'hagi quedat sense les dues eines de treball que abans tenia per fer la seva tasca. Aquestes eines són: la seva potestat per educar i el valor de les seves qualificacions. Si recuperés aquestes eines el professorat tornaria a recuperar la seva professió i, amb això la seva dignitat com a professional.\nPer recuperar la seva capacitat per educar el professor ha de tenir potestat per sancionar a un alumne en el mateix moment que l'alumne té un mal comportament. Si tot s'acaba en un paper que el professor ha d'omplir per a què un altre decideixi molt dies després si es posa o no un càstig, el professor es troba impotent i opta per no actuar. Això, a la llarga, es torna en contra de la seva pròpia autoestima.\nPer recuperar el valor de les seves qualificacions s'hauria d'establir que una Junta d'Avaluació no pot canviar una nota contra l'opinió del professor de l'assignatura, si aquesta no és superior, per exemple, a un tres, i que amb més de dues assignatures pendents no es pot passar de curs. Aquestes dues normes tornarien al professor la seguretat de que la seva feina avaluadora és una feina seria i important.\n1.10. Quines tasques s'haurien de subratllar i potenciar per a una funció inspectora més adequada a les necessitats dels centres i del sistema educatiu?\nHaurien d'haver inspectors de centre i inspectors de matèria. Els inspectors de centres haurien de ser de Primària per visitar els centres de Primària i de Secundària per visitar els centres de Secundària.\n2. APARTAT "AUTONOMIA DE CENTRES"\nEn aquest apartat en lloc de fer una resposta pregunta per pregunta hem optat per fer una valoració general del tema.\nL'autonomia de centre és un aspecte positiu en quan permet que tots els estaments del centre puguin disposar d'un grau de llibertat més gran per donar solucions adequades als problemes que tenen, però donar una gran autonomia de centre pot ser una mesura equivocada si es poden prendre decisions greument errònies per manca d'experiència o per manca de responsabilitat, donat que al final el propietari del centre és l'Administració. Per tant, l'autonomia de centre ha d'estar regulada i la continuïtat de la gestió ha d'estar supeditada als resultats del centre.\nPer valorar la continuïtat d'un equip directiu, d'un professor o d'un sistema d'organització interna s'han d'establir proves objectives. La prova més objectiva en un centre educatiu és el resultat dels alumnes del centre al realitzar unes proves externes, sempre en comparació amb els resultats obtinguts pels alumnes d'altres centres de la mateixa zona. Aquest resultats a lo llarg de, per exemple, 3 o 4 anys, constitueixen una dada objectiva que pot servir de punt de partida, juntament amb altres dades, per prendre decisions per part de qui correspongui.\nPere no provocar un augment del fracàs escolar, el que nosaltres proposem no es una revalida de l'ESO sinó un a prova d'accés al Batxillerat i a la FP de grau mitjà que es realitzaria uns dies després d'haver aprovat l'ESO i que, evidentment, només haurien de realitzar aquells alumnes que volguessin continuar estudiant el Batxillerat o la FP.\nEls centres haurien de tenir autonomia per organitzar-se internament com millor considerin, és a dir per fer grups flexibles un any, si així els sembla el més adequat, o per fer itineraris a l'any següent, si així entenen que ho requereix en nou alumnat. L'autonomia de centre no hauria de poder alterar el curriculum definit pel Departament ja que això podria perjudicar a un alumne que, pels motius que siguin vulgui realitzar un canvi de centre.\n3. APARTAT "IGUALTAT D’OPORTUNITATS I LLIBERTAT D’ENSENYAMENT EN EL MARC DEL SERVEI PÚBLIC EDUCATIU"\n3.1.- És la gratuïtat de l’educació bàsica una condició indispensable per garantir la igualtat d’oportunitats? En cas afirmatiu, com s’ha de garantir la gratuïtat de l’ensenyament bàsic en els centres de titularitat privada?\nRespecte a aquest punts en el sindicat AMES pensem:\nQue la gratuïtat de l’educació obligatòria és una condició imprescindible per garantir l'accés de tots els ciutadans a l’ensenyament bàsic.\nQue els concerts amb els centres de titularitat privada haurien de cobrir la totalitat del cost, per evitar així que aquests centres tinguin potestat per cobrar una quota, a vegades disfressada com aportació voluntària a una fundació, la qual cosa pot resultar prohibitiva per les famílies més desafavorides. Així s'evitaria la concentració d'alumnes immigrants en els centres públics perquè aquests no poden pagar una plaça en un centre concertat.\nQue un sistema molt millor que l'establiment de concerts amb centres privats, seria la donació a les famílies per part de l'Administració d'un certificat de subvenció per fill, certificat que les famílies haurien de donar al centre escollit i que hauria de ser suficient per qualsevol dels centres públics o concertats. D’aquesta manera des del Govern es col·laboraria més directament amb els ciutadans.\n3.2.- Quines obligacions hauria d’assumir l'Administració? Quines obligacions hauria d’assumir cada centre en la prestació del servei públic educatiu?\nL’Administració hauria d’assumir el seu paper irrenunciable de ser el responsable últim del bon funcionament del sistema educatiu. Per això, en AMES considerem que és imprescindible l'establiment de proves externes per constatar si els alumnes han assolit els coneixements mínims imprescindibles per accedir a la següent etapa educativa i, per tant, per garantir a les famílies que les qualificacions del centre reflecteixen realment el grau de competències adquirits per l'alumne. No assumir aquesta responsabilitat pot portar al nostre sistema educatiu a uns situació en què l'Administració no tingui recursos legals per actuar davant de fraus en les qualificacions per tenir més matrícula (en els centres privats) o per interessos d'estabilitat de plantilla (en els centres públics).\nEls centres privats haurien d'assumir que el concepte de servei públic educatiu comporta l'obligació d'acceptar controls externs per part de l'Administració i que això no és un inconvenient sinó un segur de la netedat i eficàcia dels sistema educatiu.\n3.3.- Són assumibles, en el sistema públic educatiu, les consideracions sobre la llibertat d’ensenyament recollides en el document? N’hi falten? N’hi sobren?\nPensem que en el document falta una definició clara del què és la llibertat d'ensenyament. La pregunta de fons és si els autors entenen que la llibertat d'ensenyament és el poder accedir a un centre plural o el poder accedir a diferents tipus de centres? A partir d'aquí resulta impossible valorar aquest apartat. En la nostra opinió tots els centres mantinguts amb fons públics haurien d'admetre a tots els tipus d'alumnes respectant les seves conviccions i, al mateix temps, tots els alumnes haurien de respectar les conviccions dels responsables i propietaris del centre. Si una de les parts no compleix aquest compromís, l'altre part ha de poder rescindir aquest compromís entre el centre i l'alumne.\n3.4.- La igualtat d’oportunitats en l’accés dels nois i noies al gaudi del dret a l’educació, amb les diverses implicacions que això comporta, està prou recollida en el servei públic educatiu?\nPensem que sí, que tal i com està establert a Catalunya ningú es queda sense educació. Un altre qüestió és si aquesta educació és de qualitat o no. Nosaltres pensem que la relació entre els resultats i els esforços es molt baixa i que, amb el mateix grau d'inversió, es podria obtenir uns resultats molt millor sí s'estimulés l'esforç i si es diversifiqués el curriculum.\nPer estimular l'esforç bastaria amb:\nEstablir la necessitat de tenir que aprovar un determinat nombre d'assignatures per poder passar de curs.\nEstablir la necessitat d'una nota mínima i d'un bon comportament per a què la Junta d'Avaluació pugues aprovar a un alumne.\nEstablir que els exàmens extraordinaris per recuperar les assignatures pendents es fessin la primera setmana de setembre. Els exàmens de setembre són necessaris a l'ESO i al Batxillerat perquè són una segona oportunitat real per assolir els coneixements mínims necessaris abans de començar el curs següent, perquè permeten educar en l'esforç i en la responsabilitat i perquè afavoreixen l'adquisició d'hàbits de treball. Si es fan dos o tres dies després de l'última avaluació no serveixen per a res.\nPer aconseguir un sistema més diversificat seria convenient passar a un sistema de 3 cursos d'ESO i 3 cursos de Batxillerat. Si això no fos possible el 4t curs d'ESO hauria de ser un curs d'orientació amb tres possibilitats: pre-Batxillerat, pre-formació professional i pre-món laboral. A més, pels que no volen continuar en el centre, a partir dels 15 anys s'hauria d'oferir la possibilitat d'accedir als Programes d'Inserció Professional.\n3.5.- Cal afegir alguna condició més per aconseguir la igualtat d’oportunitats en el servei públic educatiu? Cal treure’n cap?\nNosaltres pensem que la igualtat d’oportunitats ha d’estar basada en la condició de ciutadania. Tot ciutadà ha de tenir la oportunitat d’accedir a l’educació, en les condicions que el pares consideren que són més adients pel seus fills. Per tant, és paper de l’Administració fer possible un sistema d’accés a l’educació, que sigui respectuós amb les preferències dels ciutadans. Per tant, no ens sembla que afavoreixi la igualtat d’oportunitats una planificació per part de l'Administració excessivament estricta respecte a l'anomenada oferta educativa de zona.\n3.6.- Quins haurien de ser els requisits perquè un centre pugui accedir a la prestació del servei públic educatiu mitjançant el concert educatiu?\nEvidentment el primer és que tingui suficient demanda de pares que volen matricular en ell als seus fills. Aquesta és la primera mostra per evidenciar que un centre està complint un servei social. Altres, també importants, serien que imparteixi una educació de qualitat per a tots els seus alumnes sense excepció i que complís tota la normativa sobre professorat i instal·lacions mínimes.\n3.7.- Quins objectius haurien de tenir els contractes-programa a que fa referència el document? Quines característiques?\nPensem que els objectius dels contractes-programa haurien de fer referència a l’assoliment d’unes fites de qualitat a les que el centre hauria d’arribar. En aquesta tasca el paper de l’Administració no hauria de ser només de control, sinó d’ajuda a tots i cadascun dels centres, especialment a través de la funció d'inspecció i amb l’establiment de proves externes als centres, les quals exposarien clarament els nivells als que s’ha arribat en comparació amb altres centres de la mateixa zona. Quan es detectessin aspectes en els quals un centre no pot assolir els objectius mínims establerts perquè requereixen l’esforç i la cooperació de tota la comunitat educativa, l'Administració s'hauria d'implicar en proporcionar la col·laboració necessària.