«Kintsugi» - Diari de Girona\ndaniel capó 19.10.2019 | 00:54\n«Kintsugi» Diari de Girona\nFa temps que sospito que la coneguda sentència romana « Dura lex, sed lex» el que subratlla en realitat són tant les virtuts com els límits de la justícia. D'una banda, apel·la al reconeixement de la necessitat d'un Estat de Dret que defineixi la igualtat dels ciutadans davant el poder. De l'altra, suposa l'acceptació explícita que no pertany a l'àmbit de la Llei –no de forma immediata, tot i que potser sí en un sentit ampli– la capacitat de reconciliar les societats fracturades per motius culturals i ideològics. Polítics, en suma, perquè la política –l'essència última és la conquesta i el manteniment del poder– constitueix també una manera de concebre el món, ja que la seva representació depèn precisament de com interpretem el lloc i el temps en què vivim. Després de conèixer la sentència del procés –tretze anys per a Junqueras, nou per als Jordis–, la gran pregunta que s'imposa consisteix a determinar en quin moment del cicle ens trobem: al final d'un, al principi d'un altre o potser –el més preocupant– encara en terra de ningú. Jo per descomptat ho ignoro, encara que pugui témer una o altra cosa. En realitat, les prediccions sobre el futur són meres xerrades de cafè i el seu valor a llarg termini tendeix a la irrellevància. Resulta més útil pensar en marcs cognitius i identificar principis d'actuació. Potser sigui aquesta una de les grans lliçons de la postguerra europea.\nCom era d'esperar, la sentència no ha agradat a ningú. L'independentisme català titlla la decisió de «terrorisme d'Estat» o d'«infàmia per a la democràcia» i acusa l'Estat d'atemptar contra els drets humans. D'altres, en canvi, parlen d'una sentència feble i clement, i responsabilitzen al govern socialista de la mateixa. La separació retòrica entre ambdós fronts estava marcada des d'abans del judici i no ens pot estranyar que irrompi de nou. No obstant això, la pregunta segueix apuntant cap a l'endemà, cap a l'any que ve i així successivament. Perquè cal començar a pensar més enllà del procés i de la sentència; precisament per no quedar empantanegats en una terra de ningú, estèril i erma, nociva per a tots sense excepció. No serà senzill, però no tenim qualsevol altra alternativa viable. Els japonesos utilitzen la tècnica del kintsugi que permet reparar les fractures de la ceràmica amb un vernís de resina empolvorada amb or o plata. Reconstruir el trencat, reparar el dany, apedaçar la societat. Com fer-ho? Ho desconec, encara que l'únic espai fructífer serà el que uneixi el realisme amb la maduresa democràtica, el desig de reconciliació amb la generositat i la confiança entre les diferents parts.\nAmb la sentència de Marchena, es diria que la llei ha complert la seva funció i ho ha fet de la manera que s'ha considerat més adequada; però no li correspon ja sortir d'aquest espai. Les eleccions del 10 de novembre marcaran una altra fita important en el camí. Entre tant, es preveuen setmanes difícils amb tensió als carrers i declaracions fortes per part d'una classe política irresponsable. Potser –només potser– 2020 permeti refredar prou el conflicte com per anar albirant una solució acceptable que obri vies de trobada i d'esperança. El cansament comença a ser la marca d'una ciutadania farta de l'estrès continu. No és una cosa de la qual haguem d'alegrar-nos.


L'ESPECTACLE DEMI LOVATO: DATA D'ESTRENA DE ROKU REVELADA - ENTRETENIMENT\nL'espectacle Demi Lovato: data d'estrena de Roku revelada\nEl programa Demi Lovato, que és un programa de tertúlies, s'estrenarà exclusivament al canal Roku el 30 de juliol. Continueu llegint per conèixer la llista de convidats.\nEl Demi Lovato Show per fi ha arribat a la seva data d'estrena. Estem aquí per revelar-vos que The Demi Lovato Show, que és un programa de tertúlies, s'estrenarà exclusivament al canal Roku el 30 de juliol. El programa de converses tractarà temes socials mantenint debats sincers i directes.\nLa popstar Demi Lovato acollirà pocs convidats famosos i experts al programa amb els quals mantindrà discussions sobre temes socials com el feminisme, l'activisme, els drets trans, la positivitat sexual, la identitat de gènere i la salut mental. Cada episodi de la sèrie seria de deu minuts amb un convidat de celebritats unint-se a Lovato.\nA partir d'ara, els convidats programats inclouen Jameela Jamil, Lucy Hale i Nikita Dragun. Encara no s'han anunciat més noms de les celebritats que s'uneixen al programa.\n'The Demi Lovato Show' està preparat per estrenar-se al canal Roku al juliol\nLa directora de 'The Demi Lovato Show' és Hannah Lux Davis i està produïda per GoodStory Entertainment i SB Projects. JD Roth, Lovato, Alison Kaye, Adam Greener, Scooter Braun, Scott Manson, Sara Hansemann i Todd Yasui són els productors executius.\nOriginalment, aquesta sèrie estava programada per al servei de streaming Quibi amb l'anunci que es va fer l'any passat al febrer.\nDemi Lovato, en un comunicat, diu: Algunes converses poden ser difícils, però mai he estat de les persones que s'escapa de parlar amb franquesa sobre les coses. Va afegir: 'Volíem crear un espai que normalitzi la vida de la teva pròpia veritat, on la gent pugui parlar, participar i, el que és més important, aprendre junts. Hi ha quelcom terapèutic de tenir discussions crues amb les quals la gent es pugui relacionar i amb The Demi Lovato Show que no hi ha cap tema fora de límit i les opinions són benvingudes. Estic molt emocionat que la gent vegi com es desenvolupen aquestes converses a The Roku Channel.\nBrian Tannenbaum, cap de programació alternativa original de Roku, va dir: Demi Lovato és la veu d'una generació i estem molt emocionats d'elevar la seva veu amb nous públics. Va continuar: Amb un talent tan singular al capdavant de 'The Demi Lovato Show', mai hi ha hagut un millor moment per tenir debats honestos i francs en un format divertit, accessible i sense filtres. Estem encantats de poder compartir aquestes converses amb els milions de streamers compromesos a The Roku Channel.\nLovato també es veurà a la sèrie de comèdia de la NBC 'Hungry' juntament amb Valerie Bertinelli. L'espectacle segueix un grup d'amics que pertanyen a un grup de problemes alimentaris. Lovato serà el productor executiu de la sèrie.\nUs anirem actualitzant amb més informació sobre la llista de convidats que s'uneixen a The Demi Lovato Show un cop els noms siguin oficials. Estigueu atents fins aleshores!


Temps de collir els codonys | Parc de les Olors\nAquests dies anem collint els codonys i fent all i oli de codony. El codony és un fruit molt recomanable per a la nostra salut, però si només en fem codonyat, els seus beneficis se’ns redueixen molt per la llarga cocció i la gran quantitat de sucre. Per això nosaltres més aviat en fem una compota suau, amb poc sucre i sobretot en fem ALL I OLI DE CODONY\nLa tardor al Pirineu venia aviat. Als volts del Pilar la cuina econòmica ja s’encenia i al forn s’hi començaven a coure els codonys i les pomes. L’olor del caramel que regalimava per la seva pell encara em fa ensalivar i m’emociona. La mare posava els codonys als armaris de la roba perquè estenguessin la seva aroma entre la roba. A l’olla gran fèiem bullir els codonys amb pell i tot. Quan començaven a estar tous els traiem, els pelàvem i trossejàvem la seva polpa, que sovint estava tocada perquè hi ha molts insectes que l’ataquen. La pela i les restes de polpa es donaven als animals. Les gallines i els porcs gaudien d’aquell fruit.\nRecepta de l’all i oli de codony\nAl Parc de les Olors del Serrat no és que plantéssim molts codonyers, senzillament és que els senglars ens van trencar les branques dels fruiters diversos que vam plantar i va quedar el peu franc sense empeltar que acostuma a ser de codonyer. Per això ara tenim una pila de codonyers.\nEl codony és el fruit del codonyer (Cydonia oblonga). Arbre rústic mediterrani que prové de la regió de Cydonia (Creta). Ja a la Grècia clàssica es relacionava amb la deessa Afrodita, perquè se’l considerava símbol d’amor i fertilitat. L’olor que desprèn és molt agradable i sovint es posaven codonys als armaris per aromatitzar la roba. A l’època romana s’aconsellava a les núvies que, abans d’entrar a la cambra nupcial, fessin una mossegada a aquesta fruita per perfumar el primer petó que farien al nuvi.\n• Astringent i tònic de les mucoses intestinals. La pectina , la fibra i els tanins li confereixen unes propietats astringents.\n• Contribueix a reduir el nivell de colesterol. La se va fibra soluble fa que es formi gel viscós a l’intestí i això ajuda a capturar el greix i per tant n’evita l’absorció intestinal.\n• És diürètic i podria ajudar a reduir la hipertensió. Pel seu contingut baix en sodi i alt en potassi fa que tingui un efecte diürètic i redueix la pressió arterial.


Turisme rural a Begur\nInicio› Inspiración › Racons amb encant › Turisme rural a Begur\nEs cert, al menys parcialment, que a època de crisi és quan la gent pot fer més fortuna i aconseguir coses que en altres situacions serien impensables, i el poble de Begur és prova d’aquesta afirmació. A principis del segle XIX, una greu crisi assolà la vila, per la qual cosa els habitants van haver d’emigrar a Cuba.\nD’aquesta manera molts d’ells van tornar enriquits i van imitar l’estil arquitectònic d’ultramar. A més de ser una vila medieval amb encant, Begur presenta boniques construccions d’estil indià. Es troba a la costa de Girona, a la comarca del Baix Empordà.\nEs tracta d’un lloc ideal per gaudir de la historia -encara es conserva gran part del seu patrimoni històric com les seves torres defensives- i també per gaudir de les platges i els encants de la costa catalana. Dins el terme de Begur també es distribueixen nuclis como el d’Esclanyà, Aiguafreda, Sa Riera o Fornells, entre d’altres.\nCases rurales a Begur i els seus voltants:\nPer habitacions ( 1 – 22 places )\nUna masia amb més de 200 anys d’antiguitat, recentment restaurada per donar allotjament i serveis. Situada als afores del municipi de Mont-ras, al centre de la Costa…\nPer habitacions ( 2 – 10 places )\nSón 5 habitacions dobles: amb lavabo/bany, calefacció i televisió. Restaurant de cuina mediterrània. Baix dels pins, a 40 metres del mar, a la Cala de…\nHostal Sa Tuna és un petit hotel amb restaurant situat a la petita cala de San Tuna, a Begur, al cor de la Costa Brava, un racó tranquil i…\nPer habitacioncs ( 1 – 70 places )\nAl mig d’un paratge únic, entre el bosc mediterrani d’alzines i pins, envoltat d’aigües i senders, entre la platja de Sa Riera i la Vila de Begur, s’aixeca un hotel…\nBaix Empordà, Costa Brava, Girona, Platges\nDescobrim un lloc a la vora del precipici: la vila medieval de Castellfollit de la Roca. Sobre una paret de basalt de 50 metres i en una extensió de 1 quilòmetre, aquesta localitat de Girona…\nDel 15 de juliol al 15 d’agost es celebra el XXV aniversari del Festival Internacional del Castell de Peralada, a la província de Girona. Aquesta zona de la Costa Brava…\nGaudeix del Mediterrani a les cases rurals de la Costa Brava. Art, cultura, natura i història a les cases rurals de la Costa Brava…\nLes Illes Medes són un espai natural i protegit situat a Girona, a la costa Brava. Es tracta d’un arxipèlag de set illes que presumeix de guardar un dels fons marins més diversos i rics de tot el litoral català…\nEls dies 21 i 22 d’agost es celebra el Mercat Medieval de Castell d’Aro, a la comarca del Baix Empordà (Girona). Des del 1999 veïns i visitants gaudeixen any rere any d’unes jornades on es recuperen les històries


Assalten una botiga especialitzada en productes Apple de la Rambla de Sabadell i roben diversos telèfons d'exposició La República\nAssalten una botiga especialitzada en productes Apple de la Rambla de Sabadell i roben diversos telèfons d’exposició\nACN Sabadell.-Els Mossos d’Esquadra investiguen el robatori aquesta matinada de dilluns a la botiga Intecat, especialitzada en productes de la marca Apple, a la Rambla de Sabadell. L’avís s’ha rebut […]\nACN Sabadell.-Els Mossos d’Esquadra investiguen el robatori aquesta matinada de dilluns a la botiga Intecat, especialitzada en productes de la marca Apple, a la Rambla de Sabadell. L’avís s’ha rebut a les 1.39 h, després que hagi sonat l’alarma antirobatori de l’establiment. Segons han detallat fonts de la investigació, els lladres han trencat els vidres de l’aparador amb una tapa de claveguera, per, acte seguit, accedir a l’establiment i endur-se els telèfons que hi havia a l’exposició al públic. Aquest assalt passa a pocs metres d’on divendres uns desconeguts van encastar un cotxe contra l’aparador d’una joieria, al passeig Manresa, i es van endur les joies que hi havia a l’establiment. Ara per ara no ha transcendit si els dos fets estan connectats.


