Monokultur » Bøssereform af islam\nBøssereform af islam\nislam — Drokles on April 10, 2008 at 7:26 pm\nVi kender alle dette billede af et par unge bøsser, der bliver henrettet fordi de er bøsser i et eller andet muslimske land.\nMange i Vesten og i den muslimske verden prøver af uransagelige grunde at frelse islam fra islams eget renome og ikke frelse dens stakkels udøvere. Man trivialiserer og relativerer alle problemer og hæger om en numerisk teologi (Allahs kærlighed næve 12 mio. gange i Koranen og den slags). Og man prøver næsten desparat at opfinde måder at ændre islam på, for at gøre den mere spiselig i den moderne verden. Det sidste er en klar indrømmelse af, at islam er fundamentalt rådden, men man skyder skylden for islams fortrædeligheder på menneskene (her konkret muslimerne), ved at hævde, at, der er tale om en fejlfortolkning. Det er altså finere og mindre islamofobisk at beskylde muslimerne for at have misforvaltet deres egen religion og (for)drejet den over i ondskab (er det ikke muslimofobi?).\nDenne proces går ofte og fejlagtigt under betegnelsen “reformation”, fordi man forbinder reformer med en langsommelige, men til gengæld stabil proces, hvor et diktatur begynder at afmontere totaliteten og åbne for friheden og økonomisk vækst. Gorbatjov opleves, som en sådan reformator, men man ser bort fra, at han ønskede at reformere kommunismen og ikke Rusland og at han fejlede. Den samme misforståelse ligger i ordet humanisme, der af mange forbindes med at behandle hinanden godt uden et religiøst imperativ og aflive dyr på en smerteløs måde (humant). At reformere islam vil sige at gå tilbage til kilderne (ad fontes) og vaske alle overlejringer af tidligere tiders vante tolkninger fremkommet i tider med en anden pragmatisk nødvendighed. Derfor er det en kamp om hvad der faktisk står i skrifterne på skrifternes præmisser og det er folk som Osama Bin Laden der er de muslimske Luthere og Gorbi’er.\nEn muslimsk bøsse har besluttet sig for at lave en film om, at man sagtens kan være bøsse og muslim og siger ifølge Information om sit projekt.\n“Vi har ønsket at fortælle verden, at ordet jihad ikke dækker over den snævre betydning ‘hellig krig’. Jihad refererer til ‘at følge Guds spor’ eller til en ‘kamp’, og det er med disse betydninger in mente, at jeg har kæmpet for at lade muslimske stemmer komme til orde i en tid, hvor de er under heftig kritik,” understreger instruktøren.\n“Islam er under angreb både inden og uden for muslimske kredse. Jeg lavede filmen med verdens muslimer i tankerne, men jeg vidste også, at filmen ville kunne medvirke til at skærpe indsigten i hvad islam også er, da den ville vise et billede, der ikke tog udgangspunkt i vold, sådan som man generelt ser det i vestlige medier,” forklarer Sharma.\n“Den vinkel, som de vestlige medier har på islam, er bestemt ikke dækkende. Vi må begynde at se islam ud fra muslimske øjne og høre på historier fra de muslimer, som normalt ikke må udtale sig,” forklarer Sharma, der selv er bosat i London.\n“I den her film springer personerne ud som muslimer - ikke som bøsser eller lesbiske. De er muslimer, der siger, at de har lige så meget ret til at være muslimer som alle andre.”\nDenne muslimske bøsse, der aldrig skulle have været lukket ind i Europa for, hvad ligner det at bringe det med i til os andre, som man selv er flygtet fra? retter, som alle kritiske muslimer, sin kritik mod Vesten i fremstillingen af islam. I den proces er det kotume at forvanske skriften til ukendelighed. Man ignorerer, at, der sprøjtede blod, hver gang Muhammed råbte Jihad og det er det krigeriske spor, der først og fremmest tænkes på at følge.\nNår jeg hører alibiargumentet “…hvad islam også er..” tænker jeg altid på at Ted Bundy ikke blot var psykopatisk seriemorder. Han kunne såmænd også være fantastisk charmerende og er det ikke lige så væsentligt, hvis man gerne vil give et nuanceret billide? Eller spørge: - Banker din mand dig? - Ikke hele tiden! Men virkeligheden presser sig altid på.\nUdover en homoseksuel mavedanser foræller A Jihad for Love historien om fire unge iranske bøsser, der har forladt deres familier i Iran, og nu står i en uudholdelig situation, hvor de venter på at få visum til deres drømme om et liv i Canada, hvor de kan leve frit i overensstemmelse med deres seksualitet.\n“I muslimske miljøer er homoseksualitet omgivet af synd og straf, der stammer fra misvisende fortolkninger af Koranen. Men nu befinder vi os i det 21. århundrede, hvor både homoseksualitet og Koranen har været genstand for grundig forskning, så vi i dag er klar over, at mange af disse forestillinger og fortolkninger ikke er sande,” fortæller Hendricks [imambøsse, red.], der har gjort det til sin livsopgave at oplyse muslimer om homoseksualitet.\n“Man skal huske på, at islam er en religion, man dyrker i et fællesskab. Så når man er muslim, er man det sammen med alle omkring sig, sin familie, sine venner, sit samfund. Islam leder hele dit liv, og derfor kan man ikke bare forlade denne identitet.\nMan kan altså ikke leve sit liv som bøsse i den muslimske verden, så når han taler om, at bøsser har lige så meget ret til at være muslimer, som alle andre er det en indrømmelse af, at det er muslimerne selv, der giver Vesten det negative, men sandfærdige indtryk. Hans projekt er ligeledes at ændre fortolkningen af islam, men kan det lade sig gøre? I denne film får vi et glimt af styrkeforholdet, mellem en ønskværdig, men forvansket fortolkning overfor den ægte vare.\nProgrammet slår hurtigt fast at homoseksuelle myrdes for deres seksualitet i den muslimske verden og spørger så to forskellige imamer om islams syn på homoseksualitet. Den ene imam repræsenterer et liberalt islamisk syn på bøsser (han er fra det indiske subkontinent får vi at vide, underforstået fra en mere tolerant kultur). Her får man en udlægning, hvor man accepterer eksistensen af bøsser skønt denne seksualitets grundlæggende uvæsen. Alle muslimer er i sidste ende muslimer skal man forstå (hans elegante britiske diktion gør ham mere tilforladelig end han egentlig er).\nIslam is against homosexuality, there is no doubt about it. It will not promote, it will not condone, it will not enqourage and yet it will not go out of it’s way to punish practicing homosexuals.\nA gay muslim will be tolerated because the person is gay, but if he or she went around openly propagating and openly admitting to their homosexuality, then those people frowned at….\nThere is nothing more that can be done, they will be frowned at. They wil become perhaps social outcast in the society.\nHåbet til den islamiske liberalisering starter altså i den hårde ende af Indre Mission. Der ligger håbet for de naive islamfrelsere både blandt muslimerne, som vores kære instruktør og blandt de venstresnoede, at teologien overtrumfes af modernitetens dagligdag. Men en palæstinensisk (hvis kultur gør ham til en hardliner) ekspert oven i købet en doktor, ser anderledes på den sag og han har fat i den lange ende\nA person that commits an offence is defenitely not equal.\nHvordan være lige når man synder? Argumentet er uimodståeligt, for når man accepterer Koranen, som præmis for den fælles forståelse af mennesket, må man også bøje sig for dens bud og dens logik. Humaniseringen af islam er en naiv ide, der er dømt til døden. Allahs ord lader sig ikke rette og og man kan ikke komme uden om deres bud, hvis man vil være hans underkastede. Toget kører jo der, hvor skinnerne er lagt.\nJeg kan ikke forstÃ¥ hvorfor dem i islam ikke bare lader unge mÃ¦nd og drenge vÃ¦rer bÃ¸sser. Det er op surt at verden ikke kan vÃ¦rer fri til det den vil. BÃ¸sser er det stÃ¸rste der er sket for verden og jeg mener posetivt stÃ¸rste. Hvis der ikke var bÃ¸sser og lesbiske for den sags skyld ville jeg ikke havde den samme fÃ¸lelse til verden som jeg har nu. stort set alle mine drenge venner er bÃ¸sser og de og jeg er stolte af det.BÃ¸sser er verdens modigste og mest trofaste mennesker i verden…\nComment by Alberte — May 5, 2009 @ 5:59 am


Byd efteråret velkommen med Milivica\nLouise Jensen 6. september 2017\nEfteråret er kommet over os, og det er nu tid til at pifte din indretning lidt op med de flotte nuancer, blomster, planter og andre efterårsrelaterede genstande. Læs med og forstå dette efterårs trends. Efterårets farver Efterårets farver byder på både brun, grøn og lilla. Efter en sommer med lyse, stærke og smukke farver, så\nHome-serien kan nu kommet til Aalborg – se mere!\nLouise Jensen 16. marts 2017\nHome-serien kan nu findes hos Kalejdoskop i Aalborg! Home kan findes hos Kalejdoskop i Aalborg. Kalejdoskop er et 1.500 kvadratmeter stort bolighus, som forhandler møbler og interiør fra kendte danske og udenlandske designere, samt up-comming designvirksomheder.\nLouise Jensen 9. marts 2017\nDu er blevet inviteret til bryllup for anden gang i år, og du kan snart ikke finde på en anderledes og spændende bryllupsgave til det kommende ægtepar. Frygt ikke, vi hjælper dig!\nHvilken stilart har du?\nLouise Jensen 6. marts 2017\nDer findes en verden af indretningsstile, og de er alle sammen unikke på hver deres måde. Hvilken stilart har du?\nMilivica er nu også at finde hos www.roomsa.dk!\nRoomsa.dk er en stolt forhandler af møbler og interiør online. Milivicas Home-serie florerer blandt nogle store brands.\nGaven til hende der har alt…\nLouise Jensen 14. februar 2017\nFødselsdag, bryllup, nyt hjem? I Danmark har vi kultur for at give en gave når der er en særlig anledning og noget at fejre. Værtindegave, julegave, Valentinsgave, Mors Dagsgave…. Anledningerne er mange og der er ikke noget at sige til at det ind i mellem er lidt svært at blive ved med at finde den\nMilivica giver 5 romantiske tips til den perfekte aften\nLouise Jensen 9. februar 2017\nValentinsdag nærmer sig med hastige skridt. Vi hos Milivica vil gerne give dig nogle romantiske tricks, så du får den bedste Valentinsdag sammen med den du har kær.\nInteriør nyheder 2017 – se dem her!\nLouise Jensen 31. januar 2017\nEt nyt år er endeligt startet, og derfor søger vi nu ny inspiration til både interiør, mode og trends i det hele taget. På boligmarkedet er der tale om følgende trends i 2017.\nEn lille ny på vej…\nDet er snart et år siden jeg startede shoppen med huset, “Home” i sort stål. Jeg har set så utrolig mange fine måde at dekorere dem på og gøre huset til en personlig del af indretningen. Men nu er det tid til næste skridt…. Én er ikke nok…. Så nu har jeg sat to nye\nMichelle Sloth som gæsteblogger\nAdmin 10. marts 2016\nSom multimediedesignerstuderende er der mange fagområder man kan dygtiggøre sig inden for. Min største interesse, og det fagområde hvor jeg er stærkest, er klart inden for grafisk design. For mig er grafisk design rigtig spændende, ja, et helt eventyr i sig selv. Her får jeg lov at gå på opdagelse i mine tanker og idéer


Plaza Hotel Kefalonia, Kefalonia Island, Grækenland: Book Nu!\nSe alle vandrehjem i Kefalonia Island\nVallianou Square, Kefalonia Island, Grækenland\nGruppe på 15 eller flere som skal til Kefalonia Island?\nSe øvrige ejendomme i Kefalonia Island\nArgostoli er hovedstaden i præfekturet Kefalonia. En flad sten bro forbinder byen med de vigtigste veje til Sami, Lixouri og Fiscardo på den anden side af lagunen. Læs mere\nFremragende service er et varemærke af Ionian Plaza, hvor den varme gæstfrihed af vores medarbejdere gør for en mest komfortable logi og en mest mindeværdige oplevelse for din ferie i Kefalonia. The Ionian Plaza Hotel tilbyder en række services og faciliteter til at sikre din behagelige logi. Stop ved spisesalen for at nyde vores daglige morgenmad eller komme slappe af i vores hyggelige lounge og bar. Ved receptionen område, vil vi være til din rådighed for at give dig nyttige informationer og særlige tjenester såsom: biludlejning, udveksling, overførsel, internet og fax-tjenester, pengeskabe og førstehjælp. Hotellet har også en privat parkeringsplads.\nVærelserne på Ionian Plaza Hotel er traditionel karakter, samtidig med at gæsten med alle moderne bekvemmeligheder og faciliteter. Vores værelser er udstyret med den kølige kombination af traditionelle farver, rummelighed og bemærkelsesværdige renlighed, central klimaanlæg og et selektivt udvalg af musik. Vores mission er at levere fine personlige tjenesteydelser, ægte pleje og komfort, kombineret med den traditionelle græske gæstfrihed til vores gæster\nI den attraktive centrale torv i Argostoli, med eksotiske palmer og en endeløs hav af mennesker vil du finde den unikke og imponerende Ionian Plaza Hotel. Beliggende i centrum af hovedstaden Argostoli, hotel er for en uforglemmelig ferie, rolige professionelle møder, en arbejdsgruppe ophold og åndelig afslapning.


