F. Bredahl Petersen – baptisthistorie.dk\nTag: F. Bredahl Petersen\nIngen kommentarer til Verdensborgeren fra Thorup\nSelvbiografisk skildring af F. Bredahl Petersens opvækst i Thorup og Hellum for 100 år siden\nF. Bredahl Petersen i dansk udgave med den karakteristiske paryk inden afrejsen til USA i 1957. Arkivfoto.\nDisse erindringer om en god barndom og ungdom bygger på F. Bredahl Petersens egen fortælling, som han indtalte på et kassettebånd i USA i 1981, da han var 76 år gammel. Båndet blev sendt til Erling Nielsen, der dengang var præst i Østhimmerlands Baptistmenighed. Bredahl Petersens fortælling er tilrettelagt for Skørping Lokalhistoriske Arkivs årsskrift Egnsminder 2022 af Bent Hylleberg, der i 1960’erne boede i Skørping og gik til junior- og ungdomsmøder i den lille hvide baptistkirke i Hellum. Bredahl Petersens fortælling suppleres her af biografiske noter og relevante billeder. ’Bredahl’, som han altid blev kaldt, døde i Florida, USA, den 2. februar 1990.\nTil Sibirien med min mor\nF. Bredahl Petersen i amerikansk udgave som præst og professor i Baltimore, USA, efter 1957. Arkivfoto.\nJeg blev født i Fredericia. Min mor var af fransk afstamning. Min fars slægt var fra Fyrkilde [Ravnkilde sogn]. Far tjente på gården Bredal ved Siem, hvorfra mit mellemnavn stammer. Da han var på session, spurgte man ham om hans navn, der var Anders Marinus Petersen, og for at kunne skelne ham fra de mange andre Petersen’er, sagde de til ham, at fra nu af hed han Bredahl. Min far blev dragon i Randers, hvor han også blev uddannet mejerist. Han fik ansættelse på Fyn, hvor han mødte min mor i Odense. Allerede ved århundredskiftet var han gået i Dansk Smørselskabs tjeneste i Rusland for at lære russerne i Sibirien at drive mejeribrug, producere smør og ost. Da jeg var blevet født, skulle min mor rejse over til ham i Sibirien, hvilket hun gjorde, da jeg var tre måneder gammel. Det var samtidigt med Den russisk-japanske Krig [1904-1905], og under alt det dér forsvandt min far. Man vidste ikke, hvor han var blevet af, og takket være den svenske ambassade kom min mor med sit lille barn endelig hjem til Danmark via Den sibiriske Jernbane tværs over Rusland til Finland og over Haparanda gennem Sverige til Danmark. Hendes helbred var nedbrudt, og hun bad derfor min farbror Anders Larsen Petersen i Thorup på Thorupgaard i byens centrum om at tage sig af babyen – nemlig mig – indtil videre, hvilket de med glæde gjorde. Da der var gået et par år, blev det bestemt, at jeg skulle blive hos dem.\nDet har ikke været muligt at finde et billede af Thorupgaarden fra Bredahls tid. Billedet her blev taget ca. 1950. Gården har i dag postadressen Skørpingvej 64, Skørping. Billedet er lånt fra Danmark set fra luften, www.kb.dk\nPå den måde blev Anders Larsen Petersen og hans dejlige gode hustru Karen Marie mine praktiske forældre. Jeg så ikke mine rigtige forældre før aftenen, inden jeg udvandrede til Amerika i februar 1924 som 18-årig. Da standsede jeg i Odense. Min far var kommet tilbage til Danmark i 1921, og det viste sig, at han havde tilbragt 15-16 år i Australien. Han og min mor fandt hinanden igen, og de var blevet gift. Jeg så dem selvfølgelig nu og da gennem de år, jeg var præst i Danmark. Min far døde – min virkelige far – i 1947, mens jeg var på forelæsningsturné i Amerika. Min mor døde i 1961 – var det vist nok – på et katolsk hvilehjem, et kloster ved Fruens Bøge i Odense. Mine forældre i Thorup er jo døde for længst, og min bror Karl overtog gården. Hans søn ønskede ikke at være landmand, så min bror solgte gården. Han havde lovet mig en tønde land ude ved Kællingebakken på vej til St. Brøndum, hvor der endnu var nogle hedebakker tilbage og et par vikingekæmpehøje, hvoraf vi ejede den ene. Han havde lovet mig, at jeg kunne få en tønde land omkring Kællingebakken, der var en gammel udgravet vikingegrav, hvor jeg kunne bygge mig et sommerhus, når jeg ville besøge Danmark. Men det glemte han, og nu  bor han jo i Støvring. Hans hustru døde sidste år, og han er enkemand 80 år gammel. Jeg har den dag i dag forbindelse med ham og hans børn.\nDa den gamle skole blev solgt i 1914 flyttede ’den store klasse’ til den nye skole. Den ses her omkring 1915-1916. Bredahl bør være med på dette billede. Er det tilfældet, står han som nr. 3 fra højre foran vinduet. Billedet findes i Hellum ved Rold Skov (MUM, 29).\nMin barndom i Thorup, Hellum og omegn\nJeg mindes med glæde min barndom med mine gudfrygtige forældre, hvor far samlede os om spisebordet – hele familien samt vores to karle og to piger – i folkestuen, før vi spiste morgenmad. Her tog han den gamle bibel, der lå i hjørnet af bænken, læste et kapitel for dagen og bad en bøn, inden han sagde ’værsgo’. Fra jeg var fire år gammel, kom jeg til at gå i søndagsskole ligesom min bror Karl og mange andre på egnen i det gæstfrie og åbne hjem hos Karl Rasmussens i Hellum. Her blev vi undervist af en gammel mand – jeg tror, han hed Jens Christian Lind. Det forekommer mig, at han var en slags aftægtsmand hos Karl Rasmussen. Han og Karl Rasmussen underviste os. Da vi blev så mange, at vi ikke kunne være i Karl Rasmussens stuer, lejede man den lille sal i forsamlingshuset nede ved brugsforeningen, og der gik vi så i søndagsskole. Der var propfyldt med børn. Da jeg senere – som 16-18-årig – var på realskolen i Gistrup, cyklede Peter Rasmussen og jeg hver anden søndag tilbage til Hellum, hvor vi holdt søndagsskole sammen med Karl Rasmussen. Jeg havde ønsket at fortsætte mine studier, så snart jeg var færdig med den almindelige skolegang, da jeg var 14 år gammel. Min far ville, at jeg skulle være landmand, og da min bror ville være forstmand, sagde han, at så var der jo kun mig til at overtage gården. Men jeg ville have lov til at læse og studere med tanke på at blive præst. Far gav sig ikke, før jeg var 16 år, hvorefter han lod mig tage på Gistrup Højskole, hvor jeg efter to år tog min præliminæreksamen, der blev aflagt ved Københavns Universitet. Og tre uger senere udvandrede jeg til USA. Min tid i Thorup, Hellum og omegn varede altså fra jeg var otte måneder gammel til jeg som 16-årig rejste til Gistrup.\nDet ældste portrætfoto, vi har af Bredahl, stammer fra hans ophold på Gistrup Højskole. Billedet er et udsnit af højskolebilledet fra 1922. Arkivfoto.\nPå kommuneskolen i Hellum\nJeg havde den glæde at gå i Hellum kommuneskole, mens skolen lå lige over for brugsforeningen. Da jeg havde gået dér, hvor alle aldre mødtes i én klasse, fra de var syv til de var fjorten år under lærer Mosdal, rejste man i løbet af et års tid den nye skole, hvor vejen svinger mod Thorup. Man solgte den gamle kommuneskole til en Jens Peter, husker jeg, som lavede den til et arbejdssted, hvor han lavede mursten og beton til bygningsformål. Jeg holdt meget af den gamle bygning. Men nu fik man en mindre bygning halvvejs oppe mod møllen til en underskole, hvor børn fra 7 til 9-10 år gik. Der fik de en lærerinde. I den nye skole – i den såkaldte ’store klasse’ – mødtes vi, der var 10-11 til vi blev 14 år. Her tænker jeg med stor taknemlighed på lærer Mosdal. Han var en meget dygtig og skattet lærer. Man gav ham en sulteløn, og så gav man ham nogle få tønder land helt oppe ved Thorup kirke – vel gammel kirkejord – som han kunne dyrke ved siden af. Han havde et par småheste og to-tre køer, og jeg kan endnu se ham slide som landmand, når klasserne var forbi og over weekenden. Ligeledes når vi havde enkelte opgaver, hvor vi kunne klare os selv – som at skrive stil, læse historie og lave regning – gik han ned i sin lade, hvor han med sin plejl tærskede havre og rug. Han var en slider, men han burde have haft en større løn, og skulle han have et landbrug, så burde man jo have købt ham jorden lige ved siden af kommuneskolen. Men der var vist ingen, der tænkte på, at han havde en lang vej til sin arbejdsmark.\nHellum Skoles eksamensprotokol foråret 1919, da Bredahl forlod skolen. Han står her på nederste linje. Protokollen viser, at han forlod skolen med disse karakterer: 2 ug, 1 ug-, 3 mg+ og 1 mg. Protokollen er stillet til rådighed af Lokalhistorisk Arkiv (JR).\nOm folkekirkens præster\nJeg husker også fra begyndelsen af min barndom, at vi i Folkekirken havde pastor Christensen, der boede på præstegården i St. Brøndum. Han havde et par små sorte heste, der blev kørt af hans kusk. Selv sad han i bagsædet med en fodpose, når der var koldt. Han havde silkehat på og var en meget bøs embedsmand, som vi var bange for, når han kom for at overhøre os i religion i kommuneskolen. Men så fik vi den elskelige pastor Grønvold. Når vejret var til det, spadserede han fra St. Brøndum til Thorup Kirke og til eftermiddagsgudstjenesten i Siem kirke og derpå hjem igen. Hvor var han et elskeligt menneske. Da jeg var en af de dygtige i klassen, fik jeg som 13-årig en prisbelønning – en bog om landbrug i Amerika. Og da jeg var 14 år, fik jeg af pastor Grønvold endnu en præmie, nemlig biskop Monrads bog ’Fra bønnens verden’. Jeg har den endnu – i sort bind og med guldtryk på.\nBaptistsamfundets højskole lå i Gistrup 1899-1928. Her med elever og lærere i alle vinduer og døre. Herfra dimitterede Bredahl med præliminæreksamen i 1924 (GH, 22), hvorefter han emigrerede til USA. Højskolen blev flyttet til Tølløse i 1928 (BH1, 260ff og 294ff).\nOm baptisterne på egnen\nI Thorup havde vi mange gode naboer. Under første verdenskrig, hvor der var en hel del salg og bytning af gårde, kom Erik Olsens ude fra Egense og købte gården lige øst for vores gård. De var baptister. Deres datter spillede orgel, og jeg spillede violin. Peter Rasmussen spillede også violin, og der var et par unge piger, der spillede guitarer. Da jeg var 13-14 år, begyndte vi at spille til møderne. Anna Olsen orgel, Peter Rasmussen og jeg første og anden violin, dertil kom guitaristerne og nogle unge mennesker, der sang. Det var vores første virkelige kirketjeneste. Dengang holdt man efter tidens skik missionsuger. I en hel uge i træk var der vækkelsesmøder. Da jeg var 13 år, kom Gotfred Pedersen og holdt en række vækkelsesmøder i september. Og jeg må sige, at jeg blev åndelig vakt. I oktober kom [N.J.] Stigborg en uge, og jeg blev endnu mere åndelig vakt, og nu ønskede jeg at omvende mig og tilslutte mig baptistmenigheden. Men det skete ikke. Derefter kom så August Broholm, der var hjemme på to års besøg fra Amerika, for at holde vækkelsesmøder. Han samlede salen i Hellum proppende fyldt. Jeg glemmer det ikke – med den osende petroleumslampe. Og hvor var der varmt! Han lærte os at synge ’I mit liv en så herlig forandring fandt sted, da Jesus i hjertet kom ind’. Og selv om landboere er lidt vanskelige at få i gang, blev han ved med at synge, indtil vi alle havde lært den. Herefter begyndte og sluttede vi hver aften med denne salme. Ved det sidste møde bad han alle dem, der ville overgive deres liv til Kristus og omvende sig, om at række deres hånd op. Vi var tre, der gjorde det, og jeg husker med hvilken alvor, jeg gjorde det. Fra det øjeblik blev det jo kendt på egnen, at jeg var blevet ’hellig’. Det havde jeg ikke spor imod, for det var nemlig det, jeg ønskede at blive. Og så tjente jeg som sagt derhjemme hos min far i to år som karl, hvorefter jeg kom på realskolen i Gistrup. Og derfra videre til USA.