Penedesfera » 400 assistents a la festa de la DO Penedès\n« Alfombra verda de vinyes a Vilobi del Penedès\nJoan Amat mostra la Fassina en el seu comiat »\nEl Consell Regulador de la Denominació d’Origen Penedès va festejar ahir a la tarda l’acte central i de cloenda del seu 50è aniversari, a Banyeres del Penedès, amb l’assistència de més de 400 viticultors, petits elaboradors i dels cellers més grans del Penedès. En el decurs de la celebració els assistents varen visitar la extensa exposició dels vins més representatius i importants del cellers que formen part de la Denominació d’Origen Penedès.\n“De la terra al món, del Penedès al món” així va elogiar el president de la Generalitat la capacitat d’adaptació de la gent del Penedès amb el seu compromís amb el territori. Des de la plaga de la fil·loxera fins al s. XXI, Artur Mas va fer un breu repàs de les fites assolides al Penedès i va destacar “la importància de l’equilibri entre les diferents parts que conformen la Denominació d’Origen Penedès, el viticultors, el petits i grans elaboradors”. També va voler fer especial esment a la rellevància en l’actualitat de l’exportació i de l’enoturime pel que fa al sector del vi.\nAquesta entrada ha estat escrita per Ramon Francàs i enviada el 11 juny 2011 at 6:23 pm classificada a Pagesia, vins i caves. Aquí tens l'enllaç permanent. Comentaris i trackbacks deshabilitats.\n« Frases sobre Bibliofília 237


Gloops Brandrink | Agencia de Branding especializda en Bodegas | Barcelona\n"Creem identitats basades en\nel fons, els valors i les emocions,\nno només en la forma, el discurs o l'estètica"\nhello¡ we are gloops\ngloops és una Agència d'Estratègia i Desenvolupament de Marca que uneix l'experiència i el pensament creatiu per a impulsar el creixement dels negocis i projectes dels seus clients augmentant el seu valor. Desenvolupant al costat d'ells processos d'innovació, desenvolupament i creació que generen cultura de Marca.\nDesenvolupem propostes sobre sòlides bases tècniques, conceptuals i culturals, capaces de marcar diferències, impulsar la presa de decisions i generar identitats, actuacions i discursos carregats de valor, imprescindibles per a connectar amb el nou consumidor i amb la clara voluntat de transcendir.\nEl disseny és una eina poderosa\nTan poderosa de fet, que pot semblar màgia. Comparteix interessos i afirma valors, estableix connexions i confiança. Aclareix, comunica i ens representa.\nUn gran disseny comença per les preguntes. Descobrint problemes. Descobrint oportunitats. Un gran disseny és fruit de la comprensió, en ell s'uneixen l'intel·lecte, l'instint i la intuïció, unint el racional amb l'emocional.\nTambé es necessita confiança i disposició per a arriscar-se.\nEstar obert a recomanacions que van més enllà del disseny i comprometre's al treball en equip.\nEspecialistes en Cellers\nLa nostra experiència, ens ha donat una comprensió única del mercat nacional i internacional de begudes. Hem adquirit l'experiència de saber com dissenyar per aconseguir l'èxit en diferents mercats.\nEls nostres clients aprecien la nostra tasca en consultoria estratègica i confien en la nostra experiència en el desenvolupament de branding i packaging a nivell nacional i internacional.\nTreballem amb marques de gran trajectòria i amb altres que estan naixent i ens encanta acompanyar tots dos processos.\nQuan les grans marques, plenes d'herència, confien en nosaltres per actualitzar-se, ens assegurem que la seva història no es perdi, la conservem com un tresor. I, d'altra banda, ens omple d'entusiasme quan una marca nova arriba a nosaltres amb les expectatives que això implica.\nInvertir en resultats\nSi el que necessites és una estratègia, un concepte o una identitat personal, és just el que fem !!\nEl disseny és l'últim pas.\nComencem per identificar l'arrel del problema, fent preguntes i arribant a la “Veritat" del teu negoci, sovint revelant coses que ni tan sols tu mateix sabies.\nDesprés, implementem un Pla que sobreviurà al nostre treball en comú.\nFinalment, dissenyem una Identitat de Marca que posarà en marxa el Projecte.\nQuan es fa bé, la resta és fàcil.\n© 2020 by gloops brandrink\nCarrer Santa Madrona, 17 | 08800 Vilanova i la Geltrú\n| T. 655 033 887


ESQUADRA ARLEQUINADA 2007\nAprofitan la bona posició aconseguida al torneig del Interpenyes 2007, també en nom de tots els responsables de l'ESQUADRA ARLEQUINADA felicitar-la com apenya pel seu primer any de vida.\nCreada al 22 de juliol del 2006, va ser una de les penyes que més es va moure a la pretemporada i als primers partits amb la Resistència Arlequinada. Donem gràcies a tots aquells que ens van recolzar a principi de temporada i que ara mateix també ens recolzen.\nESQUADRA ARLEQUINADA s'ha donat molt a conèixer pel futbol sala de l'Escola Pia entre els seus jugadors, pares mares germans etc...\nL'unic que volem dir esque d'aqui pocs dies donarem una altre noticia referent a la penya.\nfelicitats per la posicio queem aconseguit tot i els incovenients que em tingut....\ni buenu, lu dit capiii\nque sorry x lacciden k vaig formar, doncs per aixo no vas ser pichichi...\ni despres de tot la que sa liat....\nPer cert tenim que parlar, aquesta tarda quedem a la BKS vale?\n:balla Viska L'ESKUADRA :balla\nFelicidades por el primer añito como peña... :pastis\nAunque haber si os dejais ver mas tanto en casa como fuera, que empezasteis fuertes (me acuerdo de un amistoso en Manresa que hasta os hecharon de detrás de la porteria :tongue3: ) y luego no vimos ni la pancarta, ni el bombo, ni el megáfono ni a muchos de vosotros por ningún sitio... ::)\nEn cuanto al torneo, solo valoraré deportivamente.. Sois unos cracks, una de las sorpresas positivas del torneo... En especial mi amigo Garcés, le doy la enhorabuena, has estado a un pasito de ser pichichi... Sigue trabajando, y el año que viene tal vez sea tuyo... ;)\nLo dicho, :clap\nper mi, y me tragat MOOOOLS Partits de futbol... sens dubte vosaltres sou els que millor heu jugat al torneig... us a faltat poder mes seguretat en defensa, pero com a joc, tecnica, i remenar la pilota... per a mi heu sigut els millor i amb diferencia


Sala de Premsa – Pàgina 2 – Ganxoo Media\nDNA Family Book (Alife TV)\nFunespaña (Alife TV)\nBodegas Pérez Cruz (Chile)\nAquesta Brand Movie té format comercial, de llarga durada i factura de reportatge. Recull el testimoni de clients, prescriptors i empleats de la companyia. Aquestes persones van participar en un esdeveniment corporatiu de l’empresa, una reconeguda marca chilena el sector del vi. Aquest vídeo acompanya […]\nMostra de l’estratègia Media Brand Room per l’empresa TRAVEL CHILOE de Xile. Aquest vídeo comercial en format de llarga durada té l’objectiu de presentar una campanya de crowdfunding per a impulsar la línia d’RSC de l’empresa. Aquí optem perquè siguin els mateixos responsables de la […]


Rua de Carnestoltes 2013-2014 – AMPA CEIP Marta Mata\nRua de Carnestoltes 2013-2014\nEl passat 1 d’octubre, es va exposar i escollir el tema que es portarà en la Rua de Carnestoltes, organitzada per l’Ajuntament de Viladecans i que recorrerà els carrers de la ciutat el Dissabte 1 de març de 2014.\nLes disfresses seran comprades, a excepció d’una d’elles que s’haurà de confeccionar, però tranquils…. Nosaltres ens ocuparem de comprar la tela i de tallar la disfressa i amb prou feines porta cosits, és molt fàcil.\nEn breu rebreu un mail amb la informació del tema escollit i les disfresses que tindran que portar petits i grans i facilitarem formulari per seleccionar, amb temps, les disfresses, així com dels dies per fer les corresponents comandes i evitar imprevistos d’última hora.\nUna vegada realitzades les comandes, ens comunicarem a través de correu electrònic, únicament amb aquelles persones que hagin decidit participar, amb la finalitat de facilitar informació més detallada.\nUs recordem que això és un concurs i el tema triat no haurà de sortir del col·le, amb la finalitat d’evitar que ens copiïn la idea.\nEls familiars dels alumnes del col·legi que ho desitgin, també poden participar o fins i tot amics. Quants més siguem…. MILLOR I DIVERSIÓ ASSEGURADA. Us poden donar fe d’això els que van participar l’any passat, oi famílies?\nEsperem que us animeu moltíssim, és una experiència molt divertida en la qual els nens/es gaudeixen molt.\nAmb la col.laboració de tots i totes ens ho passarem genial.\nAnabel Martínez – anabelcarnaval2013@yahoo.es\nVocal Carnestoltes AMPA CEIP Marta Mata\nMaterial per confeccionar disfressa Carnestoltes 2013-2014


Carles Badia Bosch - Josep Prat com a símptoma | NacióManresa\nJosep Prat com a símptoma\nper Carles Badia Bosch , 15 d'agost de 2012 a les 00:00 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 15 d'agost de 2012 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nA en Josep Prat, fins fa pocs dies director de l'Institut Català de la Salut, l'han fet dimitir els escàndols.\nSegons un informe del secretari i l'interventor de l'Ajuntament de Reus, en Prat es va embutxacar de manera injustificada uns 27.000 euros mensuals sense declarar ni un cèntim a Hisenda. En un impuls de generositat, va decidir adjudicar un contracte de 700.000 euros a l'empresa d'en Carles Manté, exdirector dels hospitals de Blanes i Calella i del Servei Català de la Salut, tot i que aquesta empresa només feia 8 dies que funcionava. Paradoxalment, un dels màxims responsables de la salut catalana, a més de presidir l'ICS, al mateix temps ocupava la vicepresidència del grup d'hospìtals privats USP .\nSi en Josep Prat no hagués format part del conglomerat d'empreses públiques Innova de Reus, difícilment no n'hauríem sabut ni la meitat, dels seus prodigis. Si hagués sigut membre d'alguna de les fundacions, associacions o empreses externes que els darrers anys s'han adjudicat una gran quantitat de serveis públics, possiblement hauria sigut molt més difícil esbrinar què havia passat amb aquests diners.\nÉs una de les conseqüències de les externalitzacions/privatitzacions. La manca d'informació sobre què es gasta i com. Sobre si les adjudicacions es fan bé o a dit. Si els usuaris gaudeixen d'un bon servei o sobre si les persones que hi treballen cobren i treballen el que és just. Si el servei i la gestió són públics, la transparència hauria de ser total. Si la gestió és privada, comencen les dificultats per saber els comptes de l'empresa. Fins i tot si es tracta de fundacions sense ànim de lucre, això no impedeix que hi hagi una cúpula directiva que cobri uns sous escandalosos, ni que els contractes s'adjudiquin de manera irregular.\nUn alumne avantatjat dels "sistemes de col·laboració pública-privada" és el Regne Unit. Des del seu inici el 1992, diversos estudis demostren que aquests sistemes acaben essent, a mig termini, un forat de diner públic malbaratat i un perjudici pels usuaris de la sanitat. Per resumir-ho en quatre conceptes: els primers anys, es comparteixen els costos, però a mig termini l'Estat cada cop hi aboca més diners i el benefici per l'empresa acaba sent net; les empreses no respecten mai els pressupostos pactats; la rendibilitat econòmica que exigeixen els accionistes de les empreses "col·laboradores" sol anar en contra de la qualitat assistencial; i a dins un mateix hospital hi conviu personal que, fent la mateixa feina, gaudeix de condicions diferents.\n20 anys després de l'inici del model, sembla ser que al Regne Unit el Sistema Nacional de Salut ha empitjorat notablement el servei i l'endeutament públic en salut és immens.\nA en Josep Prat, abans de dimitir (en part, gràcies a la revista "Cafè amb llet" i la CUP), li havien encomanat el projecte de "trossejar" l'Institut Català de la Salut per a fer-lo més "sostenible". Una altra manera de dir que, trossejat, seria més fàcil acabar d'estendre el model "público-privat" que tanta gràcia deu fer als anglesos.\nCarles Badia Bosch\nMembre del secretariat de l'ANC a Manresa\nVacuna o independència?\nTots els colors per la República de tothom\nL'esquerra guanyarà la independència\nQuan no hi ha arguments sempre els queda la força\nA qui carall serveixen?\nPer Treballador sanitari el 16 d'agost de 2012 a les 16:03\nEl que ha passat amb Innova i l'Hospital de Reus, amb Josep Prat, passa en altres Consorcis i Fundacions sanitàries arreu del país i les auditories no ho destapen mai. Només cal que es demanin les justificacions de les factures que consten en el capítol de "Treballs fets per altres empreses" i que moltes vegades pugen fins a milions d'euros anuals. Mai en pots treure informació dels gerents o dels administradors , amb l'excusa de que ja estan auditats. Però és diner públic i cal esbrinar fins on va fins el darrer cèntim d'euro i si les factures justifiquen els treballs fets ( si és que s'ha fet algún treball, clar). Els de la CUP representeu aire nou i cal que feu foc nou en la sanitat catalana. I cal segar molt arran de terra.