Når dyre danskere betaler sig !\nAf Pia Rosager 14. december 2011\nMens Danish Crown, Tulip og Toms udflager danske arbejdspladser, viser Easyfood, Defco og Arla at der er en anden vej. De trækker arbejde tilbage til Danmark fra lavtlønslandene.\nAf Pia Rosager// Foto Jens Bach\nMedierne beretter dagligt om virksomheder, der flytter produktionen ud af Danmark til lavtlønslønslande som Polen.\nErhvervsledere og politikere taler dunder mod de høje danske lønninger, og kalder dem ødelæggende for den danske konkurrenceevne og beder danskerne vise tilbageholdenhed ved forårets store overenskomstforhandlinger.\nMen ”de dyre danskere” kan faktisk være en god forretning, der skaber vækst og sorte tal på bundlinien.\nOver 12 sider går Substans tæt på virksomheder, der har valgt at trække arbejdspladser tilbage til Danmark fra for eksempel Polen.\nVi sætter også fokus på, hvordan en bevidst satsning på kvalitetsprodukter til højere priser end konkurrenternes på verdensmarkedet kan kaste vækstrater på op til 40 procent af sig. Der er nemlig vækst og penge i stærke danske brands, produceret i Danmark af ”de dyre danskere” og ved hjælp af innovation og teknologisk udvikling.\nHundrede hjerner frem for én\nTag med til brødproducenten Easyfood, der flytter en del af produktionen tilbage til Danmark fordi danskerne ikke bare er dyre, men også fulde af gode idéer og en konstruktiv kritisk tilgang til deres arbejde. Og hør hvad der gemmer sig bag direktørens udmelding: om at:\n-Der er store fordele ved at flytte produktionen tilbage til Danmark fra Polen. Når vi producerer i Danmark deltager alle medarbejdere i processen. Det vil sige hundrede hjerner frem for én. Vi tror på, at den skandinaviske kultur, hvor man ikke er bange for at bidrage med kritiske spørgsmål og gode ideer, i mange tilfælde skaber langt mere værdi end en arbejdsløn, der er fire gange lavere end i Danmark, siger Easyfood-direktør Flemming Paasch.\nBesøg pålægsproducentenDefco i Århus, der bevidst harfravalgt at prøve at spare penge med billig polsk arbejdskraft.\nDermed har Defco samtidig vinket farvel til store økonomiske tilskudsmuligheder fra EU's regionale fonde og tilkud til placering af virksomheder i østeuropæiske udkantsområder.\n-Vi føler ikke at det opvejer de fordele , der er ved at bruge den bedste arbejdskraft – nemlig den danske, siger salgsdirektør i Defco, Micael Guldin.\nDefco er på vej til at blive den største pålægsproducent til det danske marked, når Tulip flytter den sidste rest af produktion til udlandet. Og selskabet vækster med danske mærkevarer i Spanien, hvilket giverendnu flere danske arbejdspladser.\nOg tag med rundt på tre danske ARLA-virksomheder, der rationaliserer og moderniserer sig til vækst i kvalitetsprodukter til hele verden.\nLæs mere i Substans s 4-15


Grand Cru Champagne spand H33 cm stål || Se hele udvalget fra Rosendahl online hos Rikki Tikki Shop!\nGrand Cru Champagnespand H33 cm stål\nProduct Code: RO18733\nCocktails og longdrinks er populære som aldrig før – og med bar-serien fra Grand Cru er du sikker på at have udstyret i orden. Den stilrene champagnekøler i rustfrit stål er en helt uundværlig del, der gør det til en fornøjelse at servere champagne eller kølig hvidvin. Champagnekøleren har hank i læder.\nStørrelse: H 33 cm\nMateriale: Højglans poleret rustfrit stål, PP, læder\nSiden 1984 har Rosendahl været forbundet med enkelt, funktionelt dansk design og filosofien ”at gøre hver dag smuk”. Rosendahls overbevisning er, at godt design opstår i balancen mellem kreativitet og struktur. I samarbejde med førende designere skabes designløsninger i tråd med den skandinaviske designtradition. Rosendahls sortiment består af produkter til bordet og boligen, som er design i verdensklasse – Rosendahl glas, tallerkner, skåle mv. Rikki Tikki Shop har et bredt udvalg af boliginteriør og service fra Rosendahl med skandinavisk og tidløst design.


Nyhedsbrev fra Dit Sorø - Johs. Clausen fejrer fødselsdag\nSorø Erhverv inviterede lokale virksomheder til Femern Bælt\nLokale virksomheder tog med Sorø Erhverv og Erhvervshus Sjælland på besøg hos Femern Bælt i Rødbyhavn for at se på de mange muligheder, som byggeriet skaber i vores region.\nFredag den 25. februar 2022 kl. 8.00-9.30 inviterer Sorø Kommune til årets håndværkermøde. Her vil medarbejdere fra fagcenter for Teknik, Miljø og Drift gennemgå de bygge- og anlægsopgaver, der kommer i 2022.\nHvad skal man give til en nyfødt?\nFred. Jensen & Søn står til jeres rådighed med en masse fine og smukke ideer til dåbsgaven. Kig ind i butikken på Storgade 16.\nNeurofysiolog Birgitte Rahbek Kornum dykker ned i søvnens mysterium tirsdag den 22. februar kl. 18.45 på storskærm på Sorø Bibliotek. Foredraget, der er et samarbejde med Aarhus Universitet, livestreames på storskærm – sammen med en masse andre i hele landet.\nJohs. Clausen Sorø fejrer fødselsdag ved at give dig tre raske dage, hvor du sparer 20% på alt i butikken (dog ikke nedsatte varer, samt Masai og LauRie). Der er til og med lørdag!\nRøde Kors’ hjælpelinje tilbyder vaccinationshjælp til sårbare\nDer er hjælp at hente, hvis man gerne vil vaccineres. Røde Kors driver vaccinationshjælpelinjen ”Et godt stik”, som tilbyder rådgivning, hjælp til tidsbestilling og ledsagelse til vaccination.


Dag 1.028 – Fatamorganaer i varmen\nDet er vanvittigt hedt, da jeg kl. 10 – efter en sen morgenmad doneret af Julio-hotelfatter – rammer vejen igen. Temperaturen kryber hurtigt fra 33Âº -> 36Âº og sveden driver.\nJeg har flere fatamorganaer i varmen i dag. Jeg forestiller mig, at min mor, far og sÃ¸ster pludselig stiger ud af den bil, der lige er kÃ¸rt ind til siden foran mig.\nLidt fÃ¸r mit lunchstop i Caucasia kÃ¸rer – ikke min familie, men – et par op pÃ¥ siden af mig pÃ¥ deres scooter og stiller vanlige spÃ¸rgsmÃ¥l, mens vi ruller videre. Jeg gider det ikke rigtigt og fÃ¸ler en irritation, sikkert ikke langt fra den en maratonlÃ¸ber ville fÃ¸le, hvis folk forsÃ¸gte at chatte ham/hende op under et lÃ¸b.\nIrritationen forsvinder dog Ã¸jeblikkeligt, da pigen pÃ¥ bagsÃ¦det spÃ¸rger om jeg vil have nogle frugter. Om jeg vil! Vi standser og jeg fÃ¥r serveret 2 forskellige frugter, jeg aldrig her smagt/set fÃ¸r. Hun instruerer mig kort i, hvordan de skal spises, og jeg takker oprigtigt. Venlighed rÃ¸rer mig altid. Frugterne er vidunderlige og mine sÃ¸de tÃ¦nder jubler over sÃ¦rligt den enes (ikke den ovenfor viste) marcipanagtigt hÃ¸je sukkerindhold.\nDet er ingen stor overdrivelse, nÃ¥r jeg siger, at alle i provinsbyen Caucasia vil snakke og hÃ¸re, hvor jeg kommer fra/er pÃ¥ vej hen. Nogle gange ville det virkelig klÃ¦de folk at holde deres mund og pille deres egen nÃ¦se.\nEn mÃ¦rkbar modvind rammer mig pÃ¥ eftermiddagens veje, der samtidigt er mere kuperet end jeg havde ventet. Jeg slider. Jeg er en okse. Men en svagt lidende en af slagsen.\nFaunaen langs vejkanten tÃ¦ller udover hÃ¦ngeÃ¸ret, blegkvÃ¦g, heste, smÃ¥ papegÃ¸jer ogsÃ¥ snesevis af meter lange Ã¸gler/lizards.\nNoget sÃ¥ krÃ¦sent og forfinet som Ã¸nsket om madro er utÃ¦nkeligt her i Colombia (og det meste af Sydamerika i Ã¸vrigt). Fjernsyn, radio, boomblasters, barer, diskoteker, busser, biler, scootere, galninge og gadesÃ¦lgere tapetseret dagen lang ethvert socialt, offentligt rum med et bragende, kakofonisk lydtÃ¦ppe, der nok er farverigt, men hverken kÃ¸nt eller Ã¸nskvÃ¦rdigt.\nDet har vÃ¦ret en lang og varm dag. I byen Planetarica (den rige planet) finder jeg i tredje hug Hotel San Jorge, der tilbyder low-budget-vÃ¦relser med kabel-TV – alt, hvad jeg har brug for i dag.\nEfter en solid dinner i en familie-restaurant (ovenfor), hopper jeg i seng allerede kl. 21. Der er tennis-finale fra Melbourne live kl. 03.30 – klassikeren Federer vs. Nadal – og den kan jeg ganske enkelt ikke misse, sÃ¥ jeg stiller mit indre vÃ¦kkeur og lader natten slÃ¥ mig ud.\nDag 1.027 – Le Grand Finale.\nHer omkring Santa Rosa de Osos sÃ¦lges der i mange vejsiderestauranter pandequeso, et ostebrÃ¸d formed som store vanillekranse. BrÃ¸det er omgÃ¦ret af en vis stolthed og gÃ¥r for smÃ¥pebrede 1.000 pesos (2.50 DKK) stykket. Men nysgerrigheden overstiger min sparsommelighed til formiddag, og jeg mÃ¥ bare prÃ¸ve et par sammen med kaffen i Santa Rosa. De er lune og vanedannende velsmagende og gÃ¥r selvsagt som, ja, varmt brÃ¸d.\nJeg fÃ¥r mig en WT-snak med bagerfar, som efterfÃ¸lgende kun beder om halvdelen af, hvad jeg burde have betalt for mine varer. You give some, you get some.\nDer er ikke mange ting i verden, jeg fÃ¸ler mig afhÃ¦ngig af. Musik er dog en af dem, og jeg vil tro jeg hÃ¸rer musik 3-6 timer om dagen her pÃ¥ rejsen (pÃ¥ cykeldage). Musikken er min vÃ¦sentlige, mentale energikilde, og den tilbyder et virtuelt hjerte/sjÃ¦lerum, der kan huse alle mine divergerende, usammenhÃ¦ngende tanker og refleksioner.\nTerrÃ¦nnet er stÃ¦rkt kuperet de fÃ¸rste timer i dag. Op, ned, op, ned, i ca. 2.200-2.700 m hÃ¸jde. Jeg bruger tiden til at forberede mig pÃ¥ at tage afsked med Andes-regionen for denne gang. NÃ¦sten 6 mÃ¥neder jeg jeg opholdt mig i eller i umiddelbar nÃ¦rhed af verdens lÃ¦ngste bjergkÃ¦de.\nDagens bands: Teitur, The Killers, Peter Sommer, The The.\nDen endelige nedkÃ¸rsel mod det tropiske lavland gÃ¥r over i WT-historien. Fra den skydÃ¦kkede top i ca. 2.600 m gÃ¥r det uafbrudt nedad til Rio Cauca i ca. 400 m og forskellene i klima og flora er endnu en gang imponerende for en fladlandsdansker.\nPÃ¥ vej ned overhaler jeg biler, lastbiler, pick-ups, enkelte MC’ere og er ustoppelig. Propperne sprÃ¦nger i Ã¸rerne og i mit hoved sprÃ¦nger fiktive champagnepropper over den gudsbenÃ¥edede nedkÃ¸rsel langs bjergsiden. Le Grand Finale.\nKendetegnet for enhver orgasme, er ogsÃ¥ denne nedkÃ¸rselsrus alt for kort. PÃ¥ kun en halv time har jeg forladt det kÃ¸ligere, raske hÃ¸jlandsklima og sagt goddag til det klistrede, hede tropelavland. Rio Cauca er et velkomment gensyn.\nKort fÃ¸r Puerto ValdÃvia ser jeg en flok politifolk (udrustede med AK-47’ere strittende i vejret) komme kÃ¸rende pÃ¥ motorcykler. Ved en vejbom spÃ¸rger jeg en af betjentene, om der er problemer i nÃ¦rheden. Nej, nej, der er fest ned i byen, lyder svaret fra den overraskede uniform, mens han salsavugger med overkroppen, sÃ¥ hele motorcyklen danser med. Klart nok. Fest i Colombia.\nNede i Puerto ValdÃvia lÃ¸ber jeg ind i et optog med udklÃ¦dninger, orkestermusik og masser af feststemte mennesker i alle aldre. At se en blond gringo pÃ¥ cykel gennem byen Ã¸ger bare kogepunktet i horderne af smilende ansigter og jeg hujes og applauderes gennem hovedgaden.