\nBredahl rejste fra Danmark som 18-årig for at læse til præst i USA, hvor danske baptistprædikanter var blevet uddannet siden 1884 (BH1, 146ff). Han studerede i Des Moines, Iowa, hvor han traf den svensk-amerikanske Helen Lundström (1908-2003), som han blev viet til i 1930 i Iowa. Her ses de, da de i 1932 blev præstepar i Baptistmenigheden på Amager, senere Købnerkirken. Bredahls indsats i dansk kirkeliv er beskrevet i min bog: Dansk baptisme og tyske nazisme, Danske baptisters historie 1930-1950. Arkivfoto.\nJeg fik et langt større udsyn\nDet interessante var, at næsten alle børn på egnen gik i søndagsskole hos Karl Rasmussen. Det var en vældig tjeneste, han udførte, og det blev livsbestemmende for mange mennesker – og i hvert fald for mig. Da jeg blev baptist, kom jeg i forbindelse med en langt større kreds af mennesker, end jeg ville have gjort ved blot at tilhøre Folkekirken lokalt. Der var jo stævner og konferencer over hele landet, hvor jeg kom sammen med unge fra forskellige byer. Og så var der årsmøderne, som blev holdt forskellige steder i Danmark. De havde besøg af forkyndere fra andre lande, bl.a. Sverige og Norge, ja, selv fra USA. Det var som om, det gav én et langt større udsyn, end man var vant til ved blot at gå til kirke.\nNår jeg nu sender jer denne hilsen, er det også for at sige, at i den bygning i Hellum blev jeg omvendt, i den blev jeg baptist, og den fik skelsættende betydning for hele mit liv. Jeg er ikke sekterisk anlagt. Jeg er derimod økumenisk indstillet og har prædiket i mange kirkesamfund og mødt meget godt i mange kirker – og i de senere år har jeg endog talt i synagoger. Men det skelsættende, som førte alt dette med sig, fandt sted i forsamlingshuset i Hellum – takket være, at baptisterne kom og gjorde noget for børn og unge, og for mange blev det af afgørende betydning for deres liv. Nu hilser jeg jer alle og ønsker, at Guds velsignelse må følge jer. Hjertelig hilsen fra F. Bredahl Petersen – dengang kaldet Frederik Petersen.\nBredahls virke i Det danske Baptistsamfund, hvor han indtog mange forskellige tillidsposter, var præget at stor rejseaktivitet. Af den årsag findes hans karakteristiske autograf i flere gæstebøger. Ofte efterlod han denne hilsen til værtsparret med apostlen Paulus’ ord fra Efeserbrevet: ’Af Naaden er vi frelste ved Troen; ikke af os selv, Guds er Gaven’. Arkivfoto.\nLæs også: Fra Salemskapellet til Købnerkirken på Amager\nAugust Broholm: Guds fodspor på min vej, Forlaget Fraternitas 1976 (AB)\nBirgitte Mølhede Bomholt og Inger Skov: Kaldet, Forlaget Kahrius 2016 (BMB)\nInger Marie Christensen: Siem sogns historie, Siem Forsamlingshus 2010 (IMC)\nBent Hylleberg (m.fl.): Et kirkesamfund bliver til. Danske baptisters historie 1839-1939, Føltveds Forlag 1989 (BH1)\nBent Hylleberg: Dansk baptisme og tysk nazisme. Danske baptisters historie 1930-1950, Forlaget Apophasis 2021 (BH2)\nGistrup Højskole: Medlemsblad for Gistrup Højskoles Elevforening 1924 (GH)\nMette Uhrenholt Moestrup (m.fl.): Hellum ved Rold Skov, Hellum Landsbyforening 2007 (MUM)\nErling Nielsen: Glimt af Østhimmerlands Baptistmenigheds historie 1840-1990, Nørresundby 1990 (EN)\nHelge Rasmussen (red): En dansk missionsbevægelse. Det danske Missionsforbund 1888-1963, København 1963 (HR)\nOplysninger i Folketællinger (FT) og Ministerialbøger (MB) er fundet frem af Lis Holm og Kurt Gjerrild.\nOplysninger om de nævnte gårde i Thorup og omegn er fundet frem af Gudrun Knudsen.\nLokalhistorisk Arkiv, Skørping. Fotos og informationer fra Johan Rafaelsen (JR).\nKassettebåndet og baptisthistoriske fotos opbevares i Baptistkirkens arkiv, Kvarmløsevej 37A, 4340 Tølløse.\nNavnet ’Bredahl’ stammer fra gården Bredal i Siem sogn. F. Bredahl Petersen stavede altid sit mellemnavn med ’h’, hvilket stemmer med navngivningen ifølge Kirkebogen (MB). Bredahls far blev født i Siem sogn 16.01.1870 (MB) som ’uægte’ barn af fattige forældre, der satte ham i pleje på Bredal (IMC, 19ff). Her voksede han op og tjente tidligt som karl (IMC, 75f). ↑\nBredahl blev født 01.07.1905 uden for ægteskab af en fraskilt ung kvinde på 22 år. Hans mor Anna Louise Hansen, født Petersen, var født 16.10.1882 i en romersk-katolsk familie. Hun blev gift som 17-årig i foråret 1900. Forinden havde hun kun 15 år gammel født en søn, og kort efter vielsen fødte hun en datter, parrets andet barn. Ægteskabet holdt imidlertid ikke, og de blev skilt 14.06.1905. Bredahl var altså hendes tredje barn, der kom til verden 14 dage efter, at skilsmissen faldt på plads. Alle tre børn blev barnedøbt – sønnen i Den romersk-katolske Kirke, datteren og Bredahl i Folkekirken (KB og FT). ↑\nBredahls mor blev viet 2. gang efter hjemkomsten fra Sibirien. Efter Bredahls far vendte hjem, bosatte han sig i Odense, hvor han giftede sig 1. gang. Bredahls forældre fandt imidlertid hinanden, og de ophævede begge ægteskaber samtidigt ved skilsmisser i foråret 1924. Ved Folketællingen 1925 havde de samme bopæl i Odense, men de blev først borgerligt viede otte år senere i foråret 1933 (Ægteskabsjournal, Odense kommune 1933, nr. 607). ↑\nBredahls far døde 18.09.1947 i Odense, hvor han blev begravet af pastor Chr. Bech, Odense Baptistmenighed (MB). Bredahl og hans hustru sejlede med Jutlandia til USA. Som påskønnelse for den fire måneder lange foredragsturné gav amerikanske baptister ham et dollargrin, der snart kunne ses i de københavnske gader (BH2, 184ff). ↑\nBredahls mor døde 30.05.1960 i Odense og blev begravet af pastor Orla Grarup, Odense Baptistmenighed (MB). ↑\nBredahls ’bror Karl’ – egentlig hans fætter – var fire år ældre end Bredahl, idet han var født 10.02.1901 i Thorup (FT). ↑\nDa Bredahls ’praktiske forældre’ – Karen Marie og Anders Larsen Petersen – flyttede til Thorup, hvor de i 1898 købte Thorupgaard, hørte de til Frimissionen, senere kaldet Missionsforbundet, hvor de var meget engagerede. I 1942 købte de den gamle brugsbygning i Siem, der blev ombygget til missionshuset Bethania (IMC, 56; HR, 93). ↑\nKarl Rasmussen overtog familiens slægtsgård – Nørregaard – i 1895 og blev en driftig landmand. Familien tilhørte Baptistmenigheden. Karl og Dorthea Rasmussen blev drivkraften i børnearbejdet på egnen. Først i hjemmet, derpå i forsamlingshuset, som Bredahl omtaler, og efter 1924 i Hellum Baptistkirke, som menigheden byggede (MUM, 138f). ↑\nI Hellum boede der to baptistfamilier med navnet Lind. Søndagsskolelæreren, som Bredahl erindrer, er Niels Christian Lind. I 1912 var han 71 år, mens Bredahl var 7 år (MB; MUM, 118-120). Han ses på to billeder fra 1915 og 1919 (EN, 37). ↑\nForsamlingshuset, der blev bygget på ’byens torv’, blev indviet i 1898 (MUM, 127). Baptistmenigheden lejede det i en årrække efter 1905 for 30 kr. om året (MUM, 126ff). ↑\nPeter Rasmussen, født 1903 på Nørregaard i Hellum, læste samtidig med Bredahl på Gistrup Højskole. Han blev uddannet som baptistpræst og var Baptistsamfundets energiske ungdomssekretær og spejderchef 1930-1939 – kendt som P. Rasmussen (BH1, 262ff m.fl. og BH2, 24ff m.fl.). ↑\nHellum gamle Skole, hvor Bredahl blev undervist 1912-1914, kan ses i Hellum ved Rold Skov (MUM, 21). ↑\nJohannes Mosdal (1871-1957) var lærer ved Hellum Skole 1902-1941 (MUM, 20ff). ↑\n’Jens Peter’ er formentlig Jens Peter Christensen, der købte den gamle skole i 1914 (MUM, 21). ↑\nJulius Chresten Edvard Christensen, sognepræst i St. Brøndum 1899-1914 (JR). ↑\nHarald Frederik Grønvold, sognepræst i St. Brøndum 1915-1921 (JR). ↑\nGården hedder Østergaard og har i dag postadressen Skørpingvej 62, Skørping. ↑\nGotfred Pedersen, præst i Vraa Baptistmenighed (BMB). ↑\nN.J. Stigborg, præst i Frederikshavn Baptistmenighed. ↑\nAugust Broholm, dansk-amerikansk baptistpræst og evangelist (AB). ↑\nBredahl blev døbt som 14-årig i Østhimmerlands Baptistmenighed (03.08.1919). ↑\nForsamlingshuset i Hellum, se note 10. Til Bredahls store glæde købte menigheden i 1980 forsamlingshuset, hvor spejderarbejdet nu fandt sted i 25 år. ’Huset’ blev solgt i 2005. Året efter flyttede spejderne ind i to mobile barakker bag Hellum skole, hvor menigheden købte en grund. Menighedens skiftende børne- og ungdomsarbejde har altså været en del af lokalmiljøet i Hellum i langt over 100 år. Byens eneste kirke – ’den lille hvide baptistkirke’ – blev solgt i 1999. ↑\nOm Bredahls liv og virke, se den omfattende biografi og bibliografi i Kraks Blå Bog (1988, 213ff). Heraf fremgår, at han studerede i USA 1924-27 og 1929-32. Her modtog han et stipendium, der førte til, at han blev Dr.phil. ved Edinburgh University i 1937. Her i landet blev han præst ved Købnerkirken på Amager (1932-1955) og Immanuelskirken i Aarhus (1955-1957). Han var medlem af Baptistkirkens landsledelse (1934-1957) og dens formand (1949-1954). Under 2. verdenskrig ledte han en modstandsgruppe, der holdt til i Købnerkirken. Efter krigen blev han også med base i Købnerkirken leder af frikirkernes hjælpearbejde til fordel for de tyske flygtninge i Danmark (1945-49) og for nødlidende baptister i Holland, Polen og Tyskland (1946-1951). I USA bosatte familien sig i Baltimore, Maryland, hvor han blev professor ved en række universiteter og præst ved byens førende baptistkirke. I begyndelsen af 1970’erne var han på en foredragsturné i Europa, herunder også Danmark. I 1981 rundede han båndet af med at sige: ’Jeg var hjemme igen i 1971, 1972, 1973 og 1974, men har ikke været der siden. Mit helbred er ikke så godt, og jeg er næsten blind’. ↑\nTags F. Bredahl Petersen\nIngen kommentarer til Fra Salemskapellet til Købnerkirken på Amager\nSelvbiografisk skildring af F. Bredahl Petersens komme til Amager i 1932 efter studier i USA.\nDisse erindringer bygger på F. Bredahl Petersens fortælling, som han indtalte på kassettebånd i 1982 i USA – 50 år efter, at fru Helen og han kom til Danmark for at blive Amager Baptistmenigheds præstepar. Båndet, der også skildrer træk af menighedens historie i perioden 1930-1940, blev sendt til Erling Nielsen, der begyndte som præst i Købnerkirken i 1982. Kassettebåndet er afskrevet af Bent Hylleberg, der supplerer F. Bredahls Petersens erindringer med billeder og noter – også fra hans egen historie om ’Københavns 2. Baptistmenighed 1891-1941: Gennem 50 Aar’. Ved hjælp af alt dette kan læseren følge ’Bredahl’, som han altid blev kaldt, i årene 1924-1939. Denne artikel kan således læses som en fortsættelse af min artikel om Bredahls barndom og ungdom, der fik titlen ’Verdensborgeren fra Thorup’. Bredahl blev født i Odense i 1905, og han døde i Florida, USA, i 1999.