\n4. APARTAT "FAMÍLIA I EDUCACIÓ"\n4.1.- El professorat, ha de dedicar més temps a l’atenció individualitzada a les famílies? Per què sí? Per què no?\nPensem que l’atenció individualitzada a les famílies des del centre educatiu és imprescindible per a l’eficàcia de la tasca educativa. No tindria sentit que els agents de l’acció educativa no es coordinessin per sumar esforços. És per tant imprescindible la coordinació de famílies i centre educatiu a través d’entrevistes, que han de tenir un contingut significatiu, basat en el coneixement de l’alumne per part del tutor i en la confiança dels pares envers al centre educatiu. En aquestes entrevistes és important la informació per ambdues parts i que sempre estigui encaminada cap a una millora de l’alumne, tant en l’àmbit escolar com familiar i social. Caldria doncs facilitar als pares des dels seus llocs de treball, que poguessin disposar de temps per acudir a les citacions de l’escola sempre quan això sigui convenient per als seus fills.\n4.2.- És convenient i viable l’establiment d’un contracte de coresponsabilitat entre la família i l’escola? Quins compromisos haurien d’adquirir els pares i les mares? I el professorat?\nVeiem molt positiva la mesura d’establir un contracte de corresponsabilitat entre la família i l’escola i també entre aquestes dues parts i l'Administració. El compromís de cadascuna d'aquestes tres parts hauria de complir les següents característiques:\nPer part de l'escola el compromís hauria de ser donar la millor formació i la millor preparació que l'alumne pot assolir.\nPer part de les famílies el seu compromís hauria de ser confiar en els plantejaments dels professorat i recolzar-los sempre davant del fill, de la mateixa forma que, per exemple, mai contradiuen públicament al seu advocat quan els està defensant en un judici.\nPer part de l'Administració el compromís hauria de ser establir unes proves externes d'entrada al Batxillerat i a la FP per constatar que els alumnes tenen la preparació mínima imprescindible per aprofitar aquests estudis, és a dir per assegurar a les famílies que els seus fills han assolit realment la preparació que reflecteixen les qualificacions obtingudes en el centre.\n4. 3.-El consell escolar del centre, ha de ser un òrgan de control de la gestió o només de participació?\nEl consell escolar del centre hauria de ser un òrgan assessor però no de govern. La funció de govern i control de la tasca educativa que es porta a terme en el centre educatiu ha de correspondre als professionals. Només des de la professionalitat s'adquireix l'experiència que permet trobar solucions reals als problemes. Els pares de Primària, quan han passat 6 anys, que és quan han adquirit una certa experiència en la etapa, abandonen el Consell Escolar del centre perquè el seu fill ja ha finalitzat aquests estudis. Els pares de Secundària si són nous els passa el mateix i si provenen de Consells de Primària intenten reproduir les mateixes estratègies que han après, sense adonar-se que el que és bo per un alumne de 6 anys moltes vegades no serveis per un altre de 17 anys.\nEl que en els centres de Secundària només vagin a votar un 5% dels pares deixa ben clar que els pares no es volen involucrar en la tasca de govern sinó que el que volen es rebre un bon servei i, sinó és així, tenir la potestat de poder canviar de centre. És a dir, la gran majoria dels pares volen rebre el mateix serveix que quan van a un restaurant. En un restaurant els clients el que volen és rebre un bon servei i, sinó és així, poder-se anar a un altre, però no ser convidat a passar a la cuina i treballar conjuntament amb el cuiner. A més, si fos així els pares no podrien criticar les coses que no marxen bé en el centre, donat que ells serien corresponsables de les mateixes. El que sí podrien fer molt bé els Consells Escolars és donar l'opinió sobre com es veuen les coses des de fora del centre, és a dir al barri, i aportar informació sobre el que el barri espera del centre.\n4. 4.-Es oportuna la participació d’un representant del municipi en els centres privats concertats igual com ho fan als centres públics?\nPensem que podria ser una opció de col·laboració. Però per a què realment sigui vist com una ajuda al centre i no com una imposició, l'Ajuntament hauria d'oferir aquesta participació però no imposar-la si el centre no ho vol.\n4. 5.-És convenient canviar el calendari escolar? En cas afirmatiu, com es podria compensar l’ampliació del calendari de dies lectius? Utilitzant els dies de pont? Fent horari intensiu els mesos de juny i setembre? Amb una setmana no lectiva entre febrer i març?\nEn primer lloc cal diferenciar la Primària de la Secundària. En la Primària s'ha de donar prioritat a la funció d'acollida dels nens quan els pares estan treballant. En canvi, a la Secundària, la principal prioritat és que l'alumne estigui treballant per aprendre i això no s'aconsegueix en funció del nombre d'hores amb els centres oberts sinó en funció del nivell d'exigència que l'alumne constati que ha de assolir en cadascuna de les assignatures per a passar de curs.\nPer la Secundària (ESO i Batxillerat) s'haurien d'establir proves de recuperació els primers dies de setembre. Això permetria tenir treballant als alumnes amb assignatures pendents durant l'estiu i fins la primera setmana de setembre. En els centres es podrien deixar les instal·lacions per organitzar classes de repàs durant el mes de juliol amb professors contractats per aquest fí. Els exàmens de setembre permetrien que els alumnes arribessin als curs següent ben preparats i sense assignatures pendents, facilitaria l'adquisició d'hàbits d'estudi, la formació en la responsabilitat i augmentaria la seva capacitat d'esforç, que es la gran assignatura pendent dels nostres joves. Al setembre i fins que no estiguessin conformats els nous grups i els nous horaris, es podrien oferir classes de repàs voluntàries als matins en espera d'iniciar el nou curs, que seria aproximadament la tercera setmana de setembre.\nEn la Secundària no veiem doncs convenient fer canvis en el calendari escolar. L’experiència ens demostra que estem adaptats a les necessitats que el nostre clima i el nostre curriculum escolar necessita. És a dir "Fer classes quan no fa calor i fer vacances quan fa calor". No veiem doncs possible fer canvis sense provocar efectes negatius que deteriorarien els factors positius que configuren el nostre calendari.\nUna altra qüestió és que les instal·lacions escolars s’aprofitin per cobrir necessitat horàries de les famílies, però aquesta no seria una missió del Departament d’Educació, sinó clarament una competència del Departament de Benestar Social, amb pressupost i personal qualificat per tal d’ajudar a les famílies en les necessitats actuals que la societat els imposa.\n4. 6.-S’hauria de generalitzar la sisena hora complementària a l’escola pública, tal i com ja es fa a l’escola concertada? Qui l’hauria d’impartir? Quina funció hauria de tenir?\nNosaltres, com a sindicat d’ensenyament Secundari, entenem que aquesta és una mesura que pertoca a Primària i, per tant, no estem en condicions d’avaluar la seva eficàcia. La nostra opinió és que s’hauria de valorar la contribució d’aquesta mesura a la qualitat d’ensenyament i actuar de la millor manera per aconseguir una escola pública de qualitat.\n4.7.-Com es pot facilitar l’accés de tots els infants i joves a una educació de qualitat que vagi més enllà de l’horari lectiu?\nCom a professionals de l’ensenyament, sabem que una educació de qualitat té una sèrie de característiques perfectament numerables. Entre elles figura que l’alumne estigui suficientment motivat per col·laborar en l’aprenentatge. La motivació no és una actitud automàtica, entre d’altres coses perquè es fa efectiva amb la llibertat personal. Però sí que és una actitud "personal", que l’alumne pot desenvolupar si té un repte a aconseguir. Hem de saber plantejar-li aquest repte com una fita possible, relacionada amb el seu esforç i la seva capacitat de superació. No hi ha res més desmotivador que la promoció automàtica. És perjudicial pels nostres joves, perquè els mostra l’esterilitat de l’esforç i els fa desertar d’estudiar, de col·laborar per la seva part i aconseguir aprovar i posar les bases d’una personalitat madura davant els reptes vitals. Un ensenyament exigent, a la mesura dels infants i dels adolescents, comporta una educació de qualitat "en" i "més enllà" de l’horari lectiu. Ho diem de manera conscient, com a professionals que coneixem als adolescents i confiem en la seva capacitat de motivació per assumir reptes docents avaluables. L'adolescent necessita saber que el seu esforç és necessari sinó tendeix a no treballar, per tant, és convenient establir que per poder passar de curs és necessari no tenir més de 2 o 3 assignatures suspeses.\nAPARTAT 5: "CORRESPONSABILITAT DELS AJUNTAMENTS AMB L’EDUCACIÓ"\n5.1.- Els ajuntaments han tingut poques competències legals en educació. En molts països tenen responsabilitats importants; és convenient que Catalunya es plantegi un increment de responsabilitats municipals en educació?\nDes del nostre sindicat (AMES) opinem que sí, que els ajuntaments han de tenir assignat un paper important en el procés educatiu. La socialització de l’educació implica la col·laboració de diferents agents en el procés orgànic de creixement. És en aquesta col·laboració, on es pot aconseguir l’eficàcia i els resultats. Per això, cal que estiguin ben delimitats els camps competencials, de manera que les accions siguin sumatives i no contraposades.\n5. 2.- La participació dels ajuntaments en política educativa, ha de tenir límits? Quins? Per què?\nNecessàriament ha de tenir límits, com també ha de tenir-la la participació dels altres agents educatius: pares, professorat, mitjans de comunicació i Administració. Cadascun té un paper important i insubstituïble. Només des de la col·laboració plena i des de l'actuació coordinada es pot obtenir la millora real de l’educació del nostre país.\nEls límits que té cada agent educatiu venen donats per la seva pròpia naturalesa.\nAls pares els corresponen conèixer tots els factors que influeixen en l'educació del seus fills i ajudar a aquests a respondre adequadament.\nAls professors els corresponen principalment les tasques acadèmiques, ajudar als alumnes a adquirir hàbits d'estudi i informar al pares del que està passant.\nA la Conselleria el correspon velar perquè l'educació que arriba als ciutadans compleixi els paràmetres de qualitat establerts i que no es cometen fraus amb les qualificacions del alumnes, és a dir que aquestes reflecteixen realment els coneixements assolits pels alumnes.\nAls Ajuntaments els correspon assegurar que en els àmbits externs a l'escola també hi ha un bon ambient educatiu i facilitar l'accés de tots els alumnes a activitats culturals adequades.\n5.3.