Нийл Геймън — Американски богове (6) — Моята библиотека\nАмерикански богове (6)\nГосподин Живот направо цъфти,\nсмъртта пък само слухти,\nтой е наемателят в стаята,\nтя на стълбите безобразничи.\nУ. И. Хенли, „Господин Живот направо цъфти“\nБеше събота сутринта и само Зора Утренняя беше будна, за да се сбогува с тях. Тя взе четирийсет и петте долара на Уензди и настоя да му дадяла разписка — написа я с широк почерк със заврънкулки върху опакото на талон за преоценени безалкохолни напитки. В утринната светлина приличаше на кукла — старото й лице беше със старателно нанесен грим, златната и коса беше вдигната на висок кок.\nУензди й целуна ръка.\n— Благодаря за гостоприемството, мила госпожо — рече й той. — Ти и милите ти сестри си оставате лъчезарни като самото небе.\n— Проклет старец — отвърна тя и му се закани с пръст. После го прегърна. — Пази се — заръча му. — Не искам да чуя, че си си отишъл завинаги.\n— Това, скъпа, ще опечали не по-малко и мен. Жената се ръкува с Шадоу и му каза:\n— Зора Полуночная има много високо мнение за теб. Аз също.\n— Признателен съм ви — отговори Шадоу. — Благодаря за вечерята.\n— Хареса ли ти? Заповядай пак.\nУензди и Шадоу слязоха по стълбите. Шадоу бръкна в джобовете на якето си. Сребърният долар студенееше в ръката му. Беше по-голям и по-тежък от монетите, които бе използвал досега. Той го стисна в шепите си като за класически фокус, отпусна ръка до тялото си, после я опъна, при което монетата се плъзна напред. Там, хваната с най-лекото напрежение между показалеца и кутрето, тя сякаш бе съвсем на мястото си.\n— Добре го направи — отбеляза Уензди.\n— Още се уча — отвърна Шадоу. — Техническата част, общо взето, я владея. Най-трудно е да накараш хората да погледнат към другата ти ръка.\n— Да — потвърди Шадоу. — Нарича се отклоняване на вниманието.\nТой плъзна другите си пръсти под монетата, изтласка я назад в дланта си и я стисна съвсем леко. Монетата падна от ръката му, издрънча на стълбището и заподскача надолу. Уензди се наведе и я вдигна.\n— Не си позволявай да се отнасяш нехайно към подаръците, които си получил — каза той. — Трябва да пазиш неща като това. А не да ги хвърляш. — И се взря в монетата: разгледа първо едната страна, после другата, с лицето на Статуята на свободата. — А, госпожа Свобода. Красива е, нали?\nМетна монетата на Шадоу, който я хвана във въздуха и я плъзна така, че тя сякаш изчезна: продължи да я държи в дясната, а уж я прехвърли в лявата си ръка и я пусна в левия джоб, А монетата си беше в дясната му ръка и като че му вдъхваше спокойствие.\n— Госпожа Свобода — повтори Уензди. — Като доста от боговете, на които се кланят американците, и тя е чужденка. В този случай французойка, макар че за да не засегнат изтънчената чувствителност на американците, французите са покрили великолепната гръд на статуята, преди да я подарят на Ню Йорк. Свободата — продължи той и сбърчи нос при вида на използвания презерватив, хвърлен на стълбите на първия етаж, после го изрита погнусен встрани. — Някой може да се подхлъзне. Да си счупи врата — промърмори Уензди. — Като на кора от банан, само че с лош вкус и малко ирония. — Той бутна вратата и я отвори; удари ги слънчева светлина. — Свободата — избоботи Уензди, докато вървяха към колата, — е мръсница, с която трябва да се съвкупяваш върху легло от трупове.\n— Така ли? — рече Шадоу.\n— Това е цитат — обясни Уензди. — Думи на някакъв си французин. Ето на кого са вдигнали статуя в Нюйоркското пристанище: на мръсница, която обичала да се чука върху бунището. Колкото и високо да си държиш факела, драга, по дрехата ти пак пъплят плъхове и по краката ти се стича студена сперма.\nТой отключи колата и посочи на Шадоу дясната седалка.\n— Според мен е хубава — отбеляза Шадоу, след като вдигна монетата до очите си.\nСребърното лице на Свободата му напомняше малко Зора Полуночная.\n— Такава е вечната лудост на човека — вметна Уензди, след като подкара колата. — Той гони сладката плът, без да осъзнава, че тя не е нищо друго освен красива обвивка на костите. Храна за червеите. Нощем се допираш до храна за червеи. Не че искам да те обидя.\nШадоу не беше виждал Уензди толкова бъбрив. Реши, че новият му шеф преминава през различни фази на общителността, следвани от периоди на тягостно мълчание.\n— Значи не си американец? — попита го Шадоу.\n— Никой не е американец — отвърна Уензди. — Поне като произход. Това искам да ти кажа. — Той си погледна часовника. — Имаме да убиваме няколко часа, докато затворят банката. Между другото, снощи се справи добре с Чернобог. Е, и аз щях да го убедя да дойде, но ти го направи по-всеотдайно, аз така не мога.\n— Само защото после той ще ме убие.\n— Не е задължително. Както самият ти напомни с основание, Чернобог е стар и смъртоносният удар може просто да те остави, да речем, парализиран за цял живот. Безнадежден инвалид. И така, имаш какво да очакваш, ако господин Чернобог случайно оцелее в предстоящите трудности.\n— И това ли е под въпрос? — попита Шадоу съвсем в стила на Уензди и веднага се намрази заради това.\n— Ами да! — отговори той. Спря на паркинга пред една банка. — Това е банката, която ще обера — обясни Уензди. — Затварят чак след няколко часа. Хайде да влезем и да кажем едно „здрасти“. Уензди махна на Шадоу и той слезе без желание от колата. Каза си, че е излишно камерата да записва лицето му, в случай че старецът е решил да върши глупости. Но го загложди любопитство и той влезе в банката. Заби очи в пода, почеса се по носа, постара се лицето му да е скрито.\n— Вносни бележки, госпожо? — попита Уензди самотната касиерка.\n— Ето там.\n— Чудесно. А ако искам да внеса парите само за една нощ?\n— Същите бележки. — Тя му се усмихна. — Нали знаете къде е автоматът? Отвън, вляво от главния вход, на стената.\nУензди взе няколко вносни бележки. Усмихна се на касиерката и двамата с Шадоу излязоха.\nУензди поспря на тротоара и се почеса замислено по брадата. После отиде при банкомата и при процепа на обществения трезор до него и ги огледа. След това поведе Шадоу към супермаркета от другата страна на улицата, където купи за себе си сладолед на клечка и чаша мляко с какао за Шадоу. На стената в преддверието имаше уличен телефон, сложен под дъската с обяви за квартири под наем и за котенца и кученца, нуждаещи се от добри стопани. Уензди си записа номера на телефонния автомат. Пак прекосиха улицата.\n— Сега ни трябва сняг — заяви ненадейно Уензди. — Хубав, дразнещ, вбесяващ сняг. Мисли си за „сняг“, чу ли?\n— Съсредоточи се, за да направиш ето онези облаци — ей там, на запад, — да ги направиш по-големи и по-тъмни. Мисли си за сиво небе и бурни ветрове откъм Северния полюс. Мисли за сняг.\n— Според мен няма да помогне особено.\n— Дрън-дрън. Ако не друго, поне ще си мислиш за нещо — Рече Уензди и отключи колата. — Следващата ни спирка е „Кинко“. Побързай.\n„Сняг — помисли Шадоу, докато седеше на дясната седалка и отпиваше от какаото. — Огромни преспи и сняг, който се сипе във въздуха, бели петна на фона на чугуненосивото небе, сняг, който докосва езика със студ и зима, който те целува плахо по лицето, преди да те вледени до смърт. Трийсет сантиметра сняг като захарен памук, който създава приказен свят и прави всичко неузнаваемо красиво…“\nУензди му говореше нещо.\n— Моля? — рече Шадоу.\n— Казах, че сме тук — отговори Уензди. — Ти беше някъде другаде.\n— Мислех си за снега — рече Шадоу.\nВ „Кинко“ Уензди се зае да преснима на ксерокса вносните бележки от банката. Помоли служителя да му отпечата и два комплекта от по десет служебни карти. Шадоу усети, че го заболя глава, присвиваше го и отзад между плешките и той се запита дали не е спал накриво и дали главоболието не му е неприятно наследство от канапето от предната нощ.\nУензди седна на компютъра и с помощта на служителя съчини писмо, като сложи няколко големи подписа.\n„Сняг — помисли Шадоу. — Високо в небето съвършени кристалчета, които образуват малки, приличащи на дантела прашинки, същинско произведение на дигиталното изкуство. И докато падат, снежните кристали се сливат в снежинки, които сантиметър по сантиметър покриват с бялото си изобилие Чикаго…“\n— Дръж — каза Уензди и му подаде чаша кафе на „Кинко“ с полуразтворена буца обезмаслена сметана на прах, плаваща отгоре. — Според мен стига, нали?\n— Снегът. Не бива да парализираме града.\nНебето беше открай докрай сиво като боен кораб. Задаваше се сняг. Да.\n— Нали не съм го направил аз? — попита Шадоу. — В смисъл — не съм го направил. Нали?\n— Пий си кафето — подкани го Уензди. — Не струва, но поне ще облекчи главоболието ти. — После каза: — Добре се справи.\nПлати на служителя в „Кинко“ и изнесе подписите си, писмата и служебните карти. Отвори багажника на автомобила, сложи книжата в голямо черно метално куфарче, с каквито ходи охраната на касиерките, и затвори багажника. Подаде на Шадоу една от служебните карти.\n— Кой е този А. Хадок, директор по сигурността в охранителна фирма „Секюрити“? — попита Шадоу.\n— А. Хадок?\n— „А“ съкращение на какво е?\n— На Алфредо. На Алфонс. На Августин. На Амброуз. Което си избереш.\n— О! Ясно.\n— Аз съм Джеймс О’Горман — обясни Уензди. — За приятелите Джими. Виж! И аз си имам карта.\nКачиха се отново в колата и Уензди каза:\n— Ако си мислиш за А. Хадок така, както си мислеше за снега, би трябвало да разполагаме с доста пари, с които да хапнем и да пийнем довечера с приятелите.\n— Нямам намерение да се връщам в затвора.\n— Кой е казал, че ще се връщаш?\n— Мислех, че се разбрахме: няма да правя нищо незаконно.\n— Не го и правиш. Може би ми оказваш известно съдействие и помощ, а след това, разбира се, ще укриваш крадени пари, но повярвай, ще излезеш от тази история, ухаещ на рози.\n— Кога ще бъде това, преди или след като твоят грохнал славянски Чарлс Атлас ми размаже главата с един удар?\n— Той недовижда — уточни Уензди. — Едва ли изобщо ще улучи. И така, разполагаме с още малко време за убиване, в събота банката все пак затваря по обед. Искаш ли да хапнем?\n— Да — отговори Шадоу. — Умирам от глад.\n— Знам едно прекрасно местенце — каза Уензди.\nДокато шофираше, си тананикаше някаква весела песен, която Шадоу не знаеше. Посипаха се снежинки — същите, каквито Шадоу си ги беше представял, — и той се почувства странно горд. Помислеше ли трезво, осъзнаваше, че няма нищо общо със снега, както знаеше и че сребърният долар, който носи в джоба си, не е и никога не е бил луната. Въпреки това…\nСпряха пред голяма сграда с вид на хангар. На една табела пишеше, че вътре имало шведска маса само за четири долара и деветдесет и девет цента на човек.\n— Обичам го това място — сподели Уензди.\n— Кухнята ли е добра? — попита Шадоу.\n— Не бих казал. Затова пък обстановката е неповторима.\nСлед като хапнаха — Шадоу си взе печено пиле, което му се услади, — се оказа, че обстановката, която Уензди обича, е сместена в дъното на хангара: според рекламата, провесена в средата на помещението, там имаше разпродажба на стоки от фирми във фалит и ликвидация.\nУензди отскочи до автомобила и се върна с куфарче, което отнесе в мъжката тоалетна. Шадоу си каза, че ще не ще, доста скоро ще разбере какво е наумил Уензди, и бавно тръгна да обикаля щандовете на разпродажбата, като разглеждаше стоката: кутии кафе „само за самолетни кафе-машини“, костенурки мутанти нинджа за тийнейджъри и Ксена — харемни кукли с образа на войнствената принцеса, плюшени мечета, които, включиш ли ги съм електрическата мрежа, свиреха на ксилофони патриотични песни, месни консерви, галоши и всевъзможни терлици, захаросани плодове, ръчни часовници с образа на президента Бил Клинтън, изкуствени коледни елхички, солници и съдчета за черен пипер във формата на животни, части на тялото, плодове и калугерки и любимото на Шадоу: комплект за направата на снежен човек с пластмасови очи като въглени, лула от царевичен кочан и найлонова шапка, на който пишеше „Остава само да добавите истински морков“.\nШадоу се замисли как е възможно да направиш така, че луната сякаш да слезе от небето и да се превърне в сребърен долар, и какво кара една жена да стане от гроба и да прекоси града, за да си поговори с теб.\n— Нали тук е прекрасно? — попита Уензди, когато излезе от мъжката тоалетна. Ръцете му още бяха мокри и той ги подсушаваше с носна кърпа. — Свършили са им хартиените салфетки.\nБеше се преоблякъл. Сега бе в тъмносиня куртка и панталон в същия цвят, със синя плетена вратовръзка, дебел син пуловер, бяла риза и черни обувки. Приличаше на човек от охраната и Шадоу му го каза.\n— Какво да отговоря на това, млади момко — рече Уензди и взе кутийка плаващи пластмасови аквариумни рибки („Няма да ви умрат и не е нужно да ги храните!“), — освен да те поздравя за прозорливостта. Какво ще кажеш за Артър Хадок? Артър е хубаво име.\n— Прекалено просташко е.\n— Е, тогава ти измисли нещо. Хайде да се връщаме в града. Трябва да уцелим най-доброто време за обир на банка и тогава ще разполагам с малко пари за харчене.\n— Повечето хора просто ще ги изтеглят от банкомата — отбеляза Шадоу.\n— Колкото и да е странно, и аз, горе-долу, смятам да направя това.\nУензди спря на паркинга пред супермаркета точно срещу банката, от другата страна на улицата. Извади от багажника на автомобила металното куфарче, подложка за листове и белезници. Прикачи с тях куфарчето към лявата си китка. Снегът продължаваше да се сипе. После Уензди нахлупи синя фуражка с козирка и закрепи върху горния джоб на куртката ламинирана значка. На фуражката и върху значката пишеше „Охранителна фирма «Секюрити»“. Сложи върху поставката вносните бележки. После се сгърби. Приличаше на опитно ченге в пенсия, дори сякаш му се бе появило и шкембенце.\n— А сега — каза той — иди да понапазаруваш на щанда за хранителни продукти, после стой при телефона. Ако някой те попита, чакаш да ти се обади приятелката ти, понеже колата й се е повредила.\n— И защо ще ми звъни там?\n— А ти откъде ще знаеш?\nУензди си сложи избелели розови наушници. Затвори багажника. По тъмносинята фуражка и наушниците се трупаше сняг.\n— Смешен — отговори Шадоу.\n— Смешен ли?\n— Или може би тъп.\n— Хм. Тъп и смешен. Това е добре.\nУензди се усмихна. С наушниците вдъхваше доверие и същевременно изглеждаше забавен, накратко, симпатичен. Пресече улицата и тръгна по тротоара покрай сградата на банката, а Шадоу влезе в преддверието на супермаркета и загледа.\nУензди закачи голяма червена табела, че банкоматът не работи. Отцепи с червена лента и процепа, където се пускаха сумите, внасяни в терзора за през нощта, и отгоре прикрепи с лепенка пресниман на ксерокс надпис. Шадоу го прочете развеселен.\n„ЗА ВАШЕ УЛЕСНЕНИЕ — пишеше на него — РАБОТИМ ПО УСЪВЪРШЕНСТВАНЕТО НА АВТОМАТА. ИЗВИНЯВАЙТЕ ЗА ВРЕМЕННОТО НЕУДОБСТВО“.\nПосле Уензди се обърна и застана с лице към улицата. Изглеждаше премръзнал и измъчен.\nПри банкомата дойде млада жена. Уензди поклати глава и обясни, че не работи. Тя изруга, извини се за ругатнята и забърза по тротоара.\nСпря кола и от нея слезе мъж; държеше сиво чувалче и ключ. Шадоу загледа как Уензди се извинява на човека, после го кара да подпише вносната бележка върху поставката, проверява я, издава му усърдно разписка и дълго умува кой от двата екземпляра да му връчи; накрая отвори голямото черно метално куфарче и прибра вътре торбата на мъжа.\nЧовекът потрепери на снега и запристъпва от крак на крак — явно му се искаше старецът от охраната да приключва по-бързо с тези глупави формалности и той да остави оборота, да се махне от студа и да продължи нататък; после си прибра разписката, качи се в топлия автомобил и подкара нанякъде.\nКакто стискаше металното куфарче, Уензди пак пресече улицата и си купи кафе от супермаркета.\n— Добър ден, млади момко — поздрави той с добродушна като на чичо усмивка, докато минаваше покрай Шадоу. — Студено, а?\nПак се върна от другата страна на улицата и с вида си на добродушен стар охранител със смешни розови наушници продължи да взима сивите чувалчета и пликовете от хората, дошли този съботен следобед да внесат печалбата или оборота.\nШадоу си купи нещо за четене: „Търки Хънтинг“, „Пипъл“ и заради трогателната снимка на Бигарут върху корицата — „Уикли Уърлд Нюс“, после пак погледна през стъклото.\n— Мога ли да ви помогна с нещо? — попита чернокож мъж с бели мустаци, на средна възраст.\nЯвно беше управителят.\n— Благодаря, но не можете. Чакам да ми се обадят по телефона. Колата на приятелката ми се е повредила.\n— Сигурно акумулаторът — каза мъжът. — Хората забравят, че до три, най-много до четири години акумулаторите излизат от строя. А не струват цяло състояние.\n— На мен ли го казвате! — възкликна Шадоу.\n— Е, чакайте си приятелката — рече управителят и пак влезе в супермаркета.\nСъс снега улицата сякаш беше вместена в снежна сфера, съвършена до най-малките подробности.\nШадоу продължи да гледа възхитен. Не чуваше разговорите от другата страна на улицата и имаше чувството, че гледа хубав ням филм, състоящ се само от пантомима и изражение: възрастният мъж от охраната беше свъсен, угрижен, малко недодялан може би, но изключително доброжелателен. Всички, които му връчваха парите си, си тръгваха малко по-щастливи от срещата с него.\nПосле пред банката дойдоха ченгетата и сърцето на Шадоу се сви. Уензди им изкозирува и отиде при полицейския автомобил. Поздрави и се ръкува през отворения прозорец, после кимна и забърка в джобовете си, докато не намери служебната карта и някакво писмо, които подаде на полицаите пак през прозореца на колата. След това отпи от кафето си.\nТелефонът иззвъня. Шадоу вдигна слушалката и се постара да каже отегчено:\n— Охранителна фирма „Секюрити“.\n— Търся А. Хадок — рече ченгето от другата страна на улицата.\n— Аз съм — отвърна Шадоу.\n— Обаждам се от полицията, господин Хадок — каза ченгето в автомобила отсреща. — Пред Първа Илинойска банка на ъгъла на Маркет Стрийт и Втора улица има ваш човек.\n— О, да. Джими О’Горман. Какво ви притеснява, господине? Нали Джим се държи добре. Да не пие?\n— Нищо не ме притеснява. Вашият човек е добре, господине. Просто исках да се уверя, че всичко е наред.\n— Предайте на Джим, че ако пак го хванат да пие, ще го уволним. Разбрахте ли? Ще си изгуби службата. Ще го изритам като мръсно псе. Ние в охранителна фирма „Секюрити“ не търпим такива неща.\n— Не мисля, че ми е работа да му го казвам, господине. Той се справя прекрасно. Притесняваме се, защото работа като тази трябва да се върши от двама души. Опасно си е да оставяте един невъоръжен охранител да борави с такива големи суми.\n— На мен ли го казвате! По-добре го обяснете на онези скръндзи от Първа Илинойска. Пращам там своите хора, господине, свестни мъже. Мъже като вас. — Шадоу забеляза, че ролята му е допаднала. Усещаше как се превръща в Анди Хадок с евтината пура с изгризан край в пепелника и камарата книжа, които трябва да отхвърли в събота следобед, с дом в Шомбърг и любовница в малък апартамент на Лейк Шор Драйв. — Знаете ли, виждате ми се буден младеж, полицай…\n— Полицай Майърсън. Ако искате да поработите допълнително в събота и неделя или по някаква причина решите да напуснете полицията, звъннете ни. Винаги имаме нужда от свестни момчета. Имате ли ми визитната картичка?\n— Пазете я — каза Анди Хадок. — Звъннете ми. Полицейският автомобил потегли, а Уензди бавно тръгна през снега, за да обслужи малката опашка — хората чакаха, за да внесат парите си.\n— Добре ли е? — попита управителят, след като надзърна през вратата. — Приятелката ви де.\n— Точно акумулаторът е — обясни Шадоу. — Не ми остава друго, освен да чакам.\n— Женска му работа — рече управителят. — Дано приятелката ви заслужава да я чакате.\nСпусна се зимен мрак, следобедът бавно започна да посивява и да се превръща във вечер. Включиха осветлението. Още и още хора предаваха на Уензди парите си. Най-неочаквано, сякаш по знак, който Шадоу не бе видял, Уензди отиде при стената, махна табелите, че банкоматите не работят, и тръгна през кишата към паркинга. Шадоу поизчака малко и го последва.\nУензди седеше отзад в автомобила. Беше отворил металното куфарче и старателно редеше на седалката всичко, което му бе предадено.\n— Карай — каза той. — Отиваме в Първа Илинойска банка на Стейт Стрийт.\n— На бис ли ще повтаряме? — попита Шадоу. — Не дърпаш ли дявола за опашката?\n— Ни най-малко — отвърна Уензди. — Отиваме да внесем пари. Докато Шадоу шофираше, Уензди седеше на задната седалка вадеше с шепи банкнотите от чувалчетата: отделяше чековете и взимаше банкнотите от някои пликове, но не от всичките. После пускаше парите в металното куфарче. Шадоу зави към банката и спря на петдесетина метра от входа, далеч от обсега на камерите. Уензди слезе и пъхна пликовете в процепа на банкомата. После отвори вратичката на обществения трезор и пусна вътре сивите чувалчета. Пак я затвори. Отново се качи в колата и каза:\n— Излез на магистрала Ай-90. По знаците на запад, към Медисън.\nУензди се обърна и погледна банката, от която се отдалечаваха.\n— Готово, моето момче — заяви той бодро. — Това съвсем ще ги обърка. Но ако искаш да вземеш наистина големи пари, трябва да направиш всичко това в четири и половина в събота срещу неделя, когато от клубовете и баровете носят нощния оборот. Ако уцелиш банката и човека, дошъл да внесе парите — обикновено ги подбират едри и честни, понякога с тях ходят и двама души охрана, но те не са задължително умни, — само за една нощна смяна можеш да изкараш четвърт милион.\n— Щом е толкова лесно, защо не го правят всички? — учуди се Шадоу.\n— Е, има си и рискове — отговори Уензди. — Особено в четири и половина сутринта.\n— Защо? Защото в четири и половина сутринта ченгетата са по-подозрителни ли?\n— О, не. Но ония от охраната си отварят очите на четири. И нещо може да се обърка.\nТой преброи една пачка петдесетдоларови банкноти, добави по-малка от по двайсет долара, претегли ги на ръка и ги подаде на Шадоу.\n— Вземи. Заплатата ти за първата седмица.\nШадоу прибра парите в джоба си, без да ги брои, и каза:\n— Така значи си изкарваш парите.\n— Рядко. Само когато ми трябва бързо голяма сума в брой. Като цяло си изкарвам парите от хора, които и не подозират, че ги ограбвам, и никога не се оплакват. Дори ако се върна, често се редят на опашка, за да ги ограбя пак.\n— Онзи Суийни каза, че си бил мошеник.\n— Прав е. Но това е последното, което съм. И последното, за което си ми нужен, Шадоу.\nПътуваха в мрака. Пред фаровете и предното стъкло се въртяха снежинки. Въздействаха почти хипнотично.\n— Това е единствената държава на света, която се притеснява какво всъщност представлява — каза в тишината Уензди.\n— Останалите знаят. На никой не му и хрумва да ходи да търси сърцето на Норвегия. Или да издирва душата на Мозамбик. Те знаят какво представляват.\n— Просто разсъждавам на глас.\n— Значи си бил в много други държави. Уензди не отговори. Шадоу го погледна.\n— Не — каза с въздишка Уензди. — Не съм бил никъде. Спряха да заредят бензин, Уензди отиде в тоалетната, както беше в куртката на охранител и с куфарчето, и излезе в изгладен светъл костюм, кафяви обувки и дълго до коленете кафяво палто, което приличаше на италианско.\n— Какво ще стане, когато пристигнем в Медисън?\n— Ще тръгнем по Четиринайсета магистрала на запад, към Спринг Грийн. Ще се срещнем с останалите на едно място, казва се Къщата върху скалата. Ходил ли си там?\n— Не — отговори Шадоу. — Но съм виждал табелите. Бяха навсякъде в тази част на света: наклонени неясни табели навред из Илинойс, Минесота и Уисконсин, а както Шадоу подозираше, вероятно чак до Айова, табели, предупреждаващи за съществуването на Къщата върху скалата. Шадоу ги беше виждал и се беше чудил. Дали Къщата се крепеше опасно върху тази скала? С какво толкова бе интересна скалата? И Къщата? Беше се замислял мимоходом, но беше забравил. Нямаше навика да посещава крайпътни забележителности. При Медисън излязоха от междущатската магистрала и минаха покрай купола на капитолия, поредната сякаш вместена в стъклено кълбо съвършена гледка в сипещия се сняг, после подкараха по провинциалните пътища. След близо час, през който прекосиха градчета с имена като Блак Ърт, завиха по тесен път и подминаха няколко покрити със сняг огромни саксии, по които имаше преплетени змейове, приличащи на гущери. Паркингът, обточен отстрани с дървета, бе почти празен.\n— Скоро затварят — обясни Уензди.\n— Е, какво е това място? — попита Шадоу, докато вървяха през паркинга към ниска дървена постройка, която не се открояваше с нищо.\n— Крайпътна забележителност — рече Уензди. — Една от най-добрите. Което означава, че тук е съсредоточена голяма сила.\n— Много просто — каза Уензди. — В другите държави хората са отбелязвали местата, където е съсредоточена голяма сила. Понякога това са природни образувания, друг път е място като това тук, което по един или друг начин се различава от останалите. Знаели са, че там става нещо важно, че то е фокус, канал, прозорец към Иманентното. И затова са изграждали храмове или катедрали, описвали са с камъни кръгове или… е, сещаш се за какво ти говоря.\n— Но нали навсякъде из Щатите има църкви — каза Шадоу.\n— Във всеки град. Понякога на всяка пресечка. И в този смисъл те са точно толкова съществени, както и зъболекарските кабинети. Не, в САЩ хората, поне някои от тях, и досега биват призовавани и усещат, че са призовавани от трансцендентната пустота, и откликват, като правят от бирени бутилки модел на нещо, което никога не са посещавали, или като вдигат някъде в страната някакъв шантав дом, който шантавите като цяло отказват да посещават. Крайпътни забележителности: хората се чувстват привлечени към места, където по други краища на света ще признаят, че частица от тях наистина е трансцендентна, купуват си хотдог и обикалят, удовлетворени на равнище, което всъщност не са в състояние да опишат, и силно неудовлетворени на по-дълбоко равнище.\n— Имаш доста налудничави теории — отбеляза Шадоу.\n— Това, млади момко, изобщо не са теории — възрази Уензди. — Би трябвало да си го разбрал досега.\nРаботеше само една от касите.\n— След половин час спираме продажбата на билети — каза момичето. — За да разгледате, ви трябват най-малко два часа.\nУензди плати билетите в брой.\n— Къде е скалата? — полюбопитства Шадоу.\n— Под къщата — уточни Уензди.\n— Къде е къщата?\nУензди долепи пръст до устните си и продължиха напред. По-навътре една пианола свиреше нещо, което би трябвало да мине за „Болеро“ на Равел. Постройката приличаше на геометрично обновен през шейсетте години публичен дом с неизмазана каменна зидария, дебел мокет и величаво грозни абажури от цветно стъкло във формата на гъби. По витата стълба се стигаше до друго помещение, пълно с какви ли не джунджурии.\n— Твърдят, че сградата е построена от лошия близнак на Франк Лойд Райт — каза Уензди. — Франк-Лойд Ронг.\nИ се засмя на собствената си шега.\n— Виждал съм го написано на тениска — рече Шадоу.\nНагоре, надолу по още стълби и се озоваха в дълго, много дълго помещение, което беше направено от стъкло и стърчеше като губерка на стотина метра над черно-белия безлистен пейзаж наоколо. Шадоу стоеше и гледаше как снегът се сипе и се върти.\n— Това ли е Къщата върху скалата? — попита той озадачен.\n— В известен смисъл. Това е Стаята на безкрайността, която, макар и да е добавена по-късно, е част от същинската къща. Но ние с теб, млади ми приятелю, още не сме разгледали и сантиметър от онова, което може да предложи къщата.\n— Според твоята теория излиза, че паркът „Уолт Дисни“ е най-святото място в Америка — подметна Шадоу.\nУензди се свъси и си поглади брадата.\n— Уолт Дисни е купил няколко портокалови горички насред Флорида и върху тях е изградил туристическо градче. Там няма никаква магия. Според мен в първоначалния Дисниланд може и да е имало нещо истинско. Някаква сила, макар и изкривена, трудна за достигане. Ала някои части на Флорида са изпълнени с истинска магия. Трябва само да си отваряш очите. А колкото до морските сирени от Уики Уочий… Ела насам. Звучеше музика: дрънчаща, неблагозвучна музика, леко фалшива, със забавен ритъм. Уензди извади банкнота от пет долара и я пусна в автомата за смяна на пари, откъдето получи шепа метални жетони с цвят на месинг. Метна един на Шадоу, който го хвана и понеже забеляза, че ги гледа едно момченце, стисна монетата между палеца и показалеца си и я скри. Хлапето изтича при майка си, която разглеждаше един от вездесъщите Дядо Коледовци — НАД ШЕСТ ХИЛЯДИ, ВКЛЮЧЕНИ В ЕКСПОЗИЦИЯТА!, както пишеше по табелите, — и я задърпа припряно за полата на палтото.\nШадоу излезе заедно с Уензди и тръгна по знаците към Улиците на миналото.\n— Преди четирийсет години Алекс Джордан — ликът му, Шадоу, е върху жетона, който ти скри в дясната си ръка, — се запретнал да строи къща високо върху една скала в нива, която не била негова, и дори той не можел да каже защо. Хората се стичали да погледат строежа: любопитните, озадачените и онези, които не били нито любопитни, нито озадачени и ако ги попиташ, сигурно е нямало да могат да кажат защо са дошли. Тогава Джордан направил онова, което е щял да направи всеки здравомислещ американец от неговото поколение: започнал да им взима пари, но не много. Може би по пет цента. Или по двайсет и пет. И продължил да строи, а хората пак прииждали и прииждали. Джордан взимал тези монети от по пет цента и от четвърт долар и направил нещо още по-голямо и странно. На терена под къщата вдигнал тези складове и ги напълнил с неща, които хората да разглеждат, и тогава хората наистина започнали да се стичат заради тях. Всяка година тук идват по един милион души.\nНо Уензди само се усмихна. Тръгнаха по слабо осветените Улици на миналото, покрай които растяха дървета. От прашните витрини на магазините, наподобяващи струпани декори за приличен филм на ужасите, ги гледаха порцеланови кукли с устни, стиснати строго, по викториански. Плочник долу, тъмен покрив горе, дрънчаща механична музика в дъното. Минаха покрай витрина със счупени кукли и прекалено голяма позлатена музикална кутия под стъклен похлупак. Минаха и покрай стоматологичен кабинет и дрогерия („ВЪЗСТАНОВЕТЕ ПОТЕНТНОСТТА СИ! ИЗПОЛЗВАЙТЕ МАГНИТНИЯ КОЛАН НА О’ЛИЪРИ“).\nВ дъното на улицата имаше голяма стъклена кутия с женски манекен, облечен като циганка гледачка.\n— И така, в началото на всяка експедиция или дръзко начинание не е зле да се допитаме до норните — ревна Уензди, за да надвика механичната музика. — Нека обозначим тази сибила като нашата Урд.\nТой пусна в процепа един от жетоните с цвят на месинг. С отсечени механични движения циганката вдигна ръка и пак я свали. От процепа излезе късче хартия.\nУензди го взе, прочете го, изсумтя, сгъна го и го прибра в джоба си.\n— Няма ли да ми го покажеш? Аз ще ти покажа моето — предложи Шадоу.\n— Предсказанието е личен въпрос — отвърна намусено Уензди. — Не ща да гледам твоето.\nШадоу също пусна жетон в процепа. Взе си листчето. Прочете го.\nНЯМАШ ЩАСТЛИВО ЧИСЛО ЩАСТЛИВИЯТ ТИ ЦВЯТ Е МЪРТЪВ\nДевиз: КАКЪВТО БАЩАТА, ТАКЪВ И СИНЪТ\nШадоу се намръщи. Сгъна предсказанието и го прибра във вътрешния си джоб.\nПродължиха по червен коридор, покрай стаи, пълни с празни столове, по които бяха наслагани цигулки, виоли и виолончела; ако пуснеш жетон те си свиреха сами, или поне така изглеждаше. Клавишите мърдаха, чинелите се блъскаха, тръби духаха сгъстен въздух в кларнети и обои. Развеселен, но и отвратен, Шадоу забеляза, че лъковете на струнните инструменти, задвижвани от механични ръце, всъщност не се докосват до струните, които често бяха разхлабени или липсваха. Запита се дали всички звуци, които чува, са произведени от въздух и допир, или освен това са и на запис.\nСлед няколко километра — според него — стигнаха в стая, наречена „Микадо“: едната стена представляваше псевдоизточен кошмар от деветнайсети век: механични тъпанджии с лица като на насекоми удряха чинели и барабани върху подиум, украсен с дракони. В момента величествено изтезаваха „Танцът на смъртта“ на Сен-Санс.\nНа пейка до стената срещу машината „Микадо“ седеше Чернобог и си тактуваше с пръсти. Свиреха тръби и дрънчаха камбани.\nУензди седна до него. Шадоу реши да остане прав. Чернобог протегна лявата си ръка, здрависа се с Уензди, здрависа се и с Шадоу.\n— Радвам се да ви видя.\nПосле се облегна; очевидно се наслаждаваше на музиката.\n„Танцът на смъртта“ завърши бурно и неблагозвучно. От това, че изкуствените инструменти свиреха леко фалшиво, всичко изглеждаше още по-отвъдно. Гръмна нова музика.\n— Как беше банковият обир? — попита Чернобог. — Добре ли мина?\nИзправи се: явно не му се искаше да си тръгва от „Микадо“ с неговата тътнеща, дрънчаща музика.\n— Като по вода — отвърна Уензди.\n— Получавам пенсия от кланицата — рече Чернобог. — Повече не ми трябва.\n— Няма вечно да ти плащат пенсия — напомни Уензди. — Нищо не е вечно.\nОще коридори, още музикални машини. Шадоу забеляза, че не следват пътя през стаите, предназначен за туристите, и че Уен-зди сам си е измислил маршрут, по който вървят. Сега слизаха по наклон и Шадоу се запита объркан дали вече са минавали оттук.\nЧернобог го сграбчи за ръката.\n— Бързо, насам! — И го затегли към една голяма витрина при стената.\nВ нея имаше диорама на бездомник, заспал в двора на църква, пред притвора. „СЪНЯТ НА ПИЯНИЦАТА“, пишеше на табелката, и отдолу се обясняваше, че диорамата е от машина от деветнайсети век, в която пускали по едно пени и която навремето се е намирала на английска железопътна гара. Процепът за монетите бе видоизменен, за да поема месинговите жетони на Къщата върху скалата.\n— Пусни пари — рече Чернобог.\n— Трябва да го видиш. Аз ще ти покажа.\nШадоу пусна жетон. Пияният от гробището надигна бутилката към устните си. Една от надгробните плочи се изправи рязко и отдолу се подаде ръката на труп и започна да търси опипом нещо, надгробният камък се завъртя и на мястото на цветята се появи ухилен череп. Вдясно от църквата се появи привидение, а отляво се мерна нещо с бегло зърнато остро стряскащо лице като на птица, блед кошмар като на Босх, което се плъзна плавно иззад надгробния камък в мрака и изчезна. После вратата на църквата се отвори и отвътре излезе свещеник, при което призраците, привиденията и труповете изчезнаха и на гробищата останаха само свещеникът и пияният. Свещеникът го погледна презрително и отново влезе през отворената врата, която се затвори след него, а пияният остана сам.\nИсторията от диорамата хвърляше в смут — всъщност в много по-голям смут, отколкото би трябвало да те хвърля една история от диорама.\n— Знаеш ли защо ти го показвам? — попита Чернобог.\n— Това е светът такъв, какъвто е. Това е истинският свят. Той е там, зад тази витрина.\nТръгнаха бавно през стая с цвят на кръв, пълна със стари музикални инструменти, с огромни тръби за орган и с нещо като грамадни медни казани за варене на алкохол, но без алкохол.\n— Къде отиваме? — попита Шадоу.\n— На въртележката — отговори Чернобог.\n— Но нали вече подминахме десетина пъти знаците за въртележката.\n— Той следва своя си път. Движим се по спирала. Най-бързият път понякога е и най-дългият.\nКраката на Шадоу започваха да го болят и това му се стори изключително неправдоподобно.\nЕдна механична машина свиреше „Градината на октопода“ — намираше се в стая, висока няколко етажа, и средата на стаята бе запълнена изцяло от макет на голямо черно животно като кит с макет в естествени размери на кораб, вместен в огромната му паст от фибростъкло. Оттам отидоха в Залата на пътешествията, където видяха колата, покрита с керемиди, пуснатото в действие изобретение на Руб Голдбърг и ръждясали реклами за Бирмански сапун за бръснене по стената.\nЖивотът е труд и тегоби\nНе допускайте да\nБирмански сапун за бръснене\nпишеше на едната, а на другата:\nТой предприе изпреварване\nПътят беше със завой\nОттук нататък единственият приятел\nе Бирманският сапун\nи вече бяха слезли в долния край на наклона и пред тях изникна количка със сладолед. Уж работеше, но момичето зад нея ги изгледа така, сякаш е затворено, затова те го подминаха и влязоха в пицарията, която беше празна, ако не се броеше възрастният чернокож в ярък кариран костюм и патешкожълти ръкавици. Беше дребен, както са дребни старци, които сякаш са се смалили през годините, ядеше огромна мелба с много топки сладолед и пиеше свръхголяма чаша кафе. В пепелника пред него тлееше пурета.\n— Три кафета — каза Уензди на Шадоу. После отиде в тоалетната.\nШадоу купи кафетата и ги отнесе при Чернобог, който беше седнал при възрастния негър и пушеше някак потайно, сякаш се страхуваше да не го хванат. Чернокожият си играеше щастливо с мелбата и почти не обръщаше внимание на пуретата, но когато Шадоу се приближи, я взе, всмукна дълбоко от дима и издиша две колелца, първото голямо, второто по-малко — то мина точно през първото, после се ухили, сякаш приятно изненадан от самия себе си.\n— Това, Шадоу, е господин Нанси — представи го Чернобог. Старецът се изправи и протегна дясната си ръка в жълта ръкавица.\n— Радвам се да се запознаем — заяви той с ослепителна усмивка. — Знам кой би трябвало да сте. Работите при едноокото копеле, нали?\nГовореше малко носово, с лека следа от диалект, вероятно карибски.\n— Работя при господин Уензди — потвърди Шадоу. — Да. Моля, седнете.\nЧернобог си дръпна от цигарата.\n— Смятам — заяви той мрачно, — че такива като нас обичаме толкова много цигарите, понеже те ни напомнят за жертвоприношенията, принасяни в наша прослава, така че димът да се извиси и да донесе одобрението и благоволението ни.\n— На мен не са ми принасяли никакви жертви — оплака се Нанси. — Можех да се надявам най-много да ми оставят плодове, които да изям, понякога задушено яре с подправки, нещо лепкаво и студено за пиене и някоя цицеста бабичка, която да ми прави компания.\nТой се усмихна, при което се видяха белите му зъби, и намигна на Шадоу.\n— Напоследък нямаме нищо — рече Чернобог с все същото изражение.\n— Е, аз не получавам толкова много плодове, както едно време — вметна с блеснали очи господин Нанси. — Но нищо на тоя свят не може да се мери с цицеста бабичка. Някои разправят, че първо трябвало да си огледаш плячката, но аз ви казвам, само цицеста жена може да ми подпали фитила в студена сутрин.\nНанси нададе свистящ, тътнещ, добродушен смях и Шадоу усети, че въпреки всичко той му е симпатичен.\nУензди се върна от тоалетната и се ръкува с Нанси.\n— Искаш ли нещо за ядене, Шадоу? Пица? Или сандвич?\n— Не съм гладен — отговори Шадоу.\n— Нека ти кажа нещо — намеси се господин Нанси. — Може да мине много време, докато се нахраниш отново. Ако някой ти предлага храна, приеми я. Вече не съм млад, както едно време, но от мен да го знаеш: никога не отхвърляй възможността да се изпикаеш, да се нахраниш или да подремнеш половин час. Слушаш ли ме?\n— Да. Но наистина не съм гладен.\n— Едър мъж си — отбеляза Нанси, втренчил старите си махагонови очи в светлосивите очи на Шадоу, — много вода побираш, но съм длъжен да ти кажа, че не ми се виждаш особено умен. Имам син, глупав е като човек, който си е купил глупостта на разпродажба, където плащаш едно, а получаваш две, и ти ми напомняш за него.\n— Ако нямате нищо против, това ми звучи като комплимент — каза Шадоу.\n— Да те наричат тъп като човек, който се е успал сутринта, когато са раздавали ума ли?\n— Да ме сравнявате с човек от семейството си.\nГосподин Нанси угаси пуретата, после махна от жълтите си ръкавици въображаема прашинка.\n— Всъщност май не си най-лошият избор, който Едноокия е могъл да направи. — Той погледна Уензди. — Имаш ли представа колко ще се съберем тук довечера?\n— Пратих вест на всички, които намерих — отговори Уензди.\n— Както личи, не всички ще имат възможност да дойдат. А някои — добави той и изгледа Чернобог — може и да не пожелаят. Но според мен можем да разчитаме, че ще се явят няколко десетки. А вестта ще се разнесе.\nМинаха покрай някакви доспехи („Имитация от викторианската епоха — отсъди Уензди, докато вървяха покрай експонатите във витрините, — съвременна имитация, шлем от дванайсети век върху репродукция от седемнайсети век, лява рицарска ръкавица от петнайсети век…“), после Уензди излезе навън, заобиколи заедно с останалите сградата („Лично аз няма да се оправя с толкова входове и изходи — сподели Нанси, — вече не съм млад, както едно време, а и идвам от по-топли места“), поведе ги по покрит проход и през поредния изход се озоваха в помещението с въртележката.\nСвиреше музика за калиопа: валс на Щраус, вълнуващ и от време на време неблагозвучен. Влязоха. По стената имаше накачени старовремски кончета от въртележка; бяха стотици, някои се нуждаеха от боядисване, други — да им се махне прахта, над тях пък бяха наслагани десетки крилати ангели, доста очевидно направени от женски манекени за витрина: някои бяха оголили безполови гърди, други си бяха изгубили перуките и гледаха дръзко и невиждащо от горе, от мрака.\nОтпред беше въртележката.\nНа табелата се твърдеше, че била най-голямата на света, пишеше и колко тежи и колко хиляди електрически крушки имало в полилеите, които висяха от нея в готическо изобилие, и се забраняваше да се качваш или да яхваш животните.\nИ то какви животни! Шадоу неволно се захласна по стотиците същества в естествен ръст, които се въртяха заедно с въртележката. Истински, въображаеми или нещо средно между двете: всяко беше различно, Шадоу видя морска сирена и воден, дух, кентавър и ендорог, слонове (един голям, един мъничък), булдог, жаба и феникс, зебра, тигър, твар с тяло на лъв, опашка на скорпион и човешка глава и базилиск, лебеди, теглещи каляска, бял бик, лисица, два еднакви моржа, дори морска змия, всички ярко оцветени и повече от правдоподобни: и всички се въртяха върху площадката, докато валсът не свърши и не започна друг. Въртележката дори не забави ход.\n— За какво служи? — попита Шадоу. — В смисъл, добре, най-голямата на света, стотици животни, хиляди лампички, върти се непрекъснато, а никой не се вози.\n— Въртележката не е, за да се возят на нея — най-малкото хора — обясни Уензди. — Тя е, за да й се възхищават. Тук е, за да съществува.\n— Като молитвено колело, което не спира да се върти — намеси се господин Нанси. — Трупа сила.\n— И така, къде ще се срещнем с останалите? — полюбопитства Шадоу. — Ти май каза, че ще се срещнем тук. Но тук няма никой.\nУензди се ухили с ужасната си усмивка и каза:\n— Шадоу. Задаваш прекалено много въпроси. Не ти се плаща, за да питаш.\n— А сега застани тук и ни помогни да се качим — продължи Уензди и отиде при въртележката откъм страната, където бяха описанието й и предупреждението, че е забранено да се возиш на нея.\nШадоу понечи да каже нещо, но вместо това им помогна да се качат един по един на стъпалото. Уензди му се стори неописуемо тежък; Чернобог се покатери сам, като се подпря на рамото на Шадоу; Нанси пък бе лек като перце. Тримата старци се качиха на стъпалото, а после с крачка и отскок се озоваха върху въртящата се площадка.\n— Е? — ревна Уензди. — Няма ли да дойдеш и ти?\nСлед като провери притеснен дали няма някой от персонала, който да ги гледа, Шадоу се метна с немалки колебания на стъпалото пред Най-голямата въртележка на света. Развеселен, но и донякъде озадачен, си даде сметка, че се безпокои много повече, задето, качвайки се на въртележката, е нарушил правилата, отколкото че същия следобед е помагал при обир на банка. Всеки от старците си избра същество, на което да се качи. Уензди се спря на златист вълк. Чернобог се покатери на кентавър с броня и с лице, скрито зад метален шлем. Нанси се плъзна с усмивка върху гърба на огромен лъв в скок, изобразен от скулптора как реве. И го потупа по хълбока. Валсът на Щраус ги понесе величествено в кръг.\nУензди се усмихваше, Нанси надаваше радостен старчески смях, дори вечно киселият Чернобог очевидно се забавляваше.\nШадоу изпита чувството, че най-неочаквано от гърба му е паднал товар: трима старци се забавляваха, като се возеха на Най-голямата въртележка на света. Чудо голямо, ако ги изхвърлеха всичките оттук! Не си ли струваше, не си ли струваше всичко, само и само да кажеш, че си се водил на Най-голямата въртележка на света? Не си ли струваше да си пътувал на едно от тези славни чудовища?\nОгледа един булдог, после някакъв морски дух и слон със златно индийско покривало на гърба, после се качи на създание с глава на орел и с тяло на тигър и се хвана здраво.\nВ главата му се носеше, кънтеше и пееше ритъмът на „Синия Дунав“, светлините по хилядите полилеи блещукаха и се начупваха и за миг Шадоу отново стана дете и му беше достатъчно да се вози на въртележка, за да се почувства щастлив: беше затаил дъх върху своя орел-тигър в средата на всичко, а светът се въртеше и въртеше около него.\nЧу през звука на музиката, че се смее. Беше щастлив. Последните трийсет и шест часа сякаш не се бяха случвали никога, сякаш не се бяха случвали и последните три години и животът му се бе изпарил, беше се слял с бляновете на едно малко дете, което се вози на въртележката в парка „Голдън Гейт“ в Сан Франциско, което току-що е пристигнало в Щатите след маратонско пътешествие с кораб и автомобил, а майка му стои отстрани и го наблюдава гордо, докато той ближе разтопен сладолед на клечка, държи се здраво, надява се музиката да не спира никога, въртележката никога да не забавя ход и това приключение да не свършва. Той отново се въртеше, и въртеше, и въртеше…\nПосле светлините угаснаха и Шадоу видя боговете.\n У. И. Хенли (1849–1903), английски поет, драматург и критик. — Б.пр. ↑\n Статуята на свободата е дело на френския скулптор Фредерик-Огюст Бартолди. През 1886 г. е прекарана на три парчета с кораб и е поставена в Нюйоркското пристанище като дар от френския народ. — Б.пр. ↑\n Верига от ателиета за изработка на визитни картички и бланки. — Б.пр. ↑\n Чарлс Атлас (1893–1972), псевдоним на Анджело Сицилиано, известен културист, позирал за статуята на Джордж Вашингтон на Вашингтон Скуеър в Ню Йорк. — Б.пр. ↑\n Героиня от телевизионен сериал. — Б.пр. ↑\n Букв. „Чернозем“ (англ.). — Б.пр. ↑\n Франк Лойд Райт (1869–1935), известен американски архитект. — Б.пр. ↑\n Игра на думи. На английски фамилното име на архитекта е омофон на прилагателното „лош, погрешен“, за разлика от „Райт“ — „добър, праведен“. — Б.пр. ↑\n Река във Флорида, където се организират представления на подводен балет „Морските сирени“. — Б.пр. ↑\n В скандинавската митология нисши женски божества, нещо като орисници, определящи при раждането съдбата на човека. — Б.пр. ↑\n Урд — букв. „съдба“, една от трите норни, които живеят край извора Урд в корените на световното дърво. — Б.пр. ↑\n Най-известното произведение на Уилям Гилбърт и Артър Съливан. — Б.пр. ↑\n Парче на „Бийтълс“. — Б.пр. ↑\n Руб Голдбърг (1883–1970), американски карикатурист и автор на комикси, първоначално работи като инженер. — Б.пр. ↑\n През 1925 г. производителите му за пръв път слагат по американските пътища шеговити реклами, предвестници на днешните билбордове. — Б.пр. ↑\n Клавишен инструмент. — Б.пр. ↑\n Колело или цилиндър с написани върху него молитви, използва се предимно от тибетските будисти. Всяко завъртане се брои за една изречена молитва. — Б.пр. ↑


