Проф. Витанов: Заразата от COVID се свива, Сценарият "Синьо лято" е стабилен - Последни Новини от DNES.BG\n28 май 2022 19:10, Красимир Ангелов\nСценарият "Синьо лято" по отношение на коронавируса е стабилен, обяви математикът проф. Николай Витанов в своя традиционен обзор на заразата във Facebook.\n“Индексите са далеч под 1, няма дифузно разпространение. Планът за блокиране на разпространениено на модифицирания Омикрон чрез спиране на дифузното разпространение работи. Вече 58 дни”, отчита още математикът.\nЕто какво написа проф. Витанов:\n28 май 2022 08:16\n27 май 2022 12:15\nКовид-кризата е прегазена. Да видим с чисълца, каква е текущата обстановка.\n3. Базовото репродуктивно число - днес е 0.88. Под 1 е, значи обхватът на заразата продължава да се свива. "Синьо лято" е непоклатим, обхватът на заразата продължава да се свива.\nКарам по азбучен ред, по 5 области всеки ден. Както виждате, проблеми няма. Индексите са десетина, че и повече пъти под критичната стойност. Гледаме по морето - спокойно е. Синьото лято идва. В Русе индексът е даже 50 пъти под критичната стойност. Ковид-кризата е смазана.\n3. Проверка за препълненост на болниците. Има ли препълнени болници? Няма. Нещата са под контрол. Заетостта на леглата е десетки пъти под максималния капацитет. И продължава да спада.\n4. Проверка за тотален локдаун. Къде го тоталния локдаун? Какво беше това тотален локдаун? Стягайте сезона по морето, лятото ще е спокойно. Сценарий "Синьо лято" е стабилен.\n5. Проверка на смъртността. Знаете - целта беше броят на дните, в които починалите ще са едноцифрено число, да се увеличава. Бройката на тези дни се увеличава и ще продължава да се увеличава. Но бавно\nсе справя с проблемите, целта - лятото да е спокойно, все повече се постига. Дифузното разпространение е угасено, жалките опити на модифицираният Омикрон да го запали се провалят до един. И още ще се провалят. Обхвата на заразата се свива. Прогноза - това ще продължи. Идва спокоен юни месец.\n3. Пропагандната война. Тук - без изменения. Във воюващите страни ситуацията е стабилна - народите са все още добре хванати в клещите на пропагандата. Този сценарий не се очаква да се промени. У нас - каквото си беше, това и си е стабилен е сценарий на провалена проукраинска пропаганда. Как да се оправи това - съвети от ОНЯ ЧОВЕК (цитат от ОНЯ ЧОВЕК, ден 14-ти, не е Бисмарк)\nПовече няма да коментирам сега. Оставям да си мислите, кой каквото номери за добре.\nДобре, стига за днес. Предстои да видим какво ще има да става. Желая здраве и успехи и нека вирусът да ви заобикаля. И войната да ви заобикаля.\nОще по темата: коронавирусCOVID-19Николай Витанов\nТоа "математик" ако правеше матемачиески изчисления в даскало, щеше да преповтаря пърявви клас гугъл пъти\nЗащо трябва да се плаща от нашите данаци на подобни некадърни "математици"!? Загуба на пари ,ефирно време и излишно стресираме с безполезна информация!!!\nЕГАТИ И гнилоч си мирише ми на канализация като те видя нарцисссссс.\nДо 69 хахах преди 1 месец\nЩото сме ваксинирани с истински ваксини против шарка, с обезсилен вирус, със създаване на антитела и т.н., които ваксини са тествани с години преди да ги одобря, не като експерименталните препарати, тествани за 3-4 месеца с напълно нов метОд и одобрени за "безопасни".Тепърва ще ги видим колко са безопасни, опитните човешки мишки да му мислят. Хахахахахаха\nВсъщност най-мното ваксинирани с астра зенека има в България. Другите държави употребяват файзер и модерна. Обаче няма нито един случай на шарката в България. Е? Конспиратори? Как ще го обясните?\nИ какво общо има?\nС Астра Зенека шарката е лека!\nКато се сетя... преди 1 месец\nСамо като си помисля колко месеца му отне да започне да се къпе и ми стаа лошо\nГоспод Гледа! преди 1 месец\nГоспод Гледа, Витанка! Господ Гледа!\nЕдинствената ваксина с маймунски аденовирус е астра зенека. Обаче е аденовирус , а пък шарката е съвсем друго семейство вируси. И маймунската шарка е контактна зараза. А ковид е респираторна зараза. Както е при аденовирусите. Оцаме простия антиваксър- конспиратор не знае. Защото е неграмотен. И измисля поредната конспирация.