\nDe nÃ¦ste timer langs Rio Cauca skydes afsted pÃ¥ adrenalinen fritrullende i mig. Jeg ser ikke nÃ¦r sÃ¥ meget som jeg kunne have set langs den flade flodkÃ¸rsel, men jeg holder Ã¸je med det vigtigste: den hvide, fuldtoptrukne linie, der definerer mit slanke nÃ¸dspor og hellested i ly for trafikken – og den linie, som i sidste ende vil bringe mig hjem til Danmark.\nHeden er trykkende, og ved et bilvaskeri i vejsiden (well, en holdeplads og en vandslange med vand fra mindre vandfald) mÃ¥ jeg lige ind og gennemskylle hoved og cykeltrÃ¸je inden jeg fortsÃ¦tter.\nHvor genialt ville det ikke have vÃ¦ret at have JÃ¸rgen Leth kÃ¸rende i fÃ¸lgebil ved siden af mig, ivrigt kommenterende mit voldsomme, forcerende soloridt pÃ¥ den store klinge?\nEfter hele 174 km ankommer jeg til TarazÃ¡, en mellemstor provinsby, hvor jeg i andet hug tjekker ind pÃ¥ et billigt (25 DKK) gÃ¦stehus midt pÃ¥ hovedgaden. Er trÃ¦t som en zombie. Koldt bad, mad og tilbage til mit kabel-TV-kammer, hvor jeg ser frem til bare at lave ingenting. Men Vanesa, husets ungpige og Julio, der bestyrer gÃ¦stehuset, er interesserede i at hÃ¸re nÃ¦rmere omkring min rejse, sÃ¥ jeg trÃ¦kkes ud i stuen til en timelang (og fin i Ã¸vrigt, trÃ¦theden til trods) snak om dit og dat.\nJulio inviterer pÃ¥ gratis morgenmad i morgen – en invitation jeg naturligvis tager imod.\nYou give some, you get some…\nNyt fotoalbum fra Ecuador!\nDet har vÃ¦ret endnu en lang dag pÃ¥ WT-kontoret. Jeg venter stadig pÃ¥ nogle reservedele til cyklen her i MedellÃn, sÃ¥ hvorfor ikke udnytte det hurtige trÃ¥dlÃ¸se internet og sammensÃ¦tte lidt visuelle shots fra Ecuador, hvor jeg tilbragte bare 13 dage og cyklede ca. 1.000 bjergrige km…\nFotoalbum fra Ecuador (75 billeder)\nSom sÃ¦dvanligt anbefaler jeg at se albummet som et fuld-skÃ¦rms slideshow (bare fÃ¸lg linket og klik pÃ¥ logoet med de 4 pile nede i hÃ¸jre hjÃ¸rne – og klik pÃ¥ et billede Ã©n gang for at fÃ¥ en tekstboks frem)…\nDag 1.026 – Cykeldoktorerne\nDe reservedele til Kogaen, som jeg bestilte i en cykelforhandler for 3 dage siden, og som gerne skulle vÃ¦re klar i dag ved middagstid, er stadig ikke dukket op, da jeg med en pakket cykel tropper op i shoppen. PÃ¥ bedste Joakim Von And-maner tÃ¦ller jeg langsomt til ti indvendigt et par gange for at undgÃ¥ utilfredshedens eksplosion, og gÃ¥r ud og fÃ¥r frokost i stedet for at sidde og vente.\nHalvanden time efter min ankomst er cykeldoktorerne klar til at operere min kÃ¦re. KÃ¦den skiftes (efter ca. 10.000 km siden Santiago, Chile) og et af de smÃ¥ kÃ¦detandhjul (?) skiftes ogsÃ¥ (efter 45.000 km). Yderligere fÃ¥r jeg ogsÃ¥ skiftet det mindste og det mellemste af de forreste tandhjul, hvor sÃ¦rligt det mindste efter 45.000 km var hÃ¥rdt ramt.\nSelvom jeg pÃ¥ nÃ¦sten nazi-maner havde spurgt/bedt cykelforhandleren om at have den rette stÃ¸rrelse tandhjul klar til mig i dag, har de “desvÃ¦rre” ikke flere. Cykelsmeden er vant til at lÃ¸se problemer, sÃ¥ han demonterer Ã©t i den rette stÃ¸rrelse fra en af butikkens brugtcykler ude bag ved. Det er ikke nyt, men i langt bedre stand end mit, som billedet ovenfor viser.\nJeg vejer i cykelshoppen alt mit grej. For at udnytte ventetiden, mens Kogaen opereres og fordi jeg er nysgerrig. Resultatet er fÃ¸lgende:\nBagagens samlede vÃ¦gt: 31.5 kg\nCyklens estimerede vÃ¦gt, inkl. bagagebÃ¦rer, flasker etc.: 20 kg\nBangsgaard Jr omtrentlige vÃ¦gt, semifuld mave: 73 kg\nTotal vÃ¦gt: 124.5 kg.\nPÃ¥ vej ud af MedellÃn kÃ¸rer en Red Bull-reklamevogn op pÃ¥ siden af mig, og ud ad vinduet rÃ¦kker en i Ã¸vrigt smuk pige en iskold Red Bull: SÃrvase. Con gusto, seÃ±or! VÃ¦rsgo, hr. Det gÃ¸r mig glad og energidrikken falder tÃ¸rt efter 3 timer i cykelshoppen.\nDa jeg endelig forlader MedellÃn ved 15-tiden begynder et kraftigt regnskylle, som jeg vist ikke har oplevet tilsvarende siden Humpty Doo i Northern Australia eller i SydÃ¸stasien. Vanvid. Jeg har sindet rettet mod nord og lader ikke regnen stoppe mig. Busser gennemsprÃ¸jter med med rekyl-pjÃ¦sk fra vandpytter pÃ¥ vejen, men jeg er vÃ¥d som en vandmand allerede og er ligeglad. Det ville have vÃ¦ret nogle fine regnvejrsoptagelser, hvis Jens The Camera Man havde vÃ¦ret her.\nDa jeg ankommer til landsbyen Don MatÃas og henvender mig til receptionisten er jeg smÃ¥kold og dryppende af regnen. Pigen forlanger 20.000 pesos (50 DKK) for et vÃ¦relse, hvilket er helt fair, for hotellet er helt nyt og jeg er i min tilstand mindre anorektisk med pengepungen. Men jeg presser mit held og lader hende forstÃ¥, at jeg finder prisen lidt hamper. Jeg stÃ¥r der med dryppende goretex og forsÃ¸ger ikke at se mindre ynkelig ud end min forfatning tilskriver.\nDet virker! Uden selv at have kommet med et udspil cutter pigen snart 25% af prisen. I like. 15.000 pesos er et kup pÃ¥ alle mÃ¥der. Da jeg er kommet i ly pÃ¥ vÃ¦relset med alt det vÃ¥de grej bryder jeg ud i grin over hvordan tingene alligevel udartede sig i dag og hvor let det hele (trods alt) har vÃ¦ret.\nHavde mit kabel-TV kunnet tage ESPN og tennis fra Australien var jeg nok flÃ¸jet en lille smuttur op i Himlen af lykke…\nDag 1.024 – Hvad de lokale siger… (UK)\nDag 1.023 – Turbo i MedellÃn (UK)\nDag 1.022 – Udstoppede bryster og plukkede bryn (UK)\nDag 1.021 – Ankomst MedellÃn (UK)\nDag 1.020 – Tour de France service (UK)\nDag 1.019 – Verdensstjernestatus i Pereira\nDet er en relativt let overkommelig etape til Pereira, hvor jeg beslutter mig for at holde tidlig torsdagsfyraftenfri kl. 14. Der er intet som at vÃ¦re kaptajn pÃ¥ dit eget livs skib.\nJeg har nu entret Colombias Zona Cafetera, den frugtbare kaffe-region med ideelle jord- og klimaforhold for den lille bÃ¸nne vi alle holder sÃ¥ meget af. Lots of ups and downs, but nothing too dramatic. Flotte scenerier op mod Pereira i ca. 1.600 hÃ¸jdemeter.\nPereira er Colombias 6. stÃ¸rste by med en befolkning pÃ¥ ca. 600.000 indb., og den lÃ¸d tilpas uturistet til at have min interesse, og da jeg er lidt syg i maven efter at se mere tennis fra Melbourne er valget om at tage den tidlige fyraften let.\nTjekker ind pÃ¥ Hotel SueÃ±o Real, hvor jeg mÃ¥ hoste op med 20.000 COP (50 DKK – mutter var ikke til at stikke i) for et vÃ¦relse. Til gengÃ¦ld er der ESPN & ESPN+, sÃ¥ jeg har live tennis fra flere kanaler, og det er nÃ¦sten som at vÃ¦re der selv.\nGÃ¥r en tur rundt i Pereira, der – trods en hÃ¥ndgribelig mangel pÃ¥ oplagte turistattraktioner (og andre turister!) af den slags, som guidebÃ¸ger plejer at velsigne – syder af gadeliv og ad hoc gadesÃ¦lgere, der breder deres varesortiment ud midt pÃ¥ fortove og hermed skruer ekstra godt op for fortovsvirvaret.\nEn lokal politimand mÃ¥tte lige irettesÃ¦tte mig, da jeg “uden tilladelse” ville fotografere et klistermÃ¦rke af politiemblemet pÃ¥ en politipost i form af en art campingvogn midt i byen. Betjenten kaldte mig ind i vognen og fortalte, at han/de var en autoritet og at jeg ikke uden videre bare kunne tage billeder. Autoritetsfjendtlig som jeg er, gÃ¥r jeg jeg efter ham verbalt og fortÃ¦ller, at hvis han har et problem med at jeg tager billeder af hans klistermÃ¦rke i fuld offentlighed, well, sÃ¥ overlever jeg nok, og er pÃ¥ vej vÃ¦k, da han igen vinker mig hen til sig, denne gang for at give mig grÃ¸nt lys til at fotografere. Han gÃ¸r sig endda sÃ¥ umage at feje lidt snavs af emblemet. For skÃ¸nhedens og for min skyld. Selv en colombiansk autoritet, der fÃ¸ler sig forpligtet til at irettesÃ¦tte, er en venlig colombianer inderst inde…\nJeg sÃ¦tter mig med en kop kaffe, kÃ¸bt hos en af de mange kaffefolk, der fra smÃ¥ trÃ¦kvogne fyldt med termokander sÃ¦lger de gyldne drÃ¥ber, prÃ¦-fyldt med sukker. 2 teenagepiger kommer hen og spÃ¸rger om de mÃ¥ tage et billede. Jeg krÃ¦ver efterfÃ¸lgende en dittoservice for at bringe balance i tingene.\nPaula (pÃ¥ billedet) er 17, Afilim er 16. ZÃ¼lle er snart 33. Og kunne i realiteten vÃ¦re far til de smÃ¥ pus, der opfÃ¸rer sig som om de efter flere Ã¥rs savlende venten endelig har mÃ¸dt deres Leonardo…\nVerdensstjernestatussen er ikke til at tage fejl af… 🙂\nKun afbrudt af en dinnerpause med lÃ¦kre grillspyd fra aftenmadboden herunder, ser jeg Australian Open hele aftenen, lige indtil jeg fader ud, mÃ¦t af mad, mÃ¦t af indtryk, mÃ¦t af tennis (for i dag)…\nDag 1.017 – Chorrera del Ãndio-vandfaldet (UK)\nDag 1.016 – Cali Zoo & Jacuzzi’en\nHar lige fundet mig til rette pÃ¥ sengen med laptoppen pÃ¥ mit lille vÃ¦relse hos Ulises og Marcela. Det er sent mandag aften, chikaderne synger udenfor, temperaturen er faldet til omkring 20 grader Celsius og der er ogsÃ¥ ved at falde ro over mig efter en forrygende og begivenhedsfuld dag i Cali.\nFor fÃ¸rste gang i flere dage havde jeg i formiddags en god time her i huset for mig selv. Uli og Marcela var taget pÃ¥ arbejde og jeg ventede pÃ¥ at blive hentet af Monica (gÃ¥rsdagens 25-Ã¥rsfÃ¸dselar), der â€“ dyreglad som jeg selv â€“ havde tilbudt at tage mig med i ZoolÃ³gico de Cali i dag. Zooâ€™en var (udover at opleve livet i Cali) en af de Cali-attraktioner, jeg har set frem til.\nZooâ€™en har ry for at vÃ¦re Colombias absolut bedste, og jeg tror det gerne. Dagens fÃ¸rste grin falder, da vi i zooâ€™en nÃ¦rmer os el aviario, fugleomrÃ¥det, hvor Monica med en vis Ã¦ngstelse fortÃ¦ller mig, at hun lider af ornitofobi!\nDet morer mig hÃ¸jt, at jeg er kommet i zoologisk have med en pige, der er angst for alle bevingede dyr. Haven skuffer ikke, og Monica er en sÃ¸d og glimrende zoo-guide og ad-hoc spanskunderviser. Jeg har sjÃ¦ldent vÃ¦ret sÃ¥ spÃ¸rgelysten udi det spanske og sÃ¥dan fortsÃ¦tter det dagen lang.\nDe tre zoo-timer flyver afsted, hvorefter vi i Monicas bil kÃ¸rer til Onkel Orlandos hus. Orlando, som jeg havde en lÃ¦ngere snak med til festen i gÃ¥r, har ikke selv nogen familie, men huser til gengÃ¦ld de fleste niecer og nevÃ¸er i familien pÃ¥ sit enorme landsted i udkanten af Cali. Det er et meget imponerende palÃ¦ med en gigantisk have med pool, jacuzzi, fodboldbane.\nStuepigen serverer almuerzo (frokost) og snart venter jacuzzien og poolen Uli, Paula og jeg. Det er kun anden gang i WT-historien at jeg forkÃ¦les af en jacuzzi (hvem husker ikke fÃ¸rste gang?), og det er â€“ taget i betragtning af, hvor meget jeg nyder det â€“ alt, alt for lidt.\nNÃ¦st i rÃ¦kken af dagens indslag er en tur til JamundÃ, en sydlig Cali-forstad, hvor Uli, Paula, Monica og jeg kaster os ud i byens kuli-specialitet, Cholado, en avanceret og uhyggeligt velsmagende frugtsalat, som jeg undervejs beskriver som den lÃ¦ngste orgasme lÃ¦nge (WT-lÃ¦seren vil dog – modsat mine colombianske venner – vide, at det ikke siger meget i denne sammenhÃ¦ng).