Хумус от грах - Know How To Cook\nюни 25, 2018 март 17, 2020 0\nПреди няколко седмици попаднах на ето тази рецепта за хумус от грах и искрено се заинтригувах какъв ли би бил вкуса и дали ще ми допадне. Обещах си, щом се появи пресния грах през юни, задължително да го приготвя.\nРечено – сторено. Миналата седмица набрах разкошен млад грах от градината на родителите ми, който се превърна в няколко неща. Хумус от грах, дип от авокадо и пресен грах и две чудесни супи – една крем супа с тиквички и киноа и една с картофи. Вкусотия до вкусотия.\nЗнам, че не всеки има възможността да набере грах направо от градината. Макар да имаме градина, тя е далеч и на мен също ми се налага да купувам различни плодове и зеленчуци от близкия пазар или магазин. Знам колко е трудно, и най-вече колко обиколки ми трябват, за да открия най-пресните продукти. За начинаещите кулинари това си е сериозно предизвикателство. Погледнете тук, ако се нуждаете от съвети и насоки за какво да следите, когато купувате грах, и как да го съхраните.\nПризнавам си, че не спазих точните пропорции и насоки за приготвяне на хумуса, а се ръководих по собствения си вкус и това, което на мен би ми допаднало. Поднасям ви тази рецепта с идеята, да я пречупите през вашия вкус и визия, с надеждата да ви допадне и да я добавите към сезонното си меню. Вкусът на граха много приятно се долавя и по невероятен начин хармонира с тoзи на сусамовия тахан и лимоновия сок.\nИма ли нещо по-хубаво от това да се изненадваме непрекъснато? Харесва ми да предизвиквам себе си, а и вас с наглед семпли и до болка познати продукти, но погледнати от друг ъгъл. Ъгъл, който ни позволява да погледнем на тях като един пъзел, който можем ежедневно да разместваме и пренареждаме и винаги да получаваме завършена картина на края.\nКак се приготвя хумус с грах\nХумусът с грах се приготвя точно както и класическия хумус. Единствената разлика е, че основният продукт не е нахут, а грах. Какво е нужно да направим? Сваряваме за кратко пресния грах, за да омекне. Така при смилането ще получим по-нежна и хомогенна текстура. На следващата стъпка изсипваме сварения, отцеден и леко охладен грах в купата на кухненския робот или чопъра. Прибавяме задължителните атрибути за всеки уважаващ себе си хумус – сусамов тахан, лимонов сок, зехтин и щипка сол. Пасираме, докато се получи кремообразна текстура. След това ни остава да направим само едно нещо – да го споделим със семейството и приятелите.\nСтанка Стоянова Хумус от грах Print This\nБрой порции: 2 порции (160 мл) Време за готвене: 15 минути\n1 1/2 ч.л. сусамов тахан (7-8мл)\nСварете граха за 10-15 минути, докато омекне. Отцедете го и го охладете леко.\nСложете граха в кухненски робот, чопър или блендер.\nДобавете останалите съставки и пасирайте, докато се получи гладка консистенция. При необходимост коригирайте подправките на вкус.\nПрехвърлете го в подходяща купа, поръсете със струйка зехтин и поднесете.\nСъхранявайте в хладилник 2-3 дни, в плътно затворен буркан.\nПресният грах може да се замени със замразен, но отново е необходимо да претърпи термична обработка.\nСподелете рецептата с приятели и познати. Помогнете ми да популяризираме вкусните, полезни, сезонни рецепти и да ги направим достъпни за повече хора. Използвайте бутоните за споделяне в социалните мрежи. Благодаря!