El record andorrà de la tragèdia del Balandrau - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl director de bombers, Joan Carles Recasens, i el policia Manel Peregrina, van formar part dels efectius del Principat que van participar en l’intent de rescat de les víctimes causades per l’episodi de torb més letal viscut als Pirineus\n24/05/2021 (17:44 CET)\nUn dels programes que més èxit va tenir la setmana passada a Catalunya va ser el documental ‘Balandrau, infern glaçat’. El film, que també va servir per inaugurar el DocsBarcelona, recordava la tragèdia que es va viure al Pirineu a finals del 2000, quan un inesperat canvi de temps va provocar un fort episodi de torb que va provocar la vida de fins a deu persones. La recerca de les víctimes va comportar el desplegament d’un enorme dispositiu en el qual també van participar efectius dels bombers i de la policia andorrana.\nCom bé queda reflectit en el documental, que va superar el 21% d’audiència en la seva emissió, l’episodi de torb afectà bona part del Pirineu al llarg del 30 de desembre del 2000. Ja llavors es van confirmar les primeres víctimes mortals. Quedaven, però, persones perdudes a la muntanya -després es va comprovar que la majoria d’elles ja havien perdut la vida el mateix dia 30- sense que els equips de rescat en tinguessin constància fins al vespre del 31, quan les famílies que els esperaven per celebrar el Cap d’Any van donar l’alarma. Llavors, es va engegar un dels dispositius de recerca a la muntanya més importants de la història.\nBombers i policia, que en aquella època també efectuava rescats de muntanya, van respondre la crida de Catalunya quan es va constatar que fins a vuit persones estaven desaparegudes a la muntanya gironina\nI en ell no només hi van participar efectius dels cossos de seguretat catalans. Es va demanar ajuda i, entre altres, Andorra va enviar efectius. “Vam anar-hi tretze bombers del grup de muntanya i de rescat amb gossos i vam estar dos o tres dies amb el cor a l’aire”, recorda l’actual màxim responsable del cos, Joan Carles Recasens.\nAllà, “vam donar suport a les ordres dels bombers catalans, que eren els que tenien la responsabilitat de l’organització”. Els efectius andorrans es van dividir en grups. “Tot el dia vam estar sondejant, seguint les estratègies que ens marcaven des del comandament”, relata Recasens.\nTambé hi van anar agents de policia. Com argumenta Manel Peregrina, un dels presents a la zona del Balandrau, llavors el cos també feia rescat de muntanya. No va ser fins a l’any 2003 quan aquesta tasca va quedar en exclusiva pels bombers. “Ens van demanar la col·laboració i, com no pot ser d’una altra manera, vam anar-hi. Vam fer equips conjunts amb bombers i hi vam estar fins que es van trobar”, recorda.\nAllà es van trobar “amb un ambient trist”. Especialment, pel fet que “no acabàvem d’entendre com un torb podria provocar una tragèdia tan gran”. En el cas de Peregrina, amb molts anys “voltant per la muntanya” mai “hauria pogut imaginar que una desgràcia com aquesta pogués passar”. Però va succeir. A més, en una època on els mitjans eren molt diferents dels actuals. “El vent triplica a la baixa la temperatura i no veus res, no pots obrir els ulls, no tens cap mena de visibilitat. Ara tens els mòbils, però l’any 2000 no hi havia aquesta tecnologia ni les aplicacions d’avui dia”, remarca.\nEl torb també va causar, indirectament, una víctima a Andorra: un jove de 23 anys que feia surf de neu fora pistes a Soldeu malgrat que el domini esquiable havia tancat, justament, per les plaques de gel i l’acumulació de neu provocades pel temporal\nL’escenari era realment complicat. Peregrina apunta que “vam estar molt temps buscant per la zona més lògica on pensàvem que podien estar i, en canvi, els van trobar en indrets ben diferents”. Se’ls va localitzar, sí, però en la majoria de casos, ja morts. De fet, havien perdut la vida el mateix dia 30. Només hi va haver una excepció: el protagonista del documental.\n“Érem una gran quantitat de gent motivada per trobar-los, persones de muntanya, però és molt gran i es pot anar en 360 graus. Dins la desgràcia els van trobar a tots”, apunta l’agent, que recorda que el dispositiu estava format per molta gent: “Hi havia agents rurals, bombers, voluntaris, policia; també efectius provinents de Madrid”. Amb el pas del temps, es queda amb “la cohesió que hi va haver entre tots els grups tot i que molts no ens coneixíem de res”. També que “es va treballar amb molta intensitat”.\nAquell final del 2000 va ser tràgic als Pirineus. També amb afectacions a Andorra, tot i que no directament pel torb. El dia 31, un cop passada la tempesta, un jove de 23 anys va perdre la vida practicant surf de neu a Soldeu-El Tarter. Segons explicava la premsa catalana, el noi, d’Esplugues de Llobregat, va patir una caiguda en una zona fora de pistes a la qual hi havia accedit tot i que l’estació havia tancat l’accés pel fort fred i vent del dia anterior, que havien provocat importants plaques de gel i grans acumulacions de neu. En certa forma, va ser, també, una víctima, indirecta, del torb més mortal viscut a la serralada.


Les 53 peces procedents del MNAC ja són al Monestir de Santa Maria de Sixena - Empordà\nLes 53 peces procedents del MNAC ja són al Monestir de Santa Maria de Sixena\nLes obres d'art en litigi van sortir de Barcelona després del consell executiu del Govern\nACN 27.07.2016 | 07:34\nLes 53 peces fins ara emmagatzemades al Museu Nacional d'Art de Catalunya ja són al Monestir de Santa Maria de Sixena des de les cinc de la tarda d'aquest dimarts. L'executiu català ha donat així compliment parcial a la sentència provisional del jutjat de primera instància número 1 d'Osca, que havia ordenat traslladar les 97 obres d'art en litigi a l'Aragó abans del 25 de juliol. L'enviament d'aquest dimarts, però, no inclou les 44 obres en litigi restants que hi ha al Museu de Lleida perquè estan catalogades i protegides per la Llei de Patrimoni. La consellera de Cultura del govern de l'Aragó, Mayte Pérez, a més de l'alcalde de Vilanova de Sixena, Ildefonso Salillas, i altres autoritats aragoneses han esperat l'arribada les obres d'art des del mateix monestir.\nAmb tot, el Govern ha insistit que exercint "totes les accions legals pertinents" per defensar els "legítims interessos" que la Generalitat ostenta sobre els béns en litigi.\nEls béns en litigi van ser adquirits per la Generalitat a les monges de l´orde de Sant Joan de Jerusalem mitjançant contractes de compravenda de dates 28 de gener de 1983 i 17 de desembre de 1992, i pel Museu Nacional, el 20 de juny de 1994.\nLes obres dipositades al magatzem al Museu Nacional d´acord amb la resolució del Departament de Cultura són dues fulles de porta de fusta policromada del segle XIII; quatre frescs traspassats a tela de Mateu Ferrer i anònims del segle XVI; una pintura sobre tela del segle XII; un conjunt format per 13 petits fragments de pintures sobre tela del segle XIII; un conjunt amb 37 peces d´indumentària entre les quals hi ha casulles, estoles, maniples, dalmàtiques, capes pluvials, mantons, xals, fragments de mantellines i un vestit femení, totes datades entre els segles XVIII i principis del XX; tres reliquiaris del segle XIX; tres fragments de plats de ceràmica; dues culleres; dues palmatòries; una forquilla; un pom de bordó; un fragment de rajola; una tapa sopera de ceràmica; un plat ceràmic de color blau; una escudella ceràmica daurada; una faldilla brodada; cobertes de llibres, una col·lecció de manuals notarials dels segles XVI-XVIII, una col·lecció de pergamins, llibres de cor, cartes i documents varis; dues pedres tallades; un fragment de creu de terme; i una caixa forta de ferro.\nEvolució del conflicte a nivell judicial\nEl judici sobre la propietat de les 97 obres d'art de Sixena va tenir lloc el 27 de febrer de 2015 al jutjat de primera instància número 1 d'Osca i la seva titular, Maria del Carmen Aznar, va declarar nul·les les compres, en la sentència emesa el 8 d'abril de 2015. La Generalitat va recórrer llavors aquesta sentència a l'Audiència d'Osca, que encara està pendent de resoldre. Precisament el fet que la sentència no sigui ferma ha estat el principal argument de Catalunya per no traslladar els béns. Cal recordar, a més, que la decisió de l'Audiència encara es podria recórrer al Tribunal Suprem.\nTot i que la sentència no sigui ferma existeix, però, una ordre de trasllat provisional emesa pel jutjat de primera instància número 1 d'Osca el 12 de juny de 2016, a petició del govern de l'Aragó i l'Ajuntament de Vilanova de Sixena. La Generalitat i el MNAC van recórrer aquesta ordre de trasllat provisional però el 23 de maig de 2016 la jutgessa d'Osca va rebutjar el recurs i el 24 de maig, a través d'un decret, va posar data i va ordenar a traslladar a Sixena les 97 obres d'art en litigi que es troben al Museu de Lleida i al MNAC el 25 de juliol. El Govern va presentar llavors el 31 de maig un recurs de revisió del decret pel que feia a l'establiment d'una data límit però el 5 de juliol la jutgessa també el va desestimar.\nLa Generalitat ha intentat frenar aquest trasllat de les obres a través d'altres vies també. El 19 de juny de 2015 el conseller de Cultura planteja un conflicte de jurisdicció i requereix la inhibició del jutjat de primera instància número 1 d'Osca en relació amb el procediment. El 23 de juliol de 2015, el mateix jutjat rebutja el conflicte de jurisdicció i ho remet al Tribunal Suprem. El Tribunal Suprem també rebutja el conflicte jurisdiccional plantejat per la Generalitat i reconeix així, la competència del jutjat de primera instància número 1 d'Osca per resoldre el conflicte.\nEsgotada aquesta via, el 12 de juliol de 2016 la Generalitat i el MNAC demanen la nul·litat d'actuacions contra la resolució provisional del jutjat d'Osca i el 19 de juliol la jutgessa d'Osca desestima aquests incidents. La Generalitat considerava que tant la sentència com la interlocutòria s'havien dictat obviant les competències que té atribuïdes estatutàriament la Generalitat en matèria de patrimoni cultural.