\nSom baggrund for at forstå begyndelsen på Bredahls erindringer nedenfor, er det nyttigt at vide, at han udvandrede som 18-årig til USA i 1924, da han havde taget præliminæreksamen på Gistrup Højskole. Hans hensigt var at uddanne sig til baptistpræst. Han rejste til Iowa, hvor han blev Bachelor of Arts (Des Moines University, 1927). Han fortsatte studierne i staten New York, hvor han i 1932 bestod to eksamener: Master of Arts (University of Rochester) og Bachelor of Divinity (The Colgate-Rochester Divinity School). Undervejs havde han i Iowa lært sin kommende hustru, Helen Lundström, der var af svensk afstamning, at kende. De blev viet i Iowa i sommeren 1930. Med ophold i København blev han I 1937 Dr. Phil. ved University of Edinburgh på en afhandling om ’Dr. Johannes Macchabæus – John Mac Alpin – Scotland’s Contribution to the Reformation in Denmark’. I samtiden blev baptistpræster kaldet ’forstandere’, idet de havde ansvar for både menighedens ledelse og forkyndelse. Som præst i Amager Baptistmenighed optræder han både som leder, præst og teolog.\nDes Moines College, hvor Bredahl læste 1924-1927, lå i Iowa. Arkivfoto.\nUnder uddannelse i USA\nVi havde ikke planlagt, da vi blev gift i 1930, at vi skulle rejse til Danmark og Europa for at tilbringe 25 år af vor tjeneste der. Jeg havde et par gange i den sidste vinter på Rochester University modtaget breve fra Missionskomitéen om, at den regnede med, at vi kom til Danmark, så snart vores studier var forbi. Men jeg meddelte den elskværdigt og venligt to gange, at det ikke var vor hensigt, men at vi agtede at blive i USA. Hertil var jeg kommet i 1924 som 18-årig immigrant, havde taget mine første borgerpapirer og min College uddannelse. Derpå rejste jeg til Danmark for at tilbringe julen 1927-28 hos mine forældre i en tre-ugers tid. Derefter ville jeg vende tilbage til USA for at tjene nogle penge fra februar til hen over sommeren, hvor jeg regnede med at blive optaget på Rochester i efteråret 1927. Men det gik jo anderledes.\nDa jeg kom til Danmark, regnede forstander Chr. Hansen i Østhimmerlands menighed med, at jeg var blevet uddannet som prædikant i USA. Det sidste år, jeg var på Des Moines University, havde jeg fået licens fra Iowa Baptist State Convention til at prædike, og jeg var blevet pastor for en menighed dér samtidigt med, at jeg læste. Derfor regnede jeg også med, at vi skulle blive i USA. Chr. Hansen insisterede imidlertid på, at jeg skulle holde en række vækkelsesmøder i Hellum Baptistkirke. Det gik jeg så med på i januar måned 1928, hvorefter jeg ville rejse til USA. Men der blev så mange mennesker omvendt, at det rygtedes i Danmark. Inden længe holdt jeg i februar vækkelsesuger i Kristuskirken, København, hvor mange blev omvendt, og så gik det slag i slag i de forskellige menigheder fra Frederikshavn – via Sæby, Brovst, Aalborg, Aarhus, Vejle og Odense – til Bornholm. Alle vegne blev mange unge omvendt. Jeg regner med et par hundrede i løbet af 1928, da jeg virkede som missionær eller som vi ville sige i USA som evangelist. I maj 1928 kom der en delegation fra Frederikshavns Baptistmenighed, der ville have mig til at være forstander der.\nOrdination i Frederikshavn\nF. Bredahl Petersen ved ordinationen 1929.\nFoto fra Baptisternes Aarbog 1929, side 78.\nDet var noget af det sidste, jeg ønskede at blive, for det ville jo tage min tid fra mine studier i USA. P. Olsen bad mig imidlertid så inderligt om at blive i Danmark og tage imod kaldet, så jeg lovede at tage imod det for ét år. Jeg skulle nemlig være indenfor USA’s grænser, inden der var gået to år fra den tid, jeg rejste ud i december 1927. Ellers ville jeg miste mine rettigheder som amerikansk borger, fordi jeg var indrejst som immigrant. Jeg tog så imod kaldet fra Frederikshavn fra 1. september, og det blev et forunderligt år. Der blev vel et par hundrede mennesker omvendt deroppe i den tid, hvoraf de 66 blev døbt og tillagt menigheden. I forhold til andre menigheder var det langt det største dåbstal i menighederne på det tidspunkt, når deres medlemstal tages i betragtning. Jeg rejste fra menigheden midt i en vækkelse, men menigheden hævdede, at jeg ikke måtte rejse uden, at jeg var blevet ordineret. Menigheden henvendte sig derfor til forstander Rasmus Madsen, der var formand for Baptistsamfundets årsmøde. Jeg glemmer ikke, at han svarede, at der ikke var nogen grund til, at jeg skulle ordineres, når jeg ville rejse tilbage til USA. Men på det tidspunkt var pastor [A.W.] Warren fra Minnesota i Danmark på en vækkelsesturné. Han skrev til Missions-komitéen, at den burde efterkomme Frederikshavns menigheds ønske om min ordination, hvis de ønskede at få mig tilbage til Danmark på et senere tidspunkt. I så fald burde de i det mindste udvise denne godvilje overfor mig. Efter Missionskomitéen havde læst hans brev, fik menigheden et andet brev, hvori min ordination blev fastlagt til den 28. april 1929. Om efteråret, da jeg rejste tilbage til Rochester Divinity School, var jeg blevet ordineret som dansk baptistprædikant.\nColgate-Rochester Divinity School, Rochester N.Y., ca. 1935, hvorfra F. Bredahl Petersen dimitterede i 1932. Postkort, Arkivfoto.\nFortsatte studier i USA\nDet sidste år, jeg var på skolen i Rochester, kom der en henvendelse til mig fra Missionskomitéen. Den mente at have krav på, at jeg skulle vende tilbage til Danmark. Jeg havde modtaget et såkaldt ’Cooperative Fellowship’, det bestod af 750 dollars fra skolen i Rochester og 250 dollars fra American Baptist Foreing Mission Society. Derfor hævdede de nu, at dette forpligtede mig til at rejse tilbage til Danmark. Men Missionskomitéen vidste ikke, at jeg – inden jeg modtog dette ’Fellowship’ – havde fået den ordning, at hvis jeg ikke ønskede at rejse hjem, så kunne jeg blot tilbagebetale beløbet fra American Baptist Foreing Mission Society, og det var jeg indstillet på at gøre. Det, der til sidst slog hovedet på sømmet, var først og fremmest et langt privat brev fra P. Olsen, der så indtrængende bad om, at vi ville komme tilbage til Danmark. Han skrev, at de danske baptister trængte til os. Det gjorde et dybt indtryk på mig. I februar 1929 skete der yderligere det, at Dr. Lewis og Dr. James H. Franklin uventet opsøgte os. Den førstnævnte var dengang American Baptist Foreign Mission Society’s repræsentant i Europa med bopæl i Paris, og den sidstnævnte var førstesekretær i New York for American Baptist Foreign Mission Society. De tilbragte en halv dag sammen med os i Rochester i februar 1932 og bad os indtrængende om at tage til Danmark. I Europa ville de gerne have mænd, som var blevet uddannet i USA og som skulle stå i forbindelse med American Baptist Foreign Mission Society for at bistå dem i det hjælpearbejde, som de ville yde til de europæiske baptister. Resultatet blev, at vi lovede dem, at vi ville tage imod en kaldelse fra Danmark. Og det blev så fra Baptistmenigheden på Amager, at der kom en direkte kaldelse. Vi betragtede København som et godt centrum for os, når vi skulle betjene Danmark og ligeledes være her og der i det nordlige Europa som repræsentanter for American Baptist Foreign Mission Society. Jeg glemmer ikke, at Dr. Franklin og Dr. Lewis begge ytrede tilfredshed med, at vi kun lovede ét år. Da vi ikke havde midler selv, lovede de, at de ville give os 100 dollar til at købe kufferter og lignende for. Og ligeledes ville de betale den ene af vores billetter til Danmark og lade danskerne om den anden. Den sidste blev vistnok delt mellem menigheden på Amager og Baptistsamfundet.\nReferat fra Bredahl Petersens tiltrædelse som forstanderpar på Amager i august 1932. Bemærk i spalten til højre hans observation om kirkelivet her i landet. I Thorup kirke havde der været messefald syv gange i vinterhalvåret 1927-1928 (BU 1932, 282).\nDa vi nu var kommet til Amager, hvor velkomstfesten blev holdt den 17. august 1932, gav vi os især i gang med at samle ungdommen, som blev opdelt i fire arbejdsgrupper, nemlig en helliggørelses-, en tjeneste-, en kammeratskabs- og en missionsgruppe. Der blev 7-8 medlemmer til hver gruppe, som havde en formand, og disse formænd og jeg dannede et slags kabinet, der hjalp til at holde arbejdet gående. Hver af grupperne havde ansvar for at samles en gang om måneden for sig selv, idet de skulle prøve at få så mange andre unge med som muligt – ikke fra de andre grupper, men udefra. Og de kappedes om, hvem der havde fået flest fremmede unge med. Samtidigt havde de den opgave at tilrettelægge de månedlige ungdomsmøder, der dermed fik variation og ligeledes blev holdt af de unge selv. I løbet af et år var ungdomsflokken blevet forøget fra ca. 25 til omkring 100, og det satte sit stærke præg på menighedens liv.\nDa vi kom til det følgende forår, skulle det afgøres, om Helens og min tjeneste skulle fortsætte, og menigheden bad os indtrængende og enstemmigt om at blive. Da var det, at det berømte møde fandt sted i april, hvori vi lovede at blive på tre betingelser. Først og fremmest skulle vi acceptere en 5-årsplan for at rejse en jubilæumskirke i København i 1939. For det andet skulle vi ansætte en arkitekt, der med det samme skulle lave tegningerne til kirken. Og for det tredje skulle vi omgående i gang med indsamlingen. Femårsplanen blev vedtaget – og nøjagtig på 100-årsdagen for de danske baptisters jubilæum stod Købnerkirken færdig til indvielse. Det kostede os ganske vist en ekstra tur til USA på 6 måneder i 1936-37 for at få indsamlet de sidste og afgørende midler til kirken. Vi kom tilbage med en 30-40.000 kr., som var en meget stor hjælp dengang.\n’Kampagnebilen’, som Bredahl og fru Helen brugte under deres tourné i USA i otte måneder for at samle ind til Købnerkirken. De købte denne Chevrolet, da de anløb frihavnen i New York, hvorpå turen gik vestpå: ’Med Familien, Bagagen, Filmsapparater og et Par Tusinde Pjecer om Sagen, nogle Taler og Foredrag i Vognen og godt Mod og Tro i Hjertet satte vi Kursen vestpaa’, hvor deres to børn fik ophold hos morforældrene i Iowa. Bredahl har beskrevet rejsen i alle detaljer (FBP 1941, 66ff).\nJeg havde også stillet en fjerde betingelse. Den bestod i, at jeg fik ret til at få fri op til ét år – altså et sabbatsår – eller op til 15 uger om året i tre år. Friheden skulle jeg bruge til at få skrevet min doktorafhandling ved Edinburgh University. Jeg havde fået tilsagn om et stipendium fra USA, når jeg måtte ønske det og hvor som helst i verden. Jeg valgte universitetet i Skotland. Det viste sig, da jeg begyndte mit arbejde dér i et semester i 1934, at jeg kunne skrive min afhandling i løbet af de tre år. Jeg brugte kun ni uger om året i tre år, hvor jeg var fraværende fra menigheden. Hertil kom de nævnte seks måneders indsamlingsrejse til USA, efter jeg havde fået min doktorgrad. I 1936 måtte jeg også på en indsamlingsrejse i de danske menigheder, da det blev bestemt af årsmødet, at vi ikke måtte indsamle senere end 1936. Baggrunden var, at Nørgaard ville have 1937-38 til en indsamling af 100.000 kr. til en jubilæumsgave, der skulle bruges til at begynde mission i ti danske byer. Han fik kun indsamlet 30.000 kr., men vi fik rejst Købnerkirken.