Акалифата цъфти през цялата година | Цветна градина\nАкалифата (Acalypha) е от цветята, които грабват от пръв поглед. Родът е многочислен и включва около 450 вида от семейство Млечки. Всичките произхождат от тропиците на Индия и Полинезия. Най-популярна е бодлокосмената акалифа, известна сред цветарите като лисича опашка. Това са в зависимост от сорта изправено растящи или ампелни растения. Листата са едри, с разнообразна окраска - може да са червени, медни, зелени, едноцветни или шарени. Те са с назъбени краища и са твърде декоративни. Дребните малиновочервени цветове са събрани в дълги увиснали съцветия, които придават същинския чар на цветето и наистина приличат на лисича опашка.\nАкалифите обичат светлината, но не и припека. Растат чудесно на северни первази, а през лятото и на сенчести балкони. През зимата изискват температурата да е над 18 градуса. Почвата през лятото трябва да се поддържа влажна, но не мокра. Водата, събрана в подложката, трябва да се излива. През зимата, ако помещението е по-хладно, се полива по-рядко и с малко вода. Тъй като е любителка на високата въздушна влажност, акалифата трябва редовно да се пулверизира, а най-добре е около нея да има съд с изпаряваща се вода.\nПресажда се през пролетта в нова богата и лека почва. При това растенията се подстригват ниско, защото растат много бързо и губят декоративните си качества. Пак по това време се вкореняват връхни резници за размножение.\nМладите растения са по-красиви и цъфтят по обилно. Цъфтежът е почти непрекъснат през цялата година. Акалифите страдат от нападенията на паяжинообразуващите акари, на листните въшки и на белокрилката. При нужда се пръскат със съответните инсектициди за стайни растения.\n30.05.2019 г. / ВЕСТНИК ЗА ГРАДИНАТА


