Efter voldtægten. - en kvalitativ undersøgelse af voldtægtsramtes oplevelse af hjælp efter voldtægten. After the rape - PDF Gratis download\nEfter voldtægten. - en kvalitativ undersøgelse af voldtægtsramtes oplevelse af hjælp efter voldtægten. After the rape\nDownload "Efter voldtægten. - en kvalitativ undersøgelse af voldtægtsramtes oplevelse af hjælp efter voldtægten. After the rape"\n1 Efter voldtægten - en kvalitativ undersøgelse af voldtægtsramtes oplevelse af hjælp efter voldtægten After the rape - an interpretative phenomenological study of help in the experience of rape survivors Specialeafhandling Kandidatuddannelsen i psykologi Af Puk Illemann Rasmussen Ved vejleder Maria Hardeberg Bach Institut for Psykologi Syddansk Universitet August 2020 Antal tegn: Normalsider: 79,9\n2 Abstract The present thesis is based on qualitative interviews with three women who were raped by an acquaintance. Each of the women received psychological help after the rape, however none reported it to the police. The thesis explores the experiences and understandings of help after surviving rape. The analysis is based on the Interpretative Phenomenological Analysis and asks questions in terms of how help is defined, how the women perceive help as well as how and why they sought it. The study found that social support from informal sources such as friends was especially important. This social support aided the women in acknowledging that they were survivors of rape, and guided them towards formal help such as mental health professionals. The study also found that a part of seeking and receiving help was the women taking personal responsibility in aiding themselves. Additionally the study established that the women opted not to report rape to the police, partially because they did not see reporting as personally beneficial. On the contrary, they were wary of potential consequences such as exhaustion, suspicion or fear of not being taken seriously. However if the goal was to help others by preventing future rape, all women in the study agreed that reporting rape to the police would have been beneficial. The present thesis provides insights into the phenomenon of seeking and receiving help through the experiences of rape survivors. The women defined help in terms of informal social support, personal responsibility as well as formal support by mental health professionals. The present thesis highlights potential obstacles, such as why many women raped by acquaintances choose not to report it to the police. It calls attention to a possible need for more information and education in defining what constitutes rape and consent. Additionally the thesis identifies a need for information regarding possibilities for formal help as a rape survivor. Further possible implications and suggestions for future research are discussed. 2\n3 Indholdsfortegnelse INDHOLDSFORTEGNELSE INTRODUKTION BAGGRUND Hvad er en voldtægt? Hjælp efter voldtægten Litteratursøgning PROBLEMFORMULERING Begrebsafklaring Problemafgrænsning LÆSEVEJLEDNING METODE DET VIDENSKABSTEORETISKE UDGANGSPUNKT Fænomenologi Hermeneutik Idiografisk videnskab IPA Forforståelse og egen position DESIGN Det semistrukturerede interview Interviewguide Pilotinterviews INDSAMLING AF EMPIRI Udvælgelseskriterier og udvælgelsesproces Rekruttering af interviewdeltagere De tre deltagere Interviewet ETISKE OVERVEJELSER Forberedelse Informeret samtykke Fortrolighed og anonymitet ANALYSESTRATEGI Transskription Fremgangsmåde i analysen ANALYSE PÅRØRENDESTØTTE Pårørende som katalysator for erkendelse Pårørende som centrale i at søge hjælp\n4 3.2. OVERVEJELSE OM ANMELDELSE Frygt for nye voldtægter Kontaktvoldtægt som svær at anmelde Psykiske ressourcer Frygt for mistænkeliggørelse ANSVAR FOR AT HJÆLPE SIG SELV Undgåelse af vedvarende psykiske efterreaktioner Uretfærdighed i ansvaret for eget helbred DISKUSSION DEL Pårørendestøtte Overvejelser om anmeldelse Ansvar for at hjælpe sig selv DEL Styrker og begrænsninger Implikationer for praksis Forslag til fremtidig forskning KONKLUSION LITTERATURLISTE BILAG 1: SAMTYKKEERKLÆRING BILAG 2: INVITATIONER TIL INTERVIEWS BILAG 3: INTERVIEWGUIDE BILAG 4: EKSEMPEL PÅ TRANSSKRIPTION BILAG 5: TRANSSKRIPTIONSNØGLE\n5 1. Introduktion Voldtægt udgør til stadighed et problem i Danmark. Omkring 5100 kvinder udsættes hvert år for såkaldt tvangssamleje, eller forsøg herpå (Pedersen et al., 2017). Knapt hver fjerde af disse, bliver anmeldt til politiet, hvilket er betydeligt sjældnere end anden kriminalitet (Pedersen et al., 2017). Grundet den lave anmeldelsestilbøjelighed udkom udspillet Respekt for Voldtægtsofre i 2016, hvor man søgte at ændre retningslinjer for anmeldelse af voldtægt i politiet og ligeledes udsendte en anmeldelseskampagne, der havde til formål at få flere til at anmelde voldtægt (Justitsministeriet, 2016). Politiets tryghedsundersøgelse foretaget i 2019 viser dog at 47% af de voldtægtsramte var utilfredse med politiets håndtering af deres sag og 22% oplevede ikke, at politiet tog anmeldelsen seriøst (Rigspolitiet, 2020). I en artikel i Berlingske fra 2019 i ses det, at man på Center for Seksuelle Overgreb på Rigshospitalet i 2018 fik næsten dobbelt så mange henvendelser fra voldtægtsramte der ønskede hjælp som i 2012 (Bachmann, 2019). En afdelingssygeplejerske fra centret fortæller i Berlingske, hvordan hun tænker at flere henvender sig til centret i kølvandet på kampagner såsom #metoo, der har gjort det mindre tabubelagt at søge hjælp efter voldtægten (Bachmann, 2019). Centret oplyser at dog ligeledes, at andelen af de der henvender sig og samtidig ønsker at anmelde voldtægten er faldene (Bachmann, 2019). Afdelingssygeplejersken fra centret vurderer at dette blandt andet kan være med udgangspunkt i, at kvinderne der henvender sig er blevet bevidste om, at der i sådanne sager sjældent falder dom (Bachmann, 2019). Det vurderes deraf, at de voldtægtsramte hellere vil bruge tid på hjælp til at komme videre efter voldtægten, end en anmeldelse, der alligevel ikke ender med dom (Bachmann, 2019). Således blev der i 2017 indgivet 890 anmeldelser, rejst sigtelse i 535 tilfælde og 94 blev kendt skyldige (Amnesty International, 2019). Nærværende undersøgelse er skrevet med baggrund i min egen interesse for, og undren over, voldtægtsramtes forståelse af hjælp efter voldtægten. En undren, der opstod i 5\n6 overvejelser om, hvorfor mange voldtægtsramte ikke anmelder voldtægten. Denne undren bredte sig ud og kom til at omhandle et spørgsmål om hvordan voldtægtsramte forstår hjælp efter voldtægten, set med deres øjne. For hvis ikke man anmelder, anser man det så ikke som hjælp? Og hvad forstår man så egentlig som hjælp? Hvad skal der til for at få hjælp? Sådanne spørgsmål lagde grund for nærværende speciale. Det er således en kvalitativ, fortolkende, fænomenologisk undersøgelse af hvordan kvinder forstår hjælp efter en voldtægten og hvordan de oplever processen i at søge hjælp. I de følgende afsnit vil jeg redegøre for studiets baggrund, årsag og problemformulering Baggrund Hvad er en voldtægt? I mine indledende undersøgelser til nærværende speciale blev det tydeligt for mig, hvor forskelligt voldtægt kan defineres. Jeg vil derfor i det følgende forsøge at præsentere de forskellige forståelser, og dette vil således danne grundlag for undersøgelsens definition af voldtægt. I Danmark ses det helt tilbage i Landskabslovene fra år 1200 indskrevet, at det ikke er tilladt at en mand har samleje med en kvinde mod hendes vilje (Heinskou, 2010; Rasmussen, 1981). Her fremgik det af loven, at såfremt en kvinde var blevet taget med vold mod sine vilje og derved taget til såkaldt spotkone, også kaldet frille, skulle gerningsmanden gøres fredløs (Heinskou, 2010; Rasmussen, 1981). I Danmark har vi også i dag en lovmæssig definition af forbud mod voldtægt i straffeloven. En voldtægt defineres jævnfør Straffelovens 216 som følger: For voldtægt straffes med fængsel indtil 8 år den, der 1) tiltvinger sig samleje ved vold eller trussel om vold eller 2) skaffer sig samleje ved anden ulovlig tvang, jf. 260, eller med en person, 6\n7 der befinder sig i en tilstand eller situation, i hvilken den pågældende er ude af stand til at modsætte sig handlingen. (Justitsministeriet, 2019) I øjeblikket diskuteres netop ovenstående definition med henblik på en ny voldtægtsbestemmelse (Center for Seksuelle Overgreb, 2020). Dette med baggrund i et ønske om en frivillighedsbaseret voldtægtsbestemmelse (Justitsministeriet, 2020). Voldtægt kan netop også defineres som fravær af frivillighed, herunder altså fraværet af valg (Rozée, 1993). Rozée (1993) tilføjer dog også en dimension af hvilken type af voldtægt der i samfundet ses som mere eller mindre accepteret. Her har Lyngby (2009), inspireret af Rozée (1993), fremsat eksemplet på den mere normativt accepterede voldtægt, der besværliggør procedurer i retssystemet, således at det findes svært at dømme gerningsmanden. Dette kan eksempelvis omhandle situationer hvor der normativt set vil forekomme sex, herunder eksempelvis inden for parforhold (Lyngby, 2009). Her vil den ikke-accepterede voldtægt være en, hvor det er tydeligt for samfundet, at det ikke er inden for normerne (Lyngby, 2009). Dette kan eksempelvis være en kvinde, der overfaldes og voldtages af en ukendt mand på gaden, mens hun kæmper imod (Lyngby, 2009). Voldtægt kan ligeledes deles op i typer af voldtægt. Her eksempelvis relateret til hvorvidt den voldtægtsramte kender voldtægtsmanden og hvilken type af relation de har (Heinskou et al., 2017). Der forekommer i Danmark flest voldtægter af kvinder (Helweg-Larsen & Frederiksen, 2008), men det er dog til diskussion hvor mange der hvert år bliver voldtaget. Et studie finder således, at 0,4 % af kvinder har været udsat for såkaldt tvangssamleje eller forsøg herpå inden for det seneste år (Pedersen et al., 2017). En anden rapport fra 2017 estimerer derimod, at ca. 3 % af kvinder i Danmark er blevet udsat for seksuelt overgreb inden for det seneste år (Deen et al., 2018). Der er dermed stor forskel på, hvor udbredt en hændelse det synes at være i forskellige studier. Dette er dog ikke begrænset til at være en 7\n8 udfordring i Danmark. Fisher (2009) peger på, at dette også er en problematik i eksempelvis USA. Antallet af såkaldt fuldbyrdede voldtægtsramte er i nogle studier 10,4 gange mindre, end det er i andre studier (Fisher, 2009). En af forklaringerne på de divergerende tal menes at omhandle den store diversitet i måden at definere og formulere voldtægt på for deltagerne, hvorfor dette må overvejes og beskrives nøje i en given undersøgelse (Fisher, 2009). En sådan definition kan for nærværende undersøgelse findes i afsnittet Voldtægt. En anden dimension af voldtægt er de langvarige psykologiske konsekvenser, som denne kan have for den enkelte. Konsekvenserne kan komme til udtryk på mange måder. I en rapport fra Rigshospitalets Center for Seksuelle Overgreb (herefter: CSO) har man forsøgt at indkapsle nogle af de efterreaktioner, som voldtægtsramte giver udtryk for i de terapeutiske forløb. Over 50 % af de, der mellem 2017 og 2019 har deltaget i psykologsamtaler angiver, at de har oplevet vagtsomhed, genoplevelse af voldtægten, skyldfølelse, søvnproblemer, skamfølelse og koncentrationsvanskeligheder. Heraf har 47,7 % tillige oplevet angst. Ovenstående er kun et udsnit, men belyser dog nogle af psykologiske konsekvenser voldtægt kan have Hjælp efter voldtægten Da nærværende speciale blandt andet blev til i en undren over, hvilken forståelse voldtægtsramte har af hjælp, vil jeg i dette afsnit forsøge at tydeliggøre centrale hjælpemuligheder tilgængelige for voldtægtsramte efter voldtægten. Jeg vil ydermere søge at belyse hvordan disse opfattes. Det skal her understreges, at litteratur hvis undersøgelsesområde ikke indbefatter Danmark må ses på med visse forbehold, da formelle hjælpesystemer i relation til voldtægtsramte ikke kan sammenlignes en-til-en. Det formelle hjælpesystem for voldtægtsramte i Danmark består blandt andet af 9 centre for voldtægtsofre (Center for Voldtægtsofre, 2019b), en tilskudsordning til privat psykologbehandling (Almen Praksis Region Hovedstaden, 2020) samt anmeldelse til politiet 8\n9 (Rigspolitiet, s.d.