- El desplegament de l’autonomia dels centres es pot veure afavorit per una major implicació dels ajuntaments en la política educativa? En quin sentit?\nNosaltres opinem que els ajuntaments poden afavorir molt l’autonomia de centres bàsicament oferint propostes culturals i recolzant les iniciatives d’entorn proposades pel centre. S’aconseguiria així donar viabilitat a projectes educatius, adients per un centre determinat, i es potenciaria l’acció educativa des d’una vessant social que tan sols una institució municipal pot aportar.\n5.4.- Quins riscos hi pot haver en l’existència de competències compartides entre dues administracions? Quins avantatges?\nTreballar conjuntament implica delimitar molt bé els camps d'actuació. A la Conselleria d'Educació bàsicament el correspon l'ordenació i el control del sistema educatiu, és a dir el funcionament acadèmic intern dels centres. En canvi, als serveis educatius municipals els correspon la definició i l'execució de les activitats que l'Ajuntament decideixi realitzar per facilitar als seus ciutadans l'assoliment dels objectius definits per la Conselleria.\nUn sistema que donés excessives competències als municipis en quant a la capacitat de canviar els curricula, podria originar problemes davant d'un canvi de l'alumne a un centre d'un altre poble. Un sistema massa inflexible respecte al compliment estricte de totes les normatives de la Conselleria, podria originar manca d'adequació del que s'explica en el centre respecte al clima, el paisatge, la geografia i la història de l'entorn de l'escola.\nLes avantatges d'un sistema amb dues administracions són que com cada municipi originaria les seves propostes particulars, es disposaria de moltes propostes diferents i així és més fàcil l'aparició d'alguna que fos molt positiva i que, per tant, després podria ser aprofitada per tots els altres centres.\nLa millor forma de poder comptar amb les avantatges sense el perill d'originar centenars de sistemes educatius massa diferents entre ells i, alguns, molt poc eficaços, consistiria en establir unes proves externes d'accés a l'ensenyament pos-tobligatori (Batxillerat i FP de grau mitjà). Amb això s'evitarien sistemes massa agosarats i poc eficaços sense deixar d'estimular cap a la innovació educativa. A més, es podria garantir a les famílies que els alumnes han rebut la qualitat educativa per ella establerta, s'animaria a tot el professorat cap a l'actualització permanent i es disposaria d'informació anual sobre el funcionament de tots els centres del país.\n5.5.-Quins criteris poden ajudar a construir les "zones educatives"?\nEl primer i més important, seria el de fer un servei desinteressat a la educació. Això comportaria informar-se de les necessitats educatives i procurar els mitjans per solventar-les. El segon seria abandonar el més mínim caire de domini i protagonisme, assumint de vegades papers menys brillants pel que fa al reconeixement, però més importants i necessaris.\n5.6.- En quins aspectes concrets caldria que el municipi prengués més responsabilitats?\nProgrames d’inserció professional?\nEn primer lloc organitzar Programes d'Inserció Professional adequats a l'entorn pels alumnes de 15 o més anys que no volen seguir estudiant sinó incorporar-se al món laboral.\nEn segon lloc fer un seguiment del problema de l'absentisme escolar per aconseguir el retorn al centre o l'adscripció a activitats formatives.\nCal afegir l'organització en els centres d'activitats a fer fora de l'horari escolar i fora del calendari escolar, com són les primeres setmanes de setembre i la de febrer o març si finalment s’instaura. Aquests dies d’estada dels alumnes en el centre, sense classes, pot ser una bona oportunitat per formar-los en aspectes que habitualment la tasca docent deixa sense cobrir.\nSi s'estableixen exàmens de recuperació el mes de setembre per ESO i Batxillerat els ajuntaments es podrien responsabilitzar d'organitzar cursos de preparació el mes de juliol pels alumnes amb assignatures pendents. Fer una bona programació i aportar el treball de bons professionals, potser una col·laboració dels ajuntaments al món educatiu i alhora molt valorada per tota a comunitat educativa.\n15 - març - 2005


Agències de viatge exigeixen "ajudes directes immediates" després de nou mesos "d'ingressos zero" | Valencia Extra\nRepresentants d’agències de viatge de la Comunitat Valenciana han reclamat a les administracions “ajudes directes immediates” després de sofrir nou mesos “d’ingressos zero” a causa de la pandèmia de Covid-19.\nResponsables d’aquests establiments han dut a terme en el centre de València una marxa de protesta –convocada també en altres punts d’Espanya– per a “acabar amb la invisibilitat” d’un dels sectors més colpejats per la crisi.\nPer això, han acudit a la protesta amb màscares per a simbolitzar que no són un d’aquests accessoris, “sinó persones i més de 90.000 famílies”. També portaven maletes en les quals es podien llegir lemes com ‘Les agències de viatge no som agències financeres’ o ‘Sense ajudes ens arruïnen’, entre altres.\nUna de les promotores de la manifestació, Asunción Piera, ha manifestat que el sector “necessita ajudes directes i ser exonerat de les quotes d’autònoms, del pagament d’assegurança de crèdit i caució i un canvi en la llei de viatges combinats”. “Això no és una qüestió política, sinó una crida de socors, un SOS: ajudes immediates ja o morirem”, ha asseverat.\nEL BO VIATGE, “UNA ESTAFA”\nAixí mateix, aquesta portaveu s’ha mostrat molt crítica amb el Bo Viatge llançat per la Generalitat Valenciana, ja que, “sabent que som el col·lectiu més vulnerat, pretenien que férem de financera”. En la mateixa línia, un altre participant en la marxa, Jorge Torres, ha qualificat aquest bo com “una estafa”. “Ens han enganyat completament”, ha lamentat.\nHa incidit en què les agències porten “des de març sense facturar res”, mentre que els ingressos “han estat zero i els pagaments estan sent els mateixos”.\nA més, adverteixen, la situació empitjora de cara a un Nadal on no hi haurà celebracions de cap d’any. “Cal donar una solució perquè açò s’enfonsa i si no rebem ajuda de l’administració pública, ens veurem abocats al tancament. O busquem una solució o aç ha d’explotar per algun lloc”, ha conclòs aquest responsable d’una agència valenciana.


Setmanes d'Entrenaments 2018/19 - ACEB | Associació Catalana Entrenadors de Basquetbol\nSetmanes d’Entrenaments 2018/19\nInscriu-te ja a les Setmanes d’Entrenaments 2018/2019! Totalment on-line des de la nostre web.\nEns plau informar-te que podeu fer ja la vostra inscripció a la “XIV Setmana d’Entrenaments” l’activitat que un any més genera expectació entre els participants. Una setmana compartint sessions, partits, debats i comentaris amb els entrenadors de més alt nivell del basquetbol estatal.\nNo pots deixar passar aquesta oportunitat de millorar la teva formació. Aquest programa ha donat la mateixa oportunitat ja a més d’un miler de tècnics com tu.\nA més obtindràs un certificat d’assistència acreditatiu de la teva participació.\nSi hi vols participar, en el document adjunt trobaràs el full d’inscripció que ens has de fer arribar, degudament reomplert i en aquest quadrant podràs veure les dates que, de moment, estan ja definides :\nNOM DE L’EQUIP ENTRENADOR SETMANA\nIBEROSTAR TENERIFE TXUS VIDORRETA 28 gener a 3 febrer 2019\nSELECCIÓN ESPAÑOLA MASC. SERGIO SCARIOLO 18 al 21 de febrer 2019\nREAL MADRID PABLO LASO 18 al 24 febrer 2019\nDIVINA SEGUROS JOVENTUT CARLES DURAN 4 al 9 març 2019\nMONTAKIT FUENLABRADA JOTA CUSPINERA 11 al 17 març 2019\nUCAM MURCIA SITO ALONSO 11 al 17 març 2019\nFC BARCELONA LASSA SVETISLAV PESIC 25 al 31 març 2019\nEntre totes les peticions rebudes, escollirem grups limitats de treball. En cas de ser necessari fer una selecció, seguirem criteris curriculars i no geogràfics.\nVolem deixar constància del nostre agraïment als entrenadors, tan pel seu interès a beneficiar del nostre col·lectu, com pels esforços que sabem que això els comportarà.\nDesplegar el formulari\nEquip/Club/Competició Temporada 18/19\nEquip/Club/Competició Temporada 17/18\nEquip/Club/Competició Temporada 16/17\n3.Dades de la setmana d'entrenaments (seus escollides)\n1ª Opció / Data\n2ª Opció / Data\n3ª Opció / Data\n4.Històric setmanes d'entrenaments\nHas participat en edicions anteriors de les setmanes d'entrenaments?\nTemporada / LLiga / Club\nLa teva participació implica l'acceptació del necessari "compromís de confidencialitat", per la qual cosa resta prohibida la difusió pública en cap medi escrit o audiovisual -articles, premsa, vídeo, etc- de qualsevol tipus d'informació relacionada amb l'activitat, donat que aquesta resta enmarcada en l'àmbit estricte del treball entre el club i l'AEEB.\n7 de Setembre | FUNDACIÓ DEL BASQUET CATALÀ – TAULA RODONA\n7 de Setembre | 35è TORNEIG BBVA DE BÀSQUET SANT JULIÀ DE VILATORTA


Noticia en premsa del viatge de reconeixement de la comitiva de diputats de les corts catalanes del 10 de setembre de 1848.\nMalgrat les dificultats i l'escepticisme entorn el ferrocarril de Barcelona a Mataró, la línia està acabada. Un grup de diputats fa el viatge de reconeixement, encara tirats per cavalls, sense accidents, contemplant el recorregut i les estacions. A…\nNotícia en premsa de l'arribada de 42 vagons per el ferrocarril\nAnunci en premsa de l'adjudicació en subhasta pública de la construcció de dos edificis de l'estació de Mataró, per els que es poden presentar propostes.\nEl dia 28 de setembre de 1848 s'adjudicaran les millors propostes per a cada un dels edificis, prèvia autorització de la junta directiva.\nNotícia en premsa del retard en la data d'inauguració del ferrocarril prevista pel dia de 10 de setembre, degut a alguns treballs preparatoris pendents.\nNotícia en premsa del primer viatge de reconeixement, tirat amb locomotores, fins a Mataró de la comitiva formada pels directors i accionistes de la companyia\nAbans de començar el viatge han hagut d'adaptar les locomotores a l'ample de via espanyol. Els maquinistes mostren seguretat al controlar les màquines. La durada del viatge es de 55 minuts a una velocitat de 30/35 Km/h. Representa l'orgull per als…\nArticle en premsa que exposa els avantatges que reportarà el ferrocarril per al comerç i la industria local.\nL'afluència als pobles i ciutats propers a les ciutats de Barcelona i Mataró creixerà. S'intensificarà el comerç amb Barcelona degut a la proximitat al port i l'intercanvi de béns per via marítima augmentarà.\nNotícia en premsa del viatge de proves amb els vagons plens de passatgers entre convidats i curiosos.\nEl viatge ha tardat 58 minuts d'anada i 48 de tornada. 450 passatgers han conformat l'expedició que ha gaudit de les meravelloses vistes. Les impressions més sonades han estat al travessar el túnel de Montgat. Els beneficis econòmics ja s'han fet…\nNotícia en premsa que ressalta el viatge de proves de Barcelona a Mataró, descrit el dia anterior per el diari El Fomento.