\nPå disse betingelser, som menigheden antog enstemmigt, valgte vi at blive i Danmark indtil videre, og så kender vi jo resten. Da krigen kom, fik vi tilbud om at rejse tilbage til USA – flyvebilletterne og det hele var planlagt via Portugal. Men vi valgte at blive. Og da krigen var forbi, fik vi igen tilbud om at komme tilbage til USA. Men nu valgte vi at blive i det hjælpearbejde, der stod for døren. Vi kunne ikke rejse fra Europa og se alle de nødlidende uden at være i stand til at hjælpe dem. Derfor blev det til 23 vidunderlige år i menigheden i København og et par år i Aarhus. Så der gik 25 år, inden vi kom tilbage for at blive i USA i 1957. Ja, det var i korte træk dét, der kommer til mine tanker, når jeg tænker på, at det i år er 50 år siden, at vi optog vor gerning i Købnerkirken. – Men lad mig vende tilbage til 1932, da vi kom til menigheden på Amager.\nSalemskapellet på Amager blev taget i brug i 1887, mens baptister på Christianshavn og Amager endnu tilhørte Kristuskirken på Nørrebro. Amager Baptistmenighed blev stiftet i 1891 (AB, 104). På gavlen står angivet de tidspunkter, menigheden indbød til gudstjenester og søndagsskole. Arkivfoto.\nFørst vil jeg nævne, at jeg som præst på Amager måtte tage fat i Salemskapellet, som jeg aldrig havde set, før vi kom dertil. Jeg anede ikke, hvordan det så ud. Den lille bygning lå i Islandsgade, som jeg dengang hellere ville kalde Snadregade! Der var små gule huse, der var bygget på Christian den 4. tid til amagerbønderne. De lå der, hvor Skotlands plads nu ligger. Der var ikke noget kloakanlæg i hele området, så folk brugte deres lille udhus som ’das’, hvor renovationsvognen kom omkring en gang om ugen og tømte spandene. Folk lod deres opvaskevand og anden væde, som de producerede, løbe lige ud i rendestenen, der gik på hver sin side af Islandsgade. Nogen af folkene holdt gæs, ænder og høns ved siden af deres hunde og katte. Når man gik ned gennem Islandsgade fra Salemskapellet, mødte man ænder og gæs, der snadrede i rendestenen for at finde nogle af de produkter, der var faldet til ro mellem brostenene. Det var i sandhed et forfærdeligt kvarter at skulle begynde i.\nDet andet, jeg stod overfor, havde jeg ingen anelse om, før jeg kom til København. Ingen havde skrevet til mig derom. Den tidligere forstander Christian Sommer ønskede ikke at forlade menigheden. Han havde derfor besluttet – sammen med en kreds af medlemmer, der stod bag ham – at danne sin egen menighed på Christianshavn og kaldte den Filadelfia Baptistmenighed. Den eksisterede, da jeg kom, med et halvt hundrede af menighedens tidligere medlemmer. Det ejendommelige var, at når jeg gik ud for at besøge mine medlemmer for at lære dem at kende, så kunne jeg finde, at Sommer havde været der lige i forvejen og i enkelte tilfælde modtaget deres menighedsbidrag til sit arbejde inde på Christianshavn. Det forhold var meget pinligt. Jeg var blevet fortalt om Amager menighed, at den havde 229 medlemmer, tror jeg, men det viste sig, da jeg tiltrådte anden søndag i august, at protokollen kun indeholdt 199 navne. Nogle af dem gik ind på Christianshavn til Sommers menighed. Dette forhold blev ved igennem et års tid. Men da vi fik god gang i menighedslivet og især blandt de unge, en propfyldt søndagsskole, en stærk evangelisk vækkende virksomhed og en vældig aktiv indsats fra alle, så begyndte medlemmerne inde fra Christianshavn at glide tilbage til vores menighed. Efter et års tid gav Christian Sommer op, lukkede sin virksomhed og overgik til at blive forsikringsagent. Vi fik vel ca. 25 medlemmer af dem, der var gået ud, mens andre aldrig kom tilbage.\nSærbægre ved nadveren\nI menigheden på Amager fik vi de første særbægre, der blev indført i Danmark. En af betingelserne for min antagelse af kaldet til Amager var, at vi med det samme indførte særbægre ved nadveren. Jeg havde aldrig kunnet udstå at skulle drikke af den ene kalk, og derfor satte jeg mig altid siden min dåb på den øverste bænk, så jeg kunne være en af de første til at drikke af bægeret, før det blev benyttet af hele forsamlingen inklusive bønder, der ikke alle havde godt helbred eller var lige hygiejniske. Det var mig en vidunderlig befrielse, da jeg som immigrant kom til USA, at vi herovre havde særbægre. Derfor stillede jeg som et krav, da jeg skulle være forstander, at vi med det samme indførte dem. Og menigheden vedtog, endnu før jeg kom tilbage til Danmark, at indføre særbægre og gav mig tilladelse til at købe sættet i USA og tage det med til Amager, hvor det ville blive benyttet for første gang ved min indsættelsesgudstjeneste.\nFra den tid begyndte de andre menigheder, snart den ene og snart den anden, at indføre særbægre. Aalborg menighed havde prøvet det omkring år 1900, da Waldemar Andreasen var forstander. Han havde købt et sæt i USA og forsøgte nogenlunde egenhændigt at indføre dem, men den gik ikke. Aalborgenserne var bunduenige, og menigheden var lige ved at splittes over spørgsmålet, så den måtte opgive at bruge dem. Så de blev sat på kirkeloftet, indtil vi havde indført særbægre i menigheden på Amager. Jeg blev nu repræsentant for Thomas Communion Service i Cleveland. Dengang kostede en aluminiumbakke med 36 glas 9 dollar, og jeg husker, at jeg skaffede dem til mange menigheder. Alle ville have dem fra Hjørring – over Brovst, Nørresundby, Aarhus, Vejle, ja selv Østhimmerland – til Bornholm. Jeg skaffede også et sæt til ydre mission i Burundi. En af menighederne valgte at købe det i sølv. Det var menigheden i Sæby, hvor Nielsen-familien ydede en god skærv til at købe et sæt i sølv i stedet for aluminium. Ja, jeg har den ære at have indført særbægrene i Danmark, og det er i år 50 år siden.\nWaldemar Andreasen udgav i 1903 Haandbog for De forenede Baptist-Menigheder i Danmark efter amerikansk forbillede (BH1, 168, 226). Den indeholder intet om diskussionen om særbægre. Derimod tager den klart afstand fra ’det åbne nadverbord’ (WA 1903, 19).\nDet næste vi gjorde med det samme, da jeg ankom til menigheden, var at indføre åben kommunion. Det var mig en overraskelse at opdage, hvor dybt interesseret menigheden var i at få åbent nadverfællesskab. Det havde den ønsket i længere tid, men den tidligere forstander, Christian Sommer, ville ikke gå med til det. Jeg glemmer ikke afstemningen – det er ligeledes 50 år siden nu til efteråret – hvor der var 98 for og 2 eller 4 imod, at menigheden indførte åbent nadverfælleskab. Så snart vi havde vedtaget det, praktiseret det og havde indbudt alle troende uanset deres trossamfund til at deltage i nadveren, sendte jeg en artikel til redaktør P. Olsen til Ugebladet, hvori jeg meddelte, at vi nu havde indført ikke blot særbægre, men også åbent nadverbord for alle uanset trossamfund. Jeg glemmer heller aldrig, at jeg fik artiklen tilbage med et meget venligt brev. Han var meget forstående overfor sagen, og det var mit indtryk, at han personligt gik ind for den, men han skrev til mig: ’Jeg kan ikke optage artiklen, fordi det, menigheden har vedtaget og nu praktiserer, er samfundsstridigt, og jeg må ikke som redaktør sætte noget i Ugebladet, der strider mod [Kirke]samfundets regler’. Javel, jeg havde fået købt en duplikator for at kunne trykke Frikirketidende, så jeg fik lavet et særligt nummer og satte artiklen deri. Derpå sendte jeg den rundt til alle forstandere og lægprædikanter efter adresserne i Baptisternes Årbog, så hele landet kunne vide, at vi på Amager havde indført åbent nadverbord.\nDa vi kom til april 1933, fik jeg en dag en opringning fra M. Jørgensen Toldam, der var årsmødets formand. Han og et lille udvalg, der var udpeget af Missionskomitéen, ønskede at komme ud og tale med mig om et alvorligt spørgsmål. Jeg sagde, at de var velkommen. Udvalget, der mødte op, bestod af M. Jørgensen Toldam, Johannes Nørgaard, der var ny forstander i Kristuskirken på Nørrebro, Christian Hansen, der nu var forstander i Roskilde, og P. Grarup, der var forstander i Fredskirken på Frederiksberg. Vi gik ind i den pæne stue, og jeg måtte spørge mine brødre om, hvad de havde på hjerte. M. Jørgensen Toldam var talsmand for gruppen. Han var meget alvorlig og sagde så: ’Vi er kommet for at tale med Dem – han blev aldrig dus med folk – om det, menigheden har gjort, fordi det er imod Samfundets regler. Og jeg måtte spørge: ’Ja, hvad er så det?’ Og det var, at vi havde indført åbent nadverbord for alle troende uanset kirkesamfund. Jeg bekræftede, at det var rigtigt. Så sagde han: ’Vi er kommet på Missionskomitéens vegne for at sige til Dem, at De må sløjfe denne vedtagelse, der er samfundsstridig’. Hertil måtte jeg svare: ’Det kan jeg skam ikke, for det er vedtaget med langt overvejende majoritet med 98 stemmer og vistnok 2 imod. Jeg kender ikke noget til, at den er samfundsstridig. Og for øvrigt er den enkelte menighed i Baptistsamfundet selvstændig, så den kan vedtage, hvad den vil gøre i disse spørgsmål’. M. Jørgensen Toldam svarede meget alvorligt: ’Ja, De har ret broder Petersen, at menighederne er selvstændige, men Baptistsamfundet afgør hvilke menigheder, der tilhører samfundet’.\nDet var jo noget af en trussel, men jeg svarede: ’Disse konsekvenser har vi fuldstændig overvejet, og vi er rede til at drage en hvilken som helst konsekvens deraf, som Samfundet måtte vedtage’. Der var jo sket det i Stockholm, at baptisternes distriktsmission dér havde udelukket Lewi Pethrus og hans menighed på samme grundlag. De havde indført åben kommunion, og efter at menigheden var blevet udelukket af Stockholms Baptistforening voksede hans menighed over alle grænser. Han blev centrum for Pingströrelsen i Sverige, og inden man vidste af det, voksede hans menighed Piladelfiaförsamlingen til 3.000-4.000 medlemmer. Det var vist ikke det, baptisterne havde regnet med, idet de nu fik alle tiders konkurrence fra den svenske Pinsebevægelse. M. Jørgensen Toldam vidste, hvad der var sket i Sverige, og derfor sagde jeg: ’Vi er rede til at drage konsekvenserne af, hvad Samfundet vedtager’. Han svarede tilbage, ja han udbrød meget stærkt: ’Det må De ikke sige broder Petersen!’. Så sagde jeg: ’Jo, det må jeg sige. For menigheden har truffet et valg, og den går ikke tilbage på sine vedtagelser!’. Så blev der ikke talt mere om sagen. Min kone gav dem kaffe, og brødrene gik hver til sit. Næste år indførte menigheden på Frederiksberg det samme, og således gled det ligeså stille ud over landet. Jeg husker, at jeg engang nogle år senere spurgte Nørgaard, om de havde åbent nadverfællesskab, hvortil han svarede: ’Ja, det praktiserer vi, men vi har aldrig vedtaget noget om det’.