-a). Jeg har ligeledes valgt at undersøge uformel hjælp, herunder pårørende, og hvordan de kan være relevante for den voldtægtsramte. Disse former for hjælp søger jeg at belyse i nærværende afsnit Anmeldelse af voldtægten. En del af den formaliserede hjælp efter voldtægten tager udgangspunkt i anmeldelse af den kriminelle handling, som en voldtægt er. Der har ifølge Center for Seksuelle Overgreb (2020) siden 2016 været støt stigende fokus på håndteringen af voldtægtsofre i retsvæsenet, samt konsekvenserne af dette. Dette blandt andet med baggrund i førnævnte udspil Respekt for voldtægtsofre, der søgte at klarlægge årsagen til den lave anmeldelsestilbøjelighed og på baggrund af dette blandt andet forbedre håndteringen af sager om voldtægt (Justitsministeriet, 2016). Med udspillet igangsattes initiativer som bedre uddannelse af anklagemyndighed og politi, centraliserede retningslinjer for modtagelse og behandling af anmeldelser, samt en anmeldelseskampagne, der havde til formål at opfordre voldtægtsramte til at anmelde voldtægten til politiet (Justitsministeriet, 2016). Anmeldelsestilbøjeligheden er beskrevet flere steder i dansk litteratur. I Justitsministeriets rapport om anmeldelsestilbøjeligheden blandt ofre for seksuelle overgreb fra 2017 har man behandlet data indsamlet på CSO på Rigshospitalet fra (Øland, 2017). I rapporten er anmeldelsestilbøjeligheden på 69 % (Øland, 2017), altså markant højere end offerundersøgelserne, der viser en anmeldelsestilbøjelighed på ca. 25 % (Pedersen et al., 2017). I CSOs statusrapport fra 2020, der omhandler data fra Rigshospitalet fra , er anmeldelsesprocenten faldet til 50,3 % (Center for Seksuelle Overgreb, 2020), dette mod de 69 % i årene (Øland, 2017). Der er således færre der i forbindelse med henvendelse til CSO anmelder voldtægten, sammenlignet med tidligere år. Udenlandske studier peger på, at der i beslutningen om hvorvidt man anmelder er visse overvejelser der gør sig gældende, herunder hvorvidt der i forbindelse med 9\n10 voldtægten er blevet anvendt fysisk vold, da netop disse former for voldtægt i højere grad anmeldes (Bachman, 1993, 1998). Derudover synes der i dansk litteratur også at være større sandsynlighed for anmeldelse, såfremt man ikke på forhånd kender voldtægtsmanden (Center for Seksuelle Overgreb, 2020). I et studie af Rust (2005) interviewedes 26 voldtægtsramte, der havde modtaget psykologisk hjælp hos CSO på Rigshospitalet, men ikke valgte at anmelde. Her angav flest, at årsagen til at de undlod at anmelde var, at voldtægtsmanden var en nær bekendt, herunder tidligere kæreste, ven, studiekammerat, nabo eller familie (Rust, 2005). I et interviewbaseret studie af Lyngby (2009) om barrierer for at søge hjælp efter voldtægt, var den mest almindelige årsag til ikke at anmelde derimod at de voldtægtsramte forventede at det ville blive ubehageligt. I statusrapporten fra Rigshospitalet fra 2020 har man ligeledes opgjort hvilke årsager, der i årene var til ikke at anmelde voldtægten, dette ved akutte henvendelser (Center for Seksuelle Overgreb, 2020). Akutte henvendelser defineres som henvendelser, der er sket inden for den første måned efter voldtægten og er gældende for personer fra 16 år og opefter. De fire oftest angivne årsager er som følger; oplevelse af egen skyld (35,2 %), usikker på hændelsesforløb (33,2 %), frygt for sociale konsekvenser (21,8 %), og ønsket om at glemme det hele (20,8 %). I offerundersøgelserne (Pedersen et al., 2017) hvor udvalget var repræsentativt udvalgte kvinder, var de tre mest angivne årsager til ikke at anmelde et, i studiet såkaldt, tvangssamleje som følger: Syntes ikke, at der var grund til det/mente ikke, det var noget kriminelt (25 %), troede ikke det ville hjælpe eller havde ikke lyst (23 %), det var en kæreste, partner, ven eller kunne gå ud over børnene (15 %). Således angav næsten en fjerdedel, at det ikke ville hjælpe, eller at de ikke havde lyst. Deraf er der altså mulighed for, at man som voldtægtsramt ikke anser en anmeldelse som værende hjælp. I et udenlandsk studie ses der desuden signifikant sammenhæng mellem ikke at anmelde, og ikke i udgangspunktet at erkende, at det har været voldtægt, eller være bekymret for det strafferetlige system, såsom hvorvidt politiet ville 10\n11 behandle vedkommende dårligt (Cohn et al., 2013). Erkendelse og det at forstå det strafferetlige system som hjælpsomt synes derved relevant for, hvorvidt man som voldtægtsramt vælger at anmelde voldtægten Social støtte. Et ældre udenlandsk studie tyder på, at brugen af formelle hjælpesystemer for voldsofre, såsom centre for voldtægtsofre eller politiet, er associeret med en høj grad af social støtte (Norris et al., 1990). Således kan graden af uformel hjælp altså øge sandsynligheden for, at den voldtægtsramte modtager formel hjælp (Norris et al., 1990). Det tyder altså på, at social støtte, herunder pårørende, kan være relevante i forhold til at søge hjælp hos det formelle hjælpesystem. Et andet studie undersøgte, hvordan pårørende havde reageret på at få fortalt om en voldtægt, og her havde næsten tre ud af fire opfordret den voldtægtsramte til at rapportere voldtægten hos politiet eller andre autoriteter (Paul et al., 2013). Et studie peger på, at voldtægtsramte i høj grad evaluerer hvad der er sket, i sammenhæng med pårørende (Browne, 1991). I lighed med dette viser et andet studie, at næsten tre fjerdedele af den første samtale om at have været udsat for voldtægt, efter hændelsen, sker med pårørende (Ahrens et al., 2007). Mere end en tredjedel af disse samtaler var ikke indledt af de voldtægtsramte, men i stedet de pårørende (Ahrens et al., 2007). De voldtægtsramte fortalte, at den største årsag til at dele voldtægten med pårørende var, at de ønskede emotionel støtte (Ahrens et al., 2007). Pårørende synes således i udenlandsk litteratur at være centrale. Dette både i relation til at forstå hvad de voldtægtsramte har været udsat for, at hjælpe de voldtægtsramte med emotionel støtte og i relation til at søge videre hjælp derfra. I relation til danske studier involverende pårørende beskriver Center for Seksuelle Overgreb (2020) på Rigshospitalet i deres statusrapport fra 2017 til 2019 et projekt, hvor en gruppe voldtægtsramte gennemførte et samtaleforløb, hvor de fik tildelt op til 20 11\n12 samtaler frem for de tidligere fem. Projektet omhandlede senfølger hos voksne udsat for seksuelle overgreb og tog altså udgangspunkt i ikke-akutte henvendelser, hvor der ikke længere var mulighed for økonomisk støtte til psykologhjælp gennem den såkaldte Tilskudsordning (Almen Praksis Region Hovedstaden, 2020; Center for Seksuelle Overgreb, 2020). Her sås det at den ene halvdel af de voldtægtsramte angav, at begrundelsen for henvendelse til centeret var, at de var blevet opfordret af venner, familie eller en professionel til at søge hjælp (Center for Seksuelle Overgreb, 2020). Således har pårørende også her vist sig at have en væsentlig relevans i at opfordre voldtægtsramte til at søge hjælp. Lyngby (2009) har som tidligere nævnt undersøgt hvilke barrierer voldtægtsramte oplever i forhold til at søge offentlig hjælp, dette både sundhedsprofessionel hjælp eller hjælp i form af anmeldelse. Undersøgelsen tyder på, at opmærksomhed, anerkendelse og handlekraftighed fra netop de voldtægtsramtes pårørende kan gøre en forskel i forhold til om de voldtægtsramte får hjælp (Lyngby, 2009) Sundhedsfaglige hjælpemuligheder. I Danmark er der forskellige muligheder for hjælp efter en voldtægt. Man har eksempelvis mulighed for at ringe til Offerrådgivningen og blive vejledt af en rådgiver i relation til, hvad man kan gøre efter voldtægten (OfferRådgivningen Danmark, s.d.). Senest 12 måneder efter voldtægten kan voldtægtsramte blive henvist ved hjælp af Tilskudsordningen, og kan således få tilskud til 12 samtaler hos en psykolog (Almen Praksis Region Hovedstaden, 2020). Voldtægtsramte har ligeledes mulighed for at kontakte et af de ni centre for voldtægtsofre, som er beliggende forskellige steder i landet (Center for Voldtægtsofre, 2019b), hvor det er muligt at modtage medicinsk behandling, råd og vejledning, psykologbehandling, både såkaldt akut og ikke-akut (Center for Seksuelle Overgreb, 2020). Dog er hjælpetilbuddene varierende fra center til center og navnene på centrene varierer ligeledes. Jeg har i nærværende undersøgelse fravalgt at lave en 12\n13 udtømmende opgørelse af psykologtilbuddene til voldtægtsramte hos de forskellige centre, da jeg finder det uden for specialets omfang. I det følgende speciale benyttes forkortelsen CfV synonymt med ethvert center for voldtægtsofre, medmindre andet er angivet. I relation til hjælpetilbud såsom CfV udforskede Lyngby (2009), som tidligere nævnt, barrierer relateret til at søge hjælp i det offentlige eller såkaldt formelle hjælpesystem. Centrale barrierer for at søge hjælp ses her i høj grad relateret til at de voldtægtsramte oplevede manglende ressourcer lige efter voldtægten, og derfor fandt det uoverskueligt at orientere sig i det offentlige system umiddelbart efter hændelsen (Lyngby, 2009). Yderligere var flere ikke oprindeligt opmærksomme på, at det havde været udsat for voldtægt, og flere fortalte ligeledes, at de fandt det ubehageligt at tænke på sig selv som offer (Lyngby, 2009). Derved kan det at søge hjælp efter voldtægten altså være præget af udfordringer. I de to foregående afsnit har jeg forsøgt at belyse relevant litteratur vedrørende voldtægt og hjælp efter voldtægten. I næste afsnit vil jeg beskrive, hvorledes jeg har fremsøgt litteraturen Litteratursøgning Jeg har ved søgning efter dansk litteratur primært taget udgangspunkt i forskellige institutioner på området. Her blandt andet via det videnscenter om voldtægt som Center for Voldtægtsofre ved Aarhus Universitetshospital og CSO ved Rigshospitalet danner. Jeg har således tilgået deres publikationer på hjemmesiden voldtaegt.dk (Center for Voldtægtsofre, 2019a). Derudover har jeg fundet litteratur ved hjælp af CSO på Rigshospitalets side for viden, rapporter og publikationer (Center for Seksuelle Overgreb, s.d.). Jeg har endvidere taget udgangspunkt i rapporter udarbejdet af Justitsministeriets forskningskontor (Justitsministeriet, s.d.). Til sidst har jeg taget udgangspunkt i publikationer fra Det Kriminalpræventive Råd på deres side om voldtægt (Mannov, s.d.). Jeg har desuden foretaget en kædesøgning gennem kilder fundet ud fra førnævnte hjemmesider, institutioner 13\n14 og videnscentre. I relation til udenlandsk litteratur har jeg igennem den bibliografiske database PsycINFO lavet to søgninger. Disse to søgninger var dog for begrænsede, da jeg kun fik fire resultater og jeg har derfor i højere grad vendt mig mod en mere uformel søgning, herunder kædesøgning ved fremsøgning af både dansk litteratur og udenlandsk litteratur. På baggrund af undersøgelsens introduktionsafsnit synes der i den danske litteratur at forekomme en mulighed for at udvide forståelsen af, hvordan voldtægtsramte forstår hjælp efter voldtægten. På trods af relevant litteratur oplever jeg at mangle en mere samlet forståelse af hvilken hjælp, der forstås som relevant for de voldtægtsramte i Danmark og hvorfor. Dette også i relation til mere uformel hjælp, såsom pårørende. Jeg ønsker i nærværende speciale at gå mere kvalitativt til værks, i forhold til overvejelser om anmeldelse, end andre nyere danske studier (Center for Seksuelle Overgreb, 2020; Pedersen et al., 2017; Øland, 2017), og håber med dette at tilvejebringe en mere uddybende forståelse af emnet. Ydermere ønsker jeg altså ligeledes at forstå, hvilke andre forståelser voldtægtsramte kan have af hjælp udover muligheden for anmeldelse. Overordnet set ønsker jeg altså at bidrage til et mere samlet billede af, hvordan voldtægtsramte forstår hjælp efter voldtægten. Med baggrund i tilgangen fortolkende fænomenologisk analyse (eng: Interpretative Phenomenological Analysis) (herefter: IPA) ønsker jeg således at undersøge det, de voldtægtsramte forstår som hjælp efter voldtægten, og de overvejelser de gør sig i processen at søge den. En mere detaljeret beskrivelse af undersøgelsens design og videnskabsteoretiske udgangspunkt beskrives nærmere i afsnittet Metode Problemformulering I nærværende undersøgelse ønsker jeg at undersøge, hvordan voldtægtsramte kvinder oplever og forstår hjælp efter voldtægten. Jeg ønsker at dykke ned i deres oplevelser efter voldtægten med udgangspunkt i at belyse deres forståelse af hjælp og deres overvejelser om processen ved at søge og modtage denne. Her bevæger jeg mig inden for elementer som 14\n15 deres umiddelbare reaktioner efter voldtægten, det at fortælle andre om voldtægten, deres forståelse af behandling og deres overvejelser om anmeldelse. Problemformuleringen i nærværende undersøgelse er således følgende: Hvordan forstår kvinder hjælp efter en voldtægt, og hvordan oplever de processen i at søge hjælp? For at belyse ovenstående problemformulering vil jeg med hjælp af tre interviews undersøge hvordan voldtægtsramte kvinder, der har været udsat for en kontaktvoldtægt, forstår hjælp. Dette med fokus på oplevelser og overvejelser i relation til mulig relevant hjælp efter voldtægt herunder pårørende, behandling og anmeldelse. For at muliggøre belysning af anden relevant hjælp og overvejelser i relation til dette, vil jeg ligeledes spørge ind til tiden efter voldtægten. Her ligeledes hvad der kunne have hjælpsomt i tiden efter. Til at uddybe analysens fund vil jeg ydermere i diskussionen benytte mig af empiri relevant for disse og herefter diskutere, hvorledes undersøgelsens fund kan have relevans for praksis og fremtidig forskning. I forbindelse med udarbejdelsen af undersøgelsen, har jeg opstillet fire forskningsspørgsmål: 1. Hvordan oplever voldtægtsramte perioden efter voldtægten? 