\nArticle en premsa que destaca la importància de la inversió del govern en una xarxa de ferrocarril per l'estat que reportaria beneficis en l'agricultura, la industria i el comerç.\nLa construcció de línies de ferrocarril paral·leles a la de Barcelona - Mataró, permetrà incrementar llocs de treball i inversió amb capital que reportarà beneficis. L'exemple Francés serveix com a punt de partida, on el govern promou la construcció…\nAnunci en premsa de l'inici del servei del ferrocarril de Barcelona a Mataró previst pel dia 28 d'octubre de 1848.\nDurant la temporada d'estiu es realitzaran 6 viatges diaris. A la temporada d'hivern, 4.\nArticle en premsa firmat per alguns accionistes en què reconeixen el mèrit als principals actors del primer ferrocarril d'Espanya que han estat al capdavant de la companyia durant el llarg recorregut fins a la seva finalització.\nEs reconeix el mèrit i l'honor d'estar en la primera pàgina de la història als senyors Biada, Mirot, Bosch, Sama, Tarrat, Moragas i Barba.\nArticle en premsa que exposa motius contraris a acceptar l'oferta d'una casa anglesa a controlar i administrar els serveis de la companyia de ferrocarril de Barcelona a Mataró.\nUn grup d'accionistes raona els inconvenients d'acceptar l'oferta. En primer lloc, malgrat que la companyia anglesa ofereixi uns dividends anuals del 8%, els ferrocarrils anglesos tenen menys rendibilitat, aquí n'obtindrien el doble. En segon lloc,…\nNotícia en premsa del viatge de proves del 19 d'octubre de 1848 conformat per 21 vagons de primera i segona classe.\nNotícia en premsa dels horaris i preus establerts per al tren de Barcelona a Mataró.\nA partir del 29 d'octubre començaran a circular els trens amb regularitat. Els horaris del matí son: a les 7, 8:30 i 10. Els horaris de la tarda son: 12:30, 14 i 16. Els preus de primera classe son de 12 reals, de segona 9 i de tercera 6. Es permetrà…\nArticle en premsa que destaca la imminent inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró, remarcant el valor històric de l'esdeveniment.\nCatalunya s'erigeix com a font d'iniciatives i propostes per al progrés, amb Barcelona al capdavant. L'esforç dels seus habitants, pacients, prudents i ordenats han incrementat la competitivitat de la seva industria i la resta d'Espanya vol seguir…\nNotícia en premsa que descriu els actes, presentacions i celebracions que es duran a terme el dia de la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró.\nLes autoritats de Mataró rebran a la comitiva procedent de Barcelona acompanyat de música militar amb un posterior esmorzar conjunt. L'església serà engalonada majestuosament per a la funció del Te-Deum. Durant tot el dia hi haurà balls públics…\nNotícia publicada en premsa l'esperat dia de la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró, que servirà d'exemple per futures línies.\nNotícia en premsa que descriu els diferents actes del Teatre Principal i el Gran Teatre del Liceu en motiu de la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró.\nNotícia en premsa que relata els actes d'inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró, remarcant la gran satisfacció dels seus promotors i la ciutadania.\nEl ferrocarril ha suposat la culminació d'un projecte. Els emprenedors catalans estan un pas per davant de la resta de províncies d'Espanya, demostrant que les iniciatives i les invencions provenen d'alli (navegació a vapor, brúixola o el telègraf…\nNotícia en premsa que descriu el viatge inaugural i els actes del ferrocarril de Barcelona a Mataró.\nLa comitiva formada per autoritats civils, eclesiàstiques, militars i judicials han fet el recorregut i han beneit la obra. La multitud els ha aclamat. El ball i l'obra de teatre han posat punt i final a un dia gloriós.\nNotícia en premsa de l'inici dels viatges regulars de la línia de Barcelona a Mataró amb una gran afluència així com la descripció de les representacions als teatres de Santa Cruz i Gran Teatre del Liceu en motiu de la inauguració.\nNotícies en premsa referents al problema tècnic patit per una de les locomotores que ha motivat la seva breu detenció; al nou servei d'òmnibus des de diferents punts de la ciutat fins a l'estació del ferrocarril; i als rellotgesde Pere Joan Garçon instal·lats a les estacions de Barcelona i Mataró\nArticle en premsa que descriu la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nEl ferrocarril serà l'empenta cap a nous projectes a la resta d'Espanya i incrementarà la competitivitat amb la resta d'Europa. Ha comportat l'increment entre el comerç local, estalviant temps i diners. El futur és prometedor en la recerca de noves…\nArticle en premsa que enumera possibles millores a estudiar per el ferrocarril de Barcelona a Mataró.\nEl diari recull certes reclamacions que alguns passatgers els han fet arribar respecte la puntualitat, velocitat, confort o incidències a evitar.\nArticle en premsa que defensa el ferrocarril de les crítiques rebudes pels escèptics.\nEls escèptics consideren el ferrocarril una especulació lucrativa amb preus massa als i una mala administració. El diari els critica argumentant que desconfien en general de qualsevol millora i la posen en qüestió en comptes de protegir-la. Es…\nArticle en premsa que descriu els actes i celebracions de la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nDescripció detallada dels actes d'inauguració durant la jornada del 28 d'octubre de 1848. Reconeix el mèrit com a impulsors del projecte de Josep María Roca i especialment de Miquel Biada, principal actor durant tot el procés de formació de la…\nNotícia en premsa que denuncia la pràctica perillosa de viatjar sobre les cobertes dels vagons\nDestaca l'increment de l'afluència de passatgers i de la velocitat dels trens\nArticle en premsa que es fa ressó a Madrid de la inauguració del ferrocarril de Barcelona a Mataró un any després\nPretén incentivar la construcció de més línies. Crítica els fracassos de societats ferroviàries que han especulat i s'han lucrat. Només les línies de Mataró i Aranjuez han aconseguit culminar un projecte i per això serveixen de models per la resta de…\nBarcelona-Mataró Railways Account\nLlibre de comptabilitat de 1847 a 1850 de les obres de construcció del ferrocarril. Despeses dels materials (ferro, pedra, fusta, carbó, cavalls, pólvora, carretes, etc), enginyers i constructors (Mackenzie, Planes, Wimmel, Mally) i els serveis…\nAssentaments comptables de William Mackenzie de les obres del ferrocarril de Rouen - Le Havre referents al ferrocarril de Barcelona - Mataró\nRecompte de la inversió de William Mackenzie i Mr. Brassey de Juliol de 1850.\nAssentaments comptables del llibre diari de William Mackenzie on consta el pagament per unes accions del ferrocarril de Barcelona - Mataró\nReferència a les 2077 lliures pagades a Locke el 15 de gener 1847 per 1000 accions del ferrocarril de Barcelona - Mataró\nAssentaments comptables de William Mackenzie amb el recompte d'accions del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nRecompte accions societat Mackenzie - Brassey de 1835 - 1950.\nBalanços anuals comptables de William Mackenzie entre 1847 a 1850 del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nComptabilitat general de la inversió i despeses del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nFull comptable de despeses de 1859 de Mackenzie & Brassey en la construcció del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nEs detallen els pagaments realitzats a diferents enginyers de l'obra, despeses i el crèdit rebut de Mr. Robson.\nReglamento de Administración Pública sobre la policia, seguridad y esplotación de los caminos de hierro\nOrdenança Reial del 15 de novembre de 1846 que el Ministeri estableix les normes de funcionament dels ferrocarrils: circulació dels trens a les estacions; conservació, vigilància i protecció de les vies; materials necessaris per al bon funcionament…\nAuto del Tribunal de Comerç que aprova la constitució de l'empresa del ferrocarril de Barcelona a Mataró\nEl Tribunal de Comerç aprova la constitució legal de l'empresa del ferrocarril de Barcelona a Mataró, en resposta a la petició de Ramon Maresch presentada el 5 de desembre, en compliment de la Real Orde del 30 de novembre de 1846\nExpedient de la Junta de Comerç de Barcelona de comprovació del nombre d'accions subscrites i de l'ingrés del 10% del seu valor\nEl Tribunal de Comerç realitza aquesta comprobació en compliment de la Reial Ordre del 30 de novembre de 1846\nAtorgament de poders a Juan Rudall i Angel Villalobos per a detallar el contracte amn Mackenzie & Brassey\nContracte del ferrocarril de Barcelona Mataró entre la Junta Directiva i els enginyers William Mackenzie i Thomas Brassey\nDesprés de llargues negociacions s'arriba a un acord per a la contractació dels enginyers,encapçalats per Joseph Locke. Malgrat la crisi econòmica europea, les obres s'inicien al març de 1847 i el la firma del contracte és l'octubre del mateix any.\nConfirmació del contracte de Mackenzie & Brassey de 19 de octubre de 1847 per Joseph Robson\nL'encarregat d'obres confirma el contracte en un moment de greu crisi econòmica i bursàtil europea\nAtorgament de poders de la Junta Directiva al procurador Francisco Thos i Codina per a una reclamació\nLa Junta Directiva reclama davant els tribunals un possible impagament per part d'alguns accionistes i atorga poders al procurador per a exercir les accions legals oportunes\nLicitació de l'estació de Barcelona per la Junta Directiva\nPer a construir les estacions de la línia de Barcelona a Mataró es busquen constructors a través d'una subhasta per la qual es reclamen condicions als licitants\nCompra a Ciprià Alsina d'un terreny i una casa a Montgat\nCompra a Jaume Drumont d'un terreny fora de la Porta de Don Carlos i el Mar a Barcelona\nValoració d'un terreny a prop del cementiri de Barcelona propietat de Pere Gil\nCompra a l'Ajuntament d'un terreny proper a la Porta de Don Carlos i la plaça de toros a Barcelona\nCompra a Rafael Illa d'una proció de terreny de camp i arbres i una casa de Sant Adrià de Besos\nCompra a Pere Gil d'un terreny del cementiri a Barcelona\nValoració d'un terreny a Sant Martí de Provençals propietat de Santa Maria del Mar\nNomenament de l'arquitecte Josep Casademont per a la valoració d'un terreny propietat de Juan Coll del que és usufructuària Ana Sagristán, viuda de Domènech Coll\nEl representant d'Ana Sagristán Coll i de la Junta Directiva respectivament, no es posen d'acord en la valoració i nomenen a l'arquitecte Josep Casademont per a fer de mediador.\nCompra a la parròquia de Santa Maria del Mar d'uns terrenys a Sant Martí de Provençals\nValoració d'un terreny amb una caseta, un sorral i uns cultius a Barcelona propietat de Juan Coll del que és usufructuària Ana Sagristán, viuda de Domènech Coll\nL'arquitecte Josep Casademont fa una revaloració dels terrenys d'Ana Sagristán\nCompra a Juan Coll i Ana Sagristán, viuda de Domènech Coll, d'uns terrenys amb una caseta, un sorral i uns cultius a Barcelona\nValoració d'un terreny prop del cementiri de Barcelona propietat de Juan Clavell\nCompra a Juan Clavell d'un terreny prop del cementiri a Barcelona\nCompra a Felipa i Juan Dalmau d'un terreny a Sant Martí de Provençals\nValoració d'un terreny a Sant Martí de Provençals propietat de Matías Mansana\nCompra a Matías Mansana d'uns terrenys a Sant Martí de Provençals\nCompra a Rafael Illa d'uns terrenys de camp i arbres i una casa a Sant Adrià de Besós\nValoració d'un terreny a prop del cementiri de Barcelona propietat de Francesc Castanys\nCompra a Francesc Castanys d'uns terrenys a prop del cementiri de Barcelona\nValoració d'un terreny propietat de Pau Bonastre al costat del derrumbat Castell de Montgat\nCompra a Pau Bonastre d'un terreny al costat del derrumbat Castell de Montgat\nValoració d'un terreny a Sant Martí de Provençals propietat de Valentí Vintró\nCompra a Valentí Vintró d'un terreny a Sant Martí de Provençals