\nFestlighed ved den kommende Købnerkirke i foråret 1939. Bemærk i baggrunden det gamle Islandsgade-kvarter, som Bredahl omtaler. Købnerkirken blev bygget på ’den gamle Kirkes udvidede Grund, hvorved hele Projektet, Kirke og Ejendom [Købnerhus], har opnaaet omkring 80 Meter Gadefacade og omslutter to Gadehjørner [Shetlandsgade og Lærdalsgade]’. Baptisternes Aarbog 1939, 91. Foto: Erik Johansen, se https://www.grandts.dk/Amager/sundbyvester-gader.htm#Shet\nDet er altså et jubilæumsår i år – 50 år for indførelsen af åbent nadverfællesskab. Og hvis jeg var blevet i Danmark, så ville Købnerkirken i dag også have haft økumenisk fællesskab, dvs. åbent medlemskab. For i det øjeblik, vi har vedtaget åbent nadverfællesskab, og vi deltager i nadveren i andre kirkesamfund, hvad er der så tilbage, andet end at menighederne burde være virkeligt økumeniske og hver menighed lokalt have et økumenisk medlemskab? Vi skal ikke indføre barnedåb eller konfirmation eller den slags, men hvis der er kristne, der ikke kan bekvemme sig til vores dåb – ja, derfor er de lige velkomne som medlemmer hos os, hvis de har bekendt sig til Kristus og ønsker at være en del af den kristne menighed. Det er jo ikke vores sag at pådutte dem, om de vil deltage i nadveren eller om de vil døbes, men vil de døbes, så er vi jo baptister. Vi praktiserer ikke anden dåb, og vi vil ikke anerkende anden dåb end troendes dåb, dvs. en personlig bekendelsesdåb. Vi bliver ikke ringere baptistmenigheder med et økumenisk medlemskab, og vort fællesskab bør bestemt være rigere end vor dåbspraksis. Vi er et fællesskab af selvstændige menigheder, der måske praktiserer vidt forskellige ting. Vi har forskellige ansigter og indstilling, og derfor har vi også lov til lokalt – om vi ønsker det – at indføre det økumeniske medlemskab for alle troende. Skulle der være troende, der ønsker at blive medlemmer af menigheden, men ikke kan lade sig ’gendøbe’, som de siger, så lad dem for Guds skyld – havde jeg nær sagt, ja, netop derfor! – blive medlemmer af menigheden, så de kan yde deres indsats og give af deres midler i vores menigheder.\nSøndagsskolens 70-års jubilæum i 1938 i Salemkirkens have inden kirken blev revet ned i januar 1939 og Købnerkirken rejst (FBP, 104).\nDet tredje, jeg fik indført, var min forberedelsesklasse tilsvarende konfirmationsundervisningen i Folkekirken. Jeg så værdien deraf i Folkekirken, og jeg indførte omgående, at skoleelever i deres 14. år kunne gå til mig som præst, når de fik fri i skolen. Jeg fik lavet en undervisningsplan og fulgte den sammen med de unge i et halvt år engang om ugen i en time. Herpå indførte jeg frikirkelig ungdomsfest på palmesøndag morgen, hvor pigerne mødte i deres hvide kjoler og de unge mænd i deres jakkesæt. Og jeg glemmer ikke, hvilken forargelse, det vakte i baptistmenighederne ud over landet. Der kom artikler i Ugebladet om, at pastor Bredahl nu også havde indført konfirmation. Da vi kom til årsmødet i Rønne, blev det drøftet under missionsdrøftelsen, og jeg måtte gøre rede for, hvad vi lavede. De kunne godt gå med på, at vi underviste, men de ville ikke have nogen ungdomsfest, der på nogen måde kunne ligne Folkekirkens konfirmation. Ja, så måtte jeg jo sige, at religion ikke havde noget med folks klædedragt at gøre. Ligesom vi er festligt klædt på, når vi holder bryllup eller fødselsdage, kunne vi vel være det, når vi fejrer de unge mennesker, som har fuldendt et halvt års undervisning og nu overgår fra barndommen til de voksnes rækker. Og vi gør det på samme søndag som Folkekirken og for øvrigt på samme søndag, som man inde på Rådhuset har socialdemokratisk ungdomsfest eller borgerlig konfirmation. Jeg glemmer ikke, at da jeg havde udtalt mig på årsmødet i Rønne, og da jeg havde fået klø nok, så rejste P. Olsen sig lige så stille og bad om ordet. Det eneste, han havde at sige, var, at han fandt Bredahl Petersens initiativ med undervisning af de 14-årige unge gennem et halvt års tid med afsluttende fest for dem prisværdig, og at han anbefalede alle forstandere at gå hjem til deres menigheder og gøre det samme. Det sluttede debatten, for når P. Olsen – eller Jens Wenzzel – endelig havde talt i missionsdrøftelser på årsmødet, så var det sidste og endelige ord sagt. Og sådan blev det.\nJeg havde megen glæde af forberedelsesklassen gennem de 23 år, jeg holdt den. I ugen før den afsluttende ungdomsfest holdt vi en særlig sammenkomst for de unge på en hverdagsaften, hvor jeg indbød forældrene til at være til stede og vi havde en slags overhøring. Jeg glemmer ikke, hvordan forhandlingsleder Chr. Larsen ved en af disse begivenheder rejste sig og sagde: ’Hvor ville jeg ønske, at jeg havde haft en lignende baggrund, før jeg kom ind i menigheden med en så grundig forberedelse, men det fik jeg ikke. Og jeg lykønsker de unge og forstanderen med denne forberedelsesklasse’. Da jeg rejste fra menigheden i 1955, efterlod jeg vist nok til arkivet min bog, hvori jeg havde indført navnene med fødselsdage – en side til hver af de unge – og det forekommer mig, at jeg ved en opgørelse fandt ud af, at omkring 80% af de unge fra forberedelsesklassen senere blev omvendt og døbt og tillagt menigheden. Jeg holdt jo klassen åben ikke alene for børn fra baptisthjem og fra såkaldte ’halve hjem’, men også fra ’udenforstående’, og det var ikke så få af de sidstnævnte hjem, der lod deres unge gå til min forberedelsesklasse i stedet for at gå til præst i Folkekirken. Der var ikke tale om konfirmation, fordi der ikke aflægges nogle løfter, men det er en særlig anledning til at præsentere de unge for menigheden. Samtidigt gav jeg hver af de unge et skriftord med på vejen på et smukt kort, der markerede anledningen for dem. Det fik de som minde og som en tilskyndelse til at indvie deres liv til Vorherre – og til at blive en aktiv del af menigheden så snart som muligt, hvis de ikke allerede var det. Og det glædelige er jo, at siden den tid er der vist ingen menighed i Danmark, der ikke gennemfører en forberedelsesklasse. Om de afslutter den med en ungdomsfest, véd jeg ikke, men så vidt jeg ved, har forberedelsesklassen vundet ind næsten alle vegne, og det er kun af det gode.\nOg så er der en ting til, der holder 50 års jubilæum i år. Det er Frikirketidende. Så snart jeg kom til Amager, så jeg nødvendigheden af, at vi havde et eget menighedsblad, som vi ikke alene kunne give til medlemmer, men til venner af menigheden og til sådanne, som er interesseret i dens virke. Og derfor også med en mødeplan for måneden. Deri kunne jeg desuden skrive særlige artikler, der handler om vor tro og vort virke og vores synspunkter som frimenighed. De første to år måtte vi duplikere Frikirketidende. Vi købte en Rex Rotary duplikator. Min kone gjorde arbejdet, og vi fik trykt et par tusinde pr. måned. Men snart så jeg, at det stort set kun var blevet et menighedsblad, og det, vi trængte til, var at få en virkelig månedlig avis, der kunne gå til så mange tusinde mennesker som muligt i vor bydel. Derfor fik jeg et tilbud fra bogtrykkeriet på, hvad det ville koste at trykke bladet i et oplag på 10.000 pr. måned. Jeg vidste, at hvis vi udgav 10.000, så ville det også have værdi som et annonceblad, hvor annoncerne på bladets fjerde side kunne betale de fleste omkostninger. Jeg gik derfor til forskellige forretninger og fik tegnet annoncer, der væsentligt betalte bladet. Det var lige fra Amagerbanken til Bikuben, porcelænsforretningen, blomsterforretningen, vi benyttede i kirken, og damefrisøren på den anden side af gaden. Det var ligkistemagasinet, der havde de fleste af vores begravelser, et konditori vi benyttede, kul- og kokskompagniet og mange andre. Jeg fik derfor også ansat en forretningsfører for bladet, der varetog dets økonomi ved at indkassere beløbene fra annoncørerne. Derved klaredes økonomien, som fik tilføjet gaver fra menigheden og fra venner ud over landet, der ønskede det tilsendt.\nFørste nummer af det trykte kirkeblad fra Salemskirken. Heri skrev Bredahl om ’Programmernes Tid’ og spørger: ’Hvad er da vort Program? Hvorfor udsender vi Frikirketidende? Har de kristne noget, de vil? Har Menigheden i Salemskirken noget, den vil?’. Menighedens navn Amager Baptistmenighed blev i 1936 ændret til Københavns 2. Baptistmenighed, Amager. Arkivfoto.\nJeg fik de unge og især spejderne til at uddele bladet. Vi gjorde det distriktsvis med de 10.000 blade sådan, at hele Amagers befolkning på 180.000-200.000 efterhånden fik et blad i deres hjem. Vi tog hver måned så og så mange gader. Spejderne mødte søndag morgen sidste søndag i måneden for at uddele bladet for den kommende måned. Deres spejderførere, der havde 5-6 drenge eller 5-6 piger, fik 100 blade pr. dreng eller pige, dvs. nok til 5 opgange på 5 etager. Det var det, en dreng eller piges ben kunne tåle at tage. Vi fik bladet foldet, så ’Frikirketidende’ blev tydeligt fremhævet, når det blev stukket ind ad folks brevsprække. Og så fik vi gaderne fordelt efter en bestemt plan, fx en måned på Islands Brygge, hvor vi uddelte bladet i 100 opgange. En anden gang tog vi et andet kvarter og sådan fremdeles. Det varede ikke mere end en time eller halvanden for spejderne at gøre det, og de var alle begejstrede for at være med. Hvor var det et smukt stykke arbejde, og det morsomme var at se, at der var folk, der for første gang blev bekendt med, at man havde en frikirke på Amager, hvortil alle var velkomne. De kunne følge menighedens gang, og mange ringede og bad om at abonnere på bladet. Der var mange, der ikke var aktive i Folkekirken eller andre steder, der nu tid efter anden kom i forbindelse med frikirken, der ligger i Amagers centrum.\nJa, det var nogle af de ting, jeg mindes, når det nu er 50 år siden, vi begyndte vores gerning i og ud fra Salemskapellet på Amager, og hvor vores første årti kulminerede med Købnerkirkens indvielse.\nKøbnerkirkens indvielse den 27. oktober 1939. Årsmødet, der blev holdt i Kristuskirken, København, deltog. Det betød, at ’samtlige Menighedsforstandere og Prædikanter’ var med i processionen langs kirken. Foran Bredahl Petersen og Johannes Nørgaard går Børge Berntsen, der var andenpræst i Købnerkirken (1937-1943) – givetvis som repræsentant for ungdommen. I processionen ses også inden- og udenlandske baptister, frikirke- og folkekirkepræster samt professorer fra Det teologiske Fakultet ved Københavns Universitet. Processionen talte 60 deltagere, der ’under Klokkeringning drog ind i Kirken’ (FBP 1941, 58ff og ÅB 1939, 54f). Arkivfoto.\nNiels Anhøj: Morten Jørgensen Toldam fortæller, Føltveds Forlag 1980 (NA)\nImmanuel Fredmund (et al): Seventy-Five Years of Danish Baptist Missionary Work in America, Judson Press 1930 (IF)\nBernard Green: Tomorrow’s Man. A Biography of James Henry Rushbrooke, BHS Didcot 1997 (BG)\nBent Hylleberg (m.fl.): Et kirkesamfund bliver til. Danske baptisters historie 1939-1939, Føltveds Forlag 1989 (BH1)\nBent Hylleberg (m.fl.): Vækst og åbenhed. Baptistsamfundets Synode 1976, Føltveds Forlag 1976 (BH3)\nDavid Lagergren: Framgångstid med dubbla förtecken. Svenska Baptistsamfundet 1914-1932, Libris 1989 (DL)\nNiels Henrik Nielsen (et al): Ørby. En arbejderlandsby på Samsø, Slægts- og Lokalhistorisk Forening Samsø 2020 (NHN)\nJohannes Nørgaard: På vej til en livsopgave, Baptisternes Forlag 1964 (JN)\nF. Bredahl Petersen: Københavns 2. Baptistmenighed. Gennem 50 Aar 1891-1941, Købnerkirken 1941 (FBP)\nBaptisternes Årbøger fra 1930’erne (ÅB).