2. Hvordan har deltagernes oplevelse af at fortælle pårørende om voldtægten været? 3. Hvilken forståelse har de voldtægtsramte haft af hjælp efter voldtægten? 4. Hvilken forståelse har de voldtægtsramte af hvorfor de valgte ikke at anmelde voldtægten? Disse fire spørgsmål danner grobund for min interviewguide, og er således relateret til hver deres tema i min interviewguide (bilag 3). 15\n16 Begrebsafklaring Jeg har i nærværende speciale gjort mig mange overvejelser om terminologien, der omringer voldtægt og dens indebærende konnotationer og betydninger. Jeg vil derfor benytte dette afsnit til at forklare min valgte terminologi og de implikationer, som den i min optik medfører Voldtægtsramt. Jeg har i nærværende speciale benyttet betegnelsen voldtægtsramt. I litteraturen bruges forskellige termer til at definere personer, der har været udsat for voldtægt. Blandt andet anvendes ord som voldtægtsoverlevere, voldtægtsramte og voldtægtsofre (Campbell & Adams, 2009; Gupta, 2014; Lyngby, 2009; Rust, 2005). Begrebet voldtægtsoverlever fravælges i nærværende speciale, idet begrebet overlever i udgangspunktet kan synes at konnotere til, at man skal have opfattet situationen som livsfarlig, hvilket ikke nødvendigvis er tilfældet (Øland, 2017). Derudover er terminologien voldtægtsoverlever udskældt, blandt andet fordi betoningen af agens i begrebet overlever kan hentyde til, at personen der blev udsat for voldtægt, kunne have gjort en forskel i selve voldtægtssituationen (Walby et al., 2015). Begrebet voldtægtsoffer kan på den anden side fjerne agens fra de, der har været udsat for en voldtægt, hvilket jeg ikke ønsker (Walby et al., 2015). I et dansk studie påtalte flere interviewpersoner desuden, at de ikke brød sig om at tænke på sig selv som ofrer (Lyngby, 2009). På baggrund af nærværende afsnits litteratur valgte jeg derfor, før jeg rekrutterede deltagere, at disse skulle omtales som voldtægtsramte. Dette, da det i udgangspunktet hverken tilfører potentielt problematisk agens eller fratager personen agens. Det understreger samtidig, at personen ikke nødvendigvis anser sig selv for at være et offer Voldtægt. Som tidligere præsenteret kan voldtægt defineres på flere måder. Alene ordet voldtægt bruges i flere tilfælde næsten synonymt med begreber som seksuel vold, et seksuelt 16\n17 overgreb eller en seksuel krænkelse (Heinskou et al., 2017; Walby et al., 2015). Disse ord synes at have forskellige, om end lignende betydninger. Et seksuelt overgreb inkluderer i et studie voldtægt, herunder forskellige former for ufrivillig penetration, og i et andet studie ligeledes beføling (Deen et al., 2018; Walby & Allen, 2004). Seksuel vold bruges også som et paraplybegreb for både seksuelle overgreb, voldtægt og andre seksuelle krænkelser (Fisher, 2009). En seksuel krænkelse kan eksempelvis defineres som det at have været udsat for blotteri eller nedsættende seksuelle tilråb på gaden (Heinskou et al., 2017). I nærværende studie benyttes ordet voldtægt. Dette både for ikke at komme til at underkende de oplevelser, deltagerne har haft, da begreberne seksuelt overgreb eller seksuel krænkelse kan forekomme mindskende eller anderledes i forhold til den oplevelse, deltagerne har været udsat for. Ydermere benyttes ordet voldtægt med baggrund i, at Straffeloven ikke definerer seksuel vold, seksuelt overgreb eller en seksuel krænkelse som en egentlig selvstændig paragraf, og deraf forbrydelse, hvorimod begrebet voldtægt straffes jævnfør 216 (Justitsministeriet, 2019). Til sidst tager nærværende undersøgelse udgangspunkt i deltagernes eget sprogbrug. På interviewtidspunktet definerede deltagerne det, de havde været udsat for som en voldtægt. Voldtægt defineres i nærværende speciale ud fra manglen på frivilligt valg i seksuelle situationer (Lyngby, 2009; Rozée, 1993). Jeg har derved fravalgt definitionen på voldtægt i Straffeloven, da det i visse situationer kan forekomme for snævert, at der skal være tale om vold, trussel om vold eller anden ulovlig tvang. Desuden har det i nærværende speciale ikke været relevant at tydeliggøre, hvorvidt der skulle være tale om vaginal-, analeller oralpenetration. Ej heller hvorvidt det har inkluderet hændelser, hvor personerne er blevet tvunget til at onanere på sig selv eller gerningsmanden. I relation til problemformuleringen finder jeg ikke dette relevant, da jeg ikke er interesseret i præcis hvad skete under voldtægten. Da deltagerne ydermere henvendte sig på baggrund af mit ønske om at interviewe voldtægtsramte (bilag 2) og også i interviewet har defineret hændelsen som 17\n18 voldtægt, ser jeg ingen grund til at spørge ind til, hvad der præcis skete under voldtægten. Dette har jeg også tydeliggjort for deltagerne jævnfør interviewguiden (bilag 3). Se derudover afsnittet Etiske overvejelser for yderligere uddybning af fravalget af detaljerede beskrivelser af selve voldtægten. Idet jeg i undersøgelsen ikke sætter spørgsmålstegn ved deltagernes oplevelse af voldtægt, sætter jeg heller ikke spørgsmålstegn ved, hvorvidt de er blevet voldtaget eller af hvem. Derfor benævnes de, i dette tilfælde mænd, som deltagerne fortæller voldtog dem, i nærværende undersøgelse under betegnelsen voldtægtsmænd Kontakt- og partnervoldtægt. I nærværende speciale skelner jeg mellem overfaldsvoldtægt på den ene side og kontakt- eller partnervoldtægt på den anden. Førstnævnte defineres som værende mangel af kendskab til voldtægtsmanden (Heinskou et al., 2017). Her defineres sidstnævnte som værende relateret til grader af kendskab til voldtægtsmanden. Partnervoldtægt defineres som en handling, der begås af en tidligere eller nuværende kæreste, ægtefælle eller partner (Heinskou et al., 2017). Kontaktvoldtægten defineres derimod som en handling, der begås af andre relationer, men netop ikke i egenskab af at være nuværende eller tidligere kæreste, ægtefælle eller partner (Heinskou et al., 2017; Pedersen et al., 2017). I nærværende speciale undersøges oplevelser hos kvinder, der har været udsat for kontakt- eller partnervoldtægt. Da jeg er interesseret i voldtægter, hvor parterne har en forudgående relation, og det således ikke er relevant om voldtægtsmanden var bekendt eller kæreste, sammenlægges begreberne kontakt- og partnervoldtægter. Derved vil begge typer voldtægt i denne afrapportering således betegnes som kontaktvoldtægter. Når der fremadrettet i undersøgelsens blot henvises til voldtægt og voldtægter med videre, er det derved også denne definition af kontaktvoldtægter, der skal forstås, medmindre andet er angivet. 18\n19 Problemafgrænsning Min besvarelse af undersøgelsens problemformulering tager udgangspunkt i interviews med tre kvindelige deltagere. Jeg har i undersøgelsen fravalgt at beskæftige mig med mænd, da der statistisk set er flere kvinder der udsættes for voldtægt (Helweg-Larsen & Frederiksen, 2008; Pedersen et al., 2017). At jeg i undersøgelsen har valgt at undersøge kontaktvoldtægter skyldes, at de på den ene side er de hyppigst forekommende voldtægter, (Pedersen et al., 2017) og på den anden side fordi noget tyder på, at det er dem, der i højest grad ikke bliver anmeldt (Øland, 2017). Jeg beskæftiger mig altså ikke med overfaldsvoldtægter. Dette med baggrund i en forståelse af, at jo bedre man kender personen jo mindre sandsynligt er det, at voldtægten anmeldes (Pedersen et al., 2017; Rust, 2005). Derudover synes litteraturen at kalde på, at der ved kontaktvoldtægter er mange komplicerende faktorer der gør sig gældende i forhold til hjælp efterfølgende (Lyngby, 2009; Rust, 2005). Komplicerende eksempelvis i relation til hensynet til andre, der befinder sig i samme sociale cirkler eller bebrejdelser fra andre, herunder pårørende (Rust, 2005). Dette kan desuden ligeledes være af hensyn til det menneskelige svigt der kan opleves, eksempelvis i det sociale netværk eller i familien, såfremt disse udviser mistro eller manglende støtte efter voldtægten (Rust, 2005). Det kan altså tyde på, at kontaktvoldtægter adskiller sig fra overfaldsvoldtægter i den efterfølgende proces og derved i forhold til hjælpen efter voldtægt, og netop dette ønsker jeg at undersøge. I min undersøgelse vil jeg ydermere fokusere på kvinder, der har fået psykologisk behandling, men har fravalgt at anmelde voldtægten. Dette både med udgangspunkt i at undersøge hvordan de har forstået og gjort sig overvejelser om pårørende, behandling og andet som værende hjælp, men også med baggrund i en undren over de overvejelser, de har gjort sig i fravalget af hjælp fra retssystemet i form af anmeldelse af voldtægterne. Min intention i nærværende undersøgelse er dog at komme bag om de mere kvantitativt baserede svar i de nyere undersøgelser og se på de nærmere overvejelser. Jeg 19\n20 ønsker således at få et mere dybdegående indblik i de voldtægtsramtes overvejelser omkring anmeldelse og deres øvrige forståelse af hjælp. Det skal dog nævnes, at fokus for nærværende undersøgelse har ændret sig undervejs, idet jeg i udgangspunktet satte meget fokus på hjælp som værende anmeldelse, og deraf fravalget af anmeldelse. Dette bærer såvel interviewguide som især rekruttering af deltagere præg af, hvilket uddybes nærmere i de dertilhørende afsnit Læsevejledning I undersøgelsens afsnit 2 vil jeg beskrive de metodiske overvejelser, jeg har gjort mig i relation til undersøgelsens udformning og kvalitet. Her præsenteres først undersøgelsens videnskabsteoretiske udgangspunkt. Herefter vil jeg gennemgå det kvalitative design, det empiriske arbejde, de etiske overvejelser og til sidst analysestrategi. Undersøgelsens afsnit 3 gennemgår analysen. Her vil undersøgelsens centrale temaer blive præsenteret og forklaret. Første del af afsnit 4 vil bestå i at diskutere analysens temaer. Her inddrager jeg empiri for i højere grad at kunne belyse analysens fund ud fra forskellige perspektiver. Anden del af afsnit 4 består i at diskutere specialets implikationer og styrker og begrænsninger ved dette. Undersøgelsens afsnit 5 består i en afsluttende konklusion af specialets undersøgelse. 