32. Den hvide stof i rygmarven: struktur og funktion. - Håndled 2022\n6.4. Hvid stof i rygmarven\nDen hvide substans af SM udfører lederfunktionen ved at transmittere nerveimpulser. Det omfatter tre systemer af stier - stigende, faldende og egne måder CM.\nDe opadgående stier i rygmarven transmitterer sensorisk (hud, muskel, visceral) information fra stammen og lemmerne til hjernen. De nedadgående stier i rygmarven udfører kontrolpulser (somatisk og vegetativ) fra hjernen til rygmarven. Egne stier forbinder neuronerne i de enkelte CM-segmenter. Sidstnævnte er nødvendig for koordineret arbejde i de segmenter, der styrer forskellige muskler på samme tid. Desuden kræver sammentrækningen af mange store muskler deltagelse af flere segmenter. I de bakre ledninger passerer de stigende stier, i anteriet - hovedsagelig nedadgående, i lateral - både dem og andre. SM's egne stier omgiver det grå materiale.\nI et tværsnit af forskellige niveauer i rygmarven kan det ses, at der i de øvre segmenter af det hvide stof er meget mere end gråt. Dette skyldes, at i de øvre segmenter er fibre (både stigende og faldende), der forbinder alle SM med hovedet. Imidlertid er kun de nedre segmenter af SM forbundet med de nedre dele af hjernen, og derfor er de meget mindre.\nDe fleste stigende og nedadgående stier i SM er organiseret i henhold til princippet om somatotopisk (gr. Soma-body, topos-place). Dette betyder, at impulser fra bestemte dele af kroppen kommer ind i områderne af hud og muskelsensitivitet i hjernen og først og fremmest hjernebarken på en sådan måde, at informationer fra nærliggende receptorer kommer til nabosteder ("point to point"). Således dannes sensoriske "kropskort" i hjernen (se figur 46). Samtidig kommer kontrolpulser fra naboområderne i cortexens motorområder til de tilstødende muskler (motor "kropskort").\nDet skal også tages i betragtning, at de fleste af de følsomme fibre krydser hinanden på vej til hjernehalvfrekvensen, så information fra højre halvdel træder ind i venstre sansezoner og fra venstre halvdel af kroppen - til højre. De skærende fibre i SM danner et hvidt kommissur, der ligger foran det grå stof i de forreste ledninger. Motorveje, der fører fra hjernen, skærer også, således at det højre motorområde, for eksempel den cerebrale cortex, styrer bevægelserne i venstre halvdel af kroppen og omvendt.\nSom allerede nævnt bliver de medfødte ubetingede reflekser, som kan udføres ufrivilligt, lukket ved SM-niveauet, dvs. uden deltagelse af den menneskelige bevidsthed. Men hvis det er nødvendigt, kan hjernen regulere strømmen af ubetingede rygreflekser. Denne forordning kan være både vilkårlig og ufrivillig. I sidstnævnte tilfælde øges bevægelsens nøjagtighed, og bevægelserne selv kaldes automatiseret (se også kapitel 7.3). Derudover er der et stort antal ubetingede reflekser udløst af vestibulære, visuelle og andre stimuli. Sådanne stimuli spænder nervesenterne i hjernen, og impulserne fra dem sendes til ryggmargens interneuroner og motoriske neuroner.\nAlle disse påvirkninger fra hjernen udføres på nedadgående måder. I tilfælde af lateral beskadigelse af SM, udvikles der derfor en række lidelser (op til lammelse) i musklerne, der er inderveret af de segmenter, der ligger under læsionen.\nEn sådan skade på CM'en medfører også et tab af følsomhed under læsionsstedet, da informationen fra receptoren ikke udføres langs de stigende stier til hjernen (det er der i hjernebarken, er irritation anerkendt som en fornemmelse).