\nJeg sÃ¥ i PopayÃ¡n et par sneakers-sko jeg synes godt om, og som jeg ikke har sluppet i tankerne. Dem lufter jeg for Monica, der straks foreslÃ¥r, at vi kÃ¸rer til et af Calis mange shoppingcentre for at finde et tilsvarende par. Jeg klager ikke over servicen. Skoene finder vi ikke trods 6-7 butikbesÃ¸g, men til gengÃ¦ld finder vi Maritza og Marcela, der er dukket op, sÃ¥ vi hÃ¦nger alle ud lidt med masser af glade input.\nJeg fÃ¸ler mig meget godt tilpas med mine nye venner og er overrasket over dagens energiniveau og hvor meget spansk jeg har fÃ¥et talt. At min spanske drÃ¸bel sÃ¥ ogsÃ¥ er blevet komplimenteret fra forskellige sider giver blot (klichÃ©-advarsel!) en ekstra appelsin i turbanen.\nDet har virkelig givet mig det sprog-boost, jeg lÃ¦nge har haft brug for, men som jeg af forskellige Ã¥rsager (dels trÃ¦thed pga. cyklingen, dels en mild afsky overfor small-talk med tilfÃ¦ldige, forbipasserende mennesker) har undgÃ¥et.\nDag 1.015 – FÃ¸dselsdagen\nDet er lidt tough at vÃ¥gne kl. 07.45, langt fra udhvilet og vide, at jeg i dag har brug for al mulig energi til at holde gnisten oppe med den spanske tunge i selskab med en masse nye bekendtskaber.\nDer er fÃ¸dselsdag i familien. Monica, tvillingepigernes kusine, fylder 25 og fejringen foregÃ¥r her i det lille hus i Cali-forstaden La Buitrera, hvor familiens Ã¸vrige kusiner, fÃ¦tre og onkel er inviteret.\nGlade, nye ansigter, mexicanske tacos og buritos, et par spanske fÃ¸dselsdagssange og en lang snak med onkel Orlando, der selv har lÃ¦st antropologi og har nogle interessante synspunkter omkring Colombias brik i det globale, Ã¸konomiske puslespil etc.\nUdover (for relativt fÃ¥ Ã¥r tilbage) at have ry for at vÃ¦re en af verdens farligste byer mÃ¥lt pÃ¥ antallet af drab pr. antal indbyggere, har Cali ogsÃ¥ det lidt mere flatterende ry at vÃ¦re The City of Beautiful Women. Dagene her i Cali afslÃ¸rer en betydelig sandhedsvÃ¦rdi i dette sidste ry.\nDer render nogle vidunderligt skÃ¸nne piger rundt her i Cali. Det er en fryd for Ã¸jet. At byen ogsÃ¥ rummer oceaner af skÃ¸nhedssaloner, og at der dagligt sprÃ¸jtes kilovis af silikone ind bÃ¥de for og bag for â€“ i et misforstÃ¥et forsÃ¸g pÃ¥? – at bibeholde byens ry, tja det kan jeg ikke rigtigt bryde mig om.\nVi slutter aftenen af med at se en rÃ¦kke af mine WT-mini-docus pÃ¥ min laptop midt i stuen. Til det umÃ¦ttelige publikums store applaus. Det er rart at kunne give lidt igen efter al den gÃ¦stfrihed, jeg har modtaget her i Cali. Men det var jo Monicas og ikke min fest… 🙂\nDag 1.012 – Manden, der ikke greb sin chance…(UK)\nDag 1.009 – El Estrecho -> TimbÃo (residential)\nTekst kommer nok…\nDag 1.008 – Cano -> El Estrecho (hotel)\nDag 1.007 – Ipiales -> Cano (hotel)\nDag 1.006 – Colombia!!!\nDag 1.005 – Kulsorte negerbÃ¸rn i det nordlige Ecuador\nEkspeditionen fortsÃ¦tter i dag ufortrÃ¸dent mod Colombia, WT-land #30. Vejret er grÃ¥t (som man siger) fra formiddagens fÃ¸rste trÃ¥d mod Ibarra i 2.250, 300 vertikale meter lÃ¦ngere nede end Otavalo. Det er kÃ¸ligt (16C) og regnfuldt, sÃ¥ Ã¸jnene er rettet mod den hvide stribe pÃ¥ vejen foran mig, mens benene bare gÃ¸r det, de har vÃ¦ret vant til de sidste 33 mÃ¥neder.\nFra udkanten af Ibarra falder vejen dramatisk ned til Chota-dalens ca. 1.500 m. Det er ca. 700 m free fall, mens asfaltslangen zig-zagâ€™er sig smukt ned ad bjergsiden. Transitionen fra Ibarras grÃ¥ regn til det nÃ¦r-tropiske lavland med sukkerrÃ¸rsmarker, kaktusser, bananpalmer (og en masse smÃ¥, bidende insekter, der kommer til at klÃ¸ og smÃ¥pine mig de nÃ¦ste 2-3 dage!) og 30C er virkeligt imponerende og tager kun ca. Â½ time. Det er slet ikke noget, jeg forventer, man som lavlands-dansker kan forholde sig til.\nDet demografiske, ecuadorianske kludetÃ¦ppe har her i de nordlige regioner nÃ¦r Colombia taget sig et betydelig mÃ¸rklÃ¸det hamskifte. Otavalos hÃ¸jlandsindianere er skiftet ud med kulsorte negre, som disse drenge ville kalde det. Under et break i El Juncal fÃ¥r jeg mig en snak med 3 dejlige negerbÃ¸rn (nu vi er i den jargon, undskyldte antropologen), der vil vide alt om mig og WT. Det er en anderledes kombo som blond dansker at stÃ¥ i det nordligste Ecuador og tale spansk med bÃ¸rn, hvis afrikanske ophav er sÃ¥ umiskendeligt. Swahili ville vÃ¦re mere nÃ¦rliggende.\nFra El Juncal starter en lang stigning op til et hÃ¸jdedrag i ca. 3.300 m. Jeg er lykkelig over at fange en tungtlÃ¦sset truck, hvis chauffÃ¸r sender opmuntrende tilrÃ¥b til mig ud gennem sideruden, da jeg har fundet mig til rette bag vognen, koblet fast til et stykke fortÃ¸jringsreb, der giver godt med bevÃ¦gelsesfrihed til at klare evt. forhindringer. Men asfalten er poolbordglat og jeg flyver opad med en enorm gejst. Vejret er klaret op og udsigterne er vidunderligt smukke.\nDet er blevet skumringsmÃ¸rkt, da jeg endelig nÃ¥r TulcÃ¡n (3.000 m) efter 150 km. Tjekker ind pÃ¥ snuskede Residential Sucre (til overkommelige 5 USD, men stadig dÃ¥rlig Ã¸konomi), der kun har iskoldt vand (fra bjergene, velsagtens) i bruseren, men jeg trÃ¦nger stort og bider militÃ¦risk kuldechokket i mig.\nKinamad. Dagbogsnotater. LÃ¦sning. SpÃ¦ndte tanker pÃ¥ morgendagen og Colombia. LukÃ¸je.\nDag 1.004 – Otavalo admin-dag\nHar en lang rÃ¦kke admin-ting at fikse i dag. PrimÃ¦rt web-relaterede, men ogsÃ¥ tÃ¸jvask, bogbytte (fÃ¥r byttet den engelsksprogede pigeroman Atlantic Shift af Emily Barr (jeg er ikke altid herre over, hvilke bÃ¸ger, der tilfalder mig fra brugtbogshylderne pÃ¥ diverse hostels undervejs – og en pigeroman er stadig bedre en ingen roman) til Hr. Kirks klassiske Fiskerne (1926) pÃ¥ dansk), Colombia-research, se pÃ¥ landkort og overveje forskellige ruter gennem Colombia – og lidt sightseeing bliver det til.\nKan nÃ¦sten ikke vente med at komme til Colombia nu.\nDag 1.002 – Ambato -> AlÃ³ag (hostal)\nAmbato er som forvandlet, da jeg med alt kameragrejet begiver mig ud i den morgentravle by. Mandag er markedsdag her og det betyder som altid fine motiver.\nJeg bliver igen i dag jagtet af gale hunde. Det er der ikke noget nyt i. Det nye er, at lederen (en ellers nydelig, slank cocker spaniel af en art) af den bidske kÃ¸ter-trio der forfÃ¸lger mig, bider fast i min bageste cykeltaske (der i forvejen har et tiltapet hul fra en syg, territoriel hyrdehund i Kirgisistan).\nDen slags hundeopfÃ¸rsel tolererer jeg ikke, sÃ¥ jeg stopper Ã¸jeblikkeligt op, hvorefter treklÃ¸veret fÃ¥r halen mellem benene og benene pÃ¥ nakken. Men seancen slutter ikke her. Det nye er nemlig, at jeg finder et par hÃ¥ndfulde kasteskyts og katapulter en babynÃ¦vestor sten mod lederen som et projektil. Stenen kender til min hensigt og tordner ind pÃ¥ hundens bageste del af ryggen, hvilket fÃ¥r den til at hoppe og spjÃ¦tte (i smerte eller forskrÃ¦kkelse? Jeg hÃ¥ber pÃ¥ lidt af hvert) pÃ¥ en ikke sÃ¦rlig alpha-agtig mÃ¥de. Touchdown! SÃ¥dan et prÃ¦cisionskast kan jeg leve lÃ¦nge pÃ¥…\nJeg krydser 40.000 km i dag, 13 km nord for Latacunga, 7 km for landsbyen med det spÃ¸jse navn Lasso. Det er et stort Ã¸jeblik for mig, og det fejres med en fersken ice-tea og et par oste/lÃ¸g-boller, jeg fandt hos en gadesÃ¦lger i Latacunga.\nEndnu en bjergryg skal forceres efter en kort vandpause i Lasso. Bjergryg vil her i Ecuadors kuperede terrÃ¦n sige en lang og kon(s)tant stigning op til ca. 3.500 m. Silregnen intensiveres til moderat pjÃ¦sk og snart til kraftig regn. Udsigten til Cotopaxi-vulkanens hvide tinde i 5.897 m mÃ¥ jeg tÃ¦nke mig til.\nPÃ¥ toppen gÃ¥r jeg i tÃ¸rvejr under en tankstations tag, hopper i regntÃ¸jet og bliver igen uÃ¸nsket centrum for opmÃ¦rksomheden fra et par fyre, der voldglor pÃ¥ bÃ¥de Kogaen og jeg, og spÃ¸rgsmÃ¥lene hagler, pÃ¥ trods af min afvisende attitude. Den mÃ¥ jeg lige Ã¸ve mig lidt pÃ¥, den med attituden.\nEt ophold i regnen ser mig smutte videre, men den tager hurtigt til igen. Inde bag Goretexâ€™en er jeg dog ligeglad. Det gÃ¥r ca. 700 m nedad, jeg rÃ¦ser og overholder til tider ikke de tilladte 60 km/t, som skiltene angiver, men suser forbi lastbiler, som motorbremser hele vejen ned. Temp. er faldet til 10C og min krop fÃ¸les nÃ¦sten lige sÃ¥ kold.\nJeg har stadig ca. 15 km ind til udkanten af Quito (som jeg har besluttet mig for at droppe), da mÃ¸rket begynder at falde pÃ¥. Har ingen idÃ© om overnatning her langs den trafikerede og vÃ¥de Panamerican Highway. Men ved en stÃ¸rre korsvej ser jeg et neonskilt, Hostal New York, hvor jeg efter en del frugteslÃ¸se forhandlinger med en ca. 11-Ã¥rig dreng fÃ¥r et vÃ¦relse med TV og bad til 9 USD.\nAlÃ³ag, hedder stedet, hvor jeg er havnet. Stedet er larmende, fyldt med lastbiler, skidt og silende regn og bÃ¦rer prÃ¦g af at vÃ¦re et vigtigt trafikknudepunkt pÃ¥ Panamericanaâ€™en, hvor den eneste stÃ¸rre vej til den nordvestlige del af Ecuador slutter sig til. Det er et virkeligt frastÃ¸dende sted, men jeg er i tÃ¸rvejr og har en seng for natten.\nFÃ¸ler jeg er inde i en dejlig rytme, med cykling stort set hver dag, tid til at snuse ecuadoriansk byliv og nerve til mig, fÃ¥ hvilet godt ud, koncentrere mig om det, som WT primÃ¦rt drejer sig om (for nu, i hvert fald): at komme fremad gennem verden, at komme fremad gennem verden.\nDag 999 – Zhud -> AlausÃ (hotel)\nJeg starter morgenen med at fÃ¥ sat et nyt bagdÃ¦k pÃ¥ cyklen. Farvel til det tarmslyngsramte Specialized-dÃ¦k fra Rotoroa, New Zealand og goddag til et Schwalbe Marathon Extreme, som min norske ven Ragge havde med til mig i Peru.\nHjertelige Maria Judith viser mig rundt pÃ¥ hendes og manden Miguels landsted. Hun serverer et glas kildevand fra det vandlÃ¸b, der gennemlÃ¸ber deres grund og jeg fylder alle flaskerne med det klareste vand. Det er en dejlig morgen og alt er dugfriskt, ogsÃ¥ jeg efter 10Â½ times sÃ¸vn. Mine vÃ¦rter er smukke mennesker, og de skaber en klar positiv note i den samlede Ecuador-karakterbog.\nJeg bliver jagtet af lÃ¸se (men vist for det meste med tilholdssted hos familier) hunde en snes gange dagligt her. Det er simpel hverdagskost, men det forstyrrer, og flere gange mÃ¥ jeg stoppe op og samle kasteskyts op for at fÃ¥ bÃ¦sterne pÃ¥ afstand.\nDet er dejlig og hÃ¥rd cykling sÃ¥ snart jeg sÃ¦tter mig i sadlen efter morgenkaffen oppe i landsbyen Zhud. Masser af op- og nedkÃ¸rsler hele dagen. Snart er jeg igen indhyllet i skyer, og sÃ¥dan fortsÃ¦tter det hele formiddagen. Virkelig en special oplevelse at kÃ¸re gennem det tunge skydÃ¦kke med sigtbarhed ned til sÃ¸lle 10 m. PÃ¥ et tidspunkt dukker to ridende cowboys op i modsatte vejside fra trylledisen â€“ et fantastisk drÃ¸mmesyn.\nDagen slutter med en fornem, crazy ca. 600 m-nedkÃ¸rsel til AlausÃ i 2.350 m. Kinderne blafrer og jeg overhaler flere lastbiler, der mÃ¥ motorbremse pÃ¥ vejen ned, der nÃ¦rmest fÃ¸les som frit fald fra cykelsadlen. Wow.