ДОСТ - ЗАЩО БЪЛГАРСКИТЕ НАЦИОНАЛИСТИ ИСКАТ ЗАКРИВАНЕТО НА ДОСТ?\n16.03.2018, СОФИЯ Сподели 51\nВчера – 15.03.2018 г., националистите от ВМРО поискаха партия ДОСТ да бъде заличена от съда. Те от години напомняли, че партии на етническа и верска основа са били забранени от Конституцията, но искат закриването единствено на ДОСТ.\nЗащо точно на ДОСТ? Въпросът е с абсолютно ясен отговор.\nДОСТ е истинският политически защитник на стотици хиляди български граждани, които заради своите етнически и религиозни различия са подложени на дискриминация и непрекъснато са обект на нападки с езика на омразата на т.нар. обединени патриоти. Наред с това ДОСТ е политически представител и на всички български граждани, за които толерантността в човешките отношения, равноправието и свободата са човешки ценности, преди да са принципи на демокрацията. Изглежда, че други партии, които имат претенцията да представляват интересите на малцинствата в България, не са проблем за Красимир Каракачанов, Волен Сидеров и Валери Симеонов. Защо?! С какво те, за разлика от ДОСТ, някак си са приемливи?\nУбеден съм, че членовете и симпатизантите на ДОСТ, както все повече български граждани, подкрепяли досега други партии, ще намерят верния отговор на този въпрос.\nИменно партия ДОСТ „боде“ очите на българските националисти със своята много ясна и категорична политическа платформа, в основата на която стои човекът с неговата идентичност и свещени права. ДОСТ е враг, защото, вместо да имитира защита на права, ги защитава смело и безкомпромисно и не ги жертва задкулисно заради лични и корпоративни интереси. За разлика от други, ДОСТ не просто говори за правото на майчин език, а води дела в Страсбург срещу България за свободното му ползване, без санкции и глоби.\nВярвам, че над 100 000 избиратели на ДОСТ са възмутени, без да бъдат уплашени от щенията на ВМРО. Избирателите ни знаят, че никой не може да ги уплаши, защото са непоколебимо убедени във високата кауза на ДОСТ.\nДОСТ вече не е просто юридическо лице, а представлява над 100 000 избиратели.\nНикой не може да заличи над 100 000 свободни български граждани, защото политическата им свобода не е подвластна на мракобесието на национализма, дори когато управлява страната.\nПосегателството на ВМРО и националистите срещу ДОСТ по категоричен начин подчертава политическото място на партията ни в евро-атлантизма на България и се явява парадоксално, но безспорно доказателство за нейния правилен път.\nИскат или не искат, дори на националистите ще им се наложи да приемат, че нас ни има, че сме неразделна и равноправна част от българския народ.