2. Metode I nærværende metodeafsnit vil jeg forklare hvordan jeg har valgt at tilgå emnet. Jeg vil således forsøge at tydeliggøre de overvejelser og refleksioner, jeg har gjort mig i udarbejdelsen af nærværende speciale Det videnskabsteoretiske udgangspunkt I nærværende undersøgelse belyser jeg de voldtægtsramtes oplevelser med udgangspunkt i tilgangen Fortolkende Fænomenologisk Analyse (eng: Interpretative Phenomenological Analysis; herefter: IPA) som beskrevet i Smith et al. (2012). Jeg vil i nærværende afsnit om mit videnskabsteoretiske udgangspunkt redegøre for hvorfor. IPA er 20\n21 en nyere udviklet tilgang inden for kvalitative undersøgelser (Smith et al., 2012). Tilgangen er udviklet med udgangspunkt i psykologien, men har spredt sig til forskellige discipliner inden for human- social- og sundhedsvidenskaber (Smith et al., 2012). Den har et videnskabsteoretiske fundament, der tager udgangspunkt i forskellige aspekter ved fænomenologien, hermeneutikken samt idiografisk videnskab (eng: idiography) (Smith et al., 2012). De relevante aspekter, i relation til min undersøgelse, vil beskrives i de nedenstående afsnit. For at tydeliggøre de logikker det medfører for min undersøgelse, vil jeg i det følgende præcisere de førnævnte videnskabsteoretiske positioner med udgangspunkt i Smith et al. (2012) samt supplere med Gilje (2017), Kvale og Brinkmann (2009), Zahavi og Grünbaum (2011) og Zahavi (2003). Herefter følger afsnittet IPA, der i et afsnit for sig selv vil være en opsummering af, hvordan jeg benytter mig af de aspekter, jeg har beskrevet, i samspil med IPA. Til sidst vil jeg, på baggrund af aspekter fra fænomenologien og hermeneutikken, beskrive min egen forforståelse og position i afsnittet Forforståelse og egen position Fænomenologi Fænomenologien fik sit første egentlige gennembrud da den tyske filosof Edmund Husserl ( ) udgav sit første hovedværk Logiske Undersøgelser (tysk: Logische Unterschungen) i år (Zahavi & Grünbaum, 2011). Fænomenologi betyder i udgangspunktet videnskab om fænomenerne (Zahavi, 2003). I fænomenologien er det interessant at undersøge, hvordan genstande eller fænomener optræder, og ikke mindst den måde de optræder forskelligt på (Zahavi, 2003). For Husserl var videnskaben vigtig, men sekundær til den personlige erfaring, der således ikke kunne skilles ad fra videnskaben (Zahavi, 2003). Den fænomenologiske undersøgelse af verden måtte være på præmisserne af det levede, (Smith et al., 2012) og oplevelserne måtte findes i det, man inden for fænomenologien kalder livsverdenen (Zahavi, 2003). Livsverdenen er den verden vi lever i, tager for givet og er udgangspunkt for den førvidenskabelige erfaringsverden, som vi ikke 21\n22 stiller spørgsmålstegn ved (Zahavi, 2003). Det er altså her, at vi oplever de levede erfaringer. Ifølge Husserl er livsverdenen udgangspunkt for den verden vi undersøger, og inden for fænomenologien søger vi deraf at finde frem til den oplevede mening, som forskellige mennesker har levet (Zahavi, 2003). Husserl var med fænomenologien interesseret i at finde essensen af det levede og den oplevede mening, og af den opfattelse at det kun kan gøres gennem førstepersonsperspektivet (Smith et al., 2012). Her har IPA dog kun en ambition om at forsøge at indfange specifikke oplevelser som oplevet for specifikke mennesker, og således ikke essensen af fænomenet (Smith et al., 2012). Ligeledes indgår der i fænomenologien et ansvar for at søge at sætte parentes om egen forforståelse (Smith et al., 2012). Forstået på den måde, at det her er relevant at have indsigt i og løbende undersøge egen forforståelse (Zahavi, 2003). Dette blandt andet ved at afholde sig fra at forstå noget som selvfølgeligt, således at deltagernes oplevelser blandt andet ikke minimeres eller gøres selvfølgelige, men i stedet repræsenterer de unikke oplevelser, som netop de har haft (Zahavi, 2003). Nærværende opgave tager dog udgangspunkt i aspekter ved hermeneutikken, hvor forforståelse er en uundgåelig del af fortolkningen (Smith et al., 2012). Mere om dette i afsnittet Hermeneutik. For at tydeliggøre hvordan jeg i undersøgelsen søger at positionere mig inden for visse aspekter af fænomenologien, vil jeg i det følgende forsøge at forklare, hvordan jeg forholder mig til den i nærværende opgave. Deltagernes levede oplevelse af at være i verden kan ikke fuldstændig indfanges eller absorberes i nærværende speciale, men det skal dog ikke ses som at jeg ignorerer eller overser dette. Når jeg i dette speciale omtaler oplevelser, er det min forståelse, at oplevelser er en levet proces. Det jeg vil få at vide og forsøge at forstå, handler altså om de unikke perspektiver og meninger de tre kvinder forsøger at udtrykke, samt personens forhold til den omkringliggende verden. Her er det relevant at understrege, at man ifølge Smith, Flowers og Larkin (2012) ikke kan forstå andre menneskers forhold til verden uden at være fortolkende og fokusere på deres forsøg på at få mening ud af deres oplevelser 22\n23 og de ting, der er sket for dem. Da fænomenologien beskæftiger sig med at søge efter mening, en mening der i udgangspunkt kan være mere eller mindre skjult, er det for mig nødvendigt at søgningen efter mening bliver gjort ved fortolkning af tekst, her interviews, hvorfor fænomenologien og hermeneutikken kan hænge sammen. Derfor vil jeg i følgende afsnit beskrive hermeneutikken Hermeneutik Hermeneutik tager ikke afstand til fortolkninger, men er i stedet netop læren om fortolkning (Gilje, 2017). Hvor hermeneutikken i mange hundrede år var et regelsæt, der skulle sørge for rigtig fortolkning af tekster inden for eksempelvis teologi, blev hermeneutikken med Wilhem Dilthey for første gang til metodelære for blandt andet samfundsvidenskaber (Gilje, 2017). I dag har hermeneutikken indtaget en central plads i human- og samfundsvidenskabelig forskning (Gilje, 2017). Den hermeneutiske cirkel står centralt i nærværende studie. Den hermeneutiske cirkel omhandler det dynamiske forhold mellem delene og helheden, dette på flere forskellige niveauer (Smith et al., 2012). Delene og helheden kan både have at gøre med det enkelte ord i sætningen, det enkelte uddrag fra en større tekst, interviewet i forskningsprojektet eller, som særligt centralt i dette speciale, den enkelte episode fra det hele liv (Smith et al., 2012). Netop den hermeneutiske cirkel er en brugbar måde at tænke metode i nærværende speciale, da jeg i analyseprocessen bevæger mig frem og tilbage gennem forskellige måder at tænke over empirien (Kvale & Brinkmann, 2009; Smith et al., 2012). Således har jeg altså først forstået interviewet som helhed, sidenhen fortolket interviewets forskellige dele, og ud fra disse dele igen forstået helheden på en ny måde, dette i en kontinuerlig og fortløbende cirkel (Kvale & Brinkmann, 2009). Mere om dette i afsnittet Fremgangsmåde i analysen. Det dynamiske forhold mellem delene og helheden understreges i nærværende speciale blandt andet ved, at fokus for specialet har ændret sig i takt med fortolkningsprocessen i analysen. Denne undersøgelse har derved 23\n24 løbende skiftet sit fokus i takt med, at interviewene er blevet afholdt, transskriberet og analyseret. En af pointerne inden for hermeneutikken er, at vores fortolkning er grundlagt på vores forforståelse (Smith et al., 2012). Derved kan vi ikke fortolke vores empiri uden at fortolke oven på noget, dette værende tidligere oplevelser, antagelser om verdenen eller endog forudfattede meninger (Smith et al., 2012). Derfor er det nødvendigt, at man som en del af sin fortolkning husker at være opmærksom på sin egen forforståelse, herunder egne forudsætninger og egen kontekst (Gilje, 2017). Man må løbende evaluere og i en mere cyklisk proces komme tilbage til forforståelsen løbende i fortolkningsprocessen (Smith et al., 2012). Det er altså vigtigt at være klar over sin partiskhed således, at teksten kan præsentere sig selv i al sin anderledeshed, og derved også sin egen sandhed, hvad der kan gå imod ens egen før-mening (Smith et al., 2012). Min egen partiskhed kan således være opstået i tidligere arbejde med voldtægt, i såvel forskningsøjemed som ved egne projekter og praktik, hvorfor jeg i afsnittet Forforståelse og egen position forsøger at blive klar over og uddybe denne. Trods opmærksomhed på forforståelse eller partiskhed vil man aldrig kunne frembringe og fortolke uden at ens egen forforståelse har indflydelse på dette, og man må i stedet have et mål om lade fænomenet stå frem så tydeligt som muligt (Smith et al., 2012). Dette blandt andet ved at sørge for, at empirien studeres indgående og på omhyggelig vis. Mere om dette i afsnittet Fremgangsmåde i analysen Idiografisk videnskab Den tredje store indflydelse på IPA er den idiografiske videnskab, der handler om det specifikke (Smith et al., 2012). I IPA opererer det specifikke på to niveauer. Her ses på det ene niveau fornemmelsen for detalje og derved dybden af en IPA-analyse. Dette har jeg valgt at have fokus på i undersøgelsens analyse, ved eksempelvis at analysere hvert interview for sig først, da fortolkningen dermed bliver mere grundig og systematisk. På det 24\n25 andet niveau er det i IPA vigtigt at forstå hvordan specifikke fænomener, i denne undersøgelse oplevelser, er blevet forstået fra perspektivet af de, der har oplevet det, i en specifik kontekst. Deraf har IPA som regel velvalgte og små udvalg af deltagere. Dette er videreført i nærværende speciale, hvor der kun er tre deltagere, men hvor disse deltagere er nøje udvalgt og blandt andet alle har oplevet en specifik type voldtægt og fået hjælp efterfølgende. Se afsnittet Udvælgelseskriterier og udvælgelsesproces for mere om dette. Selvom den idiografiske videnskab har øje for det specifikke, tages der ifølge Smith et al. (2012) ikke afstand fra generalisering, men da generaliseringerne udvikles i det specifikke, skal generaliseringer udvikles mere forsigtigt. En forsigtig udvikling af generaliseringer ses derfor også i såvel diskussion som konklusion i nærværende speciale IPA IPA er interesseret i den detaljerede undersøgelse af levede oplevelser og at foretage denne undersøgelse således at man på størst mulig vis får adgang til oplevelserne udtrykt på egne vilkår, dette blandt andet med udgangspunkt i aspekter af fænomenologien (Smith et al., 2012). Det gør sig gældende for nærværende undersøgelse, hvor jeg er interesseret i at belyse den menneskeligt levede oplevelse i relation forståelse af hjælp efter voldtægten. Dette på en måde hvor forståelsen af disse oplevelser så vidt muligt kan fremtræde tydeligt ud fra de voldtægtsramtes egne kontekster. Det har jeg således forsøgt at gøre plads til i interviewet hvilket blandt andet forklares nærmere i afsnittene Det semistrukturerede interview samt Interviewguide. I nærværende speciale gennemgår jeg dog ligeledes en fortolkende proces med udgangspunkt i hermeneutikken og idiografisk videnskab (Smith et al., 2012). Idiografisk videnskab på den vis, at ønsket er at situere deltagerne i deres specifikke kontekster, udforske deres personlige perspektiver og starte med en detaljeret udforskning af hver eneste deltagers beretning (Smith et al., 2012). Jeg har derfor, ud fra grundprincipperne i IPA, valgt at analysere hver af deltagernes interview ét ad 25\n26 gangen, dette for netop at gøre plads til hver enkelt af deltagernes beretning, før jeg går videre til at sammenligne og forstå beretningerne i relation til hinanden (Smith et al., 2012). Den fortolkende proces er, jævnført hermeneutikken, en vedvarende proces igennem analysen og igen igennem diskussionen (Smith et al., 2012). Nærværende undersøgelse tager altså udgangspunkt i ønsket om at belyse kvinders oplevelser med at søge hjælp efter voldtægten, hvor jeg ønsker at finde frem til de oplevede betydningsfulde elementer hos de voldtægtsramte. Derved forsøger jeg at få et indblik i oplevelser omkring hjælp efter voldtægt med udgangspunkt i de tre kvinders førstepersonsperspektiver. Disse kvinder har på egen krop oplevet konsekvenserne af voldtægt, og har valgt at dele deres oplevelser, forståelser og overvejelser af hjælp med mig. Det er deres oplevede erfaringer, der er omdrejningspunktet for hvordan jeg vil belyse den præsenterede problemstilling. Undersøgelsens empiriske udgangspunkt er de tre kvinder Mette, Anne og Sofie og deres forståelser og overvejelser i relation til hjælp efter deres oplevede voldtægter. Jeg vil gerne understrege, at jeg er fuldt bevidst om, at jeg ikke kan videregive disse erfaringer én til én. Ej heller kan jeg give en forklaring på, hvorfor de har truffet de valg, de har, eller haft de reaktioner, de har. Jeg har altså ikke til hensigt at forklare hverken deres oplevelser eller følelser, da disse er deres og ikke mine. Det jeg i stedet har forsøgt med denne undersøgelse, er at få en forståelse af hvad disse tre kvinder oplevede og oplever i relation til at håndtere den voldtægt, de har været udsat for, og de konsekvenser det har haft for dem. Det er derfor de elementer, de har valgt at dele med mig og min forståelse af disse, der belyser specialets problemstilling. Jeg er også bevidst om, at jeg med mig i undersøgelsen har haft egne erfaringer og oplevelser, som både har været med til at forme interessen og synliggjort nogle elementer frem for andre. Da jeg er opmærksom på, at jeg ikke kan undgå at fortolke på baggrund af egen forforståelse, kan denne altså ikke undgå at forme specialets fund. Både i relation til undersøgelsen generelt og i relation til kontakten 26\n27 med disse kvinder. I det følgende vil jeg derfor forsøge at belyse min forforståelse og position Forforståelse og egen position I udviklingen af idéen til nærværende speciale gjorde jeg det klart, at jeg måtte udforske min forforståelse i relation til begrebet voldtægt. Da jeg er kvinde, er jeg en del af den gruppe, der oftest bliver udsat for voldtægt. Derfor var risikoen for, at jeg ville identificere mig med deltagerne således også større, fordi disse netop er kvinder. Af samme årsag har jeg blandt andet været påpasselig i forhold til at fortabe mig i deres historier. Derudover har jeg i årenes løb indsamlet mange fortællinger om voldtægt gennem såvel litteratur som venner og bekendte, og er således også pårørende til voldtægtsramte. Jeg