\nVed ankomsten til AlausÃ kontaktes jeg af DamiÃ¡n Lopez (www.jamerboi.com.ar), en sympatisk, argentinsk gut (35), der cykler fra Alaska til Ildlandet i det sydligste Argentina â€“ en rejse han regner med at bruge 3 Ã¥r pÃ¥. Jeg tjekker pÃ¥ argentinsk anbefaling ind pÃ¥ Hotel Europa, 6 $ for et lille, rent vÃ¦relse med fÃ¦lles bad, som jeg snart omdanner til et dampbad i lÃ¸bet af mit 20-min lange gudebad.\nDet regner hele aftenen i AlausÃ, sÃ¥ jeg kryber kun ud for at fylde sÃ¦kken med kinamad i naborestauranten, og sÃ¥ tilbage under tÃ¦pperne med min bog.\nDag 998 – 2009s fÃ¸rste lykketrÃ¦f\nDen gammelkendte overvejelse om, hvorvidt jeg skal tage videre eller ej, sidder i hÃ¥ret pÃ¥ mig da jeg vÃ¥gner (modsat resterne af en vild nytÃ¥rsaften, som jeg er vant til). Kunne nemt bruge en afslappende dag mere her i Cuenca, men jeg vÃ¦lger at starte 2009 aktivt. Off you go, my boy.\nKl. 9 tjekker jeg ud og triller ud af Cuencas befriende trafikstille gader. Solen har ogsÃ¥ fÃ¥et sig en god start pÃ¥ Ã¥ret og strÃ¥ler lÃ¸s pÃ¥ de fÃ¸rste flade(re) 30 kilometer mod Azogues.\nEfter landsbyen BibliÃ¡n starter stigningerne og Ã¥rets fÃ¸rste sved falder i WT-lejren. Fra 2.500 m gÃ¥r det uafbrudt og ofte stejlt op til et unavngivent (det er de alle her i Ecuador, sÃ¥ jeg mÃ¥ undvÃ¦re den tilfredsstillelse det giver at nÃ¥ et skilt/monument, der indikerer bjergpassets top samt hÃ¸jde) pas i ca. 3.500 m.\nModsat Argentina, Bolivia og Peru, hvor man i denne hÃ¸jde normalt finder Ã¸de, tÃ¸rre pampas-sletter, finder man her i Ecuador opdyrkede markarealer og kvÃ¦gdrift.\nJeg hopper i det vindtÃ¦tte regntÃ¸j og kaster mig frÃ¥dende ud pÃ¥ den lange, stejle nedkÃ¸rsel til landsbyen CaÃ±ar og videre til Tambo, som jeg i Cuenca havde udset mig som dagens endestation. Men der er stadig krummer i cykelskoene, sÃ¥ efter lidt brÃ¸d + tomater fortsÃ¦tter jeg, fremad og (igen) opad mod Zhud, som pÃ¥ mit kort ser ud til at vÃ¦re tilstrÃ¦kkeligt stor til at huse en sovemulighed.\nSnart omslutter en tÃ¦t, tÃ¦t tÃ¥ge mig og sÃ¦nker sigtbarheden ned til 10 meter. Ikke noget problem, nÃ¥r det gÃ¥r opad med 7 km/t, men pÃ¥ nedkÃ¸rslerne var Ã¸jne pÃ¥ stilke en forudsÃ¦tning. Det er fascinerende og jeg har aldrig oplevet en tilsvarende tÃ¥ge (selvom det vist nÃ¦rmere var skyer).\nDet er et lille lykketrÃ¦f for mig, at jeg fortsatte. I en lille landsbyflÃ¦kke i ca. 3.000 m er hundredevis af mennesker (indianere) stimlet sammen omkring en tyrefÃ¦gtningsarena. Inde pÃ¥ arenaen render en tyrekalv forstyrret rundt mens lokale teenage-daredevils agerer matadores og med deres overfrakker forsÃ¸ger at tirre tyrekalven. TÃ¥gen ligger tungt over hele omrÃ¥det og er med til at gÃ¸re oplevelsen stor. En fornem og helt uventet nytÃ¥rsgave\nTilbage i sadlen er luften omkring mig stadig tyk af tÃ¥gedis. Jeg fÃ¸ler mig klar i hovedet af den friske bjergluft. Sent pÃ¥ eftermiddagen nÃ¥r jeg Zhud, der desvÃ¦rre er overraskende lille og tilsyneladene blottet for overnatningssteder. Jeg taler med adskillige landsbyboere (kioskejere, en politibetjent, restauratÃ¸rer), der alle ryster pÃ¥ hovedet pÃ¥ min forespÃ¸rgsel og fortÃ¦ller, at der er et hotel i Chunchi, 43 km lÃ¦ngere fremme. Det er ingen mulighed.\nMin kropstemperatur falder hurtigt inde bag det drivvÃ¥de tÃ¸j, sÃ¥ snart jeg er stÃ¥et af cyklen. Hvad gÃ¸r vi nu, lille du? Jeg sÃ¦tter mig og fÃ¥r en kop kaffe, mens jeg venter pÃ¥ Ã¥benbaringen eller bare den gode idÃ©. En mand i cafeteriet spÃ¸rger mig, hvor jeg er pÃ¥ vej hen, og jeg fortÃ¦ller ham, at jeg ingen steder er pÃ¥ vej hen, men leder efter et sted at sove. Han lader til at vide besked og fortÃ¦ller om et sted kun 1 km derfra, hvor jeg kan sove. Jeg er skeptisk, for hvorfor har ingen af de andre lokale fortalt mig om stedet, men har ikke rÃ¥d til ikke at undersÃ¸ge vÃ¦rdien af hans oplysning.\nDet er begyndt at regne, og for at gÃ¸re ondt vÃ¦rre, opdager jeg, at mit bagdÃ¦k har fÃ¥et en syg udposning (som et menneskeligt tarmslyng) midt pÃ¥ kÃ¸rerillen. Det humpler vildt ved hver omdrejning, og jeg ved, at dÃ¦kket er fucked up og kaputt, som de siger i udlandet. Men jeg har andre ting hÃ¸jere oppe pÃ¥ prioteringslisten.\nSom et fatamorgana dukker drÃ¸mmesynet op: En landbolig i skÃ¸nne, grÃ¸nne omgivelser i 2.834 hÃ¸jdemeter. Jeg bliver mÃ¸dt af Maria Judith og hendes mand Miguel, der hjerteligt byder mig velkommen hos dem og viser mig mit vÃ¦relse i en Ã¦ldre bygning med loftsbjÃ¦lker og god energi. Jeg har svÃ¦rt ved at tro mit held og hvordan barometeret kan vende sÃ¥ hurtigt. I hovedhuset fÃ¥r jeg mig et brandvarmt bad efterfulgt af en snak med husets sÃ¸n Fernando, mens Maria Judith tilbereder en gigantisk portion helsemad til mig.\nAlting foregÃ¥r i et behageligt Ã¸ko-minded, back-to-nature gear her hos familien. Jeg fÃ¥r serveret urtethe med goodies fra baghaven ved ankomsten, der bliver fyret godt op for rÃ¸gelsespindene pÃ¥ mit vÃ¦relse og her er intet TV pÃ¥ ejendommen, for her holder man af fredens stilhed og naturens lyde. Et bredt, veltilfredst smil gÃ¥r fra Ã¸re til Ã¸re, da jeg senere ligger i sengen og forsÃ¸ger at skabe mental klarhed over dagen.\nSom jeg vist ogsÃ¥ sagde sidste Ã¥r ved samme tid: Hvis denne Ã¥rets fÃ¸rste dag er bare en svag indikation af, hvordan de resterende 364 dage bliver, ja sÃ¥ bliver 2009 et forbandet godt og berigende Ã¥râ€¦


Hvem er vi? – VisionRoomDk\nVisionRoomDk og partnere\nI en verden med konstant forandring opleves nye udfordringer kontinuerligt.\nVisionRoomDk hjælper med at identificere relevante områder, skabe mere indsigt og finde løsninger. Vi fokuserer på udvikling af mennesker gennem en helhedsorienteret tilgang ved hjælp af værktøjer og praksis, der giver større tilgængelighed til sig selv. Formålet er at styrke den enkelte og støtte et sundt lederskab.\nVisionRoomDk er dybt engageret i at opnå succes for den enkelte og for virksomheden. Overordnet set sker det gennem større forståelse af formål, skabelse af en stærk vision, værdier og kultur og opbygning af bæredygtige løsninger.\nMød Helle Lehmann, grundlægger\nExecutive rådgiver og coach med en mangeårig ledererfaring fra rederier og marineforsikring, senest som direktør i et norsk forsikringsselskab. Med et fundament bygget på stærke faglige og personlige kompetencer, møder jeg den enkelte med åbenhed og stor indlevelsesevne. Jeg er i stand til at favne bredt menneskeligt og strategisk. I min coaching, bruger jeg mine indsigter fra mit lederskab og min praktiske og teoretiske baggrund samtidig med at jeg er stærkt optaget af værdiskabelse. Gennem mine mange år i shippingbranchen har jeg udviklet et udpræget globalt mindset og har stor erfaring med organisationsudvikling og forandringsprocesser, med positive resultater gennem mit motiverende lederskab og evne som ’brobygger’.\nUdover coaching og rådgivning arbejder jeg blandt andet med mit program ’dit indre lederskab™’. Et lederskab der udspringer fra kernekraften, hvorfra beslutninger kan træffes med afsæt i egne værdier. Jeg tager udgangspunkt i det, der går godt, og viser vejen til en sund udvikling, med positiv ekspansion. Programmet har sigte på den enkeltes evne til at reflektere og til at opnå større personlig forståelse og indsigt. Det er bygget op omkring øvelser i kombination med coaching, der har rødder i den kognitive, narrative og systemiske lære.\nJeg er samtidig underviser, kursusudbyder og aktivt bestyrelsesmedlem.\nErhvervscoach, Transition Coach EMCC Practioner\nExecutive Board Programme, Insead Frankrig\nCertificeret Meditation- og Ýogalærer\nSkuld i København har under Helles ledelse gennemgået en organisatorisk positiv udvikling og modernisering med optimering af ressourcer. Fokus på medarbejdernes forhold, kundeforhold og udvikling af forretningen.\nStåle Hansen, President & CEO, Assuranceforeningen Skuld\nHos AS3 executive får du professionel og kompetent sparring, når du vil sætte nye mål som topleder – og nå dem. Eller når du skal finde den hurtigste vej dit næste direktørjob. Vi er markedsledende på outplacement, og vi er alle erfarne rådgivere med en stærk ledelsesbaggrund inden for dansk og internationalt erhvervsliv.\nPeople-Balance, Helle Bjerre\n“Bæredygtighed handler om både People, Planet og Profit. Jeg integrerer bæredygtighed og FNs verdensmål i min egen virksomhed ved at arbejde i partnerskab med andre (mål 17) og ved at inddrage “sundhed og velvære” i de processer vi tilbyder (mål 3). Det er min overbevisning at den enkeltes sundhed og velvære (People), er en forudsætning for at skabe sunde og bæredygtige virksomheder (People, Planet, Profit)”\nAlkaline Living, Bettinna Delfs\nJeg giver viden og redskaber til at bringe kroppen i naturlig topform og sindet i balance. Der hvor det er sjovt og skønt at være. Der hvor der er vilje og mål til at forfølge ønsker og mål.\nYogafactory, Kristina Babette Larsen\nStudiet engagerer en række dygtige undervisere. Ønsket er at alle skal føle sig velkomne og få fantastiske oplevelser gennem yogaen, fornyet energi, livsglæde, fysisk styrke og fred i sindet. Kristina er den ene indehaver af studiet og har en baggrund som sygeplejerske og kostvejleder og har utallige yogauddannelser. Hun underviser ud fra et holistisk og kærligt menneskesyn.\nHot Yoga Denmark, Lis Molinari\nHot Yoga Denmarks mission er at inspirere folk til gennem udøvelse af yoga at leve et kreativt, powerfuldt and levende liv. Et liv hvor du oplever enhver udfordring i livet med samme lethed som den der kendetegner et åbent hjerte. Vi kalder det “Power Treat”. Studiet blev grundlagt af Lis Molinari i 2015.\nLars Ilyas Jægerfeld Kristoffersen\nLars har arbejdet som ManuVision kropsterapeut (Body-SDS) siden 2016. Samsara Kropsterapi er en behandlingsform, som er rettet mod såvel fysiske som mentale spændinger. Det kan fx være hovedpine, spændinger i nakken, stress, depression, vejrtrækningsproblemer, rygsmerter, søvnproblemer. Behandlingen er en kombination af: fysioterapi, massage, bevægelse af leddene, pulserende bevægelser, åndedrætsteknikker, stræk, akupressur, arbejde med kroppens meridianbaner, krystalhealing, zoneterapi, kranio sakral terapi og samtaleterapi.\nMine forskellige behandlingsformer bidrager til at skabe balance i krop og sind. Jeg bruger ansigtszone- og refleksterapi, stress ansigtszone- og refleksterapi samt Japansk Lifting, som alle er særdeles effektive metoder. Min vision er at hjælpe så mange som muligt fysisk, åndeligt og mentalt. Det giver mig en følelse af glæde og meningsfuldhed at have med mennesker at gøre og hjælpe dem til at få det bedre.