Doble Pletina - Música i nit - Time Out Barcelona\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right La casset de Doble Pletina\nLa casset de Doble Pletina\nUna selecció de cançons que vol explicar la història i el so del quintet pop barceloní, que s'estrena mb l'LP 'De lo concreto a lo general'\nPer Marta Salicrú Data de publicació: divendres 7 juny 2013\nEl nom d'aquest quintet pop barceloní no pot ser més analògic. Per això, a propòsit del seu primer LP, 'De lo concreto a lo general', i com fèiem abans de l'MP3, els hem fet una cinta amb alguns dels grups que expliquen la història i el so de Doble Pletina.\nAbrevadero, 'Fred vom Jupiter'\nÉs el grup de versions en què van coincidir Laura Antolín i Marc Ribera abans de formar Doble Pletina, del qual en són veus i compositors principals, i Cati Bestard (bateria) també hi va passar. Estan d'acord que no va ser el germen del grup actual.\nEvripidis and his Tragedies, 'Lights out'\nL'origen de Doble Pletina l'hem d'anar a buscar en un concert del músic grec -amb qui el Marc toca la serra musical i a qui la Cati va editar el debut-, que és el primer lloc on van coincidir tots cinc. Va ser al Costa Concordia, però Doble Pletina han tingut més sort que l'infame creuer.\nThe Magnetic Fields, 'With whom to dance'\n"És el grup que ens agrada a tots", diu la Cati. L'EP 'Contra los amores perdidos' (2012) dels Pletina, "pel títol i la temàtica", admet Bestard, sembla gairebé un homenatge al grup de Stephin Merritt, i la Laura sembla Claudia Gonson a Me detestas.\nLe Mans, 'Perezosa y tonta'\nEl Donosti Sound és un dels clars referents a l'hora de descriure el so de Doble Pletina, tot i que la melancolia dels barcelonins sigui més incisiva que la dels bascos. La Buena Vida també són favorits de tots els membres del grup, però es queden amb Le Mans.\nFamily, 'Como un aviador'\nL'efímer grup és l'altra gran influència de Sant Sebastià per als Pletina, i la veu de baríton de Ribera de vegades fa pensar en la de Javier Aramburu. Per al Marc, no se li pot llançar una millor floreta, tot i que admet que a casa li surt la vena Berlanga.\nEls Pletina fan cançons curtes, i són fans del micropop de Popemas, el tercer disc del grup femení de Gijón. "Són cançons a les quals no els cal res més", diu la Laura. "I millor quedar-se curt que no cansar", afegeix el Marc.\nKlaus & Kinski, 'Contrato'\nCompanys al segell Jabalina, Marina Gómez Carruthers posa veu a Rendez-vous, del nou disc. Com els murcians, els Pletina també fan cançons de gènere: un tema country, una jota...\nMecano, 'Perdido en mi habitación'\nNomés passa un cop, però a Terco, un dels temes del Marc del nou disc, la Laura canta en masculí, com si fos Ana Torroja. Ho van sotmetre a debat i no és un tribut, però es declaren a favor de Mecano.


Et trobes a: Portada > municipi > Història\nLes primeres notícies que hi ha de Senan daten de l'any 1159, sota el senyoriu de Guerau de Granyena, la seva esposa Saurina i potser el seu germà Bernat de Granyena. El 1167, els senyors de Granyena cedeixen un terreny al monestir de Montserrat i tres anys després se'ls donà permís per bastir una església. S'esmentà directament el castell o torre de defensa.\nA poc a poc Montserrat anà adquirint drets sobre Senan, fins que el 1244 n'obtingué el total domini, però alhora s'adonà de la dificultat d'administració a causa de la distància, i aquest va ser un dels motius pels quals Montserrat vengué l'any 1265 les seves possessions de Senan al Monestir de Poblet. A partir d'aleshores, la història del poble anà lligada a la del monestir cistercenc durant més de cinc segles.\nTal i com succeeix a la resta del Principat durant el s. XVIII, Senan experimenta una notable recuperació econòmica i demogràfica.\nEl segle XIX, que començà amb un fort impuls, va ser una època de conflictes socials, vinculats a les guerres carlines. Cal destacar l'acabament del domini de Poblet sobre la vila, per un decret de les Corts de Cadis de 1811. Les desamortitzacions de Madoz, com a la resta del país, van beneficiar, a Senan, unes quantes famílies benestants.


Eternam replica a Mémora que el crematori de Sant Fruitós es farà - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEternam replica a Mémora que el crematori de Sant Fruitós es farà\nLa companyia diu que ha estat víctima d'un «sabotatge financer»\nfrancesc galindo manresa 27.02.2020 | 23:43\nEternam, l'operador funerari guanyador del concurs públic per a la construcció i explotació 45 anys en sòl de l'Ajuntament de Sant Fruitós d'un tanatori i crematori i l'explotació del cementiri municipal, afirma que el conseller delegat de Mémora, Juan Jesús Domingo, s'equivoca quan diu que el tanatori amb crematori no s'ha pogut tirar endavant per manca de finançament perquè es construirà «properament».\nAureli Sánchez, director tècnic d'Eternam, ha recordat que l'1 d'agost del 2017 es va iniciar l'explotació del cementiri i «sap molt bé l'origen de la manca de finançament que hem patit. La tardor de l'any passat vam ser víctimes d'un sabotatge financer cuinat per un aconseguidor professional membre d'un partit polític català de rellevància al servei dels interessos de Mémora». Diu que «aviat se sabrà la veritat de tot plegat i de moltes més coses». Afegeix que després de molts esforços «hem pogut solucionar el finançament amb recursos fora de les urpes del sistema».\nLa funerària Fontal deixa només una oficina al carrer del Bruc i es trasllada al Pont Nou.\nCrematori sant fruitós


L’origen d’aquesta fama ha estat fins ara impossible d’esbrinar. S’ha transmès de generació en generació de manera constant fins arribar als nostres dies. Poques són les fonts d’informació per treure’n l’entrellat.\nLa tradició oral ha transmès en forma de rodolins aquesta fama, recollits per Joan Amades en el seu Folklore de Catalunya. Els rodolins diuen així:\nDe Centelles, bruixes totes elles\nCentelles, terra de bruixes\nEls orígens d’aquests rodolins es perden en el temps i es fa difícil comprovar què hi ha de cert en el seu enunciat.\nLa història tampoc ens aclareix massa en aquest sentit. Hi ha, però, lleugers indicis que ens poden relacionar aquestes dues paraules: bruixes i Centelles.\nAixí el Cau de Bruixes de Centelles va nàixer l'any 1998 a partir d'un grup de persones de la població partint de la dita popular : "De Centelles, bruixes totes elles". Al llarg d'aquests anys s'ha configurat un programa lúdic-cultural entorn a la tradició de bruixes i a l'esoterisme; amb espectacles al carrer, un mercat esotèric, conferències, carrers temàtics, contes, etc.\nÉs una manifestació que ha esdevingut en el últims anys en una festa de participació popular amb una projecció més enllà de la província de Barcelona i que vol promocionar la participació dels centellencs i centellenques en la cultura popular.\nSi veniu a la festa us trobareu:\n1.- Programa cultural: Recó esotèric ,conferències, tallers esotèrics, música medieval,etc.\n2.- Programa lúdic: espectacles al carrer, teatre, carrers temàtics, tallers i activitats pel públic familiar, etc.\n3.- Mercat màgic: productes esotèrics i de medicina i tècniques de salut alternatives.\nSigui per les notícies històriques o per la tradició oral, Centelles ha volgut recuperar aquesta tradició, per això cada any celebra el Cau de Bruixes quinze dies abans del Carnaval oficial o una setmana abans del Carnaval de Centelles.\nPròxims Caus de bruixes i Carnaval\nDescarregar calendari dels pròxims Cau de Bruixes i Carnaval\nCaus de bruixes\nCAU DE BRUIXES 2018\nCAU DE BRUIXES 2017\nCAU DE BRUIXES 2016\nCAU DE BRUIXES 2015\nCAU DE BRUIXES 2014\nCAU DE BRUIXES 2013\nCAU DE BRUIXES 2012\nCAU DE BRUIXES 2011\nCAU DE BRUIXES 2010\nCAU DE BRUIXES 2009\nCAU DE BRUIXES 2008\nCAU DE BRUIXES 2007\nData actualització: 12/01/2018


Presentació en societat. Parlament del secretari, Antoni Mir. - Institució Francesc de B. Moll\nper\tadmin\t/ Divendres, 23 juny 2017\t/ Publicat a Notícies\nNO HI HAURÀ TALL, HI HAURÀ CONTINUÏTAT HISTÒRICA\nHavíem de rebel·lar-nos, no podíem consentir com a mallorquins i amants de la llengua catalana que l’Editorial Moll desaparegués, sense dir que NO, sense resistència. No podíem quedar mans plegades i deixar perdre passivament el patrimoni de vuitanta anys de l’Editorial Moll. Hauria estat una vergonya. Així que fa bastant més d’un any, coneixent la situació de liquidació concursal en què es trobava l’Editorial, vaig anar a veure en Francesc Moll i record que li vaig dir més o menys: “Francesc, jo no em puc estimar l’obra de ton pare com podeu estimar-la els fills i els néts i tots els familiars; però m’ho estim! I t’ajudaré a trobar una sortida que compti amb la família, que incorpori nova gent i que respecti la figura i l’obra del ‘Senyor Moll’”.\nEns guiava de feia temps la idea que Francesc de Borja Moll mereixia un projecte que difongués la seva figura i la seva obra, un patrimoni cultural excepcional en què sobresurt el Diccionari Català-Valencià-Balear. Doncs bé, amb quina legitimitat es podria difondre la figura i l’obra de Francesc de B. Moll si es deixava morir la seva Editorial? Com podríem mirar-nos als ulls si deixàvem que l’Editorial Moll anàs a parar vés a saber on? El camí ha valgut la pena i és per això que ha passat un any llarg des dels inicis de les nostres gestions, un any en què el nostre president, Francesc Homs, ha jugat un paper determinant en una negociació certament complexa; un any que ha permès aconseguir el suport personal i econòmic dels primers socis fundadors a qui hem d’agrair la seva prudent, útil i radical discreció. Ho hem aconseguit i podem dir amb satisfacció que definitivament ho hem salvat.\nGràcies a la compra dels actius en liquidació, la Institució Francesc de Borja Moll creada a l’efecte ha impedit que caiguessin en males mans o que anassin directament a ser convertits en pasta de paper. Però això no és el més important, el que té més valor no consta als llibres de comptabilitat. És el valor immaterial. És el que representa. És que després de vuitanta anys de recorregut editorial, no hi haurà tall, hi haurà continuïtat històrica. Això és el més important que hem adquirit. Una continuïtat que podem veure en un cas concret. Era l’any 1901 quan Antoni M. Alcover llançava la Lletra de Convit que va donar lloc al Diccionari i al I Congrés Internacional de la Llengua Catalana celebrat el 1906. Enguany, cent deu anys després del I Congrés, la Institució Moll n’editarà les actes i documents preparatius, aquest serà el contingut del volum que publicarem dins 2016 continuant l’edició de les Obres Completes d’Antoni M. Alcover i que posa en evidència per què no havíem de consentir rompre aquesta cadena que comença amb Alcover, continua amb la família Moll i ara ho fa mitjançant la Institució Francesc de Borja Moll, una baula més. No és un projecte ni per a dos dies ni per a dues setmanes, no és per veure d’aquí a un any què passa. Ens proposam un projecte de llarga durada, amb la certesa que altres, d’aquí dotzenes d’anys, també continuaran des de les Balears la tasca de contribució a la vitalitat i la riquesa de la llengua catalana. Per assolir aquest objectiu, la Institució Francesc de Borja Moll neix amb dos eixos estratègics; en primer lloc, és una iniciativa privada, civil, per poder continuar treballant amb força amb qualsevol composició política de les institucions públiques, un fet rellevant de manera clara a les Balears i el País Valencià; en segon lloc, és un projecte que cercarà l’autofinançament per no dependre en exclusiva o en excés de les subvencions públiques.\nLa seva viabilitat es basa en tres fonts d’ingressos; la primera, la generació d’activitat econòmica pròpia com és l’edició i la venda del fons editorial; la segona, les aportacions dels socis fundadors que ens ajuden a néixer i la dels socis col·laboradors que en fan possible la continuïtat; i la tercera, la col·laboració amb les administracions públiques. El pla d’actuació ha estat explicat pels diversos ponents, només remarcaré que ja ens hem posat en marxa. Treurem al carrer els 24 volums de l’edició popular de l’Aplec de Rondaies Mallorquines, per Sant Jordi seran a les llibreries, no en quedava ni una, de col·lecció sencera! Publicarem la Història de Menorca de Miquel Àngel Casanovas; un volum de les Obres Completes d’Alcover, Moll i Alomar; un volum de l’edició crítica de les Rondaies i diverses reedicions, com Torna Yúsuf!, de Miquel Àngel Maria. Ens veurem pròximament amb institucions públiques de Menorca i de Mallorca per promoure els Espais Moll que imaginam a Ciutadella i a Palma.\nPresentarem públicament i com més aviat millor la Institució Moll a Menorca, Eivissa i Formentera, i després a Barcelona i València. No seríem honestos si no diguéssim que estam al començament i que necessitam fer créixer el nombre de socis fundadors. Encara “hem de pujar al Galatzó”, encara hem de pujar la muntanya. Si voleu, podeu ser part dels qui aixequen aquesta Institució Moll en un procés que es clourà amb una assemblea fundacional en assolir el nombre de fundadors que es necessiten. Volem un procés actiu i participatiu, calen idees noves, propostes agosarades, iniciatives innovadores, adaptar-nos al món i als públics d’avui. Els socis fundadors fan possible la posada en marxa de la Institució Moll amb una aportació a fons perdut que ha permès comprar els actius entre els quals hi ha ni més ni menys que 350 mil llibres de fons editorial que ara cal ordenar, conservar i posar en el circuit comercial. Els socis fundadors participen de l’Assemblea General, voten el pla director, el pressupost i són la garantia que es mantenen els valors fundacionals i la lleialtat a la figura de Moll; són alhora socis col·laboradors. El soci col·laborador fa possible la continuïtat de la Institució Moll amb una quota mensual que permet publicar llibres i desenvolupar projectes, una part significativa de la qual es rescabala en forma de promocions, volums de l’estoc o novetats. Mitjançant el web, que ja està actiu, s’obriran canals de participació amb les universitats, amb entitats culturals de tot el territori lingüístic, amb la ciutadania. Seguirem l’exemple de la campanya de Francesc de B Moll als cinquantes feta per poder reprendre l’edició del DCVB, quan recorregué tot el territori lingüístic per cercar suport econòmic i poder publicar un Diccionari que representava pujar tota una muntanya econòmica pel seu cost. Alcover, Moll i Sanchis Guarner foren capaços de mobilitzar persones de tot l’àmbit de la llengua, de reunir el capital i el talent necessari, i d’acabar el Diccionari. Nosaltres també hem de poder fer una campanya que ressegueixi les eixides lingüístiques, la tasca dels milers d’informadors i els 149 ajuntaments que hi participaren, i que impliqui els gairebé dos milers d’institucions locals de tot el territori lingüístic. Ho podem fer perquè no ens resignam i perquè sabem dir NO quan cal, que és una manera d’aixecar el cap i de dir sí a donar llarga vida a la llengua catalana. Posarem en marxa aquesta campanya, ampliarem i actualitzarem el Diccionari, continuarem la tasca de l’Editorial Moll. Moltes gràcies.\nTagged under: Antoni M. Alcover, Antoni Mir, Editorial Moll, Institució Moll\nUn projecte d’investigació aporta noves fonts sobre Gabriel Alomar i nodreix la publicació de les seves Obres Completes