\nDet er karakteristisk, at ofte den isolerede del af CM'en kan genskabe evnen til at udøve ubetingede reflekser. Derefter kan patienten kaldes for eksempel knæskorpen, selv om han ikke føler stimulansen og ikke er opmærksom på forekomsten af et responsmotorrespons. Ved lokal skade på ryggenes grå materiale (for eksempel med tumorer) opstår der en segmentel overtrædelse af følsomhed og / eller motorfunktionerne i det tilsvarende legeme "gulv". Ofte sker dette i de dårlige horn i de livmoderhalske segmenter (krænkelse af hændernes følsomhed).\n1. Spinal-bulbar kanaler passerer i de bakre ledninger, såkaldte fordi de forbinder CM med den aflange (bulbus-pære - det forældede navn på medulla). De omfatter sne eller tynd (liggende mere medialt) iciclean (ligger mere lateralt) tufts. Disse bundter dannes af de centrale processer (axoner) af cellerne i spinalganglierne, som uden krydsning passerer langs deres (ipsilaterale) side og slutter i medulla oblongata på de ømme og kileformede kerner. Information fra taktil (berøring, tryk), proprio og visk receptorer udføres hurtigst muligt langs disse stier. En blid stråle fører signaler fra den nedre del af kroppen og underekstremiteterne, kileformet - fra den øverste del af kroppen og arme (udtrykt i niveauet af de cervicale og thoracale segmenter).\n2. Spinal-thalamiske kanaler, anterior og lateral (lateral), passerer i de respektive ledninger af det hvide stof. De slutter i en stor struktur af thalamus midthjul. Tarmkanalerne dannes hovedsageligt af axoner af de bakre horns interneuroner, hvor de centrale processer af spinale ganglionceller danner synaps. De fleste af interneurons axoner krydser sig på niveauet af deres segment og stiger til thalamus langs den anden (kontralaterale) side.\nDen fremre spinal-thalamiske kanal transmitterer taktile impulser; Den laterale spinal-thalamiske kanal er primært smerteimpulser. Sidstnævnte kendsgerning har en meget stor klinisk betydning. Desuden overfører sidekanalen temperaturfølsomhed. Skader på dette område, for eksempel på højre side af kroppen, fører til tab af smerte og temperaturfølsomhed på den modsatte venstre side, idet man starter ca. et segment under skadens niveau.\n3. Spinal cerebellar kanaler (bageste og fremre) passerer i laterale ledninger. Disse kanaler er også dannet af axoner af interneuroner af CM's bageste horn (hovedsagelig VI-plader). Disse stier bærer information fra proprioceptorerne og fra de taktile receptorer til cerebellum.\nDen bageste spinal cerebral kanal overlapper ikke og begynder fra thorakkernens neuroner. Den forreste kanal skærer og er dannet af andre neuroner af de bakre horn. Takket være de oplysninger, som cerebellum modtager gennem disse kanaler, kan den udføre sin hovedfunktion - koordinering af bevægelser, opretholdelse af balance og kropsholdning.\n4. Spinal retikulære kanaler. Disse er adskillige stier, der udfører alle former for følsomhed fra stammen og ekstremiteterne til den retikulære dannelse af hjernestammen (se 7.2.6).\n5. Spinal olivar vej. Han udfører proprioreception og taktil modtagelse i den store kerne af medulla oblongata - den nederste oliven. Fibrene fra den nederste oliven til gengæld sendes til cerebellummet.\n6. Spinalektralkanalen. Udfører forskellige typer følsomhed over for tagets tectum.\nDet hvide stof i rygmarven er opdelt i tre parrede ledninger (søjle).\nDen forreste ledning er placeret mellem medianfissuren og ventralrotudgangen,\nposterior - mellem glial septum og dorsal rødder,\nlateral - mellem de forreste og bageste laterale riller.