Industribadeværelse | Find fliser, brusere, møbler og meget mere - Gulv og Fliseeksperten\nForeside / Boliginspiration / Fuldend det industrielle look\nFuldend det industrielle look\nDet industrielle design er stilfuld og minimal. Inspirationen er hovedsageligt hentet fra de gammeldags fabriksmiljøer. Et design med fokus på form som er solid, funktionel, praktisk og som kan opleves en smule råt og lidt slid.\nMetal og beton ses som vigtige materialer, for at efterligne det tidligere industrielle look. Har du allerede en grund med metal og beton på plads, kan du nemt supplere indretningen og få frem et eget personlige præg som bliver unik for netop dig.\nAt bryde med simple og stilrene materialer som træ og læder er både effektfuldt og smukt. Det kan være alt fra et møbel i træ til kroge eller bøjler i læder.\npå billedet: Macro Design Brusehjørne Empire Swing med sorte sprosse\nGrå fliser med industrielt look til væg og gulv\nNår du skal vælge fliser til væg og gulv, kan du fx vælge en farve på gulvet og en anden på væggen eller hvorfor ikke samme på begge. Det er helt op til dig. Vi kan varmt anbefale grå fliser, som en perfekt match til et industrielt look, som indeholder meget beton.\nTa' et kig på vores smukke udvalg af grå klinker til vægge og gulve. Herunder finder du noget for enhver smag.\nKlinker Bricmate J66 Limestone Anthracit...\nKlinker Living Ceramics Bera & Beren Lig...\nKlinker Bricmate Z66 Limestone Grey 2cm...\nKlinker Terratinta Archgres Taupe 100x10...\nSe alle vores grå fliser for gulv og væg →\nIndustrielle brusevægge, døre og hjørner\nDet, som kendetegner en industribruser, er den sorte ramme omkring glasset. Vælg mellem modeller, der du har en enkel sort ramme rundt om hele glasset eller modeller med sprosser ovenpå glasset, hvilket forstærker den industrielle look yderligere. De designs som vi viser her er enligt vores mening det tætteste du kan komme på et industriel design, samtidig med at de er trendy og meget moderne.\nSvedbergs 180° Rista Lige 90x90 Sort Mat...\n11 261 dkk\n12 595 dkk\nSvedbergs 180° Rista Lige/Fast 160 Sort...\n10 994 dkk\n12 295 dkk\nBrusekabine Bathlife Betrakta 90x90\n5 739 dkk\n8 829 dkk\nSe alle vores industrielle brusevægge, døre og hjørner →\nMørke, sorte eller hvide badeværelsesmøbler er de bedst egnede, når man vil skabe et industrielt badeværelse. Med de rigtige farver får du karakter samt et tydeligt og synligt tema i rummet.\nMøbelpakke Arredo Spirit 90 Spejlskab\nfra 5 459 dkk\n9 185 dkk\nMacro Design Vaskeskab Crown Plain Med H...\nfra 9 828 dkk\n12 285 dkk\nVaskeskab Haven H2/80 med Stenplade og H...\nSvedbergs 123x30 Sort Bejdset - Højskab\n5 725 dkk\nVaskeskab Bathlife Salig Sort med Vask\nfra 4 245 dkk\nSvedbergs 172x30 Sort Bejdset - Højskab\n5 720 dkk\n6 355 dkk\nSe alle vores industrielle badeværelsesmøbler →\nFritstående badekar løfter niveauet\nFritstående badekar tager den industrielle stil til næste niveau og fuldender looket. Du bør vælge et hvidt badekar, hvis du vil skabe lidt kontrast på badeværelset og et sort, hvis du vil beholde det sorte tema.\nBadekar Svedbergs Oval 1580 mm Hvid Marmor\n18 519 dkk\n22 610 dkk\nNordhem Ekerø Støbt Marmor Fritstående B...\n17 088 dkk\n21 360 dkk\nBadekar Nordhem Värmdö Støbt marmor 1600 mm\n17 296 dkk\n21 620 dkk\nBadekar Nordhem Amundö Fristående 1550 mm\nAlle vores fritstående badekar →\nSkal du købe meget? Vi kan give dig et godt tilbud! For at lave en forespørgsel klik her


Jobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå - kun kr. 704.00\nHjem / Butik / Default Category / Diverse udstyr / Vandski og wakeboard / Jobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå\nJobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå\nVarenummer (SKU): 40231216 Kategorier: Default Category, Diverse udstyr, Vandski og wakeboard\nType: Svømmevest med faststof Opdrift: 50 Newton Brugers vægt: 50kg til 90+ (S til XXXL) Godkendelse: ISO 12402.5 … læs mere her\nNavn: Jobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå\nPris: DKR 704.00\nJobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå er populær blandt sejlere\nJobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå kan på grund af dens store popularitet nu findes i den altid eftertragtede varekategori Default Category > Diverse udstyr > Vandski og wakeboard. Der følger også hele 30 dages returret som er en fin sikkerhed for dig, hvis du nu fortryder dig køb af din vare. Du kan roligt gøre som rigtig mange andre har gjort før dig og købe din Jobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå i den kendte webshop Marineudstyr.dk, der virkelig har samlet toppen af de mest populære varer. Der er mange varer i shoppen og i det store udvalg er der helt sikkert noget for dig, som jo fx kan være dette produkt. Når du handler online kan priserne være lavere- det skyldes bl.a. at sådan noget som husleje kan være meget lavere, da en god beliggenhed ikke er nødvendig.\nJobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå marineudstyr\nNår du svinger kortet i de danske webshops, får du nogle bedre betingelser, end hvis du handler i en fysisk butik. Dine varer skal kunne returneres i 14 dage. når dine varer købes i en shop, og i nogle tilfælde giver shoppen endda mere det er slet ikke ualmindeligt, at få 30, 60 eller 90 dages returret i dag. En anden fordel ved online shops er, at alle varer og priser ligger online, og det gør en prissammenligning let, blandt de mange udbydere af varer, der findes online. Og du kan endda gøre det når du sidder på toilettet med din mobiltelefon. Mange har allerede fundet glæde ved at købe online og slippe for, at varens pris er forskellige fra skiltet og til kasseapparatet, så du skal stå i kø bagefter for at få den rigtige pris. Shoppen sender din produkter til din adresse, eller du kan bede dem om at sende til dit arbejde i stedet for, og det kan frit vælges, når du angiver leveringadresse. Hvor mange gange har du stået i kø i en butik – det er slut nu, når du handler online så gå let og ubesværet direkte til kassen, når du er færdig med at handle, så ungå de trælse frustrationer over, at det kan tage så lang tid for folk at finde de sidste mønter frem.\nVær den første til at anmelde “Jobe Neo Vest Progress herre vandskivest, sort/blå” Annuller svar


Bestil Termofleecehætte online nu hos Tchibo 365410\nHigh Performance-belægning gør den vandtæt, vindtæt og åndbar\nAntipiling forhindrer, at den fnulrer\nMed varme øreklapper\nSidder sikkert, når temperaturen falder, og øreklapperne på denne termofleecehætte beskytter ved ekstrem kulde om vinteren og sørger for ekstra varme. Samtidig sørger funktionelle egenskaber for, at den er behagelig at have på. Hættens materiale er med High Performance-belægning, hvilket gør termofleecehætten vindtæt, vandtæt og åndbar. Desuden sørger antipiling for, at den ikke fnulrer, og at materialet holder sig pænt og glat i længere tid.\n100% polyester (mikrofiber)\nMembran indvendig 100% polyuretan\nSamlet længde ca. 33 cm


utils prefix normal JERNESALT - devilde\nARTIKEL FRA JERNESALT - 28.11.10\nDe såkaldt 'vilde' fra 1980'erne på Arken\n- og Nina Sten-Knudsen på Nivaagaard\nDe vilde på Arken\nNina Sten-Knudsen på Nivaagaard\nDe vilde fra 1980'erne på Arken\n'Arken' - Museet for moderne kunst i Ishøj - viser indtil 30. januar en stor og spændende udstilling af malerier som nogle helt unge kunstnere malede i firserne og som gav dem navnet 'De vilde' eller 'De vilde unge', et navn som de vel at mærke ikke selv brød sig om og som faktisk også er vildledende. Men navnet kom formentlig af at de samarbejdede med en tysk gruppe af malere der kaldte sig 'Die Neue Wilden'. Danskernes gennembrud skete med udstillingen 'Kniven på hovedet' på Tranegården i Gentofte i foråret 1982 der fik legendarisk status i den nyere danske kunst- og kulturhistorie netop fordi den formidlede en ny generation på kunstscenen. Og året efter viste lederen af Århus Kunstmuseum Jens Erik Sørensen udstillingen 'De vilde unge'.\nNu er chancen her så for at se et meget bredt udsnit af hvad disse kunstnere dengang lavede i et inspirerende kunstnermiljø der vendte ryggen til den ellers rådende minimalisme og konceptkunst, de selv kom fra, og ikke mindst vendte sig imod den akademiske kunst samt den dominerende universitetsmarxisme. Men altsammen på en meget individualistisk måde der førte dem hver sin vej. 'De vilde' ophørte derfor som begreb og samlebetegnelse allerede omkring 1986-87 - og mange af kunstnerne har siden gjort sig stærkt gældende på hver deres måde.\nDe danske deltagere i Arken-udstillingen er - nævnt i aldersorden: Kehnet Nielsen (1947), Inge Ellegaard (1953), Dorte Dahlin (1955), Michael Kvium (1955), Berit Heggenhougen-Jensen (1956), Lars Nørgaard (1956), Erik A. Frandsen (1957), Claus Carstensen (1957), Nina Sten-Knudsen (1957), Peter Bonde (1958), Christian Lemmerz (1959), og Lars Ravn (1959). Desuden svenske Anette Abrahamsson (1954), tjekiske Jiri Georg Dokoupil (1954), og de fem tyskere: Rainer Fetting (1949), Peter B�mmels (1951), Helmut Middendorf (1953), Werner B�ttner (1954) og Walter Dahn (1954). Som man ser var de fleste af dem i 1982 i midten af tyverne, - og det hører med til billedet at flertallet af dem var mænd. Det kan man naturligvis undre sig over, men mon ikke forklaringen er den simple at overskridelsestrang hænger sammen med det mandlige kønshormon.\nDet udmærkede katalog med gengivelse af de fleste af de udstillede værker og med en glimrende oversigtsartikel af Stine Høholt m.fl. samt et sigende essay af Frederik Stjernfelt giver rig lejlighed til at reflektere over ungdommens måde at finde sig selv på i opgør med den ældre generation og de dominerende ideologier - og samtidigt til at fundere over hvor tvivlsom kunstfilosofi ofte er.\nKatalogets oversigtsartikel redegør også for 'institutionshistorien', det vil sige det kommercielle distributionssystem og navnlig kunstmusernes opkøb. Det lader vi ligge - lige bortset fra at det skal nævnes, at den nuværende direktør for Arken Christian Getner i sin tid som direktør for Vestsjællands Kunstmuseum i Sorø opkøbte ikke mindre end 88 værker af 'de vilde' eller ca. en tredjedel af de malerier af disse kunstnere der blev sat til salg ved lukningen af Galleriet 'Prag'. Han har siden til Arken også købt eksempelvis Claus Christensens store lærred fra 1997 'Flex Pissing'.\nBetegnelsen 'de vilde' er misvisende, fordi man umiddelbart forbinder voldsom, spontant og ekspressiv kunstudfoldelse med begrebet. Men selvom man uden besvær kan finde disse tendenser i de vildes kunst, så peger de ikke på det centrale, som var euforien over at kunne give sig maleriet i vold uden ringeste hensyn til kunstteorier, akademisk tradition, ideologier, psykologier eller andet. Kunstnerne dannede ikke engang en gruppe, men fandt blot sammen i fleksible venskaber omkring arbejdssteder, udstillinger og performances.\nDet er derfor meget givende i den nævnte oversigtsartikel at kunne læse hvad kunstnerne selv udtalte dengang eller i tilbageblik siden. Og vi kan begynde med Claus Carstensen der er den der har ytret sig oftest og stærkest om tiden. Han blev af Lousiana Revy til Nolde-udstillingen i 1986 bedt om at komme med et bud på hvad de gamle store kunstnere havde at sige "jer unge", og allerede her indrømmer han at han føler sig som skrivende billedkunstner. Men han gør også udtrykkeligt opmærksom på at han hverken føler sig som ung eller ekspressiv. Hvad angår betegnelsen de 'unge vilde' var det for hans vedkommende en markedsføring under falsk varedeklaration..... men "hvorfor ikke entre scenen med et medietrip som springbræt?" - Og med et sådant retorisk spørgsmål er vi i det mindste blevet klar over at Carstensen som mange andre kunstnere i sin samtid aldrig ser bort fra medieplejens vej til succes.\nI kataloget hedder det tilsvarende: "Ungdommen var hurtigt overstået...... Og det vilde eller ekspressive var for mit eget vedkommende simuleret....det rummede ikke nogen tøjlesløs og spontan ekspressionisme..."\n"Det var hurtigt, det var trash'et, lærrederne store, gestikken voldsom og excessiv, og frem for alt: det var den diametrale modsætning til alt det vi hadede ved den akademiske tradition"\nGenerationen ville dog ikke have noget med antiteser at gøre: "hele tankegangen med at man sætter sig op mod det der var før og erstatter det med noget renere, virkede fuldkommen åndssvag."\nFælles for de unge vilde var til gengæld at de var "trætte af alt det romantiske hippie-pis og leninismen. Resultatet blev en kunst uden social velvilje, udtrykt gennem afvisning af 1970'ernes stærkt politiserende og måske endnu vigtigere dematerialiserede kunst, en kunst hvor objektet nærmnest er forsvundet til fordel for ideen eller handlingen..."\nMen 'handling' kan forstås på to måder for en kunstner, det at agere politisk og det at male: "Den handlingslammelse der var i det teoretiske og praktiske felt var meget afgørende for at jeg begyndt at male. Jeg var pissetræt af at man ikke måtte røre ved stoffet. Derfor var det også så euforisk da det hele startede. Spændingen var blevet bygget op, selvkontrollen havde været enorm. Man ser det ofte - også i politiske bevægelser - at når der endelig sker et skred, så er åbningen og euforien så meget desto større. Lige pludselig er der en enorm psykisk energi som bryder gennem dæmningen."\nTilsvarende taler også Erik A. Frandsen og Lars Nørgård om oplevelsen af selve den store energi ved at male på den voldsomme og uhøjtidelige måde. "Friheden bestod i høj grad i bare at producere på livet løs..." - Nogle af kunstnerne fandt sammen på nogle tomme, nedrivningsdømte lokaler i Rosenørns all�, og dette 'Værkstedet Værst' var antiakademisk og eksperimenterende. Kunstnerne skulle ikke hele tiden argumentere for deres kunstneriske valg i forhold til teori og tradition.\nLars Nørgård: "Det var den der enorme energi. Vi var jo et batteri. Vi var alle sammen små ingredienser i en motor, og den løb edderbankene stærkt. Vi lærte jo også på rekordtid en masse ting af hinanden. Det var et intensivt kursus i to-tre år, hvor der var en nådeløs kritik af hinanden."