\nOplysninger fra Kirkebøger er fundet frem af Lis Holm og Kurt Gjerrild.\nVerdensborgeren fra Thorup blev udgivet af Skørping Lokalhistoriske Arkivs serie af årsskrifter, se Egnsminder 2022. ↑\nBredahls doktorafhandling findes i Købnerkirkens arkiv. Om Dr. Johannes Macchabæus – alias John Mac Alpin – se https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclop%C3%A6dia_Britannica/Macalpine,_John ↑\nNår Bredahl rejste til Iowa og blev optaget på Des Moines University, skyldtes det, at The Danish Baptist General Conference of America knyttede deres præsteuddannelse til dette Universitet efter 1912 (IF, 235ff). I årene forud (1884-1912) blev danske og norske baptistprædikanter uddannet ved Morgan Park, de amerikanske baptisters skandinaviske afdeling af University of Chicago (BH1, 146ff). ↑\nChristian Hansen (1871-1939), præst i Østhimmerland (1911-1929) og ved Frederiksberg menighed (1929-1936) med arbejdsplads i Roskilde. Nekrolog, se Baptisternes Aarbog 1939, 89f. ↑\nPeter Olsen (1865-1938) var Baptistsamfundets ’altmuligmand’: Menighedsforstander, Prædikantskoleforstander, redaktør af Baptisternes Ugeblad og førende teolog. Se Bogen om P. Olsen (NA). ↑\nIfølge Årbøgernes statistik blev der i 1928-1929 døbt i alt 64 i Frederikshavn menighed (ÅB 1928, 88. ÅB 1929, 84). ↑\nRasmus Madsen (1880-1965) var uddannet arkitekt, herpå præsteuddannet og forstander i flere menigheder. Han var årsmødets formand i perioden 1923-1929 (BH1, 248). ↑\nA.W. Warren (1892-1930), der i 1929 var formand for The Danish Baptist General Conference of America, besøgte sit hjemland – han var født I Aarhus – samme år. Herpå blev han kaldet af årsmødet til at være ‘De danske Baptisters Fællesmissionær’ i 1930-32. Han døde som 38-årig, inden han nåede at komme til Danmark (ÅB 1929, 16; ÅB 1930, 14). ↑\nOm ordinationen, se ÅB 1929, 17. Efter en ordination blev ordinantens data og billede bragt i Årbogen (ÅB 1929, 78). ↑\nOm forventninger til Bredahls hjemkomst og legatet, se Årbøgerne (ÅB 1930, 13f; ÅB 1932, 8,16). ↑\nDr. Walter O. Lewis blev senere generalsekretær for Baptist World Alliance 1939-1948 (JN, 145; BG, 128ff). ↑\nDr. James H. Franklin besøgte Danmark i 1926 (ÅB 1927, 13) og formidlede derpå økonomisk støtte til byggeriet af Højskolen i Tølløse i 1928 (JN, 101). Årsmødet i 1929 sendte en fælles tak til Dr. Lewis og Dr. Franklin for ’vore amerikanske Trosfællers store Andel i vor Skolesags store Fremstød’ – et bidrag på knap 30.000 kr. (ÅB 1929, 48 og 51). Dr. Lewis besøgte igen årsmødet i 1936 og sagde bl.a.: ’I Programmet staar, at fremmede Gæster og Repræsentanter nu vil tale. Jeg er Repræsentant, og Gæst er jeg ogsaa, men fremmed er jeg ikke!’, hvorefter han omtalte ’det store Fællesskab og den stærke Forbindelse, der er mellem Baptister i Amerika og Danmark’ (ÅB 1936, 6,62f). ↑\nPå Årsmødet i 1934 fremsatte Bredahl på Amager Menigheds vegne et ’Andragende’ om en landsindsamling i de øvrige menigheder til den nye Købnerkirke, og arkitekt Charles Gjerrild foreviste ’Tegninger og en Model af Bygningen’. Jens Wenzzel støttede sagen og sagde bl.a.: ’Vi kunde jo nok fastholde os ved, at det er daarlige Tider osv., men med den Slags fremmer man ingen Sag, i hvert Fald ikke Herrens’. Årsmødet vedtog forslaget (ÅB 1934, 44f). Året efter vedtog årsmødet at fejre 100-årsjubilæet i 1939 med en ’Jubilæums- og Taksigelsesgave’ på mindst 100.000 Kr., der skulle indsamles i konferenceåret 1937-38, så den ’i det væsentligste kan være tilendebragt i Jubilæumsaaret’ (ÅB 1935, 69f). ↑\nOm Filadelfiamenigheden på Christianshavn, se FBP 1941, 46 og BH1, 311. ↑\nChristian Sommer (1877-1958) vendte tilbage som medlem til Købnerkirken i 1943 (BU 1943, 199 og BU 1958, 201). ↑\nWaldemar J. Andreasen (1865-1954) var født på Sjælland, døbt i 1884 i Kristuskirken, København, og læste på Morgan Park, Chicago, i 1887-1890. Han virkede derpå som rejsende evangelist herhjemme, inden han blev præst i Aalborg Baptistmenighed (1900-1904). Han emigrerede til USA i 1904, hvor han tjente på samme måde, indtil sygdommen standede ham (IF, passim). Se portrættet ved hans 70-års fødselsdag (BU 1935, 137f) og hans nekrolog (BU 1955, 5f). ↑\nChresten Nielsen (1860-1950) skabte familieimperiet Sæby Sko, der i 1935 var blevet provinsens største skotøjsfabrik (BH2, 223ff). I Sæby Baptistmenighed fik Nielsen-familien gennem flere generationer mange forskellige ledelsesopgaver. ↑\nMenigheden på Amager havde ligesom menigheden i Aalborg forsøgt at indføre særbægre i 1903. På trods af en stor majoritet, der stemte for forslaget ved en urafstemning, blev de ikke indført: ’Den 25. November vedtoges det at anskaffe 3 Bakker i Lighed med det Sæt, ’der var sendt fra Amerika til Aalborg Menighed’, samt en Kande, ’der svarede til Handlingens Højtidelighed’. Utroligt er det, at der dog gik 29 Aar, inden man virkelig fik anskaffet Særbægre’ (FBP 1941, 31). ↑\nMorten Jørgensen Toldam (1861-1936) var født i Ørby på Samsø (NHN, 93ff; 99ff). I 1888-1890 studerede han ved Morgan Park i Chicago, hvorefter han blev en af Baptistsamfundets ledere. Se Morten Jørgensen Toldam fortæller (NA). ↑\nJohannes Nørgaard (1893-1977) udgav i 1964 sine erindringer indtil 1928 med titlen På vej til en livsopgave. Johannes Nørgaard genoptog herpå sit virke som forstander i Kristuskirken på Nørrebro. Først da Bredahl kom til Amager i 1932 lærte de hinanden at kende (BH1, 280). De arbejdede sammen i Baptistsamfundets ledelse frem til 1957 (BH2, passim). ↑\nPeter Grarup (1880-1952) var forstander i Fredskirken i to omgange: 1921-1929 og 1942-1950 (BH2, 366ff). ↑\nLewi Pethrus (1884-1974) blev i 1911 forstander for Filadelfiamenigheden i Stockholm. Menigheden blev i 1913 ekskluderet af Det svenske Baptistsamfund, fordi den indførte ’åbent nadverbord’. Mange baptister fulgte Lewi Pethrus, der nu blev frontfigur og leder af Pinsebevægelsen, der i løbet af få årtier blev Sveriges største frikirke (DL, 45ff). ↑\nMed ’økumenisk fællesskab’ omtaler Bredahl det ’åbne medlemskab’, som angelsaksiske og svenske baptister længe havde praktiseret. I dansk baptisme indførte menigheden i Århus i 1984 en anden model for ’økumenisk fællesskab’, nemlig ’overført medlemskab’, se baptist nr. 9/1985. Om forskellen på de to modeller, se dialogen i baptist nr. 43, 46 og 50/1977 samt nr. 1-2/1978 på baggrund af drøftelserne på Synoden 1976 (BH3). De to nævnte former for ’økumenisk fællesskab’ lever side om side i de menigheder, der i dag udgør BaptistKirken i Danmark, se baptist.dk 5/2015, 26f. ↑\nDa diskussionen herom brød ud i Ugebladet i 1936 skrev Bredahl: ’Som et led i Baptistmenighedens Børne- og Ungdomsarbejde her oprettedes der i Efteraaret 1933 en Forberedelsesklasse til frikirkelig Ungdomsfest’ (BU 1936, 38). ↑\nÅrsmødet blev i 1935 holdt i Rønne. Årbogen 1935 og 1936 indeholder intet om dette emne, men på årsmødet i 1937 holdt P. Olsen et foredrag med titlen: ’Vore store Børns Kristendomsundervisning’. Her sagde han: ’Det, der tiltrænges, er en systematisk Undervisning i Bibel og Kristendom for de ganske Unge (i 13-14 Aars Alderen). Folkekirken har forstaaet at gribe den rette Alder til deres Kristendomsundervisning. En højtidelig Afslutning bør ikke tilstræbes …’ (ÅB 1937, 27). Efter foredraget fulgte der ingen drøftelse, men det blev P. Olsen, der ’sluttede debatten’ – dog lidt anderledes end Bredahl erindrede, når det gjaldt ’den frikirkelige Ungdomsfest’. Samtalen om ’de store børns kristendomsundervisning’ fandt sted ved præstemøder og i Ugebladets spalter, primært i foråret 1936 (BU 1936, nr. 3-15). Bredahl deltog også og skildrede med 4 års erfaring det undervisningsforløb, han indførte i 1933 (BU 1936, 61f). ↑\nJens Wenzzel (1873-1946) var en anerkendt københavnsk sagfører, der tillige var Baptistsamfundets juridiske rådgiver. Han var medlem af Kristuskirkens menigheden – bortset fra årene 1905-1908, hvor han virkede som forstander for Amager Menighed i en præsteløs periode (FBP 1941, 33ff). Se hans nekrolog i 1946 (ÅB 1946, 114f). ↑\nO. Christian Larsen (1884-1969) voksede op i et fattigt hjem i Vendsyssel. I 1929 blev han forretningsfører i Dansk Arbejdsmandsforbund, hvor han avancerede til forbundsformand (1947-1956). I Købnerkirken var han med i kirkens ledelse gennem mange år. Se interview med ham i Kristeligt Dagblad 19.09.1944 (BH2, 396,410) og BU (1954, 277). ↑\nBredahl holdt på Årsmødet i 1934 en ’Missionsprædiken’ over temaet ’Far ud paa Dybet’, hvor han sagde: ’Som lokale menigheder lad ikke Begrebet ’Medlems’ (’Medlemsblade’, ’Medlemsmøder’ osv.) være det altoverskyggende, men vær i Kontakt med alle. Gaa ud i Tro, far ud paa Dybet’ (ÅB 1934, 9f). ↑\nFortsæt læsning “F. Bredahl Petersen: Døberne i Danmark paa Reformationstiden (1936)”


Oral sex guide til mænd, der gør dig bedre til næsten alt - Køn\nTips, tricks og produkter til at udføre mind-blowing oral hver gang\nBobby Box 27. februar 2020 Del Tweet Vend 0 aktier\nI disse dage, hvis du ønsker at få din partner af, vil det tage mere end et par hjertelige træk.\nForskning fandt det kun 18 procent af kvinder i alderen 18 til 94 år kan orgasme alene fra vaginal penetration . Næsten 37 procent af kvinderne havde brug for klitorisstimulering til klimaks, og yderligere 36 procent sagde, at selvom de ikke havde brug for klitorisstimulering til orgasme, forbedrede det oplevelsen. Takeaway? Flere mundstykker er aldrig en dårlig ting.\nRELATEREDE: 9 mænd debatterer, hvad der får nogen til at være så behagelige\nPå den front synes der at være mangel, når det kommer til mænd, der leverer. Forskning offentliggjort i Canadian Journal of Human Sexuality viste, at heteroseksuelle kvinder er to gange mere tilbøjelige til at udføre oralsex end mænd, selvom de nyder det mindre. Hvad mere er, en undersøgelse fra Cunni , en oral sexlegetøj, der aldrig så dagens lys på grund af en manglende finansiering , fandt ud af, at 59 procent af mændene i alderen 21 til 45 ikke ved, hvad deres partner endda kan lide, når de modtager oralsex.\nMens kommunikation normalt er den bedste måde at finde ud af nogens interesser i soveværelset, kan det være svært at introducere emnet - kun 30 procent af kvinderne har det godt med at fortælle deres partner, hvad de har brug for til orgasme.\nFor at hjælpe talte AskMen med tre eksperter om alt, hvad du nogensinde kunne ønske at vide om oralsex.\nOralsex er oral-vaginal sex (cunnilingus), oral-penile sex (fellatio) og oral-anal sex (anilingus eller rimming), siger Dr. Zhana Vrangalova , LELO Sexpert og NYU-professor i human seksualitet.