\nDen hvide stof i rygmarven er dannet af myelin nervefibre - axoner af neuroner, der ligger i rygmarven eller hoveddelen i rygmarvenes grå stof. Bundene af nervefibre støder direkte til det grå stof, danner et segmentalapparat i rygmarven. De tilhører fylogenetisk mere gamle fibre og forbinder tilstødende segmenter af rygmarven uden at gå ud over det. Disse bundter omfatter de forreste, side og bageste egne bundter. De kan for eksempel forbinde centrene i underbenet med de øverste centre. Fra cellerne i den retikulære dannelse og interkalære neuroner går fibrene op og ned i 2-3 segmenter og slutter på motorneuronerne i de forreste horn. Hovedvejene i disse veje er at give medfødte reflekser.\nFibrene i rygmarven, som trænger ind i hjernen som en del af de dorsale rødder, fortsætter deres rejse i forskellige retninger. Nogle af fibrene slutter på motorneuronerne i det forreste horn i deres segment, på de intercalerede neuroner af de bakre horn på deres egen eller modsatte side, på neuronerne i de laterale horn (autonome nervesystem) og på cellerne i den retikulære formation. Som følge heraf udføres de enkleste (ubetingede) reflekser på rygmarvets niveau som reaktion på irritationer af hud og muskler i alle segmenter af kroppen og indre organer.\nAndre fibre stiger opad og udgør en del af de bakre ledninger; de henviser til de stigende veje i rygmarven.\nRygsøjlens stier er placeret uden for hovedbjælkerne. De dannes af axoner af intercalære neuroner i rygmarven eller følsomme neuroner i rygmarven. Disse veje fremkommer i fylogenese efter hjernens eget apparat og udvikler sig parallelt med hjernens dannelse. Langs stierne bevæger impulserne i en opadgående retning fra de sensoriske og interkalære neuroner til hjernen og nedad fra cellerne i de overliggende nervecentre til ryggenes motoriske neuroner.\nDen stigende stigning i rygmarven omfatter tynde og kileformede bundter, dorsal og ventral spinal-cerebellar, lateral og ventral spinal-talamisk og andre veje.\nTynde og kileformede tufter\nTynd (fasciculus gracuis) og kileformede (f. Cuneatus) bundter passerer i den bakre ledning og er dannet af neuritter af de sensoriske neuroner i rygmarven. Bundler udfører excitation i medulla oblongata fra proprioceptorerne af muskler og led, såvel som fra hudens ydre receptorer. Den tynde stråle udfører impulser fra receptorer i underekstremiteterne og den nedre halvdel af kroppen (op til V thoracic segmentet); den kileformede tuft er fra overkroppen og den øvre halvdel af kroppen, derfor er den fraværende under V thoracic segmentet.\nPosterior spinal-cerebral vej\nDen bageste dorsale cerebral pathway (tractus spinocerebellaris dorsalis (posterior)) ligger i laterale ledninger. Det stammer fra cellerne i den dorsale kerne, som er placeret ved bunden af den bakre horn på den samme side.\nDen forreste rygmarvsveje (tractus spinocerebellaris ventralis (anterior)) ligger i laterale ledninger og består af processer af de intercalerede neuroner af de bakre horn (V-VI plade af grå stof). Efter krydset i hjernens midterlinie er fibrene en del af sidekablerne på den modsatte side.\nBegge veje udøver proprioceptive impulser til cerebellum.\nLateral spinal-talamisk vej\nDen laterale spinal-talamiske vej (tractus spinothalamicus lateralis) er også placeret i laterale ledninger og består af krydsede fibre af interkalerede neuroner af hornets bund (IV, VI-plader). Fibrene i denne vej er impulser af smerte og temperaturfølsomhed over for mellemhjerne.\nAnterior spinal-talamisk vej\nDen forreste dorsal-thalamiske bane (tractus spinothalamicus ventralis (anterior)) passerer i den forreste ledning og udfører pulser af taktil følsomhed.\nKrydsningen af de stigende veje, som normalt udføres af fibre af interkalære neuroner i niveauet med ens eget eller nabostillede segment, resulterer i impulsen, som kommer ind i halvkuglen, modsat den side af kroppen, fra hvilken excitationsfremgangen fortsætter.\nDe nedadgående stier er repræsenteret af fibre, der fører fra forskellige dele af hjernen til kerne i rygmarven. Disse er den røde nuklear-spinal-cerebral, lateral og anterior cortic-spinal-cerebral, tekto-spinal-cerebral, præ-spinal-cerebral, mediale langsgående bundt osv.\nDen røde kernevej\nDen røde kerne og rygsøjle (rubrospinalis) (tractus rubrospinalis) begynder i midterbenet (fra neuronerne i den røde kerne), falder langs sidekredsen på den modsatte side af rygmarven og slutter på motorens neuroner i de forreste horn. Det udfører impulser, som styrer skeletmuskelens tone og ufrivillige (automatiske) bevægelser.\nLateral cortical-spinal pathway\nDen laterale corticale-spinal-cerebrale (laterale cortico-spinal) bane (pyramidale) (tractus corticospinalis (piramidalis) lateralis) ligger i lateral ledningen og består af neuritterne i pyrosidernes cortex i halvkuglerne. Dens fibre slutter på motsatte side motoneuroner, der passerer der som en del af den fremre kommission af rygmarven. Stien bliver gradvist tyndere, da i hver del af rygmarven en del af dets fibre ender på cellerne i de forreste horn. Stien fører fra cortex vilkårlig motorimpulser, stimulerende og hæmmende.\nAnterior Cortical-Spinal Pathway\nDen fremre kortikale-spinal-cerebrale (anterior cortico-spinal) (pyramidale) vej (tractus corticospinalis (piramidalis) ventralis (anterior)), som den laterale, består af fibre i cellerne i hjernebarken, men ligger i den forreste ledning. Fiber slutter på motorneuronerne på deres side af rygmarven. Denne sti har samme funktion som den laterale cortico-spinal.\nInteressant nok slutter de corticospinale stier på rygmarvets motoriske neuroner kun hos mennesker og primater, mens de intercalære neuroner i subprimater og undertiden i primater aktiveres mellem dem. En funktionel begrundelse for dette fænomen er endnu ikke blevet fundet.\nDen laterale spinal-cerebrale (tecto-spinal) vej (tractus tectos-pinalis) ligger også i forreste ledning, begynder fra de øverste og nedre bakker af quadrochromia (midbrain tag) og ender på cellerne i de fremre horn af rygmarven på den modsatte side.\nDen tidligere cerebrospinal (vestibulær-spinal) sti (tractus vestibulospinalis) ligger mellem anterior og lateral spermatisk ledning. Det går fra medulla oblongata til forreste horn og udfører impulser, som sikrer balancen i kroppen.\nMedial langsgående bundle\nDen mediale langsgående bundt ligger i den forreste ledning og består hovedsagelig af nedadgående fibre; stammer fra hjernestammenes kerner og slutter i cellerne i de forreste horn. Et bundt er et meget gammelt system af fibre, som i de lavere hvirveldyr tjener som den vigtigste associative vej i hjernen. Det indeholder også fibre, der går tilbage til hjernestammen.\nDen retikulære-spinale (reticulo-spinal) vej (tractus reticulospinalis) ligger i de forreste ledninger og indeholder fibre, der stammer fra den retikulære dannelse af hjernestammen til rygmarven motoneuroner.\nDe fleste af de faldende og stigende stier krydser på forskellige niveauer af centralnervesystemet. Som følge heraf passerer impulsen gennem hele stien to kryds (i stigende og nedadgående retning) og vender tilbage til den side, hvor irritationen opstår.\n* Kursiverede navnet på stier og strukturer i overensstemmelse med den internationale anatomiske nomenklatur i fed kursiv er et almindeligt navn i moderne morfologisk og fysiologisk litteratur.\nRygmarvsporerne afgrænser den hvide substans af hver halvdel i den forreste ledning af rygmidlets hvide stof, den laterale ledning af rygmidlets hvide stof og den bageste ledning af rygmidlets hvide stof (figur 7).