\nKehnet Nielsen, hvis billede 'Kniven på hovedet' i 1982 lagde navn til udstillingen på Tranehavegård og som naturligvis er med på udstillingen (udlånt af Statens Museum) lægger i 2010 ikke skjul på strategien: "Vi ville storme museerne og nedbryde de lukkede døre og normerne med at man først var værdig til at komme på museerne når man var død og borte, provokere kunsthistorikerne og museumslederne til at beskæftige sig med vor egen tid." - Stormen indebar bl.a. at Nielsen og flere af hans kolleger forærede museerne en mængde billeder, navnlig tegninger.\nMen selve euforien var naturligvis kortvarig. Herom fortæller samme Kehnet Nielsen: "En vigtig historie for mig er at jeg i slutningen af 1984 og i begyndelsen af 1985 trak mig helt ud af sammenhængen og lejede et atelier ved Flyvestation Nord i K. Værløse. Jeg startede forfra, brændte en del af de tidlige malerier og bevægede mig ind i maleriet og prøvede at få en større historie ind i det end de meget hurtige, plakatagtige, nærmest propagandaagtige billeder som på det tidspunkt gav mig mareridt om natten. Således sluttede 80'erne for mig i et personligt forehavende, hvor jeg gravede mig ind i maleriets veje og vildveje - fjernt fra en tidsånd som 80'erne med dens fest, energi og indrømmet, fantastiske oplevelser".\nOgså for Nina Sten-Knudsen fik den vilde historie en brat ende: "For mig sluttede 80'erne i 1986. Da jeg kom til Danmark efter at have boet et år i New York, en by der virkelig var vilde 80'ere på det tidspunkt; galleriscenen, musikken menneskene. Men da jeg kom tilbage til Danmark i efteråret var det ligesom om at festen var slut."\nMen grundoplevelsen fire år tidligere står fast: det var for hende "en stor frihed at kunne kaste sig over maleriet. Vi er jo alle kommet fra minimalismen og conceptkunst. Derfor oplever vi det som en enorm eksplosion af energi at vi har fået det medium i hænderne."\nDet kan umiddelbart lyde mærkeligt at det skulle være noget ekstraordinært for en kunstner at kaste sig over maleriet i 1982, men sandheden var jo at minimalismen og konceptkunsten havde været en decideret hæmsko for mange.\nMinimalismen kom oprindeligt fra USA's skulptører der dyrkede de enkle, geometriske former som kasser, plader og gitre, satte dem sammen på nødtørftig vis og i serier af identiske moduler. Objektet måtte ikke forestille noget. Det måtte ikke udtrykke kunstnerens indre eller billedgøre en eller anden højere form for orden. Objektet blev med andre ord tømt for indre mening.\nKonceptkunst ('concept art') eller 'id�kunst' sætter ideen i kunstværket over den materielle udførelse. Det virkelige kunstværk er ikke det fysiske objekt, men ideen eller begrebet. Konceptet dokumenteres i form af skitser, tekster, fotos, kort, diagrammer, musikkassetter eller video - og disse ting skal først og fremmest formidle kommunikationen af ideer.\nBegge tendenser genfinder man i de vilde kunstneres malerier, men allerede det forhold at de laver malerier - og ofte store malerier - bevirker at værkerne går ud over minimalisme og id�-kunst. Naturligvis kunne man tilføje, for der synes at være noget naturstridigt i de begrænsninger kunstnerne pålægger sig selv i de to retninger. Også hos en kunstner som Bjørn Nørgaard, der starter som minimalist i 1960'erne, ser man en helt naturlig udvikling mod det meget mere komplekse og meningsgivende. Jf. artiklen Bjørn Nørgaard - genmodellering af verden eller udveksling med verden?. Også han nød i stigende grad at give sig materialerne i vold.\nSpecielt konceptkunsten var tydeligt inspireret af postmodernistiske filosoffer som Jean Baudrilliard, Mario Perniola og Jean-Francois Lyotard. Sidstnævnte proklamerede ligeud at de store fortællinger havde mistet deres overbevisningskraft. "Overgangen til det postmoderne samfund er kendetegnet ved at religion, metafysik og kritisk teori har mistet deres troværdighed. Afgørende er de-legitimeringen af de store moderne fortællinger og et opgør med anskuelsen af historien som �n historie under konstant udvikling."\nMen de vilde malere trak fortællingen, det narrative ind i værkerne, og de gjorde det - som det hedder i kataloget - uden at lade sig begrænse af beskyldninger og eskapisme. "De spiller på tegneseriernes, graffitiens og reklameæstetikkens visuelle kraft og virkemidler uden at kere sig om anklager om overfladiskhed og om at pege på en verden uden for værkets virkelighed. De giver los for virkelysten, uden først at have brugt dage og uger på at overveje strategi, form og (politisk) indhold. De citerer frit fra den brede vifte af stilarter og udtryk fra kunsthistoriens forskellige perioder og maler ekspressivt, gør nogle spontane penselstrøg, en hurtig gestus, uden at bekymre sig om anklager om at dyrke den romantisk-modernistiske id� om den store Kunstner der krænger sit jeg ud på lærredet. Kunstnerne gør det hele, og det i en sådan grad at der på modtagersiden opstår forvirring om hvordan man skal forstå disse billeder."\nJa, oversigtsartiklens forfattere påpeger de vildes umiddelbare fortællelyst og -glæde, som et tydeligt fællestræk, særligt i begyndelsen. "Genkendelige tegn, vare-ikoner, figurer, personer og symboler blander sig med hinanden på lærrederne, og den (bevidst) sjuskede stil vidner om energi og hurtighed i udførelsen. Men hvilken historie værkerne mere specifikt fortæller er straks mere uklart, for der er ikke nødvendigvis nogen egentlig historie der forbinder figurerne på lærredet og/eller knytter dem an til kendte historier, myter eller begivenheder."\nDorte Dahlin fortæller herom: "Vi stod midt i en mediestorm, og det er det det vilde maleri handler om - altså det globale 'vilde rum' hvor niveauet af informationer er så højt at man ikke kan kende forskel på hvad der er fiktion og hvad der er virkelighed."\nI samtiden knyttede kunstnere såvel som kritikere overfloden af billeder og informationer sammen med den allerede nævnte franske kulturteoretiker Baudrilliards teorier om at tegnene er tomme og altså ikke længere refererer til nogen form for mening. Men som det hedder i oversigtsartiklen, så må der sættes spørgsmålstegn ved denne sammenkædning. For faktum er at tegnene i de vildes malerier virker: Gennem det figurative skaber malerierne en forventning om at der bliver fortalt en historie.\nDette er venligt sagt. For man kunne lige så godt sige ligeud: at de vildes malerier dokumenterer sort på hvidt, ja i farver og indføjede genstande, at det er Baudrilliards og Lyotards fortænkte teorier der er tomme. Selvfølgelig har tegn, ikoner eller symboler i kunstneres værker mening og betydning i kraft af at de giver associationer til noget andet - og er valgt ud fra associationer. Præcis hvilke associationer der er tale om, kan hverken kunstneren eller betragteren sige med sikkerhed, for der er tale om en kreativ proces, og dermed også om tilfældighed samt humor, men associationerne er der.\nI et meget personligt essay kaldet 'Billedet efter stormen', ser litteraturkritikeren og semiotikeren Frederik Stjernfelt tilbage på kunstdebatten i 80'erne der ikke mindst var foranlediget af Stjernfelts og den nuværende Louisiana-direktør Poul Erik Tøjners bog 'Billedstorm'. Han ser i dag bogens behandling af postmodernismen som en afsked med hele diskussionen om den endnu dominerende universitetsmarxisme. Og for ham selv personligt blev den "en brat skoling i de indviklede konflikter, skjulte og åbenbare fjendskaber, gedulgte og offentlige polemikker der kan være en del af det sumpede landskab mellem akademia og offentlighed."\nStjernfelt gør opmærksom på at folk dengang ofte ikke skelnede mellem postmoderne og postmodernisme. Men "Lyotards grundpåstand var at politik og videnskab i moderniteten legitimerer sig selv ved henvisning til en stor fortælling - modernitetens fortælling om fremskridt og fornuft. Denne fortælling har imidlertid ikke selv videnskabelig status - ergo begrunder moderniteten sig på en myte - og ergo kan og bør man forlade denne myte. Hvad der så blev tilovers herefter var et åbent spørgsmål: Skulle man nu anarkistisk og nomadisk dyrke en pluralitet af "små" usammenhængende fortællinger uden sammenhængede kriterier, ikke meget mindre mytologisk - eller skulle man snarere konstatere at kunst, politik, videnskab osv klarede sig udmærket uden nogen grandios historiefilosofisk legitimation?".\nStjernfelt sætter også spørgsmålstegn ved 'Billedstorm's skelnen mellem tre æstetikker: fænomenologiens (sansningens), fortællingens og overskridelsens, men fastholder principielt at fænomenologiske og semiotiske kategorier er på spil i modernistisk, ja i al kunst. 'Billedstorm' når frem til den løsning at 80'er-kunstnerne var konceptuelle, idet de med overlæg og med stor kunsthistorisk selvbevidsthed undersøgte grænser og grundforhold i de tre nævnte transhistoriske æstetiske kategorier. Men kunstnerne var ikke nødvendigvis bevidste om deres koncepter!\n'Billedstorm' peger ifølge Stjernfelt frem på senere erkendelse, nemlig kritikken af den negativistiske avantgardisme i hans egen og Søren Ulrik Thomsens 'Kritik af den negative opbyggelighed' (2005) og hans aktuelle interesse for oplysning og frihedsrettigheder, herunder "forsøget på at finde en ikke-historisk forklaring på det mærkværdige forhold at de nordvesteuropæiske lande formåede at vriste sig løs af teokrati og fyrstemagt der ellers dominerer verdenshistorien, og åbne et felt af experiment, kritik og selvkorrektion".\nBemærkningen er meget karakteristisk for den lærde og skarpe, semiotiske analytiker, men den er også sigende, for den afslører at den gode Stjernfelt ikke har begreb skabt om dybdepsykologi og derfor hverken forstår den romantik eller folkelige vækkelse der omformede de nordvesteuropæiske lande i løbet af 1800-tallet. Det er som om selve fokuseringen på tegn, gør forskere blinde for de afgørende energier bagved tegnene, og ikke mindst blinde for hvor energiladede de arketypiske forestillinger kan være. Får man øjnene op for dette, er det derimod intet mærkværdigt i at Nordvesteuropa blev sekulariseret, lærte af slippe dogmatikken og åbne sig mod eksperiment, kritik og selvkorrektion, men vel at mærke uden af den grund at miste jordforbindelsen eller livsmodet. Det turde også være indlysende at en forståelse af denne energiladethed gør myterne og mytisk tænkning begribelig.\nHvad 'de vilde' kunstnere angår er det klart at der hos en mand som Claus Carstensen er tale om en udpræget reflekteret tilgang til maleriet - som ikke hæmmede kreativiteten. Det reflekterede fremgår ikke mindst af et af de udstillede værker fra 1985, hans store værk på 125 x 200 cm, lavet med alkyd, svuppere, skumgummi på forskelligfarvet stof af uld, bomuld og hør, (kat. nr. 25, udlånt af Vestsjllands Kunstmuseum). Det har den meget lange værktitel: "For så vidt er jeg landskabsmaler som jeg tror at kroppen tager anstød af de rum den færdes i: livsgeografien. Som også romantikerne besjælede deres landskaber. Til-egnelsen som en given og tagen - fænotypernes fødsel, fænomenerne toner frem: tingenes tilsynekomst, Merleau-Ponty, som træder frem fra det banale for at tage livtag med foreteelserne 'i sig selv'".\nI det hele taget var 'de vilde 80'ere' andet end maleri. Der var både et lydspor og et kropsspor\nLydsporet er punkmusik og lyrikoplæsning, på teoretisk plan præget af den postmoderne filosofi. Og dette lydspor er demonstreret på udstillingen ved en lang række 'lydbænke' hvor man kan tage høretelefoner på og lytte til oplæsning af lyrik og musik fra den tid. Det er en udmærket foranstaltning - ligesom muligheden for at se datidens performances på video, men det skal bemærkes, at det nu engang ikke er muligt at genskabe selve det ægte og inspirerende, mere eller mindre anarkistiske og anti-autoritære punkmiljø kunstnerne dengang levede i - og som var opstået i Storbritannien i midten af 1970'erne. Slagordet var intet mindre end 'No future'. I kataloget er gengivet et foto fra udstillingen 'Kniven på Hovedet' 1982, der viser Lars Hug sammen med lyrikeren Søren Ulrik Thomsen og forfatteren Poul Borum. Sidstnævnte var unægteligt med på noderne. Han er klædt som punker og med punkerfrisure - i en alder af 58! - Jeg må tilstå at jeg finder det latterligt.\nMen som Lars Nørgård betoner for 'de vildes' vedkommende: "Ingen af os var punkere, men vi var vilde med musikken og punkmiljøet - antiæstetikken var enormt inspirerende for kunsten". Og for Nina Sten-Knudsens vedkommende gælder at hun simpelthen tog til alle de punkkoncerter hun overhovedet kunne komme i nærheden af. For hende hang alt det der skete sammen med punken.\nDet er punkens energi, undergangslængsel og fascination der sættes af fra. Eller med Elo Nielsens ord "punkens bevidst minimalistiske og dilettantiske grundlag der inspirerer og viderebearbejdes i en venden ryggen til det umiddelart kommunikative sprog som de evigt talende pædagoger, politikere og videnskabs-mænd har tømt for mening, da emancipationen blev gjort til lærebogsstof."\nKropssporet i 80'er-lyrikken er 'den fænomenologiske krop', dvs den sansende, levende krop, som den fx fremføres af 80'er-bandet Klich� med Lars Hug. Som i punkmusikken barberer datidens digtere alt udefrakommende væk, alt det som tilhører socialiteten/det symbolske, for i stedet at holde fast i alt det som er forankret i kroppen.\nKataloget påpeger dog at kropsparadigmet ikke passer på alle blandt de vilde. Eller kroppen optræder i performativ forstand - som 'malerisk handling'!\nTil kunsttidsskriftet CRAS udtalte en kunstner i 1983: "Jeg tror at det er grundlæggende for os alle at drivkraften til overhovedet at udøve kunst er den fascination og oplevelse af kroppen, rummet og tingene; at det helt banalt er trangen til med kroppen at udtrykke tanken i materialet, hændernes og øjets kamp med stoffet. Og at denne helt konkrete arbejdsfunktion er en væsentlig del af at arbejde med billeder."