Коледа - ритуалът, който ни води в бъдещето - Мама Нинджа\nСтатии с етикет: запой\nВсеки има различно усещане за декември. На някои им ухае на портокал, канела и джинджифил, за други има вкус на шоколад, щолен или баклава, трети го очакват, за да грабнат ските и да потеглят на пътешествие. За мен декември е месецът на ритуалите. И дори в най-лютата зима, дори в този днешен наш свят, настръхнал от тревоги, в коледните ритуали намирам утеха и радост, надежда и споделеност. Изобщо ако има нещо, което да направи зимата по-поносима за топлолюбиво същество като мен - това е Коледа и коледните ритуали. У нас те започват в началото на декември с украсата на елхата. Признавам си чистосърдечно, че всяка година тайничко отлагам момента. С толкова животни у дома колкото по-късно наредим елхата, толкова повече шанс има да оцелее до Бъдни вечер. Но още в началото на месеца момчетата ми вече са нетърпеливи. Знам защо - за тях украсата, коледните календари, коледните сладки са поредица от любими ритуали. Това са стъпките на радостно предусещане, които водят към скорошния празник, очакваните подаръци, семейните вечери и обеди на вкусна трапеза, сред смях и закачки. В моите спомени баба все още е с мен, обикаля дома ни и кади тамян, меси питка с паричка и с блага усмивка ме подрусва на коленете си и ми разказва за бебето Исус, докато заспя сгушена в скута й. Така някой ден и аз ще съм в спомените на внуците си - може би с баницата ми с късмети или с коледната баклава, или с някоя забавна история за бащите им, или с приказката, която им чета край камината. Ритуалите ни свързват с миналото и ни водят към бъдещето. Те ни дават сигурност, че хубавото ще бъде отново, че лошото ще си отиде, а доброто ще се върне. И каквото и да става, през каквито и трудности да преминава човек, семейството отново ще се събере и отново ще бъде Коледа, и Новата година ще дойде с нов късмет.\nКогато сядах да пиша историята на младото семейство от Велико Търново, които този месец са посланици на Lidl, мислех да фокусирам върху чудесните коледни рецепти, които ни споделиха. Ще има и рецепта, разбира се, но преди това искам да ви разкажа за техния коледен ритуал, който много ме впечатли - ритуалът със сурвакниците. В моя край им казваме сурвачки, но в тази история ще използвам умишлено израза “сурвакница”, защото така ги наричат Стела и Слави. А най-напред нека ви представя тяхното семейство - шарено и весело, с две усмихнати, палави хлапета. Всички спортуват активно и са винаги в движение. Имат и куче Аякс - старонемска овчарка на 12 г. Стела го нарича най-доброто, най-умно и разбиращо куче, нещо като по-голям брат на Дари и Гого. Дария е на седем и половина, вече е ученичка в първи клас. Тренира спортна гимнастика и тази година за първи път взима участие в големи състезания и дори печели медали с отбора си. Гого е на четири и е „щурецът“ на семейството. Обича да играе мач, да се прави на войник, да крещи силно и да бяга бързо. Слави, главата на семейството, пътува често по работа и затова Стела се грижи за децата, тича по задачи и поддържа домакинството, а за да поддържа форма и тонус тренира бокс. Обичат много да пътуват, да обикалят България, но и да си отдъхват в голямата им къща на село, където се събират с роднини. Велико Търново е прекрасен град с красиви паркове, в които децата играят с приятели, а понякога ходят и на езда в “Арбанаси”. В петък си правят семейна киновечер с някоя комедия, а през почивните дни с децата изпробват рецепти за сладки, питки или хлебчета. Невинаги им се получава, признава Стела с усмивка, но винаги е забавно, брашняно и изцапано.\nЗа Бъдни вечер цялото семейство се събира на богата трапеза. Създали са си ежегоден ритуал, който първо е хрумнал на Стела, защото баща й, дядо Жоро, с огромна любов и търпение изработва с децата сурвакници всяка година. Обяснява им подробно защо се правят от дрян, защо се слага червения конец, пукат заедно пуканките и така нататък. Една година на Стела й домъчняло след празниците тези красиви сурвакници да се хвърлят, след като знае колко труд е вложен в тях. Затова предложила да ги оставят върху камината, където да стоят цялата година. Оттогава на Бъдни вечер, когато цялото семейство си е вкъщи и камината хубаво се разгори, а бъдникът се разпали, децата вземат сурвакниците и преди да ги сложат в огъня, всеки си казва "нека с тая стара сурвакница си отиде и да изгори всичко лошо от тази година”.\nПомолих Стела да сподели и как изработват сурвачките.\nПърво - сурвачките се правят от дрян, защото е силно и жилаво дърво и символизира здравето.\nОще през лятото дядо Жоро (моят татко) си наблюдава дряна в двора. Оглежда го за подходящи клонки, тънки, гъвкави и с достатъчно разклонения, които като се огънат едно към друго и да образуват кръг. Нужно е да има за поне два такива кръга.\nКогато наближи Коледа, татко отива и отрязва тези клонки, вика децата и заедно започват да ги украсяват.\nПърво се правят въпросните кръгове - те са, за да бъде сплотено семейството.\nПосле пукат пуканки и правят дълъг наниз с тях, който увиват около клонките.\nНакичват ги още с неща, които се слагат на трапезата на Бъдни вечер - сушени плодове, люти чушлета, чесън, малки содени гевречета (отново кръгът, който символизира здравото и сплотено семейство). Задължително се слагат и червени вълнени конци. Могат да се сплетат на пискюли или да се увият около клонките.\nНакрая, когато сурвачките са готови, ги наричат да ни носят само здраве и берекет.\nНа първи януари най-малките сурвакат за здраве най-възрастните. Те пък от своя страна ги даряват с орехи, сушени плодове и някое левче.\nА за ритуала с изгарянето на старите сурвачки на Бъдни вечер вече ви разказах. Интересен факт е, че някога в търновския край е имало такава забравена традиция, която Стела, сякаш вдъхновена от тайнствена родова памет, е възкресила отново. А на мен толкова много ми допадна, че реших да я споделя с вас. Символизмът в нея ми допада много, особено в година като настоящата, когато всички преживяхме толкова много. За финал - една вкусна рецепта на семейство Велчеви за Коледен обяд. Като всичките ми любими рецепти и тази е сравнително лесна и тази година непременно ще я пробваме.\nпо рецепта на сем. Велчеви от Велико Търново\nСтепен на трудност: 1\n600 g свинска плешка XXL без кост\n300 g бекон Pikok\nНарязваме бекона на ленти. Шпиковаме свинската плешка и в прорезите редуваме бекон, морков на ленти и няколко скилидки чесън. Овкусяваме със солта, черния и белия пипер и олиото.\nСлагаме плешката в тава и наливаме 2 – 3 пръста вода. Завиваме с фолио и печем на предварително загрята на 200° С фурна. След 90 min махаме фолиото и връщаме месото да се допече, така че да хване коричка.\nСоса приготвяме, като сгъстим брашното с бульона, в който се е пекло месото. Овкусяваме със соевия и лимоновия сос. Карамелизираме малко захар за цвят и аромат и я добавяме към соса.\nTук може да прочетете за семейството на Стефи и Сашо Дуцови, които сбъднаха мечтата си и заживяха в китното село Бусинци, на талантлива Неда Малчева от Русе, сръчната Христина Хаджийска от Пловдив, за минишеф Ивет от Варна и веселата женска тайфа на Вики, Мира, Яна и Милена, за семейство Явашеви от Бургас, Лора, Никола и Емил Райчеви от София, както и за Елеонора и Калоян от Видин - и Вася и Пламен от Дупница - посланиците от предишните месеци.\nПоследно променена в Понеделник, 21 Декември 2020 09:54\nПрераждане\tСлед коронясването - благоДАРиш