PROU TREBALL INFANTIL - MUM'S MGZ\nSabies que a Catalunya, com a tot el món, es venen productes fets per nens?\nEls nens no haurien de treballar en el camp, sinó en els seus somnis. No obstant això, avui dia, 152 milions de nens encara es troben en situació de treball infantil. Tot i que a catalunya el treball infantil és oficialment “anecdòtic”, aprofitem el 12 de juny, Dia Mundial contra el Treball Infantil, per conscienciar, reflexionar i promoure petites accions que podem fer a casa.\nRecordes quan, de nen, et preguntaven què volies ser de gran? Bomber, ballarina, futbolista, policia… Cadascú era feliç imaginant com seria la seva professió en el futur, i els jocs estaven replets d’aquestes il·lusions.\nÉs aquesta il·lusió per créixer la que li roben als infants quan els posen a treballar, impregnant la seva ment de responsabilitats de les quals no haurien d’ocupar-se.\nLa primera infància és una etapa crucial per al desenvolupament de les persones i per a garantir que els nens no es trobin exposats a riscos que danyin la seva integritat física o emocional, s’han establert diferents mecanismes de defensa i protecció dels drets contra l’explotació econòmica i l’acompliment de qualsevol treball que pugui ser nociu per al seu desenvolupament integral. Per això, des de l’any 2002, impulsat per l’Organització Internacional del Treball (OIT), se celebra cada 12 de juny el Dia Mundial contra el Treball Infantil.\nQuè saps dels productes que consumeixes?\nEl xampú, la crema, el detergent, els cereals, les galetes… Molts dels productes que formen part del teu dia a dia tenen el seu origen en el treball infantil.\nMés de 152 milions de nens i nenes es veuen obligats a treballar. I més de la meitat d’ells, és a dir, 73 milions, efectuen treballs que posen en risc la seva vida, integritat i desenvolupament.\nQue els nostres telèfons i els nostres ordinadors contenen coltan, i que rere de la producció d’aquest mineral es troben en moltes ocasions nens i nenes, ja el sabem. No és res nou. Però sabies que molts altres dels productes que uses cada dia han pogut ser fabricats amb mà d’obra infantil? I no, no ens enganyem, els nens i les nenes, independentment del lloc del món en el qual hagin nascut, tenen dret a la vida, la supervivència i desenvolupament. Aquests tres drets constitueixen un dels quatre principis fonamentals de la Convenció sobre els Drets del Nen –tractat internacional de Nacions Unides ratificat per tots els països del món, excepte els Estats Units–.\nQuins productes contenen mà d’obra infantil\nT’aixeques al matí i esmorzes els teus cereals favorits de Kellogs, una torradeta de Nutella, i un Ferrero Rocher.\nEt rentes el pèl amb el xampú de Pantene i després de la dutxa utilitzes la crema de Dove.\nEt vesteixes amb Tommy Hilfiger, Timberland, H&M, Marks&Spencer, Diesel, Gap, C&A, El Corte Inglés, Inditex -propietaria de Zara- y Cortefiel.\nArribes tard al treball i, en comptes d’agafar el metro, decideixes utilitzar els cotxes elèctrics Zity Madrid de Renault.\nDesprés de treballar unes hores, fas un descans i et prens un kit kat o uns Smarties.\nEn arribar a casa poses la rentadora amb el detergent d’Ariel.\nPer a sopar, sopa de Knorr, i per a postres, gelat de Magnum, que entra tan bé ara que fa caloreta.\nI, per descomptat, després et rentes les dents amb pasta Colgate.\nI durant tot el dia utilitzes el mòbil i l’ordinador.…\nLes empreses que fabriquen aquests productes usen oli de palma provinent de Wilmar International Limited. En les plantacions de Wilmar i dels seus proveïdors tenen lloc greus abusos contra els drets humans, entre ells treball infantil.\n300.000 nens de entre 6 y 14 anys, que recullen avellanes a Turquia, treballen en unes condicions laborals pèssimes. Els principals clients d’aquest producte són multinacionals com Nutella, Nestlé o Godiva\nSi ets dels que agafen els cotxes elèctrics Zity Madrid per a anar al treball o sortir els caps de setmana, has de saber que les seves bateries podrien estar vinculades al treball infantil a la República Democràtica del Congo. Nens de tot just set anys treballen en condicions perilloses en el sector de la mineria artesanal en aquest país, del qual procedeix la meitat del cobalt del món. De la mateixa manera que el coltán, mineral que s’empra en la fabricació de milions de dispositius…\nL’informe, titulat Captured by cotton (Atrapades en el cotó), on alguns dels gegants mundials fomenten explotació vinculada al comerç tèxtil i el treball infantil.\nAvui és el moment de canviar les coses. Pregunta’t sobre l’origen dels productes que consumeixes. I demana a les empreses que els produeixen que juguin net.\nAquí trobaràs productes que es produeixen, en la seva majoria, en països que en els quals s’han identificat pràctiques d’explotació infantil dins de l’àmbit laboral:\n1. Canya de sucre\nBelize, Bolívia, el Brasil, Colòmbia, República Dominicana, El Salvador, Guatemala, Kenya, Mèxic, Pakistan, Panamà, Filipines, Tailàndia i Uganda\nMèxic, l’Argentina, Kenya, el Brasil, Indonèsia, Uganda, Kazakhstan, Kenya, Líban, Malawi, Moçambic, Nicaragua, Filipines, Tanzània, i Zàmbia\nAfganistan, l’Argentina, Bangladesh, el Brasil, Burma, Cambodia, la Xina, l’Equador, l’Índia, Nepal, North Corea, Pakistan, el Perú, Uganda i Colòmbia.\nColòmbia, Costa d’Ivori, Guatemala, Guinea, Hondures, El Salvador, Kenya, Mèxic, Nicaragua, Panamà, Tanzània i Uganda.\nCosta d’Ivori, Camerun, Ghana, Nigèria, Guinea\nBrasil, Burma, República Dominicana, l’Índia, Kenya, Mali, Filipines i Uganda\nArgentina, la Xina, l’Índia, Jordan, Malàisia i Tailàndia.\nAngola, República Democràtica del Congo, Guinea, Libèria, Sierra Leone i Zimbàbue.\nXina, Colòmbia, Mongòlia, North Corea, Pakistan i Ucraïna.\nArgentina, Azerbaijan, Benín, el Brasil, Burkina Faso, la Xina, Egipte, Kazakhstan, Pakistan, Paraguai, Tajikistan, Turquia, Turkmenistan, Uzbekistan i Zàmbia.\n5 Tips per a erradicar el Treball Infantil\nLa qüestió és saber què podem fer nosaltres. Cadascun de nosaltres tenim moltes maneres d’influir en l’eradicació del treball infantil. Per a això, et convidem a considerar aquests 6 tips:\n1. Els països en vies de desenvolupament estan moltes vegades influïts pel consum massiu d’Occident, la qual cosa implica que intentin multiplicar el treball a través de tota la mà d’obra possible. El seu únic objectiu és aconseguir la màxima producció. Què pots fer? Evita consumir més productes dels que necessites. Procura, també, donar-los una segona vida i, sobretot, informa’t sobre les característiques i condicions de fabricació del país de procedència.\n2. Moltes ONGs dediquen els seus esforços a assegurar els drets fonamentals dels nens. Tria una d’elles que t’inspiri confiança i col·labora econòmicament amb elles. Detalls tan importants com cuidar la seva alimentació i la seva educació són els fonaments clau perquè portin una vida plena. Tens moltes opcions, et deixem alguns noms: Save The Children, Marxa Global contra el Treball Infantil, Child Rights and You…\n3. Avui dia les xarxes socials són una de les eines més potents de comunicació. I això et dóna un poder que, ben usat, pot tenir impacte en el teu voltant. Comparteix informació sobre el tema, informa’t de les campanyes i col·labora. És un esforç gratuït amb una gran recompensa: si aconsegueixes que una sola persona més s’involucri, ja és important!\n4. Conscienciar als més petits de la casa és sembrar per a un futur millor. Proposa a les escoles dels teus fills activitats relacionades amb fomentar aquests valors. Impulsa activitats familiars que conscienciïn d’aquesta realitat. Així, aconseguiràs que el missatge es difongui per totes les branques de la societat.\n5. Utilitza a la teva empresa com a punt de suport per a dispersar iniciatives socials: a través d’activitats de conscienciació, de xerrades, gent amb experiència en ONGs, recaptant fons per a donacions… et sorprendrà la bona recepció que tindrà per part de la teva al voltant i jugaran un paper molt important.\nTotes aquestes mesures només requereixen d’un petit esforç.\nUna simple pregunta o proposició pot canviar moltes coses.\nAquí tens un llistat de productes i marques que utilitzen oli de palma


La Cerdanya digitalitza el seu patrimoni local per oferir visites virtuals en 360 graus - Pànxing\nL’àrea de turisme del Consell Comarcal de la Cerdanya treballa en la creació de nous recursos digitals que ajudin a posar en valor el patrimoni local de la comarca. D’aquesta manera, aquests dies s’estan fent fotografies en 360 graus per poder oferir tours virtuals a l’interior de quinze espais religiosos de la zona, els quals es podran visualitzar a través de diferents dispositius mòbils. Aquesta acció forma part de l’àmbit d’actuacions de “Patrimoni Obert” del projecte ‘PECT Costa Brava Pirineu de Girona: Natura, cultura i intel·ligència en xarxa’. Concretament, s’ha previst obtenir instantànies de més de 120 elements patrimonials, ja siguin de caire religiós, arquitectònic o natural.\nL’interior de l’església de Sant Climent de Talltorta, a Bolvir, serà un dels indrets que es podran visitar virtualment – Turisme Cerdanya\nPatrimoni local al mòbil\nUn cop es tinguin totes les imatges i tours virtuals ubicats al web de Turisme Cerdanya, es procedirà a renovar i adaptar les cartelleres dels diferents espais fotografiats i s’inserirà el codi QR que en permetrà la visualització. D’aquesta manera qualsevol persona que disposi d’un dispositiu mòbil podrà veure’n l’espai interior.\nSi t’ha agradat llegir la notícia La Cerdanya digitalitza el seu patrimoni local per oferir visites virtuals en 360 graus, també et pot interessar “L’Escola Balla”, el curs pioner de danses tradicionals a les escoles de la Cerdanya.