Acusen un jove de violar una noia de 17 anys - Diari de Terrassa\nAcusen un jove de violar una noia de 17 anys\nLi feia mal, li va pregar que parés, que parés. Ella era verge i aquell jove l'estava violant, presumptament. Ella, la víctima, era menor d'edat. Tenia 17 anys. Ell ja no: comptava 18 i ha estat acusat d'un delicte d'abús sexual amb penetració pel qual el fiscal demana una pena de cinc anys de presó.\nEren les 8.45 del vespre del 19 de novembre del 2018. El noi i la noia s'havien conegut setmanes enrere i aquell dia es van citar en una zona de l'àrea de Terrassa. Van parlar i ell va proposar a la jove moure's a una zona més tranquil·la.\nHo van fer. Es van desplaçar de lloc i ell va intentar fer un petó a la noia. Va porfidiejar en això i en la seva insistència va confessar a la víctima que li posava "molt calent" i volia fer-ho amb ella.\nLa menor, segons el fiscal, es va negar a mantenir relacions sexuals amb el noi, i va deixar clara la seva negativa "de manera expressa". Malgrat tot, l'acusat va desoir el "no". Va mirar als voltants i va comprovar que no hi havia ningú a prop. Va agarrar a la víctima dels braços i la va posar contra la paret, l'esquena tocant el mur, i li va besar els pits per sobre de la roba.\nAixò explica l'acusació, i explica també que la jove va demanar a l'acusat que parés, però ell no es va detenir. Al contrari, va anar més enllà i va descordar els pantalons de la víctima i els hi va llevar. Li va treure la roba interior. I la va penetrar diverses vegades mentre ella intentava evitar l'accés carnal, segons el fiscal. Ell només va desistir de la seva obstinació libidinosa quan la menor li ho va suplicar perquè li feia mal. Va acabar ell sol.\nLa víctima va denunciar els fets i el sumari va ser tramitat pel jutjat d'instrucció número 4 de Terrassa. El 12 de desembre, vint-i-tres dies després del presumpte abús, un acte judicial va prohibir al processat (de nacionalitat boliviana) acostar-se a la menor i comunicar-se amb ella. L'acusació pública sosté que la noia va sofrir episodis d'ansietat a conseqüència d'aquell episodi. No havia tingut relacions sexuals abans.\nEl cas ha arribat als tribunals. La secció setena de l'Audiència Provincial ha assenyalat per a dimarts vinent el judici. En les seves conclusions provisionals, el Ministeri Públic reclama una pena de cinc anys de presó, més cinc anys més de llibertat vigilada a complir després de la reclusió, per un delicte d'abús sexuals amb penetració. I sol·licita que l'imputat pagui a la víctima 20.000 euros pels perjudicis psicològics i morals patits.\nSi prospera la qualificació fiscal en els mateixos termes, l'acusat es veurà sotmès també a una ordre d'allunyament: tindrà prohibit acostar-se a menys de mil metres de la noia (i comunicar-se amb ella) durant un període superior en cinc anys a la pena de presó que li imposin els magistrats.\nLa Fiscalia de l'àrea de Terrassa ha interessat les declaracions d'un agent dels Mossos d'Esquadra i diversos doctors forenses i del servei de biologia de l'Instituto Nacional de Toxicología.


Què fer si els teus fills tenen por al Pare Noel o als Reis d'Orient | Faros HSJBCN\nQuè fer si els teus fills tenen por al Pare Noel o als Reis d'Orient\nPer Nadal, els nens esperen amb il·lusió l’arribada del Pare Noel i dels Reis d'Orient. Malgrat tot, alguns d’ells, sobretot si són menors de 3 o 4 anys, es poden espantar, ja sigui en cavalcades o en altres activitats nadalenques, i fins i tot poden arribar a plorar i a allunyar-s’hi.\nEls nens solen tenir por a aquests personatges per diferents motius:\nEl color i volum dels seus cabells i barba: perquè són com una màscara que els amaga la cara.\nLes seves robes extravagants, lluminoses i estranyes.\nEls poden veure com a estranys: els nens solen tenir por dels desconeguts, es tracta d’una por evolutiva pròpia dels primers anys de vida.\nCom ajudar als teus fills si tenen por del Pare Noel o dels Reis d'Orient\nRespecta aquesta por i el seu rebuig a aquests personatges.\nNo els forcis perquè els diguin alguna cosa, els donin la seva carta o els facin un petó.\nTransmet-los calma, seguretat i tranquil·litat. Fes-los veure que és normal que tinguin por i transmet-los confiança i seguretat amb la teva actitud, gestos i paraules. Pots dir-los, a més, que tu també tens por, perquè entenguin que és una emoció que tothom sent.\nTingues paciència i dóna’ls afecte, amor i comprensió.\nAnima’ls a fer activitats relacionades amb els Reis i el Pare Noel: ja sigui fer-ne un dibuix, pintar-los, alguna manualitat o bé veure alguna pel•lícula o explicar-los algun conte en què surtin aquests personatges.\nCal que sàpigues, a més, que la por és una emoció natural en els teus fills que no poden comprendre ni controlar. No es tracta de res dolent, els fa prudents i evita que s’allunyin de tu malgrat el seu afany per descobrir-ho tot. En aquesta etapa els nens solen tenir por d’elements quotidians com:\nSeparació dels pares o cuidadors habituals\nSi aquest és el cas dels teus fills també és recomanable que tinguis en compte els següents consells perquè identifiquin aquestes pors i puguin reflexionar i superar-les:\nProcura que els nens afrontin les seves pors i evita sobreprotegir-los: és recomanable que, si no s’atreveixen a fer front a situacions de por, els acompanyis perquè vegin que no passa res. A més, es recomana que els premiïs cada cop que les superin i que reconeguis els seus assoliments. Una activitat recomanada és buscar imatges o fotos dels elements a què temen i posar-los en una caixa; es tracta d’anar revisant-los periòdicament i de deixar de banda aquells que es van superant.\nProposa’ls pauses amb respiracions quan facin front a aquestes situacions a què temen: perquè es calmin abans de continuar amb l’activitat o situació que els faci por.\nProposa’ls activitats que els entretinguin en situacions a què tenen por: com algun joc amb poca llum, per exemple, si els fa por la foscor. També en cas que tinguin por al metge, una bona idea és portar paper i llapis de colors a la consulta perquè s’entretinguin durant el temps d’espera.\nTria un ninot que els protegeixi de la por quan se’n vagin a dormir: nomena el ninot com l’encarregat de protegir els teus fills a la nit. Si igualment tenen por, has de responsabilitzar el ninot.\nFes amb ells una llista de les pors a situacions reals i diferencia-les de les situacions irreals a què temen: és diferent que tinguin por a la foscor, als gossos o als trons que si temen a les bruixes, els fantasmes o els monstres.\nElabora amb ells un termòmetre de la por: i identifiqueu-hi junts del 0 al 10 totes les pors que tenen i en quin grau.\nAixí doncs, has d’identificar i respectar la por en els petits, no forçar-los, entendre’ls i acompanyar-los en el camí a superar-los. Només així guanyaran seguretat i aniran vencent les dificultats que les pors els imposen, entre elles, apropar-se al Pare Noel o als Reis d'Orient.\nAccés als documents originals:\nMi hijo tiene miedo de Papá Noel, Santa Claus o de los Reyes Magos. Mama psicóloga infantil\nCom gestionar la gelosia davant l'arribada d'un germà petit\nEl Ratoncito Pérez i els angelets\nQui té por


Contra la violència i pel dret a una informació plural i contrastada | Sindicat de Periodistes de Catalunya\nContra la violència i pel dret a una informació plural i contrastada\nComitè professional de BTV\n- Lun 6 Jun 2016\nCom a Comitè Professional de BTV volem denunciar que en les últimes setmanes s'han produït agressions verbal i físiques a periodistes durant la cobertura de diverses mobilitzacions i desallotjaments a Barcelona. I volem deixar clar que, des del comitè, tornem a defensar el dret a la informació i rebutgem qualsevol forma de violència.\nEn aquestes situacions, s'ha intentat limitar la feina dels periodistes sobre el terreny amb coaccions i amenaces.\nFins i tot s'ha arribat a la situació límit d'impedir gravar una manifestació i interrompre violentament una connexió en directe.\nPer tot plegat, com a Comitè Professional, volem recordar que aquestes situacions vulneren el dret a la informació que tenen tots els ciutadans, que garanteix no només poder informar sinó també ser informat. La nostra obligació com a periodistes és treballar sobre el terreny amb veracitat i pluralitat. És per això que és imprescindible poder escoltar tantes veus com sigui possible amb l'objectiu de reflectir tots els punts de vista d'un conflicte.\nCreiem que, en aquestes últimes setmanes, hi hem perdut tots: els periodistes, que no hem pogut fer la nostra feina, i la ciutadania, que no ha pogut informar-se sobre què passava en alguns moments a la ciutat. És per això que els professionals de BTV exigim poder treballa amb dignitat i respecte per la nostra feina, perquè hem de poder garantir una bona informació per a tota la ciutadania.\nBarcelona, 2 de juny de 2016


Diversos autors signaran a les llibreries locals, que comencen avui el Sant Jordi\nRubí registra una bona diada de Sant Jordi tot i els episodis de pluja\nLa llibreria El Racó del Llibre començarà les activitats de Sant Jordi aquest divendres amb la signatura de llibres a la parada que ubicarà just davant del seu establiment, al carrer Doctor Robert. A les 18 h, Josep Milà signarà ‘L’hort dels bous’, la novel·la guanyadora del Premi Lletres del Marcat; i Enric Escofet farà el mateix amb els seus llibres ‘El Casal Popular. 100 anys de cultura a Rubí’ i ‘Rubí desaparegut’.\nA les 19 h serà el torn de l’escriptora Tània Juste, que ha publicat ‘Amor a l’art’, premi Prudenci Bertrana. Compartirà espai amb Jordi Magrià, que signarà el seu llibre ‘Homenatge a Lluís Llach’.\nEl 23 d’abril, també davant la llibreria, estarà signant a les 12 h la il·lustradora rubinenca Cuchu, que recentment ha il·lustrat dos llibres: ‘Catalans i catalanes que van canviar el món’ i ‘El vuitè nan’. A la mateixa hora, hi seran Núria Julià i Elena Boixader, que firmaran el llibre ‘14 històries de Rubí’.\nA partir de les 18 h serà el torn de dos escriptors locals més. Núria Pradas estarà amb el seu llibre ‘Tota una vida per recordar’ i Enric Larreula signarà exemplars de ‘La vida promesa’.\nTambé hi haurà signatura de llibres a la parada de Lectors al tren, que s’instal·larà davant de l’establiment, al carrer Magí Raméntol. D’11 h a 14 h, estaran signant exemplars dels seus llibres els il·lustradors Noemí Villamuza, Roser Capdevila, Enric Larreula, Ricardo Alcántara, Núria Pradas i Glòria Sabaté. A la tarda, de 18 h a 20 h, serà el torn dels també dibuixants Seta Gimeno, Max Saladrigas, Cuchu, Marta Montañá i Jordi Fenosa.\nD’altra banda, la teteria Més que te ha organitzat un taller d’enquadernació copta per aprendre a enquadernar una llibreta. El curs té un preu de 35 euros i anirà a càrrec d’Isabel Rodríguez. Per apuntar-se cal posar-se en contacte amb l’establiment.