\nNibber, suger, slikker - hvis du bruger din mund, læber og / eller tunge til at stimulere kønsorganerne, praktiserer du oralsex. Hvis du har det godt, er en helt anden historie, men mere om det senere.\nHvorfor er oral sex vigtig i vores kultur?\nOral sex føles fantastisk og primerer kroppen for penetrerende sex, hvilket hjælper kvinder med at smøre sig selv og mænd bliver oprejst. Hvis det ikke var nok, er det også godt for vores kroppe.\nSeksuel aktivitet øger blodgennemstrømningen, hvilket resulterer i lavere blodtryk og nedsat stressniveau, siger stater Antonia hall , psykolog og forfatter af Den ultimative guide til et multiorgasmisk liv og Sexet lille guide bogserie. Regelmæssig blodgennemstrømning til kønsorganerne hjælper med at holde dem sunde og funktionelle.\nMange mener, at oralsex hjælper dem med at føle sig mere forbundet med deres partner, og hvis du er nogen, der ikke tager noget i at sluge, indeholder sæd sædceller, oxytocin og serotonin, som alle kan hæve stemningen. Den indeholder også melatonin, der ofte bruges til at hjælpe med søvn & hellip; så det er dybest set et multivitamin.\nDe bedste tip til Cunnilingus\nCunnilingus har ry for at være en af de sværeste seksuelle handlinger at udføre. Hvorfor? Nå, det skyldes til dels, at den kvindelige orgasme er mærket som både undvigende og kompliceret. Men da det bare lyder som en undskyldning for at være middelmådig, hvilket ikke er et adjektiv, vi gerne vil forbinde med vores elskovsfærdigheder, er der nogle gode råd til, når du forsøger at udføre oralsex på hende.\nBliv behagelig, inden du starter\nTilføjelse af en pude under hofter og røv kan gøre cunnilingus lettere for giver og mere behageligt for modtageren, siger Hall.\nRELATEREDE: Bedste orale sexpositioner\nVær sikker på at gå langsomt\nPå trods af de vidunderlige ting, du har hørt om klitoris, skal du først varme resten af vulva op.\nDril det, lad det tigge for dig at røre ved klitoris, foreslår Vrangalova . De fleste klitoris er forskellige fra de fleste peniser, de kan ikke lide at blive håndteret meget, før de allerede bliver vækket lidt.\nHall anbefaler at bruge spidsen af din tunge og læber til at drille de indre lår og langs bækkenbenet.\nStart med hætten\nNår du har varmet vulvaen, skal du afstå fra at gå direkte til klitoris.\nSpil med det over klitorishætten i stedet, ”siger Vrangalova . 'For mange er klitoris i sig selv for følsom til direkte stimulering. Se hvordan din partner reagerer, og prøv derefter klitoris direkte.\nHall foreslår, at du starter lys med en langsom stigning i tryk. Brug en flad tunge til langsomt at slikke opad langs skedenes åbning og cirkulere over klitorishætten, siger hun.\nNogle vulvaejere kan lide slikkende bevægelser mere, nogle foretrækker at suge, og andre nyder blid bidning eller skæggnidning. For at finde ud af, hvilken partner du foretrækker, Vrangalova anbefaler, at du eksperimenterer med forskellige slag og lytter til din partners reaktioner. Når du finder en rytme, der fungerer, skal du være konsekvent og ikke ændre den for ofte.\nPas på skægbrænding\nUden væsentlig akademisk forskning om emnet spurgte vi vores eksperter, hvordan kvinder synes om skæg under oralsex.\nAlle er naturligvis forskellige, men jeg vil sige, at et skæg måske er mest negativt, når det er en stub, fordi det virkelig kan ridse det vulvære område på en ubehagelig måde for mange mennesker, foreslår Vrangalova . I disse tilfælde skal du ikke gnide eller slibe dit ansigt hårdt mod klitoris eller vulva. Gnid i stedet skæget mod hele kønsområdet. '\nHold dit skæg rent og olieret, tilføjer Hall. Hvis hun hader det, skal du placere en beskyttende barriere mellem dit skæg og din partners kønsorganer, mens du glæder dem. Tanddæmninger giver en god barriere og hjælper også med at forhindre potentielle STI'er.\nKlik her for vores fulde guide til cunnilingus\nDe bedste tip til blowjobs\nLigesom cunnilingus betragtes som en af de sværeste seksuelle handlinger, tager blowjobs nogle alvorlige nuancer og overvejelser for at betragte dig selv som professionel. Nedenfor ser du et par forslag, når du giver din partner en blowjob.\nBehandl penis som en klitoris, og drik lidt, inden du dykker ind. Vrangalova anbefaler at kysse og slikke skaftet overalt, inklusive kuglerne. Øjenkontakt kan være varmt, og entusiasme er altid.\nNår penis i munden, skal du eksperimentere med forskellige hastigheder, mens du forbliver konsistent. Dette er især vigtigt, da orgasmen er nær.\nDet sarte frenulumområde (hvor hoved og skaft mødes) er ofte et særligt behageligt område at have stimuleret, siger Hall.\nVrangalova siger, at det er vigtigt, at du inkorporerer dine hænder og anbefaler, at du stryger bunden af hans penis og leger med hans bolde - men vær forsigtig! For mere, se vores guide til testikelstimulering .\nGør din mund til et dejligt miljø\nBrug ikke dine tænder og læg dine læber over tænderne, mens du suger, siger Vrangalova og foreslår, at du altid holder munden våd. Drik noget vand, spyt på det eller brug smør med smag.\nHvis han har det sjovt, så prøv kort at slikke hans perineum og se, hvordan han reagerer, siger Vrangalova. Hvis han kan lide det, kan det være en invitation til at inkorporere noget rimming eller en finger i hans anus ... mange fyre som dette under en blowjob.\nKlik her for vores fulde guide til blowjobs (hvis du er mere en røvfan, har vi en guide til rimjobs , også).\nDet bedste legetøj til oralsex\nSelvom det ikke kræves, kan sexlegetøj forbedre en allerede behagelig oplevelse. For at hjælpe dig med at finde, hvilke der er bedst til oralsex, spurgte vi vores eksperter.\nAt tilføje lidt blid vibration til din blowjob kan føles fantastisk, siger Hall. For at gøre dette behageligt anbefaler hun, at du kører My Secret Screaming O Vibrating Lipstick langs penis eller driller forsigtigt frenulum med legetøjet, mens du slikker spidsen af penis. Hvis han har det godt, er du velkommen til at bruge legetøjet på pungen, perineum og anus.\n14,97 $ ved Screaming O\nHvis anal-stimulering nydes, kan du tilføje et foretrukket anal-sexlegetøj til yderligere stimulering, foreslår Hall. Et godt stykke legetøj til begyndere er LELO's BILLY 2. Det passer som en handske, har 8 forskellige vibrationsindstillinger og er let og behagelig at indsætte og fjerne.\n$ 139 hos LELO\nLELO har også sin egen serie af oralsexlegetøj, en topsælger er LELO SONA 2 . Det bruger lydbølger til at skabe en unik sugende bevægelse, der er dyb, men alligevel blid uden direkte kontakt med klitoris. Lyder som magi? Det er fordi det er.\n$ 99,00 hos LELO\nLELO HOURS 2\nI lighed med SONA 2 er LELO ORA 2 en oral sexvibrator, der efterligner cunnilingus, hvilket kan give giveren en meget tiltrængt pause. Det prisvindende produkt hævder at være som en tunge, men bedre.\n$ 189 hos LELO\nOralsex kan være bedre med lidt trældom. Intet fangehul krævet - bare nogle håndjern og bind for øjnene er alt hvad du behøver.\nDe værste sexfejl fyrene laver


Fyn er fin – FREDSKOV RUN AND FUN\nVi var mange til start i dag i Fruens Bøge - både til halvmarathon og marathon. Her er marathonløberne. Foto: Ole Cramer\nJeg nyder altid at komme til Odense og Fruens Bøge Marathon. Arrangører Kevin og Tina Vilhelmsen tager altid godt imod. TAK 🙂\nDet er også rart at se nogen af dem, jeg ikke ser så tit. Broafgiften er medvirkende til, at sjællænderne løber mest på Sjælland og modsat løber fynboere og jydere mest på den side af broen. I dag krydsede jeg broen sammen med Henning Baginski 🙂\nVejret blev bedre som vi nærmede os Fyn, og det endte med at være dejligt løbevejr – tørt og vindstille. Jeg havde en lidt hårdere tur end sædvanligt, hvilket var selvvalgt, da jeg løb lidt for stærkt.\nDejligt at Henning kørte bilen hjem, så jeg kunne slappe af i benene 🙂\nTjek ind i Fruens Bøge\nKevin Vilhelmsen byder velkommen\nJeg løb med Henning Baginski en del af turen\nTidspunkt Søndag den 18. november 2012, kl. 10.00\nLøb nr. 127\nLøb tilbage 239\nKilometer i alt 5.359,4 km\nPermanent link til denne artikel: https://www.fredskovmarathon.dk/2012/11/fyn-er-fin/


Huset er et meget stort og rummeligt bindingsværkshus på 130m2 med plads til seks personer. Det charmerende hus er fra 1867, men det er moderniseret overalt, så det fremtræder smagfuldt og indbydende. Fra ferieboligen er der flot udsigt til havet mod nord.\nHuset er totalrenoveret i 1997 og 2003, men det har bevaret sin gamle sjæl og charme. I stueetagen er der et meget rummeligt køkken/alrum med trægulv og trælofter. Herfra kan man nyde en malerisk udsigt mod Hammerknuden, Østersøen og Hammershus.\nLandkøkkenet er lækkert og velfungerende. Her er egetræsbordplade, masser af skabsplads, opvaskemaskine, glaskeramisk komfur, emhætte og stort køleskab med seperat fryser.\nI køkken/alrummet er der brændeovn, stort spisebord, karlekammer-skab, egetræsskænk samt en lille hyggekrog med to lænestole.\nFra alrummet er der adgang til et splinternyt flisebadeværelse med gulvvarme. Badet er meget indbydende med hvidmalede trævægge, flisegulv, halogenspots, toilet, bruseniche, rummelige skabe og vaskemaskine. Udover det nye bad er der et ældre, men nydeligt gæstetoilet ved siden af.\nHerudover er der en rummelig tv-stue også med et dejligt kig til havet. Her er en flot futon, sofabord, lænestole, garderobeskab samt farve-tv. Der er parabol, så du kan se flere tyske kanaler samt CNN m.m. Desuden kan du se DRs kanaler.\nTV-stuen er total-renoveret i 2003 med nyt trægulv, nye trælofter samt ny trappe til 1. sal.\nFra tv-stuen er der adgang til to soveværelser. Det ene er netop istandsat med nyt trægulv, nye trævægge og - lofter samt halogenspots. Her står en stor dobbeltseng samt et par mindre natborde. Ved siden af er et mindre kammer med en pæn, stor køjeseng samt kommode. Alle senge er udstyret med ordentlige madrasser.\nEndelig er der på 1. salen et meget stort soveværelse med boxmadrasser, karlekammerskab samt en smuk, gammel ekstra-seng. Soveværelset vender mod øst og har lyst tæppe på gulvet.\nFerieboligen ligger i en længe til vores egen ejendom, men den fungerer som et selvstændigt hus og ligger helt ugenert fra os.\nHele ferieboligen er godt isoleret og har nyt tag og thermoruder overalt. Huset vender mod syd, hvor der er en dejlig, ugenert have med sol det meste af dagen. Her er en lille, hyggelig græsplæne samt en træterrasse med havemøbler og grill. Til sæsonen 2005 er der i øvrigt indkøbt et helt nyt havemøbelsæt.\nDerudover er der en meget stor naturhave lidt fra huset, hvor der er en skøn solkrog med bord og bænke samt bålplads. Herfra er der en imponerende panorama-udsigt mod vest til Østersøen, solnedgangene og Sverige i horisonten. Naturhaven er rigtig idyllisk med klipper, lille sø og masser af træer og buske. En pragtfuld legeplads for børn!