Inquisició al s.XXI o mania persecutòria (VI): El públic esbronca l’Albardaner – Cathalonia\nRT @cerclecatalahis: El dissabte 19 de juny pel matí et portem de ruta per #Barcelona per explicar "L'origen de Cristòfor #Colom " Res és… 6 hours ago\nRT @mitic_cat: El proper dissabte comença ka nostra trilogia!!! No t'ho perdis. @cerclecatalahis @fem_historia @AgendaCultura @cultura_cat… 10 hours ago\nInquisició al s.XXI o mania persecutòria (VI): El públic esbronca l’Albardaner\nPublicat el Setembre 21, 2011 Novembre 2, 2020 per cathalonia\nCapitols anteriors: I / II / III / IV / V\nEn el darrer capítol d’aquest serial, us vam explicar la heroica aventura d’en Paco Albardaner, el passat 19 d’agost a la Biblioteca Octavi Viader de Sant Feliu de Guíxols on, amb el perill que comporta sortir al carrer sense casc, ell s’hi va atansar per explicar a la gent lo perversos i malignes que som la gent del Cercle Català d’Història, i d’altres investigadors de diferents entitats, com poden ser en Jordi Bilbeny, en Pep Mayoles, etc. De ben segur, si li arriben a deixar una estona més, segurament també haguéssim estat els responsables de la mort de la mare de Bambi, i això no ens ho haguéssim perdonat mai.\nNo cal que els hi digui que es llastimós trobar investigadors tan preocupats en empaitar a aquells que no segueixen la seva ideologia, però pitjor es encara, veure la total alineació que demostren, amb tot aquell au, avió o super-heroi que sobrevoli el cel, i que mai qüestioni la castellanitat de l’empresa de descoberta d’Amèrica, encara que això signifiqui acceptar tenir en el mateix galliner, personatges que defensin teories tan peculiars i “entretingudes” com les que diuen que Colom era jueu d’Eivissa (Verdera), de Sardenya (Vallhonrat), de Tarroja de Segarra (Merrill), de Calonge (Aymar), i la de “ves a saber tu d’on” (del propi Albardaner).\nPerò anem al gra. Va arribar el dia 16 de setembre, i l’Eva Sans, cap de recerca del CCH, i jo mateix, tot xino-xano, ens vam apropar a l’anteriorment esmentada biblioteca santfeliuenca, a realitzar la nostra conferència. Vam anar amb tota la tranquil·litat que ens caracteritza i amb l’esperança de que en Paco, ens honorés amb la seva presència per d’aquesta manera, poder explicar-li el més a prop possible de la seva rocosa pell facial, tot allò que opinàvem de les seves delicades i tendres missives dirigides a les nostres persones. I mireu per on, el Senyor ens va escoltar, i el gran Paco s’hi va personar, i aquí van començar els seus dos grans errors, per una banda pensar que la seva magna presència ens encongiria, i per altra, pensar que la vila de Pals i el seu retrobat port, serien el centre únicament d’una xerrada que portava un títol significatiu: “Colom, Pals i la censura al s.XXI”.\nPer motius obvis no entraré aquí a explicar el contingut de la xerrada que vam efectuar, així que si m’ho permeteu, anirem a la part més important de la jornada, que es va donar justament en el torn de preguntes. Quan el nostre heroi va demanar la paraula, vaig aclarir-li que donades les seves repetides falses acusacions publicades en diversos mitjans i les negatives a atendre les nostres explicacions i raonaments, no respondríem a cap pregunta seva tot i no negar-nos a escoltar tot allò que tingués a dir.\nDit i fet. En Paco, va prendre la paraula i davant la nostra sorpresa davant les malas maneres que el caracteritzen, va començar a vomitar tot allò que havia estat assajant a casa seva davant del mirall. Ho va fer amb veu alta davant l’estupor de tota la sala, i assenyalant-nos amb el dit, ens va tornar a tractar de falsaris, embaucadors, interessats i falsejadors de la veritat històrica, i acusant-nos de nou de voler fer creure tothom el “tema” del port de Pals, mig negant la seva existència i manipulant al seu benefici les informacions trobades. També es va erigir en defensor de “ultratjada” gent de Pals, criticant ferotgement les activitats realitzades als darrers tres anys al voltant de l’estudi i la divulgació d’aquesta línia de recertca. Tot això ho va fer amb un discurs ben après, la clenxa perfectament feta, i amb un cert aire de capellà en excedència, i parlant de capellans, fins i tot ens va acusar de “profanar l’esglèsia de Pals” amb els actes “ridículs” de l’homenatge a Colom i a la marina catalana. I mirin per on, es va produir el que ell mai s’hagués imaginat. Aquell públic que omplia la sala i que havia estat tan atentament pendent de les nostres explicacions, va començar a entendre que aquella persona que allà impartia un sermó, estava atemptant contra la intel·ligència d’aquells que educadament l’escoltaven, i tot veien el silenci que tan l’Eva com jo manteníem per no voler entrar en discussió alguna, aquests van començar a contestar al presumpte ideòleg colombí, fins al punt de que la cosa va acabar en un cert moment de tensió, en el que el propi organitzador de l’acte va tenir que aturar a les persones que increpaven al Paco i que el van acabar escridassant sorollosament.\nAquelles persones que potser fa 10 anys, haguessin dibuixat un somriure en les seves cares en escoltar conferències com la que aquella nit vam oferir, avui en dia, tenen un coneixement molt més format sobre la realitat dels fets, i ja no es tan fàcil que personatges com en Paco, puguin venir a aixecar-los la camisa. Aquella gent, avui ja es capaç d’aixecar-se i dir-li a gent com aquesta, que prou de més mentides i persecucions! Prou de sopars de duro, i de catalans amb auto-odi confés.\nL’Eva i jo mateix, absolutament sorpresos per l’escena que en total silenci acabàvem de presenciar, vam donar les gràcies al públic assistent, per la reacció que van tenir, i pel simbolisme que tanmateix allò adquiria. D’alguna manera, acabaven de donar-li un mastegot, a tanta censura i a tanta tonteria. Fins a quin punt seria la cosa, que en Paco mentre acomiadàvem l’acte, va sortir corren i amb la cua entre cames, a fi d’evitar al públic que se li pogués apropar. Que maco es tenir testimonis!!!\nAquella nit, vam haver de parar a Platja d’Aro a fer un mos per acabar de pair totes aquelles sorpreses. Va ser una gran nit, on ens vam sentir recompensats i reconeguts. Gràcies Sant Feliu.\nPD: Per cert, gràcies a la meva companya Eva, perquè m’ha ensenyat el camí que ens permetrà en un temps prudencial, demostrar la veritat de tot. No hi dubteu.\n“Pots enganyar a tothom algún temps. Pots enganyar a alguns tot el temps. Però no pots enganyar a tothom tot el temps” (Abraham Lincoln, Ex-president dels EEUU).\n8 pensaments sobre “Inquisició al s.XXI o mania persecutòria (VI): El públic esbronca l’Albardaner”\nJoaquim Arenas ha dit:\nSetembre 21, 2011 a les 5:48 pm\nLamento l’espectacle. Tot i no combregar amb les vostres teories, que la veritat, no veig gens fonamentades, respecto les persones. L’Albardaner mereix, però, un respecte que és, per a mi , la defensa científica de les vostres tesis. Jo, la veritat, no l’ he vist ni llegit, ni escoltat mai aquesta defensa científica. Però què hi farem. Tothom té dret a dir allò que creu sigui veritat objectiva o subjectiva. Cordialment, Joaquim Arenas.\nJaume Solsona ha dit:\nSetembre 21, 2011 a les 9:44 pm\nSetembre 21, 2011 a les 11:12 pm\nQuina passada, no? Ostres, que fort i quina alegria sentir això! Felicitats, us ho mereixeu!\nSetembre 22, 2011 a les 7:02 pm\nNo hi vaig ser-hi però ja m’el imagino al Sr. Paco Albardaner. (cridan, amb les dents podrides i retórica del NODO)\nForça i coratge a CCH.\nSetembre 23, 2011 a les 1:35 pm\nEn el dibuix de la portada del llibre de Antonio de\nHerrera, veiem que la població de sortida ès Pals,\nper les muralles i perqué queda a la dreta del riu,\nquan Palos és a l’esquerra.\nSetembre 23, 2011 a les 4:31 pm\nTenen el meu suport i espero que la seva labor de formiga segueixi progressant.\nferran margarit feliz ha dit:\nOctubre 26, 2011 a les 11:15 am\nla història ens diu que colom va anar de pals a barcelona a peu,\nés absurd que ho fés desde palos de la frontera, perquè hi han més de 1000 kms. i en colom disposava de naus per a fer aquest mateix viatge, (serien tres dies de navegació, mentre que a peu hi hauria esmerçat vint i cinc dies).\nfebrer 8, 2012 a les 9:45 pm\nEndavant Joaquim, endavant Eva, seguim la vostra feina des de Manresa la Catalunya central.\nAnteriorEls viatges del president\nSegüentLa ridícula proposta d’escut de la vila de Pals


2-1: Bogeria final | Actualitat | RCD Espanyol\n2-1: Bogeria final\nUn gol de Darder a l'últim sospir dóna la victòria contra el Rayo Vallecano\nL'Espanyol va aconseguir una gran remuntada davant el Rayo en un partit amb alternatives, emocionant i accions polèmiques. Els visitants van aconseguir avançar-se en el primer temps després de diversos avisos perillosos. Els locals, després de la represa, van anar a més i van fer mèrits per empatar. Va costar, però Borja va posar la igualada en un penal revisat per Prieto Iglesias i, ja en el temps de descompte, una canonada de Darder va fer esclatar d’alegria en el RCDE Stadium.\nRubi no va fer grans canvis en la seva alineació i va modificar un parell de peces del partit contra el Villarreal. El tècnic, que va qualificar la trobada de molt important en la prèvia, s'ha mostrat molt optimista en les seves aparicions públiques i totalment convençut del poder de reacció de l'equip. L'Espanyol es va apoderar de la pilota de sortida, encara que De Tomás i Álex Moreno van estar molt a prop d'avançar al Rayo al marcador. Els locals dominaven, però sense generar accions de perill. A sobre, l'àrbitre va anul·lar un gol per fora de joc a Sergi Darder. Els blanc-i-blaus començaven a carburar en atac, però van arribar una sèrie de minuts fatídics. Piatti es va lesionar de manera fortuïta i, quan Wu Lei es preparava per entrar, Ba va aconseguir el primer gol dels visitants. Pitjor no podrien haver sortit les coses. L'Espanyol va intentar reaccionar. L'entrada de l’animós Wu Lei li va donar més alegria a l'equip ofensivament, encara que en certs moments va caure en la precipitació. Als de Rubi els va faltar pausa en alguns moments per fer més mal al seu rival.\nL'Espanyol va sortir convençut a buscar l'empat. Els de Rubi van fer mèrits per aconseguir un gol com a mínim i van convertir a Dimitrievski en el millor jugador del partit. El porter visitant va evitar la igualada de Darder i Dídac en sengles ocasions i es va aliar amb el pal en un cop de cap de Borja Iglesias. Wu Lei també va tenir la seva, però no va saber definir amb encert en una posició franca. Tanta insistència havia de tenir premi i va acabar arribant amb molt suspens. El VAR va corregir a Prieto Iglesias que havia ignorat un penal majúscul sobre Wu Lei. Borja va demostrar la seva ànima de 'killer' amb un sensacional llançament. El RCDE Stadium va embogir quan Darder va aconseguir marcar el segon, però en aquesta ocasió el VAR va intervenir per anul·lar-per fora de joc. Tot i el cop per a la grada i l'equip, els de Rubi van seguir creient fins al final i en temps afegit Darder va aconseguir, aquesta vegada sí, el seu gol amb una canonada des de la frontal que va fer embogir a tota l'afició amb el 2-1.