[VÍDEO] Roger conta com li ha canviat la vida després de perdre l’ull per una pilota de goma » Balears » Balears » Setmanari Sóller\n[VÍDEO] Roger conta com li ha canviat la vida després de perdre l’ull per una pilota de goma\n1ORoger Españolbales de goma\nRoger Español, músic de professió i pare conta la seva experiència de l’1O, dia en que va perdre la visió d’un ull per l’impacte d’una pilota de goma disparada per la policia espanyola.\nEn un vídeo de l’Associació Stop Bales de Goma, Español explica que el dia del referèndum va anar al col·legi Ramon Llull de Barcelona per defensar les urnes pacíficament. Com que aquell matí havia plogut i havia quedat xop va anar a casa per canviar-se. Quan va tornar a l’escola, la policia espanyola ja havia segrestat les urnes i les carregava a les furgonetes. «Llavors va ser quan començaren a pegar amb les porres. Allà va començar tot».\nDurant la retirada dels agents, Roger Español, que es dirigia a casa seva va rebre a la cara l’impacte d’una pilota de goma, l’ús del qual està prohibit a Catalunya d’ençà del 2014. Recorda que en aquell moment va caure a terra per culpa del dolor i que uns quants periodistes el van arrecerar en un portal mentre esperaven una ambulància.\nUn mes després de la ferida, Español explica que encara es medica per no tenir dolor ni rodaments de cap. En l’àmbit personal, diu que ara fa un procés d’adaptació. «És tot molt complicat. Ha passat un mes, supoòs que és molt aviat, però no m’hi acabo d’acostumar, a tenir la visió d’un sol ull. La cosa que em sap més greu és que no sóc només jo, que en rep les conseqüències. Tota la gent que m’envolta, començant per la meva família, el meu fill, la meva parella, els meus amics… han estat tots molt preocupats per mi», explica.


Crualga - Torà online\nEls bolets dilluns 25 octubre 2010 Autor: editor\nFamília: russulàcies. En boscos de planifolis, rarament en pinedes, fins a la darreria de la tardor. Poc apreciat\nCrualga (Russula aurata)\n€¢ Barret de 4 a 15 cm de diàmetre, convex de jove, obert i pla al final. De colors variables, amb tons violaci, morat, marró, verdós...\n€¢ Peu cilíndric, de color blanc, sovint tacat amb tons violacis.\n€¢ Carn blanca, d'olor suau i gust agradable.\n€¢ Làmines blanques i bastant denses.\nNom científic: Russula aurata\nAltres noms: cuagra, llora.\nAltres espècies: hi ha altres llores o cualbres que també són bons comestibles, com la llora verda (Russula virescens), que creix sota roures, castanyers, alzines i sureres en terrenys silicis; la cualbra (Russula vesca), de barret de color vinós i que apareix en planifolis i coníferes. Cal anar amb compte amb totes les cualbres que popularment s'anomenen escaldabecs, molt picants i de gust desagradable.\nEtiquetes: russulàcies bolets cellers vallferosa claret\nLectures: 1161 Darrera: 03.07.2022


Repàs del ple de l’Ajuntament de Corbera de Llobregat del 9 de maig | Candidatura d'Unitat Popular\nEl passat 9 de maig hi va haver un nou ple ordinari, el darrer on la Montserrat Febrero (ERC) farà d’alcaldessa, ja que en el proper ple ja tindrem de nou l’alcaldia a mans del PSC i de la Rosa Boladeras. Com a punts més destacats d’aquest ple caldria esmentar un nou capítol de la lamentable gestió amb la que s’està portant l’aprovació del Pla d’Actuació Municipal (PAM), aquest cop volen demanar un crèdit de 1,5 milions d’euros. També volem destacar l’aprovació de la moció per a l’elaboració d’un protocol contra les agressions sexistes a les festes de Corbera, presentada per la CUP i finalment el rebuig a una moció on es demanava pluralitat i criteris periodístics als mitjans de comunicació locals, especialment a l’Avançada.\n1) Aprovació de l’acta del ple anterior.\n2) Reconeixement extrajudicial de crèdits. Això significa dotar de partides al pressupost per poder pagar als proveïdors les factures d’anys anteriors. La majoria d’aquestes factures es van realitzar a finals del 2016 i els diferents proveïdors no les havien presentat fins el 2017 i per això aquest tràmit plenari.\nNou capítol del serial del PAM\n3) L’Ajuntament ha demanat l’aprovació d’un crèdit d’1,5 milions d’euros a la Diputació de Barcelona, dins del Programa de Crèdit Local. Com ja s’ha comentat altres vegades, aquest crèdit és per finançar les inversions que l’Ajuntament vol dur a terme dins del PAM, i es demana al Banc Sabadell mitjançant la Diputació. També segons se’ns ha assegurat diverses vegades, és un crèdit que ve acompanyat d’una subvenció per pagar els interessos i que, tal i com estan aquests avui en dia, és gairebé un crèdit a cost zero. Malgrat això, és un crèdit a 10 anys i la subvenció és pel tipus d’interès actual i no té en compte les probables pujades del tipus d’interès en un futur no gaire llunyà. També s’ha de tenir en compte, que les inversions que es preveuen han canviat respecte al primer esborrany del PAM que es va fer públic. Així, la primera inversió pel canvi de finestres de l’escola Jaume Balmes (estava dotada de tres partides en tres anys diferents) s’ha quedat en 36.700€ quan era de 81.700€. Aquesta diferència de diners, que no ens van saber o voler contestar a què era deguda, servirà per finançar dues noves propostes, com són la inversió en reposició de la infraestructura de sanejament (20.000€) i la inversió en la instal·lació de punts verds (25.000€). En la part més política i coincidint amb el nostre ferm vot contrari, vam criticar el procés amb el què s’està duent a terme aquest PAM i l’incompliment constant de l’equip de govern en les promeses d’informació i participació de la ciutadania. Així doncs, trobàvem estrany que s’aprovés una línia de finançament quan el PAM encara no havia estat aprovat pel ple de l’Ajuntament. En aquest sentit, en el seu calendari, que canvia a cada ple i que ja hem denunciat reiteradament, després de l’exposició pública del PAM, hi havia un mes per presentar propostes i al·legacions i en el ple del 9 de maig s’havia d’aprovar definitivament. Capítol a part és la gairebé inexistent participació de la ciutadania, ja que només una persona, fora dels partits polítics hi ha presentat al·legacions. Des de l’equip de govern, en comptes de fer autocrítica es va veure com un fet que «no és ni bo ni dolent». També comentar que el procés participatiu per triar projectes, per valor de 300.000 euros (el 5% del total) també s’endarrereix sense nova data, ja que l’inici de la campanya estava previst pel passat mes d’abril.\nTransport públic, pla econòmic i financer i registre del ple en vídeo\n4) Modificació de crèdits per dotar d’un conveni de col·laboració amb el Consell Comarcal per les activitats del control de mosquits. Des de la CUP vam preguntar amb quina empresa es faria aquest projecte i si s’utilitzarien insecticides o productes tòxics i la resposta va ser que era una empresa de gestió pública que depenia de la Generalitat i que no s’utilitzaven productes tòxics, pel qual hi vam votar a favor.\n5) Aprovació del Pla Econòmic Financer presentat per urgència per l’equip de govern. Hi vam votar en contra, de la urgència principalment, per una qüestió de temps. Aquest document és molt important pel futur de Corbera i de les arques municipals, ja que, com que es superarà el límit de despesa permès per l’estat per poder fer noves inversions, s’ha de presentar aquest document que a nosaltres ens va arribar només quatre dies abans del ple i, per tant, no vam poder estudiar-lo a fons.\n6) Aprovar el conveni de millora del transport nocturn i dotar-lo de pressupost. El nostre vot va ser favorable, ja que considerem que les millores en el transport públic són adients i, alhora, donem suport a la regidora de mobilitat per la feina que està realitzant en aquest camp.\n7) Aprovació final de la delimitació amb el terme municipal de Cervelló. Es va votar a favor per unanimitat.\n8) Supressió del registre municipal de parelles i/o unions civils. Arran de la recent creació del registre únic per part de la Generalitat, des de l’Ajuntament s’ha cregut convenient eliminar aquest registre ja que ha deixat de tenir sentit. Malgrat això, la creació del registre únic de la Generalitat no ha tingut en compte la veu dels ajuntaments i això posa en dubte qüestions com ara què passarà amb les parelles que ja hi estaven inscrites o si les noves parelles s’hauran de desplaçar fora de Corbera per fer aquests tràmits, a diferència del què passa amb el matrimoni civil.\n9 i 10) Dues mocions relacionades presentades pel PDECat. La moció principal era la implantació d’un sistema d’acta de les sessions del Ple en format d’àudio i vídeo. Aquesta anava encaminada a alleugerir la feina de la persona que ha de transcriure els plens de l’Ajuntament i també a intentar-ne una major difusió. Per fer aquest canvi, però, calia modificar el ROM i és per això que es va presentar una moció en aquest sentit. Des de la CUP ens hi vam mostrar favorables, malgrat puntualitzar la modificació exprés del ROM, ja que en anteriors ocasions i quan s’havia demanat de canviar el ROM per introduir la participació de la ciutadania als plens, el govern s’ha tancat en banda argüint la dificultat tècnica per fer aquests canvis.\nAvançada sota criteris polítics i protocol contra les agressions sexistes\n11) Moció de PDECat, que demanava la redacció i desenvolupament d’un pla de comunicació local i per a la creació d’un consell de redacció per a la revista municipal. Des de l’equip de govern van rebutjar la proposta, ja que consideren que l’Avançada és un mitjà plural on es respecten les opinions de tothom i on els regidors no tenen res a veure amb el seu contingut. Des de la CUP, com ja venim denunciant en tots els nostres escrits de l’Avançada, vam tornar a demanar criteris periodístics i no polítics en l’elaboració de la revista municipal. I vam criticar fortament la politització de l’Avançada deixant en evidència el regidor de Comunicació, Manel Ripoll, quan a pregunta nostra, el regidor de Desenvolupament Econòmic, Jordi Anducas, va reconèixer que ell (i el seu equip) escrivien els textos de la seva àrea. Així doncs, el govern va tornar a deixar passar una oportunitat per fer de l’Avançada una revista d’informació municipal, plural, amb diversitat d’opinions i fomentant un esperit crític i participatiu a la població de Corbera.\n12) Moció presentada per la CUP sobre la creació d’un protocol contra les agressions sexistes als grans esdeveniments d’oci i festius de Corbera. En primer lloc cal dir que aquesta moció va ser treballada i redactada per Figaflors, el grup de dones feminista de Corbera i malgrat la nostra intenció que elles poguessin llegir i defensar la moció, els ho van negar perquè no són un partit polític. També val a dir que el regidor Arturo Martínez va fer una contraproposta en el sentit d’esperar la redacció del protocol que està elaborant la Diputació de Barcelona; en aquest sentit i un cop el tinguem caldrà adaptar-lo a les especificitats de Corbera. Tant des de Figaflors com des de la CUP s’hi va estar d’acord malgrat reconèixer que el protocol no estaria elaborat abans de la Festa Major d’aquest estiu; el cert és que vam demanar una campanya de prevenció amb cartells, tríptics i xerrades als instituts per encarar, en aquest sentit, la Festa Major de 2017. Finalment i després de certa controvèrsia i amb alguns comentaris desafortunats, com que «tampoc calia crear alarma», tot i que després van ser matisats, es va aprovar la moció amb els canvis proposats i amb el compromís de l’equip de govern que alguna cosa es faria per la Festa Major d’enguany. La moció va ser aprovada per unanimitat, amb l’únic vot contrari i incomprensible del regidor de Serveis Públics i membre del grup GIU, Andrés Palacios.\nDesprés d’aquest punt es va donar compte dels informes de morositat i del Pla pressupostari a mitjà termini.\nS’amplia el contracte d’escombraries sense passar pel Ple\nEn l’apartat de precs i preguntes, vam demanar principalment per la modificació del contracte per a la gestió de residus i neteja viària. Aquest era un assumpte que havia de passar per ple, però el govern va decidir al començament de la legislatura que això es decidiria a porta tancada a la junta de govern, on només hi són els membres del govern. També hem de tenir en compte que aquest és el contracte externalitzat de més pressupost que té l’Ajuntament, amb un import de 980.987,08 euros (sense IVA) i que des de l’any 2009 està adjudicat a la multinacional FCC. Cal recordar que Ajuntaments com Barcelona o Badalona han denunciat per frau a aquesta empresa en el servei de neteja viària. Aprofitant aquest punt també vam voler exposar el malestar de moltes persones que ens han fet arribar les seves queixes per la brutícia, en termes generals, en la que es troba tant el nucli urbà com les urbanitzacions. En un altre sentit de les coses també es va demanar pel seguiment de les obres del Cau de la Guineu, ja que des del Departament d’Ensenyament s’havia assegurat que abans del primer semestre hi hauria un acord de govern per licitar les obres per a l’ampliació. Des del govern se’ns va dir que encara no en tenien notícies. També vam preguntar en quina situació estava la moció de l’accessibilitat als camins de Corbera, que es va aprovar en el ple passat i sobre la Comissió de Nomenclàtor. En els dos punts se’ns va assegurar que s’estaven fent els treballs tècnics previs pertinents i que ja tindríem notícies més endavant. Finalment vam preguntar quan s’iniciaria la prova pilot sobre el manteniment de les franges de protecció d’incendi amb silvopastura, que estaven pressupostades per aquest 2017. La resposta va ser, que també hi estaven treballant.