har desuden kortvarigt været i praktik i Rigspolitiet og arbejdet på uddannelse i at afhøre voldtægtsramte. Jeg har arbejdet i et frivilligt internship hvor formålet var at transskribere interviews i relation til omfanget og karakteren af sårbarhedsfaktorer blandt voldtægtsramte. Desuden har jeg skrevet flere opgaver om såvel voldtægt som voldtægtsforbrydere (Rasmussen, 2018, 2019). En fuldkommen udredning af egen forforståelse synes umulig, og jeg har derfor løbende forsøgt at spørge mig selv hvorfor jeg tror, tænker og mener det jeg gør. Jeg er deri blevet klar over, at jeg oplever en stor andel sympati for voldtægtsramte. Netop denne sympati har jeg løbende været opmærksom på, for at kunne se nuanceret på de fortællinger de voldtægtsramte ville dele med mig. Dette blandt andet fordi det at være for følelsesmæssigt investeret i deres fortællinger ville kunne komme til udtryk i potentielt upassende emotionel respons under interviewsne, eller have betydning i måden hvorpå jeg fortolkede interviewsne efterfølgende. Som nævnt i Kvale og Brinkmann (2009) er forskerens uafhængighed relevant at arbejde med netop fordi tilknytning til gruppen man arbejder med, kan få forskeren til at lægge vægt på nogle resultater frem for andre. I et forsøg på at imødekomme dette, er jeg, jævnført den hermeneutiske cirkel, løbende gået frem og 27\n28 tilbage i transskriptionerne. Dette for at blive bevidst om min forforståelse og på den måde, ved hjælp tilbundsgående analyse, alligevel forsøge at lade kvindernes oplevelser stå frem som de er. Jeg har desuden løbende i såvel metode- som analyseprocessen sparret med en erfaringsgruppe om egen forforståelse. Jeg har derudover brugt en større mængde tid på at formulere spørgsmål til interviewguiden fra forskellige vinkler, både empiriske, ved hjælp af forskningsartikler samt ved hjælp af personlige refleksioner og udefrakommende sparring. Dette således at jeg på den ene side havde et udgangspunkt for spørgsmål, men på den anden side muliggjorde at de voldtægtsramtes oplevelser kunne fremstå så tydeligt som muligt. Jeg brugte derudover tid på at gennemgå forskellige øvelser, herunder skriveøvelser, samt udførte pilotinterviews i et forsøg på at sikre, at min personlige forforståelse ikke skulle blokere for deltagernes oplevelser i interviewsne. Mere om dette under afsnittet om Forberedelse Design Det semistrukturerede interview I nærværende speciale valgte jeg at benytte mig af det semistrukturerede interview. Dette på baggrund af, at jeg i nærværende undersøgelse indsamler beskrivelser af deltagerens livsverden, herunder de oplevelser deltagerne havde efter voldtægt. Jeg har således valgt en interviewform, hvor målet er at tilegne sig beskrivelser af deltagerens livsverden (Kvale & Brinkmann, 2009). Ydermere ønskede jeg efterfølgende at fortolke førnævnte beskrivelser således, at betydningen af de beskrevne fænomener kunne stå tydeligere frem. Dette nævnes som en central del af formålet i det semistrukturerede interview (Kvale & Brinkmann, 2009). Fremgangsmåden for fortolkningen beskrives i afsnittet Fremgangsmåde i analysen. Jeg har ligeledes benyttet mig af det semistrukturerede interview, da det på baggrund af dets format muliggjorde et større spillerum for både mig og deltagerne (Brinkmann, 2014). For mig som forsker, idet det tillod opfølgende spørgsmål og for deltageren, fordi det gav plads til at vedkommende havde en større rolle i retningen på 28\n29 interviewet. Jeg ønskede i højest mulig grad at kunne stille opfølgende spørgsmål i relation til de tanker og detaljer, som deltagerne fandt relevante for således at bevæge mig så tæt på deres oplevelser som muligt. Dette muliggjorde således også indsamling og fremkaldelse af detaljerede og dybdegående fortællinger, samt tanker og følelser fra dem jeg interviewede, således på linje med anbefalinger inden for IPA (Smith et al., 2012). Jeg ønskede desuden at lade deltagerne kontrollere dele af interviewet for at sørge for, at de følte sig komfortable i interviewsituationen. Dette jævnført anbefaling et studie af Campbell et al. (2009) omhandlende god interviewpraksis ved interviews af voldtægtsramte. Ydermere ønskede jeg samtidig at bevæge mig inden for de temaer, jeg vurderede kunne være interessante at undersøge og åbne op for, i relation til nærværende problemformulering, hvorfor jeg fravalgte at tage udgangspunkt i det ustrukturerede interview (Brinkmann, 2014) Interviewguide I udarbejdelsen af interviewguiden (bilag 3) gennemgik jeg først forskellige afsnit med deltageren inden lydoptagelsens start. Disse tre afsnit var introduktion og formål, samtykke samt et lille afsnit om lydoptagelsen. Disse afsnit blev på den ene side inddraget for at sørge for at deltageren og jeg sammen kunne gennemgå samtykkeerklæringen, men ligeledes for at sikre fælles forståelse, herunder særligt i relation til tryghed omkring interviewsituationen. Jeg inddrog blandt andet, at deltageren altid måtte fravige et spørgsmål, stille spørgsmål til emnet samt, at der ikke var noget vedkommende skulle svare på. Jeg fandt det desuden vigtigt at gøre klart, at jeg i interviewet ikke ville spørge ind til selve voldtægtsepisoden, og pointerede det derfor også indledende. Dette på den ene side for at undgå potentiel nervøsitet hos deltageren over at skulle dele ubehagelige detaljer, og på den anden side fordi jeg ville undgå at deltageren opfattede de manglende spørgsmål til voldtægten som en undgåelse af noget ubehageligt, forbudt eller andet, der potentiel ville kunne føre til skyld, skam eller stigmatisering hos deltageren. Foregående, som en del af 29\n30 anbefalinger i Campbell et al. (2009), med henblik på at passe mest muligt på deltageren. Jeg gennemgik ovenstående før lydoptageren blev tændt ud fra en tanke om, at deltageren skulle føle sig tryg ved at stille spørgsmål til afsnittene. Interviewguiden blev som tidligere nævnt også konstrueret på baggrund af de artikler, jeg havde fremsøgt i forbindelse med specialet. Heri var det tydeligt, at særligt fire hovedtemaer syntes vigtige at gå i dybden med i relation til tiden efter en voldtægt; opfattelsen af voldtægten umiddelbart efter, at dele sin oplevelse, at søge hjælp og anmeldelse. Derudover indsatte jeg fem andre temaer, der syntes relevante, derved opdeltes interviewguiden i ni forskellige temaer. Disse temaer indbefattede demografiske spørgsmål, baggrund om voldtægten, motivation for at deltage, tiden lige efter voldtægten, at dele sin oplevelse, at søge hjælp, overvejelser om anmeldelse, tanker om fortiden og spørgsmål af afsluttende karakter. Først sås det demografiske tema hvor jeg dels ønskede at spørge til deltagerens aldersgruppe, og dels ønskede at sørge for, at deltageren følte sig komfortabel ved at tale med mig, før jeg spurgte ind til emner vedrørende voldtægten. Herefter fulgte et tema om motivation for at deltage i interviewet, dette for at jeg kunne få en dybere forståelse af deltagerens tanker om og håb for selve interviewet. Dette med baggrund i et studie af Campbell og Adams (2009) hvor netop motivation for at deltage i interviews som voldtægtsramt synes relevant. Bagefter spurgte jeg ind til baggrund, herunder hvornår voldtægten foregik samt hvem voldtægtsmanden var for deltageren, for at få et overblik i henhold til eventuelle opfølgende spørgsmål senere hen. Det næste tema var tiden efter voldtægten, dette for at få en forståelse af, hvordan deltageren opfattede hændelsen, hvilke overvejelser vedkommende gjorde sig og hvordan vedkommende oplevede sin egen reaktion. Dette også for at få et overblik over 30\n31 hvordan deltageren forstod det, der var sket, samt hvilke følelser og refleksioner, som var udgangspunktet på pågældende tidspunkt (Ahrens et al., 2007; Browne, 1991). Umiddelbart efter dette spurgte jeg ind til det at dele sin oplevelse med fokus på pårørende. Dette for at få klarlagt hvilke tanker, overvejelser, handlinger og følelser der var med i at fortælle om, og opleve andre reagere på voldtægten (Ahrens et al., 2007; Paul et al., 2013; Ullman & Filipas, 2001). Efterfølgende spurgte jeg ind til det at søge hjælp efter voldtægten hvor fokus især blev på psykologisk behandling. Hvad der gjorde deltageren søgte behandling, hvor lang tid der gik og hvordan deltageren oplevede det (Lyngby, 2009; Ullman & Filipas, 2001). Anmeldelse var næste tema. Som tidligere nævnt var netop anmeldelse fokus for min undren fra start, og også derfor har netop dette tema også fået plads i interviewguiden. Da samtlige deltagere fravalgte at anmelde, var jeg nysgerrig på, hvilke overvejelser der potentielt lå bag denne beslutning. Jeg spurgte ind til tanker, forestillinger og overvejelser om det at anmelde, samt hvordan de tænkte om det at andre valgte at anmelde og til sidst attituder i relation til politiet. Disse spørgsmål satte jeg fokus på, i ønsket om at belyse hvilke forståelser der potentielt kunne pege i retning af at afholde sig fra at anmelde (Cohn et al., 2013; Lyngby, 2009; Rust, 2005; Ullman & Filipas, 2001; Øland, 2017). Næstsidst spurgte jeg ind til tanker om fortiden, om de i tiden efterfølgende havde tænkt over at gøre noget andet, eller kunne være blevet hjulpet på anden måde. Dette ud fra en tanke om, at der her potentielt kunne dukke nogle holdninger, ønsker eller idéer op, der kunne have svært ved at finde plads i resten af interviewet. Afsluttende valgte jeg at stille spørgsmål, der på den ene side var med baggrund i at blive klogere på deres oplevelse af interviewsituationen, og på den anden side for at søge at sikre, at de ikke havde lidt overlast ved denne (Campbell et al., 2009). Jeg forsikrede dem igen om, at de til enhver tid måtte kontakte mig med spørgsmål eller tanker om noget, som de 31\n32 eventuelt gerne ville have fjernet fra de efterfølgende transskriptioner (Kvale & Brinkmann, 2009). Ingen af deltagerne kontaktede mig dog efterfølgende med henblik på at få fjernet noget fra transskriptionerne. En deltager sendte efter endt interview en mail og tilføjede yderligere en vinkel på hendes oplevelse af tiden efter voldtægten, der dog ikke fremgår af nærværende speciales analyse Pilotinterviews Jeg valgte før interviewsne at foretage to pilotinterviews for at afprøve mit interview, da voldtægt er et potentielt sårbart emne hvorfor jeg ville forberede mig bedst muligt. I Howitt (2019) anbefales det, at man før et interview afprøver dette på deltagere, der i nogen omfang minder om dem, man ønsker at interviewe til selve undersøgelsen. Dette forsøgte jeg, og lavede derfor først et interview med en psykologistuderende, der havde erfaring vedrørende voldtægtsramtes problematikker fra studiet, og derefter et andet interview med en person, der har oplevet flere bekendtes problematikker og reaktioner efter en voldtægt. Ingen af personerne havde selv været udsat for voldtægt, men forsøgte i interviewet at simulere, at de havde. Dette valgte jeg med intention om at forsøge at undgå potentiel skadesvirkning ved at lave pilotinterviews med voldtægtsramte. Jeg valgte således at lave pilotinterviews med inspiration fra Campbell et al. (2009), hvor det anbefales at konstruere rollespil med fokus på at forbedre interviewprocessen for deltageren. Jeg ønskede ligeledes, i lighed med anbefalinger i Campbell et al. (2009), at øve mig i at give den voldtægtsramte kontrol over interviewprocessen, dette blandt andet ved at øge egen familiaritet med interviewspørgsmålene. Dette også for i højere grad at kunne skabe en tryg ramme for interviewet. Herudover øvede jeg mig i at vise varme og medfølelse, og sørge for at bruge meget tid på at lytte, således at kvinderne følte sig godt tilpas og havde mulighed for at fortælle frit om voldtægten (Campbell & Adams, 2009). Derfor øvede jeg mig også i ikke at afbryde eller forsøge at kontrollere for meget af interviewet, for derved i stedet at lade 32\n33 interviewdeltagerne selv tage valg og kontrollere dele af samtalen. Derudover var det i pilotinterviewsne mit mål at forberede fraser og formulering af spørgsmål samt at monitorere egne følelser, fornemmelser og indskydelser (Kvale & Brinkmann, 2009). Jeg forsøgte derfor også at holde mig fra fraser der kunne implicere, at jeg forstod præcis hvad deltagerne talte om såsom det forstår jeg godt, så jeg ikke kom til at overtage deres oplevelser. Jeg forberedte mig ligeledes på at forstå de forskellige mulige reaktioner, der kan opstå i løbet af et sådant interview, og i højere grad forstå de mulige vidtrækkende konsekvenser, som voldtægten kan have haft for deltagerens liv. Jeg fandt det desuden særligt vigtigt at øve starten af interviewet, herunder samtykkeprocessen, således at denne blev så behagelig og rolig som muligt, og jævnfør Campbell et al. (2009) kunne danne grobund for tryghed i resten af interviewet. I de to pilotinterviews oplevede jeg, at trods det at ingen af deltagerne selv havde oplevet voldtægt, alligevel at blive påvirket af deres fortællinger. Jeg ændrede ligeledes på formuleringerne i nogle af spørgsmålene. Derudover indsatte jeg i starten af interviewguiden spørgsmålet: Må jeg høre lidt om hvad du laver til hverdag? Dette i ønsket om, at deltageren så at sige kunne tale sig varm og forhåbentlig mere tilpas. I pilotinterviewsne oplevede jeg desuden en grundlæggende alvorsfølelse af, hvor vigtig forberedelsen var. Dette blandt andet på baggrund af, at jeg havde svært ved at stille især det første spørgsmål, der centrerede sig om voldtægten: Vil du fortælle mig lidt om hvornår du var udsat for voldtægten og hvor gammel du var? Derfor brugte jeg længere tid på at gentage netop dette spørgsmål, for at finde en naturlighed i måden at spørge på. Nærværende afsnit beskriver en stor del af den måde, hvorpå jeg forberedte mig til interviewsne. Denne forberedelse var særligt værdifuld, og jeg oplevede således i interviewsne, at interviewguiden var velkendt samt en følelse af at være komfortabel med at stille de spørgsmål, jeg gjorde. 