Pepe, demà ens veiem a pistes - Diari de la neu\nEn Pepe Rubio, avui a Port Ainé Autor/a: Diaridelaneu.cat\nNomés fa unes hores que sóc a Port Ainé i a Sort i encara me'n falten unes quantes més per marxar-ne. Hi sóc per motius de feina, pròpia per al diari, i externa per a un client del sector. En aquestes poques hores he tingut el plaer de conversar una bona estona amb dos autèntics personatges del món de la neu al Pallars Sobirà. Un d'ells és en Pepe Rubio.\nUs explico. Amb en Pepe, amb els seus 70 i pico anys, ens hem trobat passades les 12 del migdia a la terrassa del restaurant-hotel de Port Ainé. Ell, degudament equipat amb uniforme del Club Esquí i les pertinents botes, esquís, ulleres i bastons. Jo, igualment equipat, però afegint-hi el casc. Fetes les presentacions, de seguida ens hem posat de cara a la feina i hem enfilat telecadira amunt.\nEn Pepe s'ha confessat i m'ha admès, mentre remuntàvem metres a velocitat de desembragable, que estava una mica cansat. I que havia passat una mica de fred. Ben lògic, he pensat, quan m'ha explicat que portava des de les 7 del matí esquiant muntanya amunt i avall amb un equip de TV3 per enregistrar unes imatges que ja veurem dijous vinent abans del Polònia.\nPerquè avui, a Port Ainé, quan jo hi he arribat pocs minuts després de les 9 del matí, hi feia fred. Molt fred. I el cel era ennuvolat i el vent bufava amb certa intensitat intentant escombrar del Pic de l'Orri i les seves característiques antenes els darrers núvols d'una pertorbació de nord. Un front que, per cert, ha descarregat entre 5 i 15 cm de neu. Així que és segur que en Pepe haurà passat fred.\nEn Pepe Rubio, al Pallars Sobirà, és un personatge-institució. I en certa manera també ho havia estat a la Val d'Aran, d'on és originari. Té 71 anys, que a l'abril de 2019 seran 72. Puja a esquiar cada dia i l'únic requisit és que hi hagi neu i un remuntador obert. Una esquiada de 3 o 4 hores. Suficient per mantenir-se en forma i passar una bona estona entre amics, coneguts i en un entorn i ambient que a ell el té plàcidament segrestat.\nTot i la diferència d'edat, de seguida m'he sentit molt proper a ell. No diré que m'hi he sentit identificat, perquè encara estic lluny de la seva constància, però sí que hi he vist un referent, com suposo que li hauria vist qualsevol que es consideri un esquiador convençut.\nEn Pepe, porta esquiant des dels 6, 7 o 8 anys. No ho recorda exactament. Aviat va entrar en una mena de club d'esquiadors o competicions de la Val d'Aran, quan encara no hi havia ni en marxa ni la mateixa Baqueira.\nRecorda que als 15 o 16 anys va deixar aquell equip. Diu que no ho recorda exactament, però sí que té clar que ho va deixar quan encara faltaven dos anys per la inauguració de Baqueira (1965), 4 per Llessuí i 6 per Espot. Això sí que ho té ben viu a la memòria. Us imagineu que algú de vosaltres fes servir les mateixes referències per saber la vostra edat, quan deixes un club o associació, o per saber quan es va obrir tal o qual estació?\nEn Pepe, al llarg de la seva vida com a esquiador, ha ocupat diversos llocs de treball en el món de la neu i dins les estacions d'esquí, com ara fer de pister. Ho ha fet a Baqueira, a Llessuí, a Espot i a Port Ainé. A l'estiu es buscava la vida.\nPerò si en Pepe és molt conegut en el món de la neu és perquè, sobretot, ha fet d'entrenador d'equips de competició i de professor per fer classes d'esquí. Sota les seves instruccions i autoritat hi han passat diverses generacions de pallaresos. Per això és especialment estimat i valorat en el món de la competició al Pallars i l'Aran.\nEn Pepe, amb els seus 71 anys, continua esquiant cada dia, i no pas a poc a poc, com algú es podria pensar per la seva edat. Avui l'han enregistrat "els de la tv3" i jo mateix, i us puc assegurar que si jo a la seva edat puc esquiar com ell ja firmo ara mateix. No només per tècnica i velocitat, que també, i això ja ho podreu comprovar amb els vostres propis ulls d'aquí a uns dies.\nEn Pepe és un esquiador que practica l'esquí amb alegria, com ha de ser, i això que porta un marcapassos i una vàlvula en una artèria. Ah, també ha superat un càncer al coll. Ha estat operat de no sap quantes hèrnies, fístules i també s'havia trencat algunes costelles ja fa uns anys. Però continua esquiant i ben content que ho fa.\nEn Pepe, ha vist i observat com ningú altre l'evolució del material d'esquí, del material de competició, dels clients, dels professors d'esquí, de les modes a la neu, del clima, de les tècniques d'ensenyament, de la projecció o el declivi de les estacions d'esquí al Pirineu, ha calçat desenes d'esquí diferents, ha canviat sovint d'uniformes i tants altres detalls i conceptes que en els seus més de 60 anys dedicats al món de la neu ha viscut i experimentat en primera persona. Malauradament també ha viscut de ben a prop accidents d'esquiadors, alguns dels quals de final tràgic.\nBé, no em voldria allargar més, no sigui que l'article que sortirà a la llum d'aquí a uns dies pugui acabar perdent part de l'interès. Però amb aquestes línies només volia expressar, abans que el pas de les hores m'ho faci oblidar, que en el món de la neu, a casa nostra, encara queden moltes històries per explicar.\nI això, penso, té especial importància en un moment en què la sobresaturació d'informació, també dins l'àmbit de la neu, ens impedeixen dedicar més temps a descobrir aquestes històries amagades, o que en certa manera han quedat arraconades a l'espera de trobar el temps necessari per redescobrir-les o que algú que les sap valorar te les faci arribar.\nSón històries que sovint passen inadvertides, o com en el cas d'en Pepe, són tant vigents que com que es viuen i veuen dia sí dia també, sembla que encara no siguin prou excepcionals. Deu ser que les històries del món de la neu tenen per escenari paisatges tant meravellosos i experiències tan intenses que, al final, estan tan ben integrades que pocs les saben veure.\nAixí que ja ho sabeu: demà, si pugeu a Port Ainé, el trobareu esquiant. Pepe, demà ens veiem a pistes!\nens veiem a pistes


Sopar a Downing Street per 60.000 euros el cobert\nCameron cedeix a les pressions i difon la llista de donants del partit amb qui es reunia a casa seva\nEl Partit Conservador britànic s'ha compromès a detallar la relació de grans fortunes que els financen. La revelació que els tories acordaven reunions amb Cameron per diners ha forçat la mesura.\nMARIONA FERRER I FORNELLS BARCELONA. Actualitzada el 27/03/2012 00:00\n260x366 La nova polèmica entorn a Cameron reforça la seva imatge d'afí a les grans riqueses. / MARK RICHARDS / AFP La nova polèmica entorn a Cameron reforça la seva imatge d'afí a les grans riqueses. / MARK RICHARDS / AFP\nDe negar les evidències a detallar les informacions. Ahir el primer ministre britànic va haver de fer un exercici forçat de transparència per atenuar un nou escàndol de tràfic d'influències. Després d'haver deixat clar que els seus sopars a Downing Street no eren una informació de domini públic perquè els paga de la seva butxaca, el govern britànic va haver de retractar-se i publicar la llista de donants del Partit Conservador que s'han reunit amb David Cameron a la seva residència oficial. L'executiu respon així a les revelacions del ja excotresorer del Partit Conservador, Peter Cruddas, a un equip de periodistes d'incògnit de The Sunday Times , en què oferia reunions amb el premier britànic a canvi de diners.\nCameron intenta aplacar una nova tempesta sobre la influència de les grans fortunes en el seu govern, sobretot després que la setmana passada s'aprovés reduir un 5% els impostos als més rics. A partir d'ara, els tories publicaran el nom de tots els seus donants que superin el llindar dels 60.000 euros a l'any, com també una relació trimestral dels convidats a casa del premier .\nEls 60.000 euros són el llindar mínim per accedir als sopars especials del partit, i fins ara també el primer pas per arribar a ser convidat a Downing Street. Des de l'inici del govern de Cameron el 2010, almenys s'hi han celebrat quatre sopars amb grans donants del partit.\n"Les revelacions d'aquest cap de setmana involucren tant el gabinet del primer ministre com el seu partit polític i la seva moral", va dir sobre l'assumpte el líder de l'oposició, el laborista Ed Miliband, en una compareixença especial a Westminster. "Aquest escàndol parla del tipus de conducta i caràcter del primer ministre i del govern", va afegir.\nUna polèmica recurrent\nPerò els laboristes tampoc tenen les millors referències en l'assumpte. L'anterior primer ministre, Gordon Brown, es va haver de defensar de presumptes tràfics d'influències per aconseguir dilatar la prohibició d'anunciar tabac en les curses de Fórmula 1. Per la seva banda, els Lib Dems tampoc se'n poden rentar les mans. El 2008 van haver-se d'enfrontar a les demandes de retornar una donació de 3 milions d'euros el 2005 de l'estafador Michael Brown després que fos declarat culpable per frau.\nPassada aquesta gran polèmica, els tres grans partits del Regne Unit van acordar reformar la llei de finançament electoral. Cinc anys més tard el més calent encara és a l'aigüera i augmenta la sensació entre els ciutadans de la influència dels donants en política.