Вижте кои са най-опасните шофьори в Зодиака | Dama.bg - Любимият сайт на всяка дама\nDama.bg › Хороскоп › Зодиите и аз › Вижте кои са най-опасните шофьори в Зодиака\nВижте кои са най-опасните шофьори в Зодиака\n11 061 прегледа 5 мин време за прочит 0 споделяния\nПоведението ни зад волана е в пряка зависимост от зодиакалния знак. Оказва се, че 24-годишен Лъв се справя по-добре на пътя от 42-годишен Водолей.\nDama.bg ви подготви интересна класация на зодиакалните знаци в зависимост от склонността им към ПТП-та, като анализира заключенията на канадска компания, занимаваща се с автомобилно застраховане. Експертите от InsuranceHotline проведоха изследване, използвайки данните на над 100 хил. клиенти от последните 6 години. Резултатите от изследването показват интересни закономерности в поведението на пътя на различните зодиакални знаци.\n№1 по ПТП-та се оказват Везните. Иначе добродушните и внимателни представители на зодиака са най-опасните шофьори заради своята колебливост, разсеяност и неувереност. Когато трябва да реагират светкавично, Везните се паникьосват. Освен това, са недисциплинирани на пътя.\nВодолеите се нареждат веднага след Везните в класацията ни за опасни шофьори. Те не спазват правилата за движение и не признават вината си, когато са предизвикали ПТП. Липсва им всякаква дисциплина и отговорност.\nЕстествено, Овните също са в началото на класацията заради буйния си нрав и всякаква липса на търпение. Като цяло, те са добри шофьори, но смятат, че животът е състезание. Освен това, искат непрекъснато да се доказват като най-бързите и смелите, което понякога е фатално на пътя.\nЗа Рибите отреждаме четвърто място, тъй като те пък са много меланхолични, разсеяни и витаещи в облаците. Реакциите им също не са от най-бързите. В много случаи се разминават на косъм от неприятности на пътя, сякаш закриляни от Бога. С времето задобряват в шофирането, но така и не придобиват умения за бързи реакции в критични ситуации.\nСкорпионите се нареждат на пето място заради твърде подчертаната им увереност и самочувствие на пътя. Те са добри шофьори, имат и бързи реакции, но не успяват да овладеят гнева си. Ако някой им вземе предимството или ги изпревари, те забравят за всичко останало и търсят справедливост до дупка.\nТелците се нареждат веднага след Скорпионите на шеста позиция. Неотстъпчивите и упорити Телци имат навика да минават на червено и отказват да се съобразяват с пътната сигнализация. Макар че не обичат да поемат рискове, не рядко предизвикват ПТП-та.\nСтрелците са на доста по-скромно място в класацията, вероятно защото преценяват трезво обстановката на пътя. Те избягват рисковите ситуации с бързи реакции. Единственият им проблем на пътя е навикът да говорят по мобилния си телефон. Точно телефонните разговори стават причина да предизвикат ПТП.\nНа осма позиция нареждаме Козирозите - нещо, изненадващо и за самите тях! Те смятат, че катастрофите не ги засягат, защото са перфектните шофьори. Да, може и да са дисциплинирани по принцип, но и на тях се случва да не се съобразяват със скоростта. Не рядко Козирозите предизвикват катастрофи заради превишена скорост.\nДевите обичат правилата и нямат нищо против да се съобразяват с тях на пътя. На тях просто им липсва бдителност, макар че се опитват да не изпуснат нито един детайл на пътя. Често дават предимство на пешеходците и набиват рязко спирачки. Не са и особено наблюдателни в по-отдалечените опасности.\nРаците са сравнително надеждни на пътя заради вродения си страх от опасности. Те не обичат рисковете и имат силно развито чувство на самосъхранение. Често са възприемани като досадни шофьори, тъй като не пропускат възможност да надуят клаксона.\nБлизнаците са сред най-надеждните шофьори и сравнително рядко предизвикват ПТП. Все пак и на тях се случва да сгрешат заради своята разсеяност и инфантилност. Не реагират особено бързо при рискови ситуации, но с времето усъвършенстват реакциите си на пътя.\nПоздравления за Лъвовете! Освен че са бързи и уверени на пътя, те имат пълен самоконтрол и шофират със спокойствие. Дори когато им отнемат предимството, Лъвовете действат царски и не се надпреварват да покажат надмощие. В това отношение останалите зодиакални знаци могат много да научат от тях.\nПолина Ангелова 10.02.2014\nзодиакални знаци зодии умения шофьори\n405 2 мин 26\n806 2 мин 28\n1 100 2 мин 18\n3 260 5 мин 21


Начало > Крис Браун оглави класацията на "Билборд" за албуми\n11:20, 09 юли 19 / Любопитно 25 377 Автор: Topnovini\nПевецът Крис Браун оглави за трети път в кариерата си престижната класация Топ 200 на "Билборд" за албуми, съобщи сайтът на изданието, цитиран от БТА.\nПо данни на Нилсен Мюзик от новия албум "Indigo" на Браун за периода на отчитане са продадени 108 000 еквивалентни единици, които му отреждат първенството.\nВторото и третото място в чарта остават непроменени спрямо предходната седмица и се заемат съответно от рапъра Лил Нас Екс с тавата "7" (62 000 продадени единици) и певицата Били Айлиш с "When We All Fall Asleep, Where Do We Go?" (над 52 000 продадени единици).\nЧелната петица в албумната класация Топ 200 на "Билборд" се допълва от "Блек кийс" с "Let's Rock" (52 000 продадени единици) и Чанс дъ Рапър с "Acid Rap" (40 000 продадени единици).\nВ класацията Хот 100 на "Билборд" за сингли на първо място за 14-а поредна седмица е рапърът Лил Нас Екс с ремикса на дебютното си парче "Old Town Road", записан в сътрудничество с изпълнителя на оригиналната песен Били Рей Сайръс.\nПо данни на Нилсен Мюзик сингълът "Old Town Road" запазва първенството си с 89,3 милиона стрийминга за периода на отчитане.\nВтора позиция в чарта за сингли заема певицата Били Айлиш с парчето "Bad Guy", следвана от певеца и автор на песни Калид със сингъла "Talk".\nЧелната петица в класацията Хот 100 се допълва от Ед Шийран и Джъстин Бийбър с парчето "I Don't Care" и Шон Мендес и Камила Кабело със сингъла "Senorita".\nКрис Браун класация албум


Мицотакис: Ваксинационният сертификат не цели разделянето на гражданите - Места\nСтандартизираният електронен сертификат за ваксиниране ще предложи сигурност, като позволи на гражданите да пътуват, освободени от карантинните ограничения. Това написа гръцкият премиер Кириакос Мицотакис в колоната си за „Евроактив”, посветена на предложението на Гърция за единен европейски стандартизиран сертификат за ваксиниране.\nТой подчерта, че в случая не става въпрос за „ваксинационен паспорт” и целта не е да се ограничи възможността на гражданите да пътуват, а разширява свободата им на придвижване.\nГражданите могат да се запитат дали този сертификат би довел до някакви ограничения на свободата ни да пътуваме. Не, това няма да се случи”, категоричен е премиерът.\nСпоред него сертификатът за ваксиниране не трябва да се бърка с туристически паспорт. Целта не е европейците да бъдат разделени на две категории: ваксинирани и неваксинирани, а да бъде създадена бърза лента за придвижване (fast travel lane) за притежателите на въпросния електронен стандартизиран сертификат, обясни Мицотакис.\nЖелаещите да пътуват, които нямат такъв сертификат, ще могат също да го направят, но спазвайки действащите правила като задължителен PCR тест преди пътуването, бърз антигенен тест при пристигането и карантина, където е необходимо.\nЧрез въвеждането на единен стандартизиран електронен сертификат за ваксиниране в ЕС туризмът ще може отново да възстанови работата си и ще се даде възможност на европейските граждани да се придвижват от една държава в друга без ограничения, смята гръцкият премиер.


💐 ДОСТАВКА НА ЦВЕТЯ BENGLEN - ОНЛАЙН ЦВЕТАР BENGLEN\nКошници за цветя и подаръци за Benglen\nBenglen Цветар и подаръци\nДобре дошли в началната страница на цветя за Benglen. Ние правим поръчка на онлайн цветя лесно. Можете да избирате от нашите достатъчно избор: цветя, растения, букети и др. Моля ви добави избор кошницата и следвайте инструкциите. След като поръчката е завършена просто оставете Останалото зависи от нас.\nТова е мисията на цветя за Benglen да достави най-високото възможно обслужване. Ние ще се уверете, че вашата поръчка ще бъдат доставени като попита. Когато наистина искате да впечатлите, без значение какъв повод: рожден ден, майките ден, Бащи ден или всеки друг повод, цветя за Benglen е правилен избор за вашия специален момент.\nНашите офиси са ОТВОРЕНИ, а местният ни цветар в Benglen също е ОТВОРЕН ЗА ДОСТАВКИ.\nПроверете нашата доставка области в Benglen, Швейцария:\nНякои от нашите Препоръчани доставка области в Benglen, Швейцария:\nНие предлагаме най-големия избор от цветя за Benglen ,Швейцария\nНие предлагаме най-големия избор от кошница с подаръци за Benglen ,Швейцария\nНие предлагаме най-големия избор от шоколадови бонбони за Benglen ,Швейцария\nНие предлагаме най-големия избор от торти за Benglen ,Швейцария\nПредлагаме най-големия избор от подаръци за Benglen ,Швейцария\nНие предлагаме най-големия избор от парфюми за Benglen ,Швейцария\nот USD 44.87 GBP36.57 | EUR 43.07\nРанункулус, рози и восъчни цветя\nот USD 113.00 GBP91.83 | EUR 108.16\nCH023 СТАНДАРТЕН размер на изображението\nИзпрати цветя и подаръци за Benglen с цветя за Benglen. Ние сме специализирани в предоставянето на цветя, букети, кошници, подаръци и торти на Benglen.\nЦВЕТЯ С ДОСТАВКА В BENGLEN - ЦВЕТАР BENGLEN, ПРЕДЛАГАЩИ СЪЩИЯ ДЕН ДОСТАВКА НА ЦВЕТЯ\nЦветя за Benglen - цветар, който осигурява същия ден доставка на цветя в Benglen . Ние използваме широка мрежа от местни Benglen цветарите, и си букет от цветя, заложена в Benglen.\nПОЗВОЛЕТЕ НИ ДА СЕ ПОГРИЖИМ ЗА ВАШИЯ ЦВЕТЯ В BENGLEN\nНека цветя за Benglen погрижете се за собствените си цветя по повод; в това число букети цветя за рожден ден, цветя, Ден на майката, Ден на св. Валентин цветя, новородено бебе и много други. Ние предлагаме голям избор от цветя, растения, цветя и кошници с подаръци на много ниски цени, които няма да отговарят на всяко място в Benglen. Поръчайте онлайн и вашата доставка на цветя за Benglen се грижат цветове, за да Benglen.\nДОСТАВКА НА ЦВЕТЯ В BENGLEN\nЕкипът на интернет цветар се стреми да ви предостави най-високо качество на цветя, растения и подаръци, налични в Benglen, най-добра цена. Всеки клиент е много важен за нас и ние се стремим да дадем най-великият професионален внимание към всяка поръчка. Всички наши служители се осигуряват високо ниво на обслужване на клиенти за вашата доставка на цветя в Benglen.\nМЕСТНИ ЦВЕТАР BENGLEN\nНие доставяме букети цветя в над 900 градове по целия свят. Във всеки град, ние работим с надеждни локални флористи, както в случая с Benglen. Работейки с тази мрежа от локални флористи, ние можем да гарантираме, че ние доставяме най-високо качество на букети и вашите цветя ще останат свежи. Ние можем да се грижим за вашите последната минута поръчки на цветя или да си поръчате един красив букет цветя, няколко месеца.