33\n34 2.3. Indsamling af empiri I nærværende afsnit beskrives det, hvorledes jeg indsamlede empiri til nærværende undersøgelse. Herunder først hvilke udvælgelseskriterier jeg havde, og hvordan udvælgelsesprocessen foregik. Herefter rekruttering af deltagere og til sidst yderligere information om de tre deltagere, undersøgelsen er lavet på baggrund af Udvælgelseskriterier og udvælgelsesproces I det følgende beskrives de syv udvælgelseskriterier, jeg rekrutterede deltagere ud fra i nærværende undersøgelse. To af kriterierne blev dog inkluderet undervejs og to blev udvidet. Kriterierne vil beskrives i det følgende. Kriterierne i nærværende undersøgelse blev, i henhold til IPA, opstillet på baggrund af et ønske om en vis homogenitet i undersøgelsen (Smith et al., 2012). Dette for at sørge for, at det overordnede spørgsmål var relevant for samtlige deltagere, og altså ikke med et ønske om at behandle deres oplevelser eller perspektiver som ens. Det første kriterie jeg opstillede var, at jeg ønskede at tale med kvinder, fordi kvinder er den gruppe, der i størst grad udsættes for voldtægter. Således øges både muligheden for at rekruttere deltagere til undersøgelsen og potentielt andelen af forskning på området. Et andet kriterie var, at jeg gerne ville tale med kvinder, der ikke havde anmeldt voldtægten. Dette med baggrund i den førnævnte undren over, at man som kvinde er opmærksom på at have været udsat for voldtægt, men ikke ønsker at anmelde det. Et tredje kriterie var, at jeg ønskede, at voldtægten helst skulle væres sket efter Dette på den ene side fordi jeg ønskede, at kvinderne havde mulighed for at huske de overvejelser og refleksioner, de gjorde sig i perioden umiddelbart efter voldtægten. På den anden side fordi jeg vurderede, at der kunne være sket nogle ændringer i attituden omkring voldtægt i samfundet i de seneste år, som kunne være relevant for specialet. Derfor søgte jeg 34\n35 personer, der mere eller mindre for nyligt havde været udsat for voldtægt. Dette kriterium blev dog på et tidspunkt udvidet til at være inden for ti år, frem for syv, da en enkelt deltager netop var sprunget fra, hvorfor jeg på det tidspunkt manglede en deltager. Jeg håbede derved, at jeg med et udvidet kriterie ville åbne for, at flere kunne henvende sig. Et fjerde kriterie var, at deltagerne ville indvillige i en uforpligtende forsamtale før interviewet. Dette med ønsket om at kunne spørge lidt ind til blandt andet deltagerens kontekst og tanker om interviewet. Med forsamtalen ville jeg desuden, så vidt muligt sørge for, at både deltageren og jeg følte os trygge i at gå videre til det egentlige interview. Et femte kriterium blev inkluderet i løbet af rekrutteringsprocessen. Dette var, at jeg ønskede, at personen havde modtaget professionel behandling efter voldtægten. Dette blev et kriterie efter, at jeg havde afsøgt muligheder hos bekendtes bekendte. Her sprang en deltager fra, et par uger efter forsamtalen, med udgangspunkt i at hun ikke havde fået behandling, men ville opsøge dette nu, da vedkommende oplevede at forsamtalen havde fremkaldt ubehagelige følelser omkring voldtægten. Herefter forhørte jeg mig om behandling i forsamtalen, da jeg så vidt muligt ønskede at sikre mig, at vedkommende havde bearbejdet voldtægten så meget som muligt, i ønsket om at undgå at fremkalde ubehagelige ubearbejdede oplevelser under interviewet. Et sjette kriterium var oprindeligt, at interviewet kunne foregå i Hovedstadsområdet eller på Sjælland. Dette blev dog senere udvidet til også at gælde Fyn. Dette kriterium var relateret til bekvemmelighedsårsager såsom rejsetid og økonomi. Dog var yderligere placering samt tidspunkt op til deltagerne, dette for at give deltagerne ro og tryghed i at kunne styre den del af processen. Et syvende kriterie blev, i forbindelse med opslaget i Facebook-gruppen for voldtægtsofre og deres pårørende, at man skulle være mindst 15 da voldtægten fandt sted, dog gerne ældre. Dette på baggrund af henvendelser fra personer i denne Facebookgruppe, 35\n36 der var blevet voldtaget som børn, hvilket jeg ikke havde forudset. Da mit fokus i specialet var på voksne kvinder frem for børn, blev dette altså et eksplicit kriterie. Da det ikke er af relevans for undersøgelsen, hvordan voldtægten foregik, er dette ikke defineret som et kriterie. Jeg vurderede desuden, at det ikke var nødvendigt at specificere, at jeg gerne ville tale med personer, der havde været udsat for en kontaktvoldtægt, da flere studier viser, at kontaktvoldtægter i videst udstrækning er dem der ikke anmeldes, og ligeledes dem der forekommer hyppigst (Heinskou et al., 2017; Rust, 2005; Øland, 2017). I lighed med mine forventninger havde ingen af de, der meldte sig, været udsat for en overfaldsvoldtægt Rekruttering af interviewdeltagere I det følgende afsnit vil jeg forklare, hvorledes jeg rekrutterede interviewdeltagerne i nærværende speciale. Her vil jeg reflektere over overvejelserne i relation til at melde sig som deltager i et interview om noget så følsomt som voldtægt. Herefter vil jeg desuden beskæftige mig med hvor mange, samt i hvilke fora jeg har søgt samt fundet deltagerne. De deltagere jeg har interviewet, præsenteres efterfølgende i afsnittet De tre deltagere. Da analyseprocessen i tilgangen IPA både er dybdegående og tidskrævende, har jeg valgt at basere undersøgelsen på tre deltagere, hvilket i Smith et al. (2012) ligeledes vurderes passende. Deltagerne er udvalgt på baggrund af, at de giver adgang til perspektiver i relation til hjælp efter voldtægten. De repræsenterer således i højere grad et perspektiv end en population (Smith et al., 2012). Idet jeg ønskede at undersøge oplevelser, overvejelser og forståelser hos voldtægtsramte, havde jeg brug deltagere, der havde oplevet en voldtægt, og således kunne give mig deres perspektiv på tiden efter denne. Det skal dog understreges, at jeg grundet mit indledende fokus på hjælp i form af anmeldelse, og undren over fravalget af dette, også rekrutterede på baggrund af denne undren. Invitationerne kan ses i bilag 2. Dette 36\n37 kan altså have påvirket det fokus, som deltagerne gik ind til interviewet med. Jeg søgte efter deltagere tre steder. Først hos bekendtes bekendte. Dernæst i en lukket Facebook-gruppe for voldtægtsofre og deres pårørende, og til sidst i en lukket Facebook-gruppe for psykologistuderende. Jeg fandt én deltager hvert sted. Jeg har ved opslagene på de respektive Facebook-grupper reflekteret over fremstillingen af mig selv. Jeg ønskede at tilføje tekst til mit opslag, som kunne understrege, at jeg som interviewer er såvel forstående som medfølende og ligeledes har erfaring relateret til emnet. Dette med viden om, at man som voldtægtsramt kan risikere at opleve stigmatisering, skyld og skam samt negative sociale reaktioner når man fortæller om hændelsen (Campbell et al., 2009). Derfor valgte jeg i opslaget i gruppen for voldtægtsofre og deres pårørende at fortælle, at jeg selv er pårørende til en voldtægtsramt. Dette med ønsket om, at jeg således ville fremstå med en vis forståelse for emnet. I begge Facebook-grupper valgte jeg desuden at fortælle, at jeg er psykologistuderende på sidste semester for at potentielle deltagere kunne få forståelsen af, at jeg har træning i egenskaber som forståelse og medfølelse. Jeg startede altså rekrutteringen med at afsøge muligheder hos bekendtes bekendte. Dette i forhåbningen om, at bekendte som gatekeepere ville åbne muligheden for at rekruttere deltagere der også i højere grad var trygge ved at blive interviewet. Tanken var, at disse personer om muligt ville føle sig mere trygge i at berette om deres personlige oplevelser til en, der havde en relation til en de kendte. På denne måde fandt jeg to deltagere, hvoraf den ene som tidligere nævnt sprang fra efter forsamtalen. Jeg valgte ligeledes at lave et længere opslag i en lukket Facebook-gruppe for voldtægtsofre og deres pårørende. Denne gruppe valgte jeg på baggrund af en formodning om, at der var en større koncentration af voldtægtsramte, og at disse grundet medlemskabet i gruppen kunne være åbne for at tale om voldtægten. Derudover håbede jeg, at medlemmerne 37\n38 af gruppen, på baggrund af åbenheden om voldtægten, måske også havde modtaget behandling. Dette fordi, at andre på Facebook potentielt kan se navnet på de grupper, man er medlem af på Facebook. I gruppen for voldtægtsofre og deres pårørende fandt jeg en enkelt deltager. Som det sidste i min rekrutteringsproces lavede jeg et længere opslag i en lukket Facebook-gruppe for psykologistuderende. Dette både fordi jeg fandt det relativt simpelt og tilgængeligt at tilgå denne gruppe, samt fordi mit håb var, at disse psykologistuderende havde bekendte, der havde fortalt dem om deres voldtægtsepisode grundet deres faglighed, eller blot deres relation. Her fandt jeg en deltager. I løbet af rekrutteringen af deltagere til specialet fik jeg henvendelser fra personer, der ikke passede til udvælgelseskriterierne. Jeg var derfor i processen desværre nødt til at afvise flere med henvisning til udvælgelseskriterierne. De tre endeligt udvalgte deltagere præsenteres i næste afsnit De tre deltagere De tre deltagere var alle kvinder, der alle havde været udsat for en eller flere kontaktvoldtægter. Alle tre kvinder havde delt voldtægten med pårørende og modtaget professionel behandling efter voldtægten, men fravalgt at anmelde voldtægten hos politiet. Samtlige voldtægter var sket efter år Deltagerne befandt sig på interviewtidspunktet aldersmæssigt mellem 20 og 35 år, der er altså tale om relativt unge kvinder. Dette korresponderer overvægten af denne aldersgruppe i statistik vedrørende voldtægtsramtes alder på tidspunktet for voldtægten, hvor mere end tre fjerdedele var højst 35 år på tidspunktet for voldtægten (Pedersen et al., 2017). Deltagerne kom desuden fra forskellige landsdele, henholdsvis Fyn, Sjælland og Hovedstadsområdet. Fordi jeg ikke forinden nærværende speciale havde interviewet voldtægtsramte kvinder, fandt jeg det relevant at tage udgangspunkt i et studie, der havde undersøgt hvorfor 38\n39 man som voldtægtsramt melder sig til interviews, og hvad der kan være særligt relevant for denne gruppe. Derfor tager jeg i det følgende udgangspunkt i Campbell og Adams (2009). Studiet beskriver, hvordan der oftest er fire centrale årsager for deltagelse: At hjælpe andre voldtægtsramte, at hjælpe dem selv, at støtte forskning og at få finansiel kompensation. Da jeg i forbindelse med de tre interviews ikke tilbød finansiel kompensation, er de tre andre centrale årsager altså dem, der er relevante her. Som nævnt afholdte jeg forsamtaler med alle tre kvinder. Dette både for at få en fornemmelse af personen, vedkommendes kontekst, de overordnede linjer i perioden efter voldtægten, herunder behandling, og for at skabe tryghed. Men også fordi, at jeg netop var interesseret i deres motivation for at deltage i mit speciale. Dette også for at kunne forventningsafstemme således at deltageren og jeg havde et godt udgangspunkt for interviewet. To af deltagerne angav allerede i forsamtalen, at de havde lyst til at deltage i interviewet, blandt andet for måske at kunne hjælpe andre voldtægtsramte, samt at støtte forskning i voldtægt såfremt specialet blev udgivet. Alle deltagerne angav dog disse årsager i interviewsne. Jeg klargjorde her, at det ikke var sikkert, at specialet ville blive udgivet, for ikke at sætte forventninger op, som jeg ikke kunne indfri. Jeg oplevede, at deltagerne i ønsket om at støtte op om andre voldtægtsramte samt om forskning også havde en lyst til at blive hørt, og forbedre måden hvorpå voldtægtsramte oplever tiden efter voldtægten fremadrettet. En af deltagerne fortalte desuden i interviewet, at vedkommende ligeledes tænkte, at det kunne hjælpe hende selv at åbne op for og reflektere over overvejelserne omkring tiden efter voldtægten. Det fortalte mig således også, at denne deltager måske havde nogle tanker, som hun ønskede at bearbejde, hvorfor jeg ønskede at passe mere på end ellers med at komme til at blive terapeutisk i min rolle som interviewer. 