El Parc compta amb una Zona d’Especial Protecció de Qualitat Acústica – Benvinguts al Parc Natural Collserola\nEl Parc compta amb una Zona d’Especial Protecció de Qualitat Acústica\nEl passat mes de desembre es va presentar la primera zona natural protegida pel que fa a la seva qualitat acústica (ZEPQA), 71,7 hectàrees del Parc Natural de Collserola dins el terme municipal del Papiol, al voltant del Cementiri-Parc de Roques Blanques.\nEs tracta d’un espai que ja disposava d’una bona qualitat acústica però es va decidir dotar de més protecció per evitar així futures activitats susceptibles de generar soroll. D’aquesta manera, a aquest espai, no es podrà superar el 50 db durant el dia i 40 db durant la nit. Les activitats autoritzades a aquesta zona hauran de complir aquesta normativa i per tant no s’hi podran desenvolupar grans esdeveniments.\nEl Departament de Territori de la Generalitat de Catalunya vol fomentar a Catalunya la progressiva declaració de més zones com la del Papiol. A partir d’aquesta primera experiència, la intenció és treballar amb altres ajuntaments que estiguin interessats a protegir zones o espais concrets. Actualment es treballa per declarar-ne una al Parc Natural del Montsant i al Parc Natural del Cap de Creus.\nMoment de la presentació. Font: Ajuntament de El Papiol\nSobre les ZEPQA\nNotícia Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya https://mediambient.gencat.cat/ca/detalls/Noticies/ZEPQA_Papiol-00001\nCPNSC, Gener 2016


Per què us encantaran els botons de pantalla d’Android Ice Cream Sandwich? - Informàtica\nPer què us encantaran els botons de la pantalla d’Android Ice Cream Sandwich\nAmb el llançament d’Android Ice Cream Sandwich (ICS), una de les funcions probables ha estat controvertida per als fans d’Android. Google sembla que farà que el disseny sense botons que s’utilitza per primer cop a les tauletes Honeycomb al telèfon. La preocupació reflexiva per malgastar béns immobles de pantalla és una arengada vermella i, de fet, ignora les moltes raons per les quals té sentit aquest paradigma de la interfície. En poques paraules, el disseny sense botons serà increïble als telèfons Android.\nEn moure els icònics botons del sistema Android a la interfície d’usuari del sistema operatiu, la plataforma aconseguirà una major flexibilitat i usabilitat. Això s’exemplificarà de forma més òbvia en el sistema de menús reutilitzat. A ICS, com a Honeycomb, no hi haurà un botó de menú únic, però els usuaris tindran la barra d’acció contextual a la part superior de la interfície de les aplicacions.\nAndroid sempre ha estat afectat per l’ús de llistes de desplaçament d’opcions de menú i submenús. La barra d'accions és adaptativa i fa una bona feina a la recerca de les opcions que realment pertanyen a l'escenari actual; als telèfons, la barra d'accions reduirà el nombre de tocs necessaris per activar accions importants. Aquest és el tipus de flexibilitat que pot oferir un sistema de botons en pantalla.\nL'ús de botons en pantalla també farà que l'experiència sigui més coherent en general. Sovint s’ha assenyalat que l’ordre i la qualitat dels botons varien d’un telèfon a l’altre. Mitjançant la implementació de botons en pantalla, Google donarà als OEM l’opció d’estandarditzar i reduir el temps d’enginyeria.\nEls botons capacitius, com els que s’utilitzen a la majoria de telèfons, solen ser complicats i poden funcionar malament si un telèfon té problemes de connexió a terra. Quan la pantalla tàctil gestiona totes aquestes funcions, el telèfon es pot dissenyar amb més facilitat i amb un bisell més petit per obtenir un aspecte més elegant. En un sentit similar, eliminar la necessitat de botons de maquinari significa que els fabricants poden ocupar tot aquest espai extra i utilitzar-lo per a pantalles més grans i millors. Això no només oferirà als usuaris un millor contingut en pantalla completa, sinó que evitarà que els dispositius siguin més grans quan les pantalles ho facin.\nPotser la millor part de tot això és que no se us obligarà a comprar un telèfon sense botons. Android tracta de l'elecció del maquinari i és poc probable que Google exigís que els fabricants OEM eliminin els botons, de manera que encara hi haurà telèfons ICS que tinguin botons de maquinari a la pantalla. El nou programari trobarà el seu camí cap als dispositius més antics amb el temps i tenen botons, de manera que és segur que ICS donarà suport a aquest acord.\nGoogle pot proporcionar algunes oportunitats per personalitzar la funcionalitat d’aquests botons per part dels usuaris, però segur que els desenvolupadors independents ho prendran. Espera ROM personalitzades i aplicacions arrel per donar als usuaris un control enorme sobre la manera com funcionen aquests botons virtuals. Com que s’espera que ICS sigui de codi obert una vegada més, la innovació de la comunitat serà brillant.\nEls botons que apareixen a la pantalla de Ice Cream Sandwich no s’han de témer, sinó que s’accepten per la bona utilitat que tindran. Els botons en pantalla milloraran la usabilitat general en ser més flexibles en l’ús diari i els menús de la barra d’acció també estalviaran temps. Amb aquestes funcions a la seva disposició, els fabricants d’OEM poden crear una nova generació de dispositius amb dissenys prims i pantalles excel·lents.\nJa s’ha anunciat Android 4.0: Consulteu el nostre explicador complet\npell de gallina realista\nmillor PC multimèdia


Crypto Giant Coinbase Shutters Divisió de Chicago després del creixement sense parar\nCoinbase ha estat llàgrima durant els darrers dotze mesos. Fins i tot enmig d’una desgastant recessió als mercats de Bitcoin, l’empresa, valorada en uns forts 8.000 milions de dòlars, ha continuat avançant, mantenint el nas cap a la proverbial mola. Però, per fi, la destacada startup ha ensopegat, encara que de forma poc característica.\nCoinbase baixa 30 empleats\nEstalviant una purga d’entre 10 i 15 empleats d’atenció al client a finals del 2018, causada per preocupacions logístiques en lloc de mala gestió financera, Coinbase ha estat en gran mesura fora de perill de la recent despesa de criptografia, que va fer caure ShapeShift, Bitmain, Huobi i molts altres. personal en massa – fins ara de totes maneres.\nSegons un informe recent de The Block, publicat dimarts, la fintech cher de Silicon Valley va tancar recentment els plans per llançar un nou motor de concordança comercial. Com a resultat, Coinbase ha acomiadat 30 empleats, una acció que suposadament és xocant ja que l’empresa estava morta al llançar aquesta nova oferta, que hauria donat als inversors institucionals més flexibilitat i accessibilitat..\nÉs important assenyalar que 30 empleats, en el context del goliat de la indústria que és Coinbase, no són massa notables, ja que segons informen l’empresa, n’hi ha més de 500. Però el pas va suposar un xoc per als acomiadats, amb un ex empleat remarcant que “no pot creure que això passi”.\nAquest acomiadament també tancarà l’oficina centrada en la institucionalitat de Chicago de la firma, cosa notable, sobretot tenint en compte que aquesta ciutat es considera una mica una segona residència de grans noms en finances, és a dir, JP Morgan i Northern Trust. Curiosament, fa poques setmanes, Paul Bauerschmidt, de l’oficina de Coinbase, a Chicago, va remarcar que la seva divisió planejava “alliberar alguna cosa a finals d’aquest any”, convertint aquest acomiadament en un canvi total.\nTanmateix, no sembla que Coinbase en si estigui meravellat. Un representant va dir a The Block:\n“Coinbase es mou ràpidament per crear nous productes i ofertes per satisfer l’ecosistema de criptografia en ràpida evolució. Estem orgullosos de la nostra rapidesa d’execució. Som una cultura que aposta per la innovació repetible, sabent perfectament que no tot el que intentem tindrà èxit. Continuem fent créixer el nostre equip institucional i basant-nos en la nostra base de productes “.\nPer tant, si l’empresa té intenció de continuar construint el seu braç institucional, què passa amb el tancament sobtat d’aquesta faceta clau? Com alguns suggereixen, pot tenir molt a veure amb la situació financera de l’empresa. És cert que la companyia va aconseguir 300 milions de dòlars a finals de 2018 en una ronda que el va valorar en 8.000 milions de dòlars, però els beneficis encara semblen estar a la baixa..\nCom assenyala l’analista Larry Cermak, els ingressos de Coinbase van ser de 520 milions de dòlars el 2018, cosa que sona impressionant fins que no es té en compte el fet que aquesta xifra caigui un 44% interanual. A més, l’empresa preveia obtenir 1.300 milions de dòlars en ingressos, la qual cosa significa que la suma real és més d’un 60% inferior al seu objectiu.\nNOMÉS: Coinbase va obtenir ingressos al voltant de 520 milions de dòlars el 2018, que cauen gairebé un 44% interanual.https://t.co/ZTB5SeYj6J pic.twitter.com/XQi5KrLFwI\n– Larry Cermak (@lawmaster) 18 d’abril de 2019\nBuscant reforçar el seu model de negoci\nLes projeccions per al 2019 fiscal no es van fer públiques, però la companyia vol augmentar desesperadament els seus ingressos. A principis d’aquest mes, per exemple, la firma va llançar al Regne Unit una targeta de dèbit amb recolzament Visa amb criptografia. Aquest nou sistema permetrà als clients comprar productes a la botiga i en línia i retirar efectiu dels caixers automàtics amb Bitcoin, Ethereum i Litecoin la resta d’actius digitals populars suportats per Coinbase a la regió.\nTot i que encara no està clar l’interès que Coinbase ha vist per Coinbase Card, però es rumoreja que la indústria de les targetes de dèbit té uns marges molt elevats, tant per al proveïdor de serveis com per a l’emissor..\nEn notícies relacionades, Coinbase ha continuat afegint una sèrie d’actius digitals a la seva llista de productes. Durant els darrers mesos, la firma ha afegit Stellar Lumens (XLM), Ripple’s XRP, Augur (REP), EOS i Maker (MKR), cosa que ha permès a l’intercanvi una lleugera però notable pujada de volum.\nI, recentment, la companyia va obrir les seves portes a la participació de Tezos a través de la seva oficina de custòdia, cosa que dóna a les institucions més incentius per emmagatzemar el seu XTZ a la plataforma.\nCrypto Giant Coinbase يغلق قسم شيكاغو بعد نمو لا يتوقف\nVitalik Buterin: l’adopció actual de criptografia que es queda sense vapor, necessita nous vectors per al creixement\nCrypto Giant Coinbaseは、ノンストップの成長後にシカゴ部門をシャッターします\nVan Eck CEO：ビットコインETFの作成にこれまで以上に近づいています\nGuia para iniciantes em Red Pulse: coleta e análise de inteligência em Blockchain\nنقدم لكم BitStarz: كازينو Bitcoin عادل بشكل مثبت\nDeFi Platform dYdX puxando em números impressionantes de participação de mercado DEX\nCriptomonedes nacionals: Criptoruble russa, Petro veneçolana i Estcoin estoniana\nEtherscan llança Block Explorer per a Ethereum 2.0 Testnet\nCrypto Trading Giant Bithumb يستعد لمحاربة 69 مليون دولار غرامة ضريبية\nPompliano augmenta la predicció de Bitcoin de 100.000 dòlars a CNN\nVocê não precisa comprar um bitcoin inteiro: guia para frações e divisibilidade de bitcoin\nكيفية تعدين BitTube (TUBE): دليل المبتدئين الكامل\nGuia per a principiants de Bitit: revisió completa\n元CryptoCynic Mark Mobius：彼がビットコインを購入しようとしていると主張\nAntonopoulos: la criptomoneda no és una religió, centrem-nos en l’enemic real\nNouriel Roubini s’enfronta contra tot Crypto … De nou\nأربعة اتجاهات سيهيمن عليها Blockchain في التكنولوجيا الناشئة في عام 2019\nتقديم BlitzPredict: العقود الذكية لأسواق التنبؤ\nتنشر IRS إرشادات ضرائب التشفير: مشاكل الشوكات الصلبة والهبوط\nالرقابة واللامركزية: أليكس جونز هو طائر الكناري في منجم الفحم\nSistemas de identificação baseados em blockchain podem ser essenciais na luta contra a falsificação de identidade digital\nUma Nova Ruga para Ethereum DeFi: Empréstimos Apoiados por Crypto Collectibles\nTestes CBDC da China em andamento: aplicativo da carteira disponível em quatro cidades\nPréstecs Bankera: solució única per als préstecs criptogràfics\nCrypto Bank Galaxy Digital desconta do Block.one Investment, ensaca ganho de 123%\nBitFlyer US Review: Aquí teniu tot el que heu de saber\nجون مكافي: العملات المستقرة تحل “مشكلة فيات” لتبادل العملات المشفرة اللامركزية\nيمكن لإيصالات الإيداع المشفرة (CDRs) تغيير تسوية الديون وحقوق الملكية للأفضل