Doorless bruser: fordele og ulemper ved at have en på dit hjem | Krediblog\nUdgivet i august 6, 2021 af admin — Skriv en kommentar\nfordele og ulemper ved Doorless bruser\naf: Allan Bryce\nDu har måske bemærket et mønster i løbet af et tidligere par år med doorless brusere, der kommer til at være mere almindelige end nogensinde før.\nselvom det har eksisteret i århundreder i en form eller en ekstra, har doorless bruser faktisk rejst i appel for nylig, da det er så funktionelt som det er fantastisk.\nden dørløse eller brusekabine kunne eller måske ikke være noget for dig.\nHvis du prøver at foretage denne mulighed, vil denne opskrivning tilbyde detaljer, der er beregnet til at hjælpe med at uddanne din beslutning: hvad dørløst brusebad er, dets fordele og ulemper, nogle råd fra proffen og også designkoncepterne.\nindgang / Dørløs bruser Definition\nkan være mere nyttigt\ngør badeværelset mere rummeligt\negner sig til Global Design\nikke mere krig mod vandpletter på døren\ndu kan føle luksusen af Spa på dit hjem\nulemper ved Doorless bruser\nmindre privatliv, selvfølgelig.\nvandstænk i badeværelse\ndamp-og vanddråber kan beskadige hele badeværelset\nhvad fagfolk siger om Doorless bruser?\n2. Vælg et perfekt brusehoved\nVælg ikke-glat gulv\nByg en halv væg for at forhindre vand i at undslippe\n5. Sæt afløbet i strategisk Position\ndoorless bruser Design Tips\nhold det ligetil og enkelt\nlad resten af vaskerumets design strømme lige ind i brusebadet\nbrug lignende, men lidt forskellige materialer til brusebadet\nPraktisk set forstår hver person, hvad et brusebad er, ikke? Gå ind indikerer ikke at skulle træde op eller træde over.\net brusebad er vand, der koger ned efter dig, i modsætning til at du bliver nedsænket i vand (som i et badeværelse).\nså en brusekabine er et brusebad, hvor du ikke behøver at træde op eller vælte. Den almindelige kombination af bruser/badekar tæller ikke.\nsmå glas terninger med plast gulve gøre noget. De er typisk ikke rigtig trendy, helt sikkert, men de passer stadig til definitionen.\net dørløst brusebad kunne faktisk gøre dobbeltarbejde: gangbro om dagen, brusebad om aftenen.\ndet er klart, at alt i huset, der naturligt og også stilfuldt kan udføre to job, hvilket gør funktionen i et hus bredt, mens den virkelige dimension forbliver kontinuerlig, er et design, der beder om respekt.\nda selve brusebadet bliver synligt (da det ikke er slukket fra visning af en brusedør), der afregner optagelser er visuelt bidraget til hele badeværelset, ofte fordobler visningen af badeværelset størrelse.\nNår et dørløst brusebad er involveret, forstyrres den visuelle cirkulation af brusebadet ikke.\nfaktisk er den sømløse indgang såvel som bevægelse, der leveres af et dørløst brusebad, udførelsen af tilgængelighed og også universelt design.\nvanskelige vandsteder, striber og også ulige ophobning er alle en del af en brusedørs livscyklus.\net dørløst brusebad, i sig selv, slipper straks af med disse kampe.\nmeget mindre tid brugt med en sugefod i hånden = endnu mere tid til at sove i, hvilket er et glimrende punkt.\ndet moderne udseende af et dørløst brusebad giver hele badeværelset en følelse af premium luksus.\nhvem vil ikke gerne føle sig som om de har indtastet en med-spa hver gang de træder ind i deres brusebad?\nbestemt, uden en dør, brusebad personlige privatliv vil helt sikkert være begrænset.\ndet kan endda indikere, afhængigt af lejersituationen, at kun en person kunne bruge vaskerummet hver gang.\nde, der foretrækker at indarbejde et dørløst brusebad lige ind i deres vaskerum, vil være komfortable med det.\ni nogle områder og dørløs brusedesign er der mulighed for vand at drysse ind i resten af brusebadet.\nMindful planlægning, sammen med at have et stort nok badeværelse til at begynde med, er påkrævet for at minimere dette.\nlad os være ligetil– enhver form for plads inklusive vand samt flytning af luft (f.eks.\nLøs dette problem ved at montere et varmt lys eller glødende opvarmet gulv.\nPå trods af hvor omhyggeligt designet, vil vand helt sikkert håndtere for at forlade det dørløse brusebad, i en eller anden form eller en ekstra, og trænge ind i resten af dit vaskerum.\nreducer skaderne ved at vælge proaktive brusebadsprodukter i hele området– sten, porcelæn / glas, metal og konstrueret kvarts for at nævne nogle få.\nHer er 5 ting at vide om doorless bruser ifølge eksperterne:\nHvis det er muligt, er det kantdørløse brusebad meget mindre påtrængende såvel som meget mere pladseffektivt sammenlignet med et ikke-hjørne, blot fordi du kan bruge begge eksisterende vægoverflader til din fordel såvel som at målrette gangbroen langt fra andre toiletkomponenter.\nRegnmonterede brusehoveder eller forskellige andre brusehoveder, der sigter lige nedad (i stedet for de skrå brusehoveder i traditionelle brusere) er meget mindre tilbøjelige til at mætte hele rummet.\nselvom det dørløse brusebad i det væsentlige er indbygget lige i vaskerummet, behøver det ikke at dele det samme gulvbelægning.\nfaktisk skal det af sikkerheds-og sikkerhedsmål have sit eget skridsikre gulv, hvis resten af badeværelset ikke gør det.\nisær i strammere kvartaler kunne en halvvæg gå langt for at minimere sprøjtningen i resten af toilettet.\ndet kan være et godt stilvalg på grund af det faktum, at en halvvæg ikke er nær så æstetisk påtrængende som en fuld vægoverflade, med sin øjenhøjde synsfelt ubeskadiget.\nuanset om dit brusebad er dørløst eller ej, skal du sørge for, at brusegulvet hælder mod ethvert sted, hvor afløbsrøret er placeret, det være sig midt i brusebadet eller uden for midten mod bagvæggen.\nstuehus badeværelse Decor Ideas\nrustikke badeværelse forfængelighed\naf en eller anden grund ser et dørløst brusebad ud som et storslået, innovativt punkt. Sandsynligvis er dette sandt i nogle designs, men det behøver ikke være reglen.\nHvis dit design er mere jordnært, skal du opretholde designet af dit dørløse brusebad konsekvent og holde det.\nen munter rød beholder indeholder en lille smule skygge og også behageligt for et moderne brusebad med hvide vægge, nemme hjemvinduer og betongulve.\nfordi grænserne for et dørløst brusebad kan bruges til at vær noget omtrentlig, såvel som fordi det dørløse brusebad er ret afsløret visuelt, er det nødvendigt at vælge produkter, der effektivt skifter fra resten af brusebadet til det dørløse brusebad.\net dørløst brusebad kan være standout-funktionen i et moderne badeværelse, så spil det meget mere med nogle subtile, men kritiske layoutvalg.\nvælg en kant, der fungerer med resten af dit vaskerum, men alligevel er tydelig.\nVælg brusekomponenter i matmetallic for at samarbejde med de jordiske trætoner et andet sted. Nyd at gøre dette til et primært fokus!\nda selve brusebadet ender med at være synligt (da det ikke længere er lukket fra synet af en brusedør), er det, der afregner video, æstetisk inkluderet i hele vaskerummet, hvilket typisk øger den opfattede badeværelsesstørrelse.\nden æstetiske cirkulation af toilettet afbrydes ikke, når et dørløst brusebad er inkluderet.\nde, der læner sig mod at integrere et dørløst brusebad lige ind i deres badeværelse, skal helt sikkert være komfortable med det.\npå grund af det faktum, at grænserne for et dørløst brusebad kan være noget vilkårlige, og fordi det dørløse brusebad er meget eksponeret æstetisk, er det vigtigt at vælge produkter, der effektivt overgår fra resten af vaskerummet til det dørløse brusebad.\net dørløst brusebad kan være standout-funktionen i et moderne vaskerum, så spil det endnu mere op med nogle raffinerede, men strategiske stilvalg.\nForrige indlæg: Den ultimative Guide til de bedste hårfjerningsprodukter derhjemme\nNæste indlæg: sonografi af ovariemasser: 9 nøglespørgsmål til vejledning af klinisk evaluering


Tulipanavlere truet | TV 2 Fyn\nDe er smukke, velduftende, og findes i nærmest ethvert hjem i forårets første måneder. Hvert år sælges der omkring 60 millioner danske tulipaner, men salget trues af billige, hollandske importblomster.\nHvert år producerer gartneriet Leif Larsen i Strib omkring 30 millioner tulipaner.\n09. mar 2012, kl. 14:54\nDanmarks største tulipanavler ligger ved Strib nær Middelfart. Hos Gartneriet Leif Larsen sørger i alt 85 ansatte for en sand strøm af forårsbebudere til hele landet.\nDe store supermarkedskæder Dansk Supermarked og Coop er faste aftagere. De svigter ikke lige den fynske kæmpeproducent. Men andre er truede af tulipaner fra Holland, der nemt kan være både 5 og 10 kroner billigere per bundt.\n- Hollænderne har produceret rigtig mange tulipaner i år på små løg. Det vil sige, at kvaliteten er for dårlig, og at de kasseres i Holland, men bliver sendt til nærmarkederne - og der ligger Danmark desværre tæt på, konstaterer gartneriejer Leif Larsen.\nGartneriernes problem er, at der ikke umiddelbart kan ses forskel på tulipanerne, men i følge Leif Larsen, så er de danske tulipaner både mere farverige, og kan holde sig længere hos forbrugerne.\n- Jeg ved at holdbarheden på de de danske tulipaner er bedre. De er lavet på et større løg, og de har mere med i madkassen til at kunne stå imod hjemme i stuerne, forklarer Leif Larsen.\nI hele Danmark bliver der i perioden fra kort før jul og frem til Påske solgt i alt knap 100 millioner danske og udenlandske tulipaner.