39\n40 De tre deltagere fik hver tildelt et alias, og kan således ikke identificeres på baggrund af deres navne, dette af hensyn til ønsket om fortrolighed. Andre navne, områder med videre blev desuden også ændret i transskriptionen af hensyn til anonymisering. Hver af deltagerne har desuden fået tildelt sin egen farve, der går igen i analysedelen. I det følgende præsenteres de tre deltagere kort. Sofie: Sofie er mellem 25 og 30 år. Hun er til daglig studerende. Voldtægten skete i 2018, og blev begået af hendes daværende kæreste. Nogle måneder efter voldtægten opsøgte hun behandling hos en privatpraktiserende psykolog. Hendes motivation for deltagelse er blandt andet at sætte fokus på overvejelserne om anmeldelse efter voldtægten, og hvorfor voldtægter ikke anmeldes. Endvidere oplevede hun efter voldtægten at mangle brugbar information herunder om hvilke muligheder hun havde. Hendes motivation for deltagelse består yderligere i et ønske om at hjælpe andre, netop ved at sætte fokus på voldtægt. Mette: Mette er mellem 20 og 25 år gammel. Hun arbejder til daglig som hjælper inden for sundhedsvæsenet. Mette blev udsat for to voldtægter i Den ene relation var en bekendt, og den anden en mand, hun havde mødt samme aften. Mettes motivation for at deltage i nærværende speciale er at udbrede viden om voldtægt. Dette således, at andre kan læse eller spejle sig i hendes fortælling og finde ro i ikke at være alene. Deltagelsen i specialet er endvidere med baggrund i at reflektere yderligere over nogle af de ting, som hun har været udsat for. Anne: Anne er mellem 30 og 35 år gammel. Anne arbejder i et motionscenter. Voldtægten skete i 2017 og blev begået af en ven, der dannede par med Annes veninde. Anne beskriver, at hendes motiv for at deltage i specialet er, at hun ønsker forskning i voldtægt. Hun ønsker mindre tabu omkring voldtægter som helhed, og at det fremadrettet bliver tydeligt hvor forskelligartede voldtægter kan være. Hun beskriver i relation til dette, hvordan 40\n41 hun ikke oprindeligt opfattede voldtægten som værende en voldtægt, blandt andet med baggrund i, at hun ikke umiddelbart følte sig livstruet. Endvidere er hendes deltagelse i specialet også med baggrund i at udbrede viden om voldtægt, dette til fordel for andre Interviewet I det følgende beskrives de overordnede træk ved hver af de tre interviews. Interviewsne blev afholdt på Fyn, i region Sjælland samt i region Hovedstaden. Af hensyn til deltagerne er interviewet foretaget i deres eget hjem, dette i et ønske om, at de følte sig tilpasse i situationen, og at interviewet foregik på deres præmisser. Interviewsne varede henholdsvis 1 time og 12 minutter, 2 timer og 27 minutter samt 1 time og 7 minutter. At et interview var markant længere end de to andre skyldtes, at deltageren i høj grad selv tog styring i at fortælle, hvortil jeg havde flere opfølgende spørgsmål, jeg fandt relevant at få uddybet. Da jeg ydermere ville være sikker på, at jeg havde afdækket det, jeg gerne ville igennem i interviewet, kom deltageren ligeledes til at gentage sig selv. Yderligere vurderede jeg det vigtigere, at hun følte hun fik talt ud, end at jeg afsluttede interviewet grundet interviewets længde. Jævnført ovenstående oplevede jeg altså stor forskel i hvor meget deltagerne selv fortalte uden indledende spørgsmål. Dog oplevede jeg samtlige deltagere som værende meget åbne i relation til deres oplevelser. Dette enten fra starten af interviewet eller i løbet af dette. Jeg fandt det derfor fornuftigt, at jeg havde valgt at indlede med demografiske spørgsmål og spørgsmål om motivation til at deltage, således at deltagerne havde mulighed for at tale sig varme og for at få følelsen af, at interviewet var et trygt sted at dele deres oplevelser, inden jeg stillede spørgsmål om voldtægten. Før hvert interviews start valgte jeg at sørge for på forhånd at undersøge nærtliggende steder at søge hjælp, såfremt en af deltagerne i refleksionerne om tiden efter voldtægten, skulle få det psykisk dårligt. Dette blev dog ikke relevant. Samtlige deltagere 41\n42 fortalte desuden i slutningen af interviewet, at det havde været fint at tale om deres oplevelser. En af dem understregede også, at det var lettere end vedkommende havde forventet Etiske overvejelser I nærværende afsnit vil jeg belyse nogle af de etiske og fortrolighedsmæssige overvejelser, jeg har gjort mig i relation til undersøgelsen. Grundet undersøgelsens emne har disse overvejelser fyldt meget. Fokus for afsnittet er de elementer, der relaterer sig til selve interviewsne samt den efterfølgende behandling af disse Forberedelse I anerkendelse af at voldtægtsramtes oplevelser er et voldsomt emne at fortælle om som deltager, vil jeg i følgende afsnit forsøge at redegøre for, hvorledes jeg forberedte mig på at kunne udføre disse på etisk forsvarlig vis. Med en bevidst interesse for at forberede mig til nærværende speciale valgte jeg i efterårssemestret 2019 at undersøge kvinders konstruktion af fænomenet voldtægt i en metodeopgave (Rasmussen, 2019). Jeg interviewede til dette tre kvinder jeg kendte. Jeg valgte at interviewe bekendte i anerkendelse af, at jeg fandt det nemmere at tage fat i svære emner, med nogen jeg kendte på forhånd. Det gav mig mulighed for at afprøve min evne til at omtale og spørge ind til voldtægt i et interview. De tre kvinder var ikke selv voldtægtsramte, men var dog bekendte eller pårørende til nogen, der havde været udsat for voldtægt hvorfor min forhåbning var, at de på forhånd havde reflekteret over fænomenet voldtægt. Jeg interviewede dem på den ene side for at spore mig ind på hvordan voldtægt som fænomen kan forstås, herunder hvilke potentielle normer og diskurser der ligger i dette. På den anden side for at få en fornemmelse af hvad man kan eller skal være opmærksom på, når man interviewer med fokus på så følsomt et emne. Her fandt jeg blandt andet, at det var markant sværere at interviewe om voldtægt, end jeg havde forudset. Jeg oplevede i interviewsne at 42\n43 forsøge at undgå de spørgsmål, der fra deltagerens side kunne opleves nærgående eller svære. Af samme årsag var jeg i nærværende speciale også opmærksom på blandt andet at foretage pilotinterviews samt på forhånd forholde mig til hvilke forhold, jeg under de tre interviews kunne være nervøs for. I forbindelse med nærværende speciale satte jeg mig således for at undersøge hvordan jeg bedst muligt kunne spørge ind til voldtægt, da det, som tidligere nævnt, kan være ubehageligt at tale om. Her fandt jeg blandt andet inspiration i Campbell et al. (2009), der beskriver hvad der kan være relevant at forholde sig til, og måder at øve sig i at blive bedst mulig til at interviewe mennesker, der har været udsat for voldtægt. I henhold til blandt andet anbefalinger herfra vil jeg i nedenstående forsøge at beskrive, hvorledes jeg forberedte mig. Fra undersøgelsens start brugte jeg tid på at bevidstgøre mig i min egen forforståelse af, hvem jeg så som værende voldtægtsramte, og hvorledes de har reageret efter voldtægten. Herudover brugte jeg tid på at tale med bekendte om deres oplevelse af efterreaktioner efter voldtægt, for i højere grad at forstå forskelligheden i rehabiliteringsprocessen og indvirkning på eget liv. Jeg måtte i interviewsne desuden være opmærksom på, at der ville være grænser for, hvad jeg ville kunne forstå idet jeg ikke selv har oplevet en voldtægt. Jeg skulle således være respektfuld overfor forskellen mellem personlig og tillært viden. Derfor brugte jeg i pilotinterviewsne, som tidligere beskrevet, tid på at øve mig i at undgå at indikere at jeg forstod præcis hvad de talte om, men i stedet indikere forståelse af deres ræsonnement (Kvale & Brinkmann, 2009). Overordnet var mit fokus således at sikre, at kvinderne oplevede at føle sig godt tilpas i interviewsituationen Informeret samtykke Jeg udleverede før interviewsne et kombineret informationsbrev og samtykkeerklæring, der kan ses i bilag 1. På baggrund af blandt andet anbefalinger i Kvale og Brinkmann (2009) samt lovgivning i Databeskyttelsesloven (Justitsministeriet, 2018) inddrog 43\n44 jeg informationer om undertegnede, information om hvad interviewet skulle bruges til, hvad studiet handlede om samt hvad undersøgelsen ønskede at bidrage med. I dette indgik også en linje om en mulig senere offentliggørelse af specialet eller eventuelle relaterede videnskabelige artikler (Justitsministeriet, 2018). Derudover indgik der et afsnit om hvad personen fik ud af det, et afsnit om fortrolighed og et afsnit om adgang til egen data (Justitsministeriet, 2018). Under egen data gav jeg ligeledes mulighed for, at deltagerne kunne se transskriptionen i den fulde længde efter færdiggørelsen af denne. Jeg understregede desuden, at de altid ville kunne trække deres samtykke tilbage, såfremt de ikke længere havde lyst til at deltage i specialet (Justitsministeriet, 2018). Ingen af deltagerne har efter interviewet valgt at trække deres samtykke tilbage. Samtykkeerklæringen var derved jævnfør Databeskyttelsesloven både specifik, baseret på frivillighed, utvetydig og ligeledes informativ, således at deltageren var klar over sine rettigheder (Justitsministeriet, 2018) Fortrolighed og anonymitet I nærværende undersøgelse behandles såvel almindelige som følsomme personoplysninger. Af samme årsag har jeg før specialets start undersøgt, hvorvidt specialet burde anmeldes til videnskabsetisk komité (National Videnskabsetisk Komité, 2020). Jeg har ikke fundet dette relevant. I nærværende afsnit beskrives det i stedet, hvorledes jeg har behandlet empirien under størst mulig hensyn til anonymisering, dette også kaldet psudonymisering. Psudonymisering da det ikke er muligt at garantere fuld anonymitet, selvom jeg i videst mulig udstrækning har forsøgt netop dette. Nærværende afsnit tager således udgangspunkt i dele af Databeskyttelsesforordningen (EU, 2016), Databeskyttelsesloven (Justitsministeriet, 2018) samt relevante afsnit vedrørende forskningsetik i Kvale og Brinkmann (2009). 