Català - Castellano - English - Française\nEstigui al dia\nPere Massana porta 25 anys liderant una aposta gastronòmica que parteix d’una voluntat de servei i compromís amb el seu entorn i els seus clients. Hereu d’una tradició familiar en el món de l’hostaleria, ha estat capaç, des del respecte més absolut a aquesta tradició,de crear un llenguatge culinari propi. innovador, agosarat i, alhora respectuós amb el producte.\nL’aposta pels valors que li son propis de tradició, família, singularitat i també, quan cal, recerca de nous llenguatges i interpretació fan que la cuina que lidera Pere Massana et transporti a paisatges familiars del paladar, a vegades oblidats, i a la vegada et suggereixi paratges desconeguts per descobrir.\nAmb l’Ana Roger, la seva dona, formen un equip que, des de l’honestedat, l’hospitalitat i el compromís diari amb els seus clients i la seva cuina, treballen per a satisfer els desitjos de tots aquells comensals que, disposats a gaudir, s’asseuen a les seves taules.\n© 2011 Restaurant Nu - c/ Abeuradors, 4 Barri vell T. 972 225 230 · GIRONA\nTreballi amb nosaltres - Mapa Web - Avís legal - Política de privacitat - Crèdits


Super 8 Hotel Chengdu Fukai Chengdu Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n60 He Hua North Road, Àrea Comercial de Tongzilin, Chengdu, Xina, 610041 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Chengdu, Super 8 Hotel Chengdu Fukai és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. A només 5.0 km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a KeHua ShangYe GuangChang, Wangfujing department Store (kehua), United States Department Store (jinxiu road) donen a aquest hotel un encant especial.\nSuper 8 Hotel Chengdu Fukai ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, centre de negocis.\nL'hotel compta amb 78 precioses habitacions, i totes inclouen aire condicionat, escriptori, accés a internet, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Chengdu, faci de Super 8 Hotel Chengdu Fukai la vostra llar.


LA TORRE DE L'AIGUA: REHABILITACIÓ EN PROCÉS - Museus Municipals - Ajuntament de Sabadell\nL'any 1918 es va inaugurar, per la Festa Major de Sabadell (1 d'agost), aquest edifici emblemàtic del nostre patrimoni històric i arquitectònic. Al llarg del 2018 de ben segur es duran a terme diversos actes commemoratius, i des del MHS ja tenim pensades i previstes diverses activitats a l'entorn d'aquesta efemèride.\nEn aquests darrers mesos s'han dut a terme diferents actuacions d'obra per a millorar-ne la seguretat i també per reparar i consolidar l'estructura de formigó en general. Amb motiu de la posta en marxa d'aquests treballs, de màxima complexitat per l'alçada i les característiques arquitectòniques de l'edifici, s'ha optat per una intervenció d'acabat final que planteja una aproximació a l'aspecte original que devia tenir quan va acabar de ser construïda, amb el color propi del formigó armat de l'època.\nAquesta actuació de rehabilitació està essent coordinada des del Servei d'Obres d'Equipaments de l'Ajuntament, amb l'assessorament de l'equip tècnic del MHS, i els treballs en alçada estan essent executats per l'empresa Servialt.\n(fotografies: Serveis Tècnics d'Obres i Equipaments, Ajuntament de Sabadell)


Nibali es porta el primer premi\nNibali s'emporta el primer premi\nEl campió d'Itàlia ataca a Sheffield i es vesteix de groc davant els seus rivals de la general\nSERGI LÓPEZ-EGEA / Sheffield (Enviat especial)\nDiumenge, 06/07/2014 | Actualitzat a les 18:28 CEST\nNibali dóna un cop de puny a laire mentre travessa la línia de meta de Sheffield en primera posició i conquistar el mallot groc del Tour. / AP / PETER DEJONG\nEl primer premi del Tour 2014 ha correspost aquest diumenge a Vincenzo Nibali, nou mallot groc, el més astut entre els aspirants a la general final. El campió d'Itàlia, el vencedor del Giro del 2013, ha evidenciat que la seva forma, avui dia, és exquisida després dels dubtes que va aixecar en la primera fase de la temporada. La segona etapa per terres britàniques, de nou, ha estat marcada per una gentada espectacular, increïble, encara que, en moltes ocasions, tal com s'han queixat diversos corredors, provocava excessiu perill per carreteres estretes amb rapidíssimes baixades.\nTant Alberto Contador com Chris Froome s'han deixat veure i han protagonitzat les seves personals acceleracions en la dura però curta cota de Jenkin Road, un carrer de Sheffield, on el pilot ha quedat fet pols amb tots els favorits de la general en les primeres posicions. Alejandro Valverde, una mica més amagat, també ha estat, sense problemes, amb els aspirants al triomf final.\nComiat a Londres\nAquest dilluns arribarà Nibali vestit de groc al centre de Londres, en el comiat anglès de la ronda francesa del 2014. L'etapa pot tornar a batre rècords sobretot als carrers de la capital britànica, ja que la meta està instal·lada a The Mall després de passar pel Big Ben i les portes del Palau de Buckingham. Una jornada d'esprint anunciat, encara que sense Mark Cavendish, el velocista i ídol local, que no ha sortit en la segona etapa com a conseqüència de la caiguda de dissabte.


Relat "La glàndula pineal"\nInici > detall del relat: La glàndula pineal\n- 1810 Lectures\nFa temps vaig llegir que, segons Descartes, el cos i l'ànima s'assemblen menys que un ou i una castanya. Per això sembla tan estrany que visquin plegats. El filòsof va plantar els colzes i es va cremar les celles fins que va inventar-se una entranya misteriosa on jura i perjura que s'encadenen i s'entortolliguen la carn i l'esperit: es diu la glàndula pineal, si no recordo malament.\nVostè sap, on deu parar aquesta glàndula? Des que ho vaig llegir que em miro pertot arreu cada cop que em despullo, però és clar, això deu anar per dins. Així que ja ens han aixafat la guitarra: no ho sabrem mai.\nJa m'estranyava a mi que l'ànima anés pel seu compte, així, com un núvol. De vegades em despertava suant amb una angúnia que esgarrifa, perquè tenia por que l'esperit em marxés, i em quedaria com un soc sense poder enraonar ni respirar. Però es veu que aquesta glàndula pineal, miri, aquí hi ha un dibuix, figura com un nus i estira l'ànima ben fort perquè no se'n vagi a passeig. Ara ja s'entén.\nPrimer vaig pensar que això de la glàndula havia d'estar prop del cervell, que és on es fa la intel·ligència. Em vaig fer una radiografia i tot: això que en diuen escànner. Vaig anar a cal metge i no sé pas què li vaig explicar, li volia fer veure que tenia un tumor d'aquests que s'han d'agafar a temps. Miri, no em faci dir com m'ho vaig fer anar i com m'ho vaig fer tornar però al final el metge va dir amén i em va donar hora, però havia de ser passat festes.\nQuan vaig tenir la radiografia, em vaig posar les ulleres, que si no no hi veig de prop, i me la vaig mirar bé. Ho sabia, vostè, que el cervell fa forma d'esponja? Sí, sí, ja s'ho pot ben creure, el tenim tot estarrufat dins del cap, com si no hi capigués i l'haguessin entrat amb calçador. Però de glàndula cap ni una. Vaig mirar i remirar i no hi havia res que s'hi assemblés. Coses estranyes moltes, això sí, per escriure un llibre.\nI ja em veu d'aquí cap allà amb el cap com un fogó pensant on deu petar la glàndula pineal. Llavors em va venir una inspiració, i una nit que prenia camamilla a la cuina vaig pensar: està dins el cor. No li ha passat mai, quan s'esglaia, que nota com un nus al pit? Doncs això vol dir que tiba la glàndula, perquè quan passa alguna desgràcia o algun ensurt, el cos i l'ànima, imagini-s'ho, s'espanten l'un de l'altre i es volen separar.\nAra no vull plorar, però la meva senyora va traspassar l'hivern passat. I ella, que era molt generosa amb tothom i ho donava tot, havia signat els papers que fan falta per donar els òrgans. Així que, amb molt de respecte, això sí, vaig demanar als metges si podia veure per favor el cor de la meva senyora. Segurament es van pensar que era algun romanço sentimental, i el cor i jo ens vam quedar sols. El tenien dins d'un congelador, perquè si no es fa malbé de seguida, però es veia ben clar.\nMiri, jo ja m'hi vaig esforçar, però no vaig veure cap nus. Cap glàndula. D'ençà que ho he deixat per impossible. Serà veritat, no dic que no, si ho diuen els filòsofs ja m'explicarà. Però a hores d'ara no sé on para. I com li deia, crec que mai se sabrà, perquè quan morim el nus que lliga el cos i l'ànima es desfà per sempre.\nPotser l'atabalo: perdoni. Pensi que tinc vuitanta-cinc anys, i és clar, encara que no ho vulguis no pots deixar de barrinar aquestes coses. Veig que ja se'n va. Si algun dia la troba, la glàndula, m'ho dirà, oi?\nDescartes fent la Pineal, quina Glàndula![Ofensiu]\nnani | 17-06-2005\nHa fet la Pinneal, parlant de Glàndules en Descartes!\nI clar que la substància pensant i la material han d'estar lligades (i ben lligades, esperem)... el que jo tampoc entenc és per què mitjançant una glàndula i no un nus de mariner.,.. potser viuriem més !!!\nperò li he de comunicar que la Glàndula Pinneal sí que existeix (vaja, existeix quelcom que els il·lustrats en la matèria anomenen així) i que està, efectivament, al cervell.\nvagi al GOOGLE i busqui "pineal" (en castellà) i a "imagenes" i... a descobrir parts del cos!!!\nel que no és cert és que aquesta glàndula faci la funció que deia Descartes que feia... com a mínim això és el que diu la nostra creença actual: la ciència.\nSi li agrada o desagrada DEscartes, el remeto a un escrit força delirant que li vaig dedicar anomenta:\nDéu vs el Geni Maligne (convidat especial: DESCARTES)\ni em diu què li sembla.\nA mi el tros del cor m'ha agradat, el tros del metge no per inversemblant...