за 1500 EUR* за 3 години\nРазмерът на риска за отпускане на кредит е от съшествено значение. От тук и прилагането на по-стриктни правила за разглеждане само на официални доходи и по-пълна информация в централните кредитни регистри, също биха намалили цената на кредита във всяка една от страните. В това отношение най-добре развит е кредитния регистър в Турция, а най-лошо - този в Румъния, където банките, реално, ползват два различни кредитни регистъра, което увеличава разходите им. От друга страна в България най-висок е дела на разглежданите „не” официални доходи.\nНивото на инфлация на местната валута - в България лева е обвързан към EUR, в Румъния леята е сравнително стабилна през последните години, докато турската лира „преживя” трудни периоди последната година. Това определя значително по-високите размери на лихвените проценти и от там на по-високият размер ГПР за Турция.


Слънчево и дори горещо, дъжд се очаква главно над планинските райони | Бряг News - Новинарски сайт\nСлънчево и дори горещо, дъжд се очаква главно над планинските райони\n25.05.2022 | 08:05 ч.\nДнес над страната ще е преобладава слънчево време. Преди обяд на места в Горнотракийската низина с намалена видимост. Около и след обяд над западната половина ще се развива купеста и купесто-дъждовна облачност и главно в планинските райони ще превали краткотраен дъжд с гръмотевици. Ще духа слаб, в източните райони до умерен вятър от изток-югоизток.\nМаксималните температури ще са между 26° и 31°, по-ниски в източните райони, в София - около 29°. Това показва прогнозата на дежурния синоптик от НИМХ Красимир Стоев.\nАтмосферното налягане е близко до средното за май - слабо ще се повиши.\nНад планините преди обяд ще преобладава слънчево време, след обяд ще се развива купеста и купесто-дъждовна облачност и на места ще има краткотрайни валежи с гръмотевици. Ще духа предимно умерен запад-северозападен вятър. Максималната температура на височина 1200 метра ще бъде около 21°, на 2000 метра - около 15°.\nНад Черноморието ще е предимно слънчево. Ще духа до умерен югоизточен вятър. Максимални температури на въздуха: 18°-20°. Температурата на морската вода е 15°-19°. Вълнението на морето ще бъде около 2 бала.


Bali Heaven Villa - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nSeminyak, Бали, Индонезия - Изключително местоположение - вижте на картата\nИмате въпрос относно Bali Heaven Villa?\nПовече за Bali Heaven Villa\nРазположен в чудесния район Seminyak, Bali Heaven Villa заема удобно място в плажове, ресторанти, пазаруване център на Бали. Разположен само на 5 km от центъра на града и на 10 km от летището, този 3-звезден хотел привлича всяка година множество посетители . За тези от Вас, които търсят приключения, In'Sens Gallery, Клуб Canggu, Храм Pura Luhur Uluwatu са само част от местата, които са достъпни за посетители.\nПредлагайки висококачествени услуги и широка гама от удобства, Bali Heaven Villa Ви осигурява възможно най-комфортния престой. Хотелът осигурява 24-часов рум-сервиз, безплатен WiFi достъп във всички стаи, експресно настаняване/напускане, съхраняване на багаж, Wi-Fi връзка в общите части, за да гарантира комфорта на своите гости.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. Независимо от това, дали сте фен на фитнеса или просто търсите начин да отпочинете след уморителен работен ден, в хотела ще намерите най-висококачествените съоръжения, такива като гореща вана, открит басейн, градина. С перфектното си местоположение и несравними удобства, Bali Heaven Villa е един чудесен избор в много отношения.\nDanu от Индонезия\nStaying was awesome!”\nThe great rooms, pool and location\nOur stay was so great! Bali Heaven Villa is absolutely recommended ;)\nenak,nyaman,seperti rumah sendiri


Преваряване на водата (Страница 2) / Препитание / XENOS::BUSHCRAFT FORUM > Българският Бушкрафт Форум\n» Преваряване на водата\n#16 05.01.2011 21:11:50\nОтг: Преваряване на водата\nте тва исках и аз да кажа ама xenos е по-учен\nи аз така си пия ама и в нашия край са ме предупредили за чешми дето НЕ Е ХУБАВА ВОДАТА от тея индустриални зони около градо\n#17 05.01.2011 21:31:16\nОтносно индустриализацията, която засегна Xenos - съпругата ми на есен ходи на гости в Австрия и с голямо учудване се върна и разказа, как в цялата държава е абсолютно забранено използването на каквито и да е химически торове и хербециди при зеленчукопроизводството и изобщо при разтениевъдството....\nВсичко се торяло с естествен животински тор, и колкото и гнусно да звучи - с отпадните продукти от домашните септични ями !!!\n#18 06.01.2011 19:14:24\nАко знаеш едни от най-добрите градинари в Австрия едно време са били Българи (така знам от източници).Имало няква местност дето само нашенци имало и само градинари били доста търсени.\n#19 07.01.2011 16:27:02\nОнзи ден гледах Оцеляващият човек пак някам хамериканец.И каза, че можеш да се заразиш от това giardia или както беше не само с пиене, а дори ако капки попаднат в носа,очите или ушите.Не знам до колко това е вярно домакина да каже.\n#20 07.01.2011 16:39:53\nАко под "Оцеляващият човек", имаш предвид "Survivorman" със Лес Страуд, то мога да ти кажа, че не те е излъгал. Все пак той я е преболедувал тая работа, барабар с жена си! Предполагам поне се е научил как да се пази!\n#21 08.01.2011 19:39:22\nДа за същият става въпрос, но забравих по кой канал го дават , ако знае някой да каже.И е нещо смесено м/ъ бат беър гуру и Рей, защото носи малко екипировка- повече от Беър и по-малко от Рей.\n#22 09.01.2011 14:35:11\nПоздрави от малката ми щерка.Това е от Дунав,о.Мишка,до с.Ряхово.Що вода сме изпили там докато плуваме....\nОбаче веднъж се връщахме с колегата от Бургас и преди Сливен спряхме да пием вода от една крайпътна чешма (мисля ,че в с.Трапоклово или някое село до него) и като се видяхме след два дни разбрахме,че и двамата сме ги прекарали в тоалетната.Та гаранция няма май.\n#23 09.01.2011 14:47:54\nне е ли прекалено мръсна дунавската вода все пак през няколко държави протича докато стигне до българия е пълна с микроби.Особено след Никопол водата се обогатява от химическия завод в Румъния\n#24 09.01.2011 15:36:59\nСигурно има разни замърсители,но досега не сме имали поне чревни или кожни проблеми,а и риба все още има.Тя, като че ли е най-големия индикатор.\n#25 09.01.2011 17:49:00\nПил съм вода директно от реката про моето село като малък, над него на 7 км. има още едно, а по онова време се къпеше бая народ и в самата река Не ми хареса на вкус обаче и повече не съм повторил, а и ми дойде повече акъл от тогава. Не помня да съм имал назадничави проблеми\nРедовно обаче пиехме от едно изворче до реката, събиращо вода от баира над него. По принцип знаехме че не е много читава водата, но за миене и готвене (термична обработка) ставаше.\nКарстови извори около мойто село има десетки, пил съм от много и нищо не ми е ставало, а и водопровода е уловен с каптажи от същия водосбор. Лятото посетих и Живата вода - чудесна бистра студена варовита водица, пихме до насита с приятелката и дори на нея нищо не и стана. За щастие района е планински и слабо или нулево замърсен.\nОт язовири и езера не съм пил, особено при навиците на тайфата с която ходех на риба преди години - да пикат във водоема\nПил съм вода от сондажен кладенец който имаме на един имот в близост до Летище София, ползвахме го за напояване на разни зеленчуци които садяхме. От дълбочина 4-5 метра водата беше студена, бистра и изключително пивка. Никакви проблеми, въпреки замърсената околна среда на милионния град.\nОт друга страна, преди години бях гледал научнопопулярен филм за една от реките, която преминава през София - Владайска или Перловска, една от двете. Извират от Витоша, идеално чисти и леко златоносни. По пътя им до вливането в Искър бяха вземали водни проби. В началото - микроорганизми, рибенца, тва-онова. В центъра на града нищо не беше оживяло, освен един чревен паразит за сметка на бая химични съединения\nИнтересното е че в Слатинската река, до която живея, до преди 10-тина години се намираха едни дребни рибета - щипоци. Но нейния маршрут е доста пощаден спрямо другите.\n#26 09.01.2011 21:30:54\nТова с пиенето на водата от къде да е , на принципа "проба - грешка" не е шега работа! Едни "назадничеви" проблеми могат да ти развалят целият излет, а и на тези с които си тръгнал. Не дай Боже излета да е за няколко дена.\nВ моят град има няколко ~ 7-8 изворни чешми, от които всички ходят да си пълнят вода за пиене, а може би и за готвене. Това е така, защото нямаме читава пречиствателна станция и чешмянката не става за пиене. Именно водата от тези чешми са обект на периодични /през 6 месеца/ микробиологични изследвания от РИОКОЗ. След такива изследвания по местните медии се въвежда официална информация за годността на водата от всяка чешма. Често се получава така, че годна за пиене по микробиологични показатели до вчера вода, днес вече не е годна.\nПък за реките, които минават покрай големи индустриални ценнрове незная какво да мисля...\n#27 16.02.2011 17:22:00\nМного зависи и от годишния сезон. Например в Чепеларе Варненци мрът от водата. Стигало се е до бърза помощ. Пролетно време даже и да оставя водата ден, два като сменя на рибките има фира. Няма утайки но даже местните някога имат проблим. Все си вземам вода за проба да занеса и ...... се заминава за нещо друго.\n#28 24.10.2011 21:18:00\nПрочетох темата и така и не разбрах следното - ако по-нагоре по реката има умряла овца или друго животно, за което не подозирам, ако си преваря водата, ще умОра ли паразитите или не?\n#29 24.10.2011 22:39:10\nМи мноо ясно,99.99% ще заминат от преваряването. Баща ми разправя,че имало некви вируси ли кви били дето оцелявали при много високи температури,ама не ги знам.\n#30 24.10.2011 22:45:29\nМен принципно не ме бърка и директно да пия, но ме притеснява, че мястото което съм си харесал за лагер до реката е сравнително ниско и по-нагоре има още няколко села Пък от всичко най-мразя да мъкна вода в повече. Предпочитам 300 грама войнишкото канче, пред 2 литра вода отгоре