44\n45 Som tidligere nævnt valgte jeg, af hensyn til størst mulig anonymitet og fortrolighed, at ændre deltagernes navne samt de personer, områder og andre specifikke steder deltagerne nævner i interviewet. Som en del af den indledende forsamtale gennemgik jeg blandt andet fortrolighed. Her understregede jeg, at deltagerne skulle være opmærksomme på, at der ikke kunne sikres anonymitet i et omfang hvor de ikke selv, eller de der potentielt havde henvist mig til dem, ville kunne genkende dem. Jeg fortalte dog, at jeg ville forsøge at sløre deres identitet så meget som muligt inden for det kvalitative studies rammer (Kvale & Brinkmann, 2009). I relation til etiske retningslinjer om fortrolighed og begrænsning af adgang til data (Kvale & Brinkmann, 2009) samt Databeskyttelseslovens krav om sikkerhed (Justitsministeriet, 2018) valgte jeg at optage lyden på en diktafon uden adgang til internet, hvilket jeg senere overførte til en krypteret disk, hvorfra jeg aflyttede og transskriberede interviewet. Dette således, at hverken lydoptagelser eller transskriptioner ville være tilgængelige for andre end undertegnede. Transskriptionerne ligger således udelukkende i sin fulde form på førnævnte disk. Jeg gjorde dem desuden opmærksom på, at lydoptagelserne samt transskriptionerne slettes efter endt bedømmelse af nærværende speciale Analysestrategi I nærværende afsnit beskrives først hvorledes jeg valgte at transskribere, og efterfølgende måden hvorpå jeg valgte at tilgå og analysere undersøgelsens empiri Transskription Selve transskriptionerne blev nedskrevet relativt ordret, dette med enkelte tegn for lydord, lyde, ophold, små pauser og længere pauser. Således blev ikke alle nonverbale udtryk nedskrevet ej heller den helt specifikke længde af pauserne. Dette med udgangspunkt i ønsket om i højere grad at forsøge at forstå meningen med det, som deltagerne fortalte, frem for et meget sprogligt eller grammatisk rettet fokus (Smith et al., 2012). De fulde 45\n46 transskriptioner er af hensyn til størst mulig anonymisering ikke vedlagt i nærværende speciale, da dette ved eventuel offentliggørelse kunne betyde mulig genkendelse. Transskriptionerne kan dog udleveres ved henvendelse i relation til bedømmelse. Et eksempel fra en af de tre transskriptioner kan ses i bilag 4. Pauser, lydord, anonymiserede ord og sætninger samt forklaring af potentielle lyde blev altså angivet i transskriptionen, og forklaret ved forskellige tegn. I relation til størst mulig anonymisering blev steder, byer, landsdele, uddannelse og arbejdspladser som tidligere nævnt ændret. Ligeledes blev få sætninger fjernet. Jeg valgte at medtage halve ord, samt gentagelser og øh i transskriptionerne. En uddybet transskriptionsnøgle kan desuden ses i bilag Fremgangsmåde i analysen Grundet mit overordnede spørgsmål samt mit videnskabsteoretiske udgangspunkt søgte jeg i analyseprocessen at lade deltagernes oplevelser, forståelser og overvejelser stå frem så tydeligt som muligt. Jeg har således i analyseprocessen i høj grad taget udgangspunkt i tilgangen IPA, der anbefaler at analysere på et relativt dybdegående og fortolkende niveau (Smith et al., 2012). I det følgende vil jeg gennemgå, hvorledes jeg analyserede min empiri ved hjælp af de anbefalede seks trin i tilgangen IPA (Smith et al., 2012). Ved første trin gennemlæste jeg det valgte interview. Dette akkompagneret af lydfilen fra den pågældende transskription. Jeg gjorde dette i ønsket om at gøre deltageren til fokus for analysen. Dette ved at få en forståelse af den overordnede interviewstruktur, der således muliggjorde en sammenbinding af deltagerens fortælling. Jeg oplevede på den måde at få tydeliggjort deltagerens generelle forklaringer såvel som de mere specifikke dele af selve oplevelsen. 46\n47 Ved det andet trin påbegyndte jeg såkaldt begyndende eller udforskende notering (eng: exploratory commenting). Dette med fokus på tre forskellige typer kommentarer. Jeg nedskrev deskriptive kommentarer, der fokuserede på konteksten af det som deltageren sagde og selve emnet samt den umiddelbare mening, dette så tæt som muligt på deltagerens egne ord. Den deskriptive notering blev nedskrevet uden kursiv eller understregning. Jeg nedskrev lingvistiske kommentarer, hvor jeg kiggede på, og forsøgte at udforske det der blev sagt, samt tænke det ind i den kontekst, som deltagerne beskrev. Den lingvistiske notering blev skrevet i kursiv. Herfra bevægede jeg mig ud i en mere abstrakt og konceptuel notering, hvor jeg i højere grad var fortolkende og således begyndte at indskrive mere konceptuelle kommentarer. Her forsøgte jeg altså at undersøge og identificere flere abstrakte koncepter, der kunne yde hjælp til at forstå de mønstre af mening, der blev udtrykt i løbet af interviewet. Den konceptuelle notering blev skrevet med understregning. Et eksempel på den begyndende notering fra Mettes interview ses i nedenstående figur 1. Figur 1 Eksempel på begyndende notering Figur 1 viser et eksempel på begyndende notering. Til venstre ses transskriptionen, til højre ses den begyndende notering. Som tidligere beskrevet er de konceptuelle noteringer med understregning, de lingvistiske er i kursiv og de deskriptive som normalt Ved tredje trin, efter den begyndende notering af interviewet, udviklede jeg temaer på baggrund af især noteringerne fra ovenstående fase. Her gennemgik jeg hele 47\n48 interviewet igen, med temaer til venstre, transskriptionen i midten og kommentarerne til højre. I udviklingen af temaerne var målet at indfange den vigtige del af teksten, dette dog med den samlede tekst i mente. I netop dette var den hermeneutiske cirkel og fortænkende proces tydelig, da jeg forsøgte at indfange centrale dele af teksten, men med helheden i mente (Smith et al., 2012). Deraf er det vigtigt at understrege, at de fremkomne temaer ikke udelukkende reflekterede deltagerens originale ord, men ligeledes min fortolkning af disse. Et eksempel på denne fase af analysen fra Annes interview ses i nedenstående figur. Figur 2 Eksempel på udvikling af temaer Figur 2 viser et eksempel på udvikling af temaer. Til venstre ses det fremkomne tema, i midten den originale transskription og til højre den begyndende notering Efter udviklingen af temaer gik jeg videre til fjerde trin, hvor jeg forsøgte at finde sammenhæng mellem disse temaer inden for interviewet. Overordnet set skulle dette trin altså bruges til at sammenlægge temaerne og producere en struktur, der muliggjorde at se de dele af transskriptionen, der hang sammen, i ønsket om at lade deltagernes centrale oplevelser stå frem. Ved sammenlægningen af temaerne lavede jeg såkaldte overtemaer, altså temaer der kunne beskrive flere temaer under ét. På daværende tidspunkt var temaerne indskrevet kronologisk og ikke på baggrund af sammenhæng, hvorfor målet her altså var at kortlægge hvordan temaerne passede sammen. Temaerne blev derfor opsat i punktform for at give mig et samlet overblik over disse. Et eksempel på et udsnit af listen over temaer fra Annes interview ses i nedenstående figur. 48\n49 Figur 3 Eksempel på liste af temaer Figur 3 ovenfor viser et eksempel på en liste af temaer fra et interview I processen søgte jeg temaer der kunne synes lignende. I udvælgelsen og sammenlægningen havde jeg desuden fokus på helheden, her det overordnede spørgsmål. Dette hjalp mig eksempelvis til at fravælge temaer, hvilket syntes nødvendigt, da jeg efter opsætning af temaerne fra det første interview fandt, at jeg havde mere end 200 temaer. Derudover eliminerede jeg temaer, der relaterede sig til meget personfølsomme detaljer, enten fra selve voldtægten, såsom hvordan denne blev begået, samt andre detaljer, der ville besværliggøre en tilnærmelsesvis anonymisering af deltagerne. Efter længerevarende analyse af de eksisterende temaer skabtes overordnede temaer. Disse overordnede temaer var både eksisterende samt nye temaer, der blev formuleret for at sammenlægge flere temaer under det samme overtema. Efter valg af overtemaer organiseredes en tabel med et antal overtemaer, hvorunder de temaer der hørte til hvert af disse blev indsat. Ved siden af temaet indsattes den tilhørende bid af transskriptionen, der således ikke længere fremstod kronologisk. Et eksempel på dette kan ses i nedenstående figur. 49\n50 Figur 4 Eksempel på overtema og underliggende tema Figur 4 viser et udsnit af en tabel hvor et overtema fra et givent interview ses øverst og et tilhørende tema ses til venstre nedenfor. Det tilhørende stykke af transskription ses til højre. Ved femte trin gik jeg videre til de næste to interviews og foretog samme analysetrin som i ovenstående. Jeg arbejdede således ikke med interviewsne simultant, men et ad gangen. Dette for i højere grad at kunne sikre, at analysen af nærværende deltagers interview skete på egne termer, så denne deltagers oplevelser og forståelser kunne fremstå så klart som muligt. Jeg blev dog uundgåeligt influeret af, hvad jeg allerede havde fundet, og jeg brugte derfor megen tid på at forsøge at tillade, at også nye temaer kunne fremkomme med det nye interview. Dette eksempelvis ved at både læse og gennemlytte det nærværende interview før begyndende notering som beskrevet i det første trin. Efter jeg havde analyseret hvert af de tre interviews hver for sig, gik jeg videre til det sjette trin, hvori jeg forsøgte at se efter mønstre i temaer og overtemaer på tværs af interviewsne. I denne proces oplevede jeg, hvordan et tema hos en deltager hjalp med at belyse et andet, og således udvide det tema, der var tale om. Dette resulterede i, at samtlige overtemaer blev ændret, og der opstod således nye, der kunne rumme de tre deltageres 50\n51 oplevelser. Det har dog ligeledes betydet, at nogle temaer er blevet set som værende mere vigtige end andre, fordi de på en eller anden vis har korresponderet med de andres temaer. Således kunne et tema synes meget relevant i et interview og mindre i et andet, men alligevel finde plads i analysen. Dette trin tydeliggjorde dog også visse forskelle i deltagernes vinkler på et givent tema, hvilket ligeledes kan ses i analysen. Et enkelt tema er dog kun belyst med udgangspunkt i to af deltagernes oplevelser, da den sidste deltager ikke fortalte om lignende oplevelser, men jeg alligevel fandt temaet relevant. De endelige overtemaer opsattes til sidst i en samlet tabel. Dette muliggjorde således et overblik over de endelige overtemaer, der i høj grad ligger til grund for undersøgelsens analyse. Et udsnit kan ses i nedenstående figur. De forskellige deltagere er her markeret med hver deres farve. Sofie er rød, Anna er blå og Mette er grøn. Dette gør sig ligeledes gældende i analysen. Figur 5 Eksempel på processen i at finde mønstre mellem temaer i de tre interviews Figur 5 viser et udsnit af den sidste tabel i analyseprocessen hvor jeg har fundet mønstre på tværs af de tre deltageres interviews 51\n52 Dog oplevede jeg efter opsættelsen af de endelige overtemaer, at jeg udviklede og ændrede på overtemaerne i selve nedskrivelsen af analysen. Dette fordi, at jeg i selve skriveprocessen fandt nogle nye og bedre sammenhænge mellem allerede eksisterende temaer. Jeg fortsatte således analysen efter det sjette trin. Dette nævnes dog ligeledes som en mulighed i Smith et al. (2012) der vurderer, at man i skriveprocessen ofte vil opleve at analysen og argumentet bag løbende udvikles i takt med yderligere fordybelse i materialet. Analyseprocessen har, som vist i nærværende afsnit, været en længerevarende proces. Dette med udgangspunkt i, og ønske om, at lade deltagernes oplevelser, forståelser og overvejelser træde så tydeligt frem som muligt i sammenhæng med hinanden. I næste afsnit ses de endelige overtemaer og temaer, jeg har fundet centrale for undersøgelsens overordnede spørgsmål. 3. Analyse Nærværende afsnit er undersøgelsens analyse. Her søger jeg at belyse de tre voldtægtsramte kvinders oplevelse og forståelse af hjælp, samt processen i at søge den efter voldtægten. Som præsenteret i forrige afsnit har jeg i udarbejdelsen fundet forskellige temaer og overtemaer, og disse vil danne grundlag udformningen af analysen. Jeg fandt i analyseprocessen tre emner særligt centrale, der vil udgøre mine overtemaer, henholdsvis Pårørendestøtte, Overvejelse om anmeldelse og Ansvar for at hjælpe sig selv. Hvert overtema har nogle underliggende temaer, der belyser forskellige vinkler på de tilhørende overtemaer. Opsætning af analyseinddeling kan ses i nedenstående figur 6. 52\n53 Figur 6 Analysens inddeling af overtemaer og temaer Figur 6 viser en oversigt over nærværende analyses overtemaer og temaer, i den rækkefølge de forefindes i analysen Inden den endelige analyse bliver præsenteret, vil jeg kort præsentere ideen bag den endelige ramme og kronologien i overtemaernes opsætningen. Det første tema der præsenteres er overtemaet Pårørendestøtte. Jeg søger her at belyse, at det for de tre deltagere har været i kontakten med mennesker i deres sociale netværk, at de har forstået hændelsen som en voldtægt. Det er således også her, at jeg har fundet, at deres oplevelser med hjælp efter voldtægten kan siges at være startet rent kronologisk, dette i erkendelsesøjeblikket. Derfor ses dette tema først, da de resterende 53\nOfferets møde med politiet Temadag i Dansk Kriminalistforening November 2017 København Hanne Baden Nielsen, Sofie Mulvad Reinhardt og Malthe Øland Ribe Oversigt Baggrund for projekterne Erfaringer fra\nVoldtægt i et situationelt og sociologisk perspektiv 6. November 2017 Temadag om voldtægt Kriminalistforeningen Forskning finansieret af det kriminalpræventive råd Program: Voldtægt i et situationelt perspektiv\nUNGE KVINDERS FORTÆLLINGER OM KÆRESTEVOLD INGER GLAVIND BO LEKTOR, PH.D. AALBORG UNIVERSITET\nUNGE KVINDERS FORTÆLLINGER OM KÆRESTEVOLD INGER GLAVIND BO LEKTOR, PH.D. AALBORG UNIVERSITET DET SKER IKKE FOR MIG når man snakker om voldelige forhold, så er det meget den der med, jamen hvorfor gjorde\nråd og vejledning Til unge under 18 år, der har været udsat for voldtægt eller andre seksuelle overgreb\nRetsudvalget REU Alm.del Bilag 185 Offentligt\nRetsudvalget 2016-17 REU Alm.del Bilag 185 Offentligt Politi- og Strafferetsafdelingen Folketinget Retsudvalget Christiansborg 1240 København K Dato: 27. februar 2017 Kontor: Politikontoret Sagsbeh: Thomas