DSK contra Nafissatou\nEstratègia Els advocats de Dominique Strauss-Kahn, acusat per la dona de la neteja Nafissatou Diallo d'haver-la violat mentre netejava l'habitació de l'hotel on s'allotjava, poden centrar la defensa del seu client a desprestigiar la guineana Personal Es dediquen a investigar tota la seva vida, des que va néixer en un poblet perdut a les muntanyes del país africà\nBRU ROVIRA 19/06/2011 00:00\n260x366 Membres de la Unió de Treballadors d'Hotel de Nova York van donar suport a Nafissatou al Tribunal Suprem. / S. STAPLETON / REUTERS Membres de la Unió de Treballadors d'Hotel de Nova York van donar suport a Nafissatou al Tribunal Suprem. / S. STAPLETON / REUTERS\nLa defensa de Dominique Strauss-Kahn no ha pogut amagar la seva estratègia: es tracta de desprestigiar la víctima i, per tal d'aconseguir-ho, estan dedicant tota mena d'esforços a investigar qui és exactament Nafissatou Diallo, de 32 anys, aquesta emigrant guineana que provoca tants problemes al seu client. ¿Hi ha alguna màcula a la seva vida, alguna petita volva de pols que pugui presentar-nos-la com una noia no tan normal i treballadora com diuen que és els que la coneixen? ¿És possible ser completament innocent quan has marxat del teu país, vius al Bronx i ets mare soltera, musulmana, guapa, negra i pobra com una rata?\nNo només els advocats de DSK s'han llançat a una investigació exhaustiva. També els periodistes han invertit esforços considerables a furgar en la seva vida. Només el diari The New York Times hi ha dedicat un equip de set persones que han arribat, fins i tot, a anar a Tchiakoulle, el poble on va néixer i viure Nafissatou fins que va marxar a Nord-amèrica.\nEl relat d'aquests primers vint anys de la vida de Nafissatou que fan els periodistes nord-americans desplaçats a l'altra banda de l'Atlàntic no difereix substancialment del que ja va fer la premsa guineana al mes de maig, i que va filmar el càmera d'AFP Horaci Garcia, un català emigrant laboral que viu a Dakar i que va ser el primer periodista occidental a viatjar-hi.\nEls orígens de Nafissatou\nTchikaoulle és un poble de l'ètnia peul, situat a les muntanyes perdudes de Fouta Djallon, a dotze hores de Conakry. No té aigua corrent, ni llum, ni telèfon, i per arribar-hi s'ha de caminar. Els habitatges del poble -una vintena- estan construïts amb fang i palla, excepte set cases que estan fetes "en dur", que és com els veïns anomenen la construcció feta amb una mica de formigó.\nNafissatou és la petita de sis germans. No va anar mai a l'escola, però va aprendre a llegir i a escriure estudiant l'Alcorà, cosa que feia servint-se de petites tauletes de fusta. Als tretze anys va deixar el poble natal i va marxar a treballar a la ciutat de Labé, fins que el seu pare la va fer tornar al cap de quatre anys per casar-la amb un cosí llunyà, Gadiri Diallo, amb qui va tenir una filla. Quan feia només dos anys que estaven casats, Gadiri es va posar malalt i va morir. Nafissatou va decidir aleshores agafar la filla i marxar a treballar a la capital, Conakry, fins que la seva germana li va aconseguir un visat, va marxar als Estats Units i es va instal·lar a Nova York, seguint els seus passos. Era l'any 2002 i no sabia ni una sola paraula d'anglès.\nDes d'aleshores, Nafissatou ha treballat en diferents llocs abans de ser empleada per l'Hotel Sofitel, on es va produir la suposada violació. Tampoc al EUA els investigadors han sabut trobar res que pogués embrutar una vida dedicada a la feina i a la seva filla, una vida com la de tants altres emigrants, molt solitària en el seu cas, amb l'única distracció de "mirar DVDs nigerians a la televisió i anar de tant en tant al cafè 2115, de Harlem, per trobar-se amb altres emigrants francòfons".\nL'excusa per al xou\nPel que sembla, però, en tota la seva història hi podria haver un punt feble, un lloc per furgar per poder demostrar que Nafissatou podria haver mentit almenys una vegada a la vida, i, si has mentit una vegada... ho pots tornar a fer. ¿Podria haver posat alguna cosa falsa quan va omplir els papers per aconseguir treballar i viure als EUA? ¿Va al·legar persecució com fan molts dels seus col·legues?\nEl cas DSK té tots els ingredients per convertir-se en un gran espectacle, fer pujar les audiències i vendre diaris. Sexe, poder, política, teories del complot i pobresa ofereixen un menú capaç de convertir uns fets avorribles i lamentables en una catarsi de les emocions.\nA partir del moment en què DSK es va declarar no culpable, sabia que per sobreviure en el sistema judicial nord-americà havia de destruir la seva víctima. I que, finalment, els fets poden quedar diluïts per la resultant que es derivi de la confrontació entre dues representacions simbòliques: la d'una africana musulmana, pobra, mare soltera, emigrant; i la d'un home poderós, director del Fons Monetari Internacional, aspirant a la presidència de la República Francesa, liberal, socialdemòcrata, que fa ús de la seva identitat jueva per alertar sobre els prejudicis que hom pot tenir, afirma, en contra de la seva persona, casat amb una prestigiosa presentadora de televisió, també jueva, multimilionària per herència.\nL'any 1999 un venedor ambulant guineà que vivia al Bronx, prop d'on viu Nafissatou, que tenia el seu mateix cognom i era de la mateixa ètnia, Amadou Diallo, de 22 anys, va ser mort per la policia de Nova York, que li va disparar ¡41 bales! al·legant que l'home havia fet un gest estrany i els va semblar que anava armat, cosa que va resultar falsa.\nEls policies van ser absolts, ja que aquell gest incert de la víctima es va considerar suficient perquè els agents sentissin l'amenaça que els va fer buidar els carregadors de les pistoles. Ho recorda The New York Times i ho he llegit amb pànic pensant en la Nafissatou i tot recordant el cas Salaset -que explica Michael Foucault-, ocorregut a l'Alsàcia l'any 1817, quan una camperola va coure la seva filla i se la va menjar. El fiscal va considerar que si la dona hagués sigut rica s'hauria pogut considerar que era boja. Però que com que era pobra i passava gana, coure la filla per menjar-se-la responia a una conducta interessada i per tant se l'havia d'executar.\nNafissatou contra Strauss-Kahn, el gran espectacle del món. Quina por...


Silenci! Gay Talese està treballant\nPERE ANTONI PONS Actualitzada el 01/06/2013 00:00\nEl silencio del héroe , molt ben traduït per Damià Alou, és una mostra variada, brillant i prou exhaustiva del periodisme esportiu de Gay Talese (Ocean City, Nova Jersey, 1932). El recull inclou una trentena llarga de textos. El més antic és del 1948 i va aparèixer en la modesta revista de l'institut on estudiava l'autor. El més recent és del 2012 i va sortir publicat a la mítica The New Yorker . Els altres van veure la llum a les pàgines del New York Times , on Talese va fer de reporter esportiu després d'haver-hi treballat durant uns anys com a noi dels encàrrecs, i a la revista Esquire . Tant els articles breus de joventut com els reportatges-perfils extensos que van donar-li fama, demostren que ens trobem davant un mestre del periodisme: pacient i sagaç a l'hora d'observar la realitat; perspicaç, clar i original a l'hora d'explicar-la.\nTalese és considerat el pare del Nou Periodisme: és una paternitat que ell nega, o que assumeix a contracor. Deixant de banda les etiquetes, no hi ha dubte que Talese va ser un dels primers a incorporar al periodisme les eines i les tècniques de la narrativa de ficció, el tret principal del periodisme modern. Tant és si retrata l'ambient del vestidor de l'equip de futbol americà de la Universitat d'Alabama com si conta la trobada entre Muhammad Ali i Fidel Castro a Cuba: distribueix la informació per escenes, reprodueix els diàlegs amb fidelitat però també amb intenció narrativa, construeix els personatges per explorar-los més a fons i fa descripcions que van més enllà de l'objectivitat rutinària. Els textos de Talese, igual que les millors obres del Nou Periodisme, demostren que la vida i la realitat són més vives i reals -també més comprensibles- quan prenen forma de relat.\nTalese ha repetit, del dret i del revés, que allò que ha caracteritzat la seva llarga trajectòria és la curiositat. Se li nota. I el més interessant és que mai no és una curiositat freda, purament analítica. Al contrari: el periodisme de Talese, sempre formal i elegant, és instintivament empàtic, humanista. Per això mai no es deixa endur per l'èpica fàcil de l'esport i, en canvi, en mostra els aspectes més secrets i propers. Les grandeses i les misèries, sí, però també les rutines i la vulgaritat, que sovint són tan apassionants com les anècdotes més vibrants i dramàtiques. Destaquen, en aquest sentit, els breus retrats que fa dels secundaris de l'esport: l'àrbitre de boxa que no vol tenir amics per protegir la seva integritat, una troupe de nans que es dediquen a la lluita lliure, el dentista que fabrica els protectors bucals dels boxejadors, el cronometrador dels combats, el ferrer que forja i repara les ferradures dels cavalls als concursos d'hípica…\nTanmateix, són els textos llargs -lluny de la notícia d'actualitat, entre el perfil i el reportatge- aquells en què Talese més pot lluir-se. El rey en la mediana edad , sobre Joe Louis, i El silencio del héroe , sobre Joe DiMaggio, són memorables. No són els perfils de dos mites caiguts, ni de dos déus en hores baixes, sinó de dos homes que ho van ser tot en la boxa i en el beisbol, respectivament, i que ara han de fer uns esforços enormes per ser simplement normals, com velles andròmines encara venerades però que ja no fan gaire servei. També són magnífics els articles sobre el gran boxejador Floyd Patterson, patològicament torturat pel sentit del ridícul, la vergonya i la timidesa. Només un gran periodista com Talese podria fer la semblança d'un gran campió dels pesos pesants que resultés, alhora, entranyable i estremidora.


Ja podeu veure les fotografies de l'excursió: PAS D'EN BARONA - PUIG DE BÀLITX.\nJa podeu veure les fotografies de l'excursió: PAS DE SA FESA.\nJa podeu veure les fotografies de l'excursió: COVA DES BOC - CUCULLA DE FARTÀRITX - FONT LASSARELL.\nJa disposam de participacions de loteria de Nadal. Animeu-vos i participa amb nosaltres!!! Gràcies per la seva collaboració.


"Montilla, carregant-se les falses dreceres com a president de la Generalitat, no ajuda gens a Esquerra. I si perjudica a Esquerra, es perjudica ell mateix"\nper Vicenç Villatoro 19 de desembre de 2012 18:07\nEl president Montilla no la va encertar en el seu missatge de Cap d'Any com a president de la Generalitat. Em refereixo a la famosa frase: «Podreu decidir amb el vostre vot quin camí cal seguir. Si hem d'aturar-nos, retrocedir o cercar falses dreceres, o bé si hem de mantenir l'horitzó que ens hem traçat". Una frase que la podria dir José Montilla en un acte PSC com a candidat a la reelecció a la presidència de la Generalitat, però que no pot dir mai el president Montilla en un missatge institucional. No la va encertar, però, en un doble sentit: va fer una cosa inadequada, que no està bé, però a més em fa l'efecte que es va equivocar també en el seu objectiu electoral. Dit d'una altra manera, pot ser que el president Montilla s'hagués marcat en un gol en pròpia porta.\nDe cara a la seva reelecció com a president de la Generalitat, José Montilla necessita al llarg dels pròxims mesos aconseguir dues coses: uns bons resultats per al PSC i uns resultats acceptables per als seus socis, que no s'enfonsin. Si Esquerra o Iniciativa s'enfonsen i els tres partits no sumen, no hi haurà tripartit i Montilla no tornarà a ser president. Per tant tot el que faci des del punt de vista electoral ha de sumar vots per al PSC i a ha d'ajudar a Esquera i a Iniciativa a no perdre'ls.\nDes del punt de vista del PSC, l'estratègia lògica és potenciar el paper institucional del president Montilla. Amb el pacte basc a la memòria, la vella tècnica d'aturar al PP votant socialista ja no serveix. Les possibilitats electorals del PSC passen per presentar-se com un partit central i institucional i donar al president Montilla el màxim perfil institucional. Si en un missatge de cap d'any, on té totes les possibilitats de remarcar aquest perfil institucional, hi renuncia i acaba marcant un perfil partidista, s'està fent –o li fan involuntàriament els seus assessors- un gol en pròpia porta.\nPerò amb la frase en qüestió el president Montilla comet, al meu parer, un segon error estratègic: li complica innecessàriament la vida a Esquerra. Si Montilla malparla de les falses dreceres sobiranistes i proposa la més absoluta moderació nacional en un acte del PSC, no passa res. Ningú no es pot queixar. Però si parla contra les falses dreceres sobiranistes amb el barret de president de la Generalitat, no està expressant l'opinió del PSC. Està expressant l'opinió del govern que presideix i de la majoria parlamentària que li dóna suport. És a dir, està parlant també en nom d'Esquerra, dels membres del govern d'Esquerra, dels diputats d'Esquerra que li van votar la investidura i que li renoven quotidianament la confiança.\nAixò genera als republicans una incomoditat manifesta. Si se'n desmarquen –i no des del partit, sinó des dels membres del govern- i diuen que Montilla no els representava quan estava fent de president de la Generalitat, l'acusació és molt greu i obren una crisi immensa. I si no se'n desmarquen o ho fan només rutinàriament, des del partit i no des del govern, s'empassen un gripau i els és més difícil anar a les eleccions marcant perfil propi. El president Montilla, carregant-se les falses dreceres com a president de la Generalitat i com a cap del govern tripartit, no ajuda gens a Esquerra. I si perjudica a Esquerra, es perjudica ell mateix: necessita que Esquerra s'aguanti per poder tornar a sumar. Des del punt de vista estratègic, es va fer un gol en pròpia porta.