3 книги за вашата духовност\nКолко трудно е да се избира от палубата, понякога. Особено ако палубата е огромна, огромна библиотека, с редица книги, които са склонни към безкрайност. Да, защото един трактат за отглеждането на ароматни билки в зеленчуковата градина също може да бъде много духовен. Или доклад за пътуването. Или книга с рецепти от света.\nНо някъде ще трябва да започнете и ще трябва да останете в настоящето. Така че днес ние ви предлагаме този триплет от книги, за да влезете в света на така наречената духовност.\n1. Робърт М. Пирсинг, Дзен и изкуството на мотоциклета\nЗа авантюристи на чувство, мислене, за съществуване в света:\nТук смисълът на изследването попада в реалността на мастното масло, кожата на седлото, механизмите, които трябва да бъдат известни, и отношенията, за които трябва да се погрижим. Тази книга е история за пътуване и разследване. Той ни учи, че Божественото може да бъде " в кръг на компютър или в зъбни колела на смяна на мотоциклет със същата лекота, както на върха на планината или в цветята на листата ".\nПреобразуване на това, което правите в изкуството, грижа за срещи и подхранващи взаимоотношения. Това са някои от ключовите послания на този текст, които нито един издател не е искал да публикува и че авторът е бил отказан няколко пъти.\n"[...] трябва да направим списък с важни неща, които да запомним и да ги запазим за моменти на нужда и вдъхновение".\n2. Ошо, женската мистерия\nЗа тези, които искат да се помирят с мъжкото и женското, които живеят във всеки един от тях.\nНо защо една книга, която ни помага да направим мъжкото и женско същество, което ни обитава, има диалог, ориентиран към лунното, Ин? Защото оттук се случва това, което Ошо нарича Нова революция. Не е сляп бунт от страна на жените, за да станат мъжествени и да поемат сами ролите, при които мъжете са били в затвора от години.\nОшо разкрива значението на женските способности, вътрешните качества на радост, доброта, възприемчивост, търпение, слушане. Това са качествата, дарбите, които трябва да се търсят отвъд пола.\n"[...] Думите" мъжко "и" женско "имат смисъл и имат смисъл само ако се отнасят до тялото и ума, но има нещо трансцендентно, което надхвърля и двете: това е вашият център повече Тази същност е просто осъзнаване и тя само те моли да бъдеш свидетел и да оставаш напълно нащрек: това е чиста съвест! [...] "\nЕто и съветите за четене за лятото\n3. Екхарт Толе, Силата на Сега\nЗа тези, които са на път да оценят тук и сега , Силата на Сега е написана от човек, който през 2011 г. е определен от Уоткинс Ревю като човек, който има най-голямо влияние в духовния план на целия свят. И ако не това, човек си мисли, каква друга книга може да се нарече "духовна"? Наистина е така. Но по много практичен начин. Толе ни говори за своето мистично преживяване, за своето пробуждане и простира ръка към тези, които искат да влязат вътре в себе си, тези, които искат да развият вътрешна дисциплина, тези, които искат да спрат да се оплакват и да започнат да развиват проактивно отношение.\n[...] Всяка негативност е причинена от натрупването на психологическо време и отхвърлянето на настоящето.\nДискомфорт, тревожност, напрежение, стрес, тревога (всички форми на страх) са причинени от излишък на бъдещето и липса на настояще.\nЧувствата на вина, разкаяние, негодувание, обида, тъга, горчивина и всякаква форма на прошка са причинени от излишък от миналото и от недостатъчност на настоящето. В крайна сметка има само един проблем: умът е свързан с времето. [...]\n"[...] Болката, която създавате сега, винаги е някаква форма на неприемане, някаква форма на несъзнателно съпротивление на това, което съществува. На ниво мисъл, съпротивата е някаква форма на преценка. На емоционално ниво, това е някакъв вид Интензивността на болката зависи от степента на съпротива към настоящия момент и това от своя страна зависи от силата, с която се идентифицирате с ума си, а умът винаги се опитва да отрече сега и да избяга от него., колкото повече се идентифицирате с ума си, толкова повече страдате или можем да го кажем по този начин: колкото повече сте способни да почитате и приемете Сега, толкова повече сте свободни от болка, от страдание и от себе си от егоистичния ум. ] ".


Гледай онлайн Кварталът на богатите сезон 2, епизод 62 от 07.10.2016\nСедеф говори по телефона с Каан, а Селим я гледа подозрително. Подпитва я за бизнесмена. Тя казва, че Асъм е приел предложението на Каан. Селим казва, че Каан е доста добър.\nМерт прави специално видео за Ейлюл. Седеф му дава съвет какво да направи. Кара го да действа, за да завоюва отново сърцето на Ейлюл. Седеф качва видеото. Вика Мерт да говорят.\nЕйлюл продължава да е тъжна. Баща й се опитва да говори с нея. Тя обаче се преструва, че е много весела, четейки комикса.\nОркун търси Мира, но тя не му отговаря.\nЕйлюл получава много съобщения с молба да се сдобрят с Мерт. Дори един от съседите казва на момичето да прости на любимия.\nЯман казва на майка си, че брат му заминава за Германия. Невин успокоява Яман. Казва му, че Кенан има нужда да си събере мислите и да се възстановява. Яман съобщава на Селим, че брат му ще свидетелства по делото за развода и е платил на Кенан. Селим решава да кажат на Суде.\nЕйлюл научава за видеото на Мерт случайно. Това видео има над 100 хиляди гледания в социалните мрежи.\nЕйлюл споделя с Мира, че всички настояват да прости на Мерт и тя не може да повярва на този огромен интерес. Мира отговаря, че хората не подкрепят постъпката на младежа, а просто му съчувстват. Ейлюл е ядосана и отива в университета, за да смачка Мерт. Приятелите й я чакат с нетърпение. Тууче я вижда и си тръгва, защото не може да приеме нейното твърдоглавие. Ейлюл отива в радиото, където след представянето на новите песни на Яман, Мерт и Озай говорят за своя проект. Вижда двамата в студиото, чува как отговарят на първия въпрос и си тръгва. В ефир Мерт й казва да не си отива. Посвещава успеха си на нея. Казва й, че тя е неговата муза. Ейлюл се ядосва и влиза в студиото. Двамата започват да спорят в ефир. Тя казва, че няма право да я обича, защото й е изневерил. Мерт и се извинява. Избухва скандал между тях. Всичките им колеги се опитват да ги предупредят, че микрофонът е включен и думите им излизат в ефир. Мерт го изключва, но Ейлюл му казва, че вече са се изложили достатъчно.\nЯман дава съвет на Мерт да приеме грешката си и да я изплати. Мира съветва приятелката си, че ако не иска да приеме това, което е направил Мерт, просто да приключат окончателно връзката си като цивилизовани хора.\nПо темата: bTV, Кварталът на богатите, сериал, турски сериал


Бизнесът: Агенцията по приходите ни затруднява - Mediapool.bg\nБизнесът: Агенцията по приходите ни затруднява\n17:11 | 27 януари 2006 | 20 коментара\nЗакриването на изнесените в общините служби на Националния осигурителен институт, заради поемането на функциите им от Националната агенция по приходите (НАП) от началото на 2006 г., затруднява бизнеса. Това се посочва в писмо на Българската стопанска камара (БСК), подписано от нейния председател Божидар Данев, до министъра на финансите Пламен Орешарски и оповестено в петък.\nНАП сега е концентрирала дейностите по подаване на декларации и уведомления от работодателите и самоосигуряващите се лица в областните градове. Досега в общините са се приемали и уведомления за сключване на трудови договори, подавали са се декларациите за внесените осигурителни вноски за всеки работник и служител, както и останалите декларации, изисквани от нормативните документи.\nВече за подаването на тези документи трябва да се пътува до тези административни центрове, дори и в случаите, когато се назначава на работа един единствен работник. Това затруднява бизнеса и увеличава разходите и времето, отделяно за изпълнение на данъчните и осигурителните задължения. Сериозни затруднения възникват в планинските райони с лоша пътна инфраструктура, се посочва в писмото до Орешарски.\nСпоред БСК закриването на общинските служби на НОИ създава предпоставки за укриване на трудови договори, за неподаване на информация и укриване на задължения и за намаляване на събираемостта на приходите, се посочва в писмото.\nАко с това решение се цели намаляване на разходите на администрацията, то е погрешно, защото многократно повече се увеличават разходите на бизнеса, намаляват се неговите приходи и печалба, което води до значително по-голямо намаление на бюджетните приходи. Това решение стимулира сивата икономика вместо да я ограничи, смятат от БСК.\nВ момента се подготвя и друга промяна, която ще усложни дейността на компаниите с поделения и структури в страната, които досега са се обслужвали от териториалните поделения на НОИ в съответния регион. НАП подготвя промяна, съгласно която те трябва да изпращат съответните уведомления и декларации в централите си и те да ги подават там, където са регистрирани, най-често в столицата. Това също ще има неблагоприятни последици, се посочва в становището.\nОт БСК се надяват на бърза намеса за отстраняване на тези решения.


Дървесни Плочи | Sepphora\n"Curiosity Killed The Cat"\tДървесни Плочи\tфевруари 12, 2009 by sepphoras Дървесните плочи могат да бъдат подразделени на четири основни групи:\n1. Плочи от дървесни влакна; 2. Плочи от дървесни частици; 3. Слоести дьрвесни плочи; 4. Пълнежни плочи от дървесина.\nПлочите от дървесни влакна се получават чрез пресоване на фини дървесни частици с вода или лепило под високо налягане. Плочите от дървесни частици са от по-едри стърготини, свързани с лепила. Слоестите дървесни плочи, наричани още шперплат, се състоят от няколко слоя фурнир, слепени с подходящо лепило, като направлението на влакната на всеки два съседни слоя е перпендикулярно. Четвъртата група обединява плочите от масивна дървесина – шпервани пълнежни плочи от масивни летви, от тънки\nлетвички или нешпервани плочи от слепени масивни летви с по-голяма дебелина.Някои елементарни правила гарантират правилната употреба на дървесните плочи:\n–в кантовете им предварително трябва да се изработят отвори за винтови съединения;\n– дебелината на използваните винтове трябва да е приблизително равна дебелината на плочите;\nНай-качествено свързване на дървесни плочи се получава при комбинация между\nвинтове и лепило.\n1. Плочи от дървесни влакна\nМокрите дървесни влакна се поставят върху мрежести сита и се пресоват, след което се изсушават в сушилни. Този „мокър“ метод за производство изисква големи разходи на вода и през 1943 година в САЩ е създаден „полусух“, а впоследствие – през 1951 година – и „сух“ метод за производство на плочи от дървесни влакна.\nТвърдите плочи от дървесни влакна се произвеждат както без покритие, така и с едностранно или двустранно декоративно покритие. Използват се предимно за гърбове на корпусни мебели или дъна на чекмеджета. Когато са без покритие, те са тъмнокафяви на цвят. Меките плочи от дървесни влакна се наричат още „леки“ или „среднотвърди“. Служат за изолация в строителството, но постепенно се изместват от други видове материали.\n2. Плочи от дървесни частици\nПрилагат се формалдехидни смоли като свързващи вещества.\nГрубите плочи от дървесни частици се състоят от дълги трески, чието направление в повърхностния слой е успоредно на повърхнината на плочата и перпендикулярно в нейната сърцевина. Ето защо тяхната якост на огъване в надлъжна посока е по-голяма отколкото в напречна. След шлайфане и лакиране те намират приложение в мебелното производство.\nНай-често употребяваните плочи от дървесни частици са трислойните. Средният им слой е от по-груби, а двата по-тънки повърхностни слоя – от по-фини и плътно пресовани частици. В близкото минало плочите от дървесни частици са излъчвали свободен формалдехид в количества, вредни за здравето на хората. Днес се произвеждат плочи от дървесни частици от така наречения Клас Е 1, които се считат за безопасни. Плочите от Клас Е 2 отделят по-голямо количество свободен формалдехид и се използват само с допълнително повърхностно покритие. Най-опасни са плочите от дървесни частици от Клас Е 3, които са спрени от производство в много страни. В мебелното производство най-широко приложение намират плочите от дървесни влакна, покрити с естествен фурнир или меламинови смоли. Идеалният материал за мебели са плочите МОР. Съкращението е получено от немското наименование „плочи от дървесни частици със средна плътност“. Много фините частици, слепени със синтетични смоли, придават на материала голяма плътност и еднородност на структурата. Повърхнините и кантовете на плочите МОР се обработват лесно и чисто като масивната дървесина. Гладките им повърхнини са подходящи както за. фурнироване, така и за лакиране. Изброяват се в групата на плочите от дървесни“ частици, защото физико^механичните им качества са по-близки до тях, отколкото до свойствата на плочите от дървесни влакна.\n3. Слоести дървесни плочи\nШперплатът е универсален материал, който се използва в самолетостроенето, мебелното производство, дори и при направата на опаковки за пури. Перпендикулярното разположение на влакната на всеки два съседни слоя фурнир уравновесява вътрешните напрежения от силите на съсъхване, което е голямото преимущество на този материал. Якостта на огъване и на опън на шперплата е доста по-висока отколкото на плочите от дървесни частици.\nВ мебелното производство се използва и трислоен отъваем шперплат, чийто среден слой е много по-тънък от двата външни. Това позволява лесното му огъване. Произвеждат се още уплътнени шперплатни плочи, слоести плочи с филмово покритие и плочи със ситов печат, които са с голяма стабилност, но и много тежки. Дебелината им достига до 60 гпт. Покрити са с формоустойчив слой смола, който при плочите с филмов печат е гладък, а при тези със ситов печат – грапав. Използват се в автомобилостроенето и в строителството – като кофраж за бетон.\n4. Пълнежни плочи от дървесина\nШперваните пълнежни плочи от масивни летви и тънки летвички съдържат два външни слоя дебел фурнир и един среден слой слепени масивни елементи. Най-добри свойства имат плочите, чиито пълнежни летви са с взаимно перпендикулярно направление на влакната. Те са високо ценени от специалистите в мебелното производство и приложението им е голямо – за плотове, корпусни мебели и др. Нешперваните слепени плочи от летви с голяма дебелина се изработват от доброкачествена дървесина – смърч, бор или бук. Цената им е сравнително висока и при тях не се прилага покриване с пигментни лакове или фурнироване.\nКатегория : Училище\tЕтикети : архитектура, дървесина, дървесни, дърво, материали, помагало, строителни, тема, шперплат\tНавигация в публикациите\n← Глина\tЕСТЕСТВЕНИ СКАЛНИ МАТЕРИАЛИ →\tВашият коментар Отказ\tВъведете коментара си тук…