\nElo Nielsen var dog for sit vedkommende på det rene med punkkulturens endeligt: "Punken døde da den blev indoptaget i den almindelige brede strøm af kommercielle produktioner � og den dag punk-maleriet holdt sit indtog på gallerierne og kunstudstillingerne, i det øjeblik finkulturen lagde sin klamme hånd på en anden og anderledes, bredere anlagt, kulturel manifestation.." - Men dette er der i grunden ikke noget mærkeligt i. Al avantgarde der overlever bliver mainstream - og så er den nu engang ikke længere avantgarde.\nKan der være noget latterligt over visse avantgardisters selvhøjtidelighed og tro på den nye trend, så skal man dog ikke underkende humoren blandt mange af dem. Den findes i rigt mål i det vilde maleri fra 1980'erne. I Kehnet Nielsens 'Kniven på hovedet', Lars Nørgaards 'Værkstedet Værst', sammes 'Underbukser', Inge Ellegaards 'Is og dame' og 'Månegudinde', Lars Ravns 'En eller anden søger foretræde for Kong Salomon', Erik A. Frandsens 'Portræt af Ester' eller Michael Kviums 'Det vilde Østen og 'En køkkenscene'.\nKvium er noget for sig selv med de mørke billeder i meget grå og brune farver med deformede mennesker der som regel har meget store kroppe og meget små hovedet. De kan synes uhyggelige, skræmmende og pessimistiske. Men man kommer ikke uden om humoren - og dermed ikke uden om den forløsende tvetydighed.\nOg netop denne tvetydighed er måske det mest karakteristiske ved de vildes maleri fra den korte periode de arbejdede sammen i den euforiske stemning - og bragte dem videre. Tvetydigheden var åbenbart et problem for både kritikerne og publikum dengang. Og er det måske stadig. Men den turde være central for næsten al kunst der ikke går socialrealismens eller den politiske propagandas ærinde.\nUdstillingen på Arken er ikke mindst spændende fordi den peger på tvetydigheden og humoren. Samtidig med at den minder os om hvor flygtig en trend kan være.\nNina Sten-Knudsen tilhørte også miljøet omkring de vilde 80'er-kunstnere som er udstillet på Arken, og hun er repræsenteret med fem karakteristiske værker fra dengang: 'Jeg er en kronhjort med syv takker', 'Hesten', 'En god dag at dø', 'Yeibi chai' og et 'Uden titel', hvoraf det første - der nu hænger på Vestsjællands Kunstmuseum - nok er det mest kendte. Dette værk kunne også ses på Sophienholms og Holstebro Kunstmuseums separatudstilling i 2004.\nAt Sten-Knudsen er udgået fra miljøet - og euforien - må man tage til efterretning, men hun synes alligevel at adskille sig markant fra kollegerne. Der er absolut intet vildt eller fanden-i-voldsk over hendes malerier eller hendes væsen. Hun virker tværtimod yderst behersket og bevidst i sin kunst og nærmest 'aristokratisk' i sit væsen - i den gode betydning af ordet. Hendes billeder virker meget sikkert bygget op i såvel farver, tegning, rum og lys. De er om man så må sige uden støj og falbelader. Men det gør dem langt fra entydige. For de har dybde. Stor dybde.\nI udstillingskataloget 2004 gjorde kunstneren selv opmærksom på, at "Det altid har været meget vigtigt for mig, at man kan se mine billeder uden at have en bestemt viden på forhånd - at skabe et rum der er åbent for fortolkning. Derfor har jeg heller aldrig udtalt mig om, hvad billederne betyder, og det er heller ikke min intention her. Det jeg har gjort i den følgende tekst, er kun at forklare hvad maleren har gjort - hvilke 'håndværksmæssige' problemstillinger jeg har stået overfor, og hvordan jeg har forsøgt at løse dem. Det er altså ikke nødvendigt at læse teksten for at få noget ud af at se på billederne."\nDerfor kan Sten-Knudsen heller ikke give et simpelt svar på de ofte stillede spørgsmål fra publikums side om hvorfor hendes malerier er så grå, så store, så mørke, så røde osv. Forklaringen er nemlig ikke så enkel, fordi den "findes i et sammenfiltret morads af alle de overvejelser, fornemmelser, refleksioner, intuitive eller bevidste valg og fravalg man har levet med i måndesvis, og alene tanken om at skulle henvende sig til dette kaos medfører en kortslutning i hjernen, der gør at man nødvendigvis bare må slå ud med hånden og mumle: "sådan skulle det bare være...".\nOg i kataloget til en anden udstilling skrev hun meget sigende om selve grænsefladen mellem ånd og stof, at det måske er den man kan kalde "tilnærmelsen til det hellige".\nSeparatudstillingen på Nivaagaard bekræfter i allerhøjeste grad hendes vedvarende kredsen om og tilnærmelse til det hellige, og den bekræfter ligeledes at det fortællende element er central i alle hendes værker, men den er ikke mindst speciel ved at hele udstillingen kan ses som �n lang fortælling der fører tilskueren fra det ene værk til det næste, så man ved at se dem i den foreskrevne rækkefølge får en stærk oplevelse af sammenhæng. Udstillingen er simpelthen planlagt billede for billede lige fra begyndelsen. Og på den måde adskiller den sig fra kunstnerens tidligere arbejdsmetoder, hvor det enkelte værk nærmest malede sig selv frem - og kunne ses for sig.\nUdstillingslederen Birgitte von Folsach forklarer det således: Når Sten-Knudsen tidligere begyndte på et maleri, var hun aldrig sikker på, hvordan det ville falde ud. "Her er det de - til tider - lange billedtitler der sætter kadencen og bestemmer, hvor vi skal føres hen. Man fanges ind af fortællingen der refererer til en masse kulturhistorie. Fortid og nutid mødes i monumentale og stemningsmættede scenerier fra storbyen eller vidstrakte landskaber, for i næste nu at gå ned i format til helt små malerier eller dukkehusagtige kitschting og pudsige opstillinger."\nUdstillingens gennemgående tema er 'Love and Fear'. Og starten er et billede der hedder 'Jeg er begyndt at tegne ting der skete for længe siden'. Derefter følger billeder der fortæller om moderen der rejste til Mexico og derfra hjembragte kunstgenstande, om morfaderen der var arkitekt og byggede kirker i gotisk stil, og om mormoderen der var en smuk skuespillerinde. Herfra springer vi til en beretning om tortur af mexicanske fanger. Et spring mere fører til Edvard Munch der sidder gammel og ensom i stt store atelier.\nDerefter fortælles om mødet med en mand i Paris og hans ven Nadar der genskaber to tabte billeder af en maskine han har lavet og som kunne genskabe "storbyens labyrintiske struktur i tre dimensioner"! Det ene billede i mørke og blålige farver måler 234 x 358 cm. - Kunstneren kravler ind ad et vindue til en geograf der venligt siger: "Du behøver ikke tænke så meget over hvordan du skal male. Stil dig bare der på kompasrosen, så hjælper vi dig". Hun følger rådet, og frem kommer et stort landskab hun går ind i. Det er igen et kæmpelærred på 234 x 321 cm - og denne gang i rødlige og brune farver med blålig dis i den fjerne horisont.\nVed en korsvej møder kunstneren derefter ved en skov en monsieur Rousseau (den naivistiske maler Theodor Rousseau har man lov at tro). Er det sandt at du gik ud i skoven for at blive bange, spørger hun. Men han slår en høj latter op og fortæller hende i stedet om angsten for røde fluesvampe. Og vi ser et utroligt smukt billede af en faldende skikkelse på en lysende baggrund mellem mørke silhouetter af træer.\nHun møder nu i sin have den gamle maler - impressionisten Monet - der formår at forandre farverne når han ser på dem. Han tager det ene øje ud, så hun kan gå ind i hans hjerne. Og hun ser nu på et kæmpelærred på 232 x 352 cm et mylder af farver og linjer og tegn - med enkelte genkendelige motiver. - En kvinde i hvid kjole giver hende det råd at følge vandløbet i haven. Det fører hende om aftenen ud til havet, hvor et skib dukker op. Men kaptajnen sidder nede i lastrummet og synger vemodige svenske viser! Skibet synker - i et smukt billede i sarte grå og rødlige toner.\nSenere sættes kunstneren af motorcyklen og føres til en ørkenslette. Hendes hest løber langt ud i en sø, men både hun og hesten suges ned af strømmen i et sort hul. Men da det bliver stille opdager hun at hun befinder sig i den afrikanske regnskov. Her bygger hun sig en bjælkehytte, ryger en pibe tobak og ser månen stige op bag bakken. "Den tiltagende måne. Den fulde måne. Den aftagende måne". Hun indser at hun er gravid. Hun føder en lille pige på jordmoderens terrassse. Hun søger hjem med datteren. Får øje på to skikkelser langt borte ved et vandfald.\nPå hendes arm og hånd åbner der sig små låg, og ud af hullerne kravler dyr. Der bliver flere og flere - og angsten griber hende i form af en stor mørk og truende ørn med kæmpemæssigt vingefang. Hun skildrer angsten i en kaotisk tuschtegning - men derefter bliver alt sort.\nSom det gerne skulle være fremgået, forstår Nina Sten-Knudsen at fortælle en fantastisk historie med ord, men billederne er naturligvis det centrale - og skal ses.\nHovedindtrykket er at Sten-Knudsen er en kunstner der er vidtberejst både i bogstavelig og overført forstand. Hun er lige fortrolig med den jordiske verden i forskellig geografisk fremtoning og forskelligt lys og med den psykiske verden med dens uendeligt mange nuancer og farver, frie associationer og forestillingsmæssige spring og dens fremkaldelse af såvel kærlighedsfølelse og skønhedsfølelse som angst og længsel.\nDer er både nærhed og vid horisont i Nina Sten-Knudsens billeder. Samtidigt er der både overskuelig orden og et mylder af detaljer. Men først og fremmest er der en dybde der bevæger sig ned i angsten og en længsel der peger opad mod håb og kærlighed. Det er mesterligt udformet - på en helt suveræn måde undertegnede ikke mindes at have set før - og som i hvert fald er ny hos Sten-Knudsen.\nDet er med andre ord en fornem udstilling der viser hvor langt frem en kunstner der er tro mod sig selv kan komme - selvom udgangspunktet var profant punkmiljø i 80'ernes København.


Kontorhotel til leje i København Østerbro. Find kontorhotel i København Østerbro til leje på Danmarks største portal for erhvervslejemål.\nDu har søgt efter Kontorhotel til leje i København Østerbro.\nFind kontorhotel i København Østerbro. Søger du kontorhotel i København Østerbro, får du et samlet overblik på denne liste. Klik på knappen ud for hver annonce for yderligere info. Søger du andre typer erhvervslejemål i København Østerbro end kontorhotel, så brug søgefunktionen i toppen af siden.


Danskerne vender tilsyneladende tilbage til den fysiske boghandel - Boghandlerforeningen\nSkrevet den 26. april 2018 26. april 2018 af Bo Dybkær i Nyhedsartikler\nNår man spørger danskerne selv, hvor de senest har købt bøger, vidner de nyeste tal om en positiv udvikling for den fysiske boghandel. Efter at have tabt betydelige markedsandele fra finanskrisens start og frem til 2015, hvor kun godt 43% af bogkøberne senest havde handlet i en fysisk butik, er tallet i 2018 steget til knap 52%.\nTallene stammer fra undersøgelsen “Danskernes Bogkøb”, som Boghandlerforeningen og Danske Forlag har gennemført i fællesskab siden 2001. Hvert år spørger man et repræsentativt udsnit af befolkningen på ca. 1.200 personer om, hvor mange bøger, de har købt det seneste år, og hvor de senest har købt bøger.\nAndre markante tegn i undersøgelsen er, at købet i internetbutikker ifølge danskerne ikke længere vokser, at købet i supermarkeder/kiosker har været faldende i de seneste år, og at købet via bogklubber nu er nede under 4%.\nDanskernes svar på spørgsmålet “Hvor har du sidst købt bøger?” i perioden 2001 – 2018\nI virkeligheden er billedet nok lidt mere broget. På den ene side viser statistikker fra bl.a. Bog- og Litteraturpanelet, at danskernes læsning er nogenlunde konstant, selvom der bliver lidt færre af de “hyppige læsere”. På den anden side viser Danske Forlags seneste forlagsstatistik, at forlagenes salg til fysiske boghandeler i 2017 gik tilbage med 4%, mens salget til supermarkeder/kiosker og internetbutikker voksede med henholdsvis 12,5% og 14.5%. Forlagsstatistikken støtter dog danskernes udsagn om bogklubberne – forlagenes direkte salg til privatpersoner, herunder gennem bogklubber, faldt med over 6% i 2017.\nForskellene i tallene kan muligvis forklares derved, at danskerne – når de bliver spurgt – overdriver deres loyalitet over for de traditionelle, fysiske boghandeler. Men i så fald er der grund til at antage, at dette ikke er en ny tendens, så ændringer i tallene over tid burde stadig have validitet.\nTallene kan også tyde på, at danskerne måske nok går lidt tiere i den fysiske boghandel, men at de køber færre bøger, når de er der – og omvendt, at eksempelvis de danskere, der køber bøger i supermarkeder eller kiosker, bliver færre, men at de, der køber dér, køber flere bøger end tidligere. På samme vis kan forlagenes øgede salg til internetbutikker dække over et øget salg af eksempelvis lydbøger, idet alle statistikker peger på en kraftig vækst i forbruget af disse.\nDen bedste kilde til et sandfærdigt billede af danskernes bogkøb ville være en faktuel salgsstatistik, baseret på det konkrete salg i de forskellige typer af boghandeler, fysiske såvel som virtuelle. En sådan statistik har ikke eksisteret de seneste år, men der bliver netop nu fra Kulturministeriet og Danmarks Statistik gjort et forsøg på at etablere en sådan løbende indsamling af salgsdata – naturligvis i samarbejde med alle de vigtigste aktører i bogbranchen. Det er et arbejde, som Boghandlerforeningen følger tæt og bakker op om, og et pilotprojekt, som skal danne baggrund for etablering af statistikken, ventes færdigt inden udgangen af 2018.\nSe hele undersøgelsen Danskernes Bogkøb 2018 hér.\nSe Danske Forlags Forlagsstatistik for 2017 hér.


CHAMARIPA elevator sko til mænd stigende sko grå mesh åndbar sneaker sko 7 CM højere\nGå ikke glip af det. Der er kun 23 tilgængelige, og 26 andre personer har dette i deres kurv lige nu.\nOvermateriale Mesh / ko læder\nFunktioner Snørebåndsneaker med overdel i mesh / ko læder for at øge åndbarheden. Føl dig frisk med eller uden sokker. Blødt læderfor med let konstruktion for maksimal komfort. Skridsikker ydersål hjælper med at undgå glider. Den usynlige højde Stigende indersål det avancerede ergonomiske design kombineret med unikke innovative materialer sikrer langvarig komfort, ikke-squish, letvægt. Denne model giver os mulighed for at øge højden på 7 cm i absolut komfort og hemmeligholdelse.