\nяаожгтнв преди 1 месец\nТози жаден за внимание "физик" и комплексар пак ли изпълзя???\nВ Европа, САЩ, Израел и Австралия няма маймуни. А там има маймунска шарка... и много, много ваксинирано срещу ковид население. Това съвпадение е случайно... нема да се плашите\nТоя пък от кога разбира от зарази.\nСмъртността от маймунска шарка е по-висока, отколкото от Ковид 19, но няма страшно. Маймунската шарка обаче протичала по-леко, най-много да ослепеете, но няма страшно... Това Сега Ни Казват От СЗО. ЗАЩО?\nТоя селляк се изказва по всички теми. От Ковид през войната в украйна до поскъпването на долара. Типичен бълггарак. проззд и нахален.\nДобила Витанов кво още го викат да споделя гадаенето си на боб? Няма 1 нещо да е познал този ***. Всъщност Ванга е институция сравнена с него\nтая простотия Ковид още ли е актуално. мислех че '' професорът 'вече е безработен\nТотална отка-чалка,ама по от-качени са тези дето му дават гласност и го публикуват.А сега трийте коментара ми само това можете.\nТолкова ли затъпяхме, че даваме поле за изява на умствено компрометирани ора?


Кристин Димитрова - Малкият Моцарт\nПарното беше намалено на 2 за икономия и цигулката хъхреше с премръзнало гърло. Прозорецът беше облепен по краищата с безцветна лепенка, но самото стъкло като че ли излъчваше зимно време и тънкото перде не можеше да го спре. Пръстите на Станимир се мятаха като тромави риби по грифа. Беше първият ден от коледната ваканция и той си представяше, че поне днес ще го оставят на мира да погледа телевизия. Вместо това майка му и баща му излязоха още от сутринта и го оставиха насаме с цигулката да навакса пропуснатото.\nСтанимир вече знаеше, че училището не е най-големият му враг. Там, каквото и да го правеха, то рано или късно свършваше и започваше ваканцията. Но тогава удряше часът на "наваксването" и Станимир започваше да вакса. Все пак на излизане родителите му го попитаха дали случайно не иска да дойде с тях.\nПрез главата му мина влак от спомени и всеки вагон носеше в купетата си различни картини: баща му се оплаква от службата пред чаша дълго кафе, а майка му клати глава и повтаря: "Нищожества, а претенциите им - до небето." Или: майка му отново разказва как в последния момент комисията, съставена уж от приятели, е решила да прати Михова вместо нея в Хамбург. Баща му не слуша, но споделя настроението и от време на време се вмества с: "Абе какво да говорим, всичко е ясно." Или двамата заедно поучават Станимир защо човек трябва да заляга над уроците. Връчваха му един дънкин донът в ръцете като най-висша награда за присъствието му на масата. Станимир знаеше колко скъп им беше дънкиния донът, сравняваше радостта си от изяждането му с насилствената саможертва, която те правеха, и не му се ядеше. Само че си го изяждаше докрай под акомпанимента на наставленията им точно поради същата причина. Това беше третата картина. Тук Станимир затвори очи, остави влака с родителите му да се изниже и каза: "Не, ще остана вкъщи да се упражнявам на цигулката." Майка му го целуна, баща му си погледна часовника и двамата излязоха щастливи. Само баба му остана на пост в апартамента.\nСтанимир вече знаеше, че адът може да бъде много дискретен. Понякога той просто означаваше, че си в центъра на грижите на много хора. Лявата му ръка, която държеше грифа, постепенно отмаля и увисна. Вивалди квичеше като прасе, но не биваше да спира, защото баба му веднага щеше да довтаса от кухнята. "Само ако можех да се запиша на касетофона..." помисли си той за десети път днес и погледна с упрек черната кутия до стената. Преди да се захлопне завинаги, вратичката й беше поела касетата с концертните изпълнения на Ицхак Пърлман.\n- Па-да му се, па-да му се, па-да, па-да, па-да му се - затактува си Станимир и в музиката се вля темперамент. Блуждаещият му поглед се отмести от касетофона и се натъкна на отворено списание. Оттам го гледаше реклама на PlayStation 2. Пред очите му се появи чудна коледна картина. На вратата се звънва. "Кой е? Кой е?" - пита той. Родителите му се споглеждат и със затаени усмивки го насърчават да отвори. На прага го чака мъж с малки пощенски тромпетчета на реверите и дядоколедовска шапка. В ръцете си държи кашон с чисто нов плейстейшън, върху който балансира куличка от дискове с игри. "Има ли кеч сред игрите?" - пита Станимир. Очаква, че от някой диск ще изскочи Ицхак Пърлман и ще го погне с лъка. "Разбира се, мойто момче, разбира се. Кеч, космически бой, мисия в джунглата..." Пощенските знаци вече са изчезнали от реверите му и непознатият мъж е цял в червен костюм, с дълга бяла брада...\n- Станчо, донесох ти малко ябълчица да си разквасиш устата.\nБаба му беше влязла иззад гърба му и вървеше с три четвъртинки от ябълка напред. Явно сама беше изяла четвъртото парче.\n- Бабо! Колко пъти съм ти казвал да не влизаш така! Не виждаш ли, че свиря! - надигна глас Станимир, като свали бързо цигулката, за да не се разбере под какъв ъгъл свири.\n- Добре, добре - каза баба му и заизлиза на пръсти от стаята, сякаш така можеше да остане незабелязана. - И по-високо дръж грифа.\nСтанимир мразеше ябълките и колкото повече му ги хвалеха, че са полезни, толкова по-празен му се струваше вкусът им. Освен това разквасването на устата очевидно беше нещо, което вълнуваше само баба му. Пред очите му ябълката се превърна в тънка димяща пица с много шунка, кашкавал и кисели краставички. Майка му твърдеше, че пицата e вредна, защото затруднява храносмилането, а колбасите отгоре й са много солени. Правеха му само домашни пици, в които преобладаваше хлебната част. Сегашната вълшебна пица беше от най-вредните. Изпод запечения доматен сос се показваха дори малки зачервени гъбки. После картината се разшири, разшири, пукна се като балон и отвътре се показа ябълката. Станимир остави цигулката и отхапа едно парче. Беше студено и бяло като ухо на мъртвец.\nВ този момент се чу хлопване на врата и сумтенето на баща му. Станимир скочи на крака и грабна цигулката. Вивалди потегли с превишена скорост. Над звуците гласът на майка му леко се извиси. После се чуха бързи стъпки. Вратата се отвори с трясък.\n- Какво ми се правиш, че свириш! Какво! Нали, като влязохме, чух, че никой не свири.\n- Баба ми донесе ябълка - каза Станимир и отвори уста над инструмента. Около кътниците му още имаше бели парчета.\nМайка му поклати разочаровано глава. Изпод закачливата й боядисана коса напираха бели косми. С привични жестове съблече семплото си поло за навън и наметна домашно плетена жилетка. Докато правеше всичко това по навик, по-силен от самата нея, тя успяваше да изрази с телесни движения всички чувства, които я вълнуваха, до най-малката подробност. Упрек, гняв, подозрения в лъжа, защо на мен всичко това, с какво заслужих.\n- Хайде, хайде, много добре те знам, че само ни чакаш да излезем. Я да видя докъде си стигнал! Ето, етюдите неотваряни!\nСтанимир стоеше с наведени рамене и изпъкнал корем. Беше излишно да казва каквото и да било, защото майка му щеше да превърне последната му дума в начало на новата си тирада. Тя сновеше из стаята, като проверяваше всичко наред. Списанието с цветните реклами, случайно бутнато от жилетката й, се изплъзна и се затвори на пода. Не достатъчно бързо.\n- Видеоигри, а? Това си разглеждал! Още не си дочел "Под игото" и как ще го дочетеш, като само по рекламите зяпаш. Това ли искаш ти от живота? Това ли? Това ли е голямата ти амбиция?\nБеше се надвесила над него с парещи очи и го стискаше за раменете. Баща му се показа на вратата. Като че ли искаше да каже нещо, но брадичката му катинарче спираше думите. Когато го видя, майката на Станимир изведнъж омекна, угасна и разхлаби ръце. Беше я заляла вълна на такъв унищожителен гняв, че първо унищожи самата нея. Моментално забрави за сина си, тръгна като зомби към вратата и я тресна зад себе си. Оттатък се чу фалцетът й.\n- Как можа да кажеш на Гоцева, че участвам в проекта? Сега тя ще ме отреже, защото ще ме помисли за човек на Станков! Ей, враг да ми беше...\n- Но ти самата трябваше рано или късно да й кажеш. Тези неща се разчуват! По-добре от мен, отколкото... - боботеше отработеният му по конференции баритон.\n- Ще се разчуят! Местата още не са разпределени! Собственият ми мъж! Сега ще видиш кой ще замине за три месеца...\n- Има ли гладни за обяд? Масата е сервирана. - Беше гласът на баба му. Тя или не беше чула къде се намесва, или поемаше огромен риск върху себе си с надеждата да отклони огъня.\nСтанимир вдигна цигулката и засвири от все сърце. Тоновете се лееха чисти и ясни, малко тромави, но категорични като никога досега. Освирепелите гласове от съседната стая потънаха под вълните им и само от време на време някой отново успяваше да се покаже на повърхността, колкото да си поеме въздух. Станимир гребеше през това море от звуци върху сал от страдивариуси. Вълните ставаха все по-ниски, все по-плавни. Гневен вик на чайка с гласа на майка му се опита да го догони. Беше твърде назад, твърде далечен. От морето се надигна една посиняла ръка с часовника на баща му и се опита да се хване за сала.\nСтанимир я перна с партитурата и продължи нататък към чудните гладки води на далечни страни.


Споделяне на електрическата кула - Новини - Джънджоу Cathay Electric Equipment Co., Ltd.\nСигурно сте чували за споделен велосипед, Споделете акумулаторното съкровище, Споделете чадъра ... сега има нещо ново, което трябва да споделите - кулата на властта!\nКаква е споделената кула за захранване? Всъщност е да се инсталира комуникационна база на кули, особено за инсталиране на комуникационни базови станции на кули с високо напрежение. Силата и комуникацията споделят една кула, която може да реши проблема с електричеството и да реши проблема с обхвата на сигнала.\nИма няколко предимства относно споделената кула за захранване. Първият е, че учените са доказали, че честотата на работа на електрическата мрежа е ниска честотна лента, комуникационната базова станция се предава на високочестотна лента и двете са като паралелна линия, която никога не се пресича. Няма да повлияе един на друг. Персоналът на фирмата от желязната кула и Power Grid Corp вече са изчислили и анализират теорията на електричното поле и магнитното поле на различните линии на напрежение. От техническата теория и параметрите на комуникационното оборудване, електромагнитното поле на електропровода няма да засегне комуникационното оборудване.\nНа второ място, височината на оборудването, инсталирано на кулата, не само отговаря на нуждите на сигнала покритие, но също така отговаря на безопасното разстояние от заредената работа на всяка линия за напрежение и е удобно за поддръжка и поддръжка на оборудването в бъдеще. Същевременно антената за комуникационно устройство, монтирана на електрическата кула, използва напрежението при 48 V, което надвишава безопасното напрежение. Изолационният корпус трябва да бъде обработен на електрическите линии, монтирани върху тези кули, за да се избегне директен контакт с кулата.\nТрето, с цел ефективно предотвратяване на ударите от мълния, реализиране на независимостта на оборудването и гарантиране на безопасността на електрозахранването и комуникацията, комуникационното оборудване, съгласно изискванията на стандарта за защита от мълнии, прави самостоятелно построената земна мрежа в земята и не позволява на кулата на захранването да удря мобилния интегриран шкаф след мълния.\n"Споделената желязна кула" не само може да намали потреблението на земя, човешки ресурси и оборудване и разходите за кулата, но също така да насърчи използването на празни ресурси и да подобри икономическите ползи от предприятията за електроенергийни мрежи. В същото време е от полза за "допълнителните предимства, печелившото сътрудничество и хармоничното развитие" на държавните активи.\nЕдин чифт: Какво ще бъде потреблението на морска генерация през 2050 г.?\nСледваща: Научете от модела на времето, Джанг варминг


Крими :: Спецакция срещу група за лихварство в Берковица (ОБНОВЕНА) :: Monitor.bg\nСпецакция срещу група за лихварство в Берковица (ОБНОВЕНА)\nГлавният секретар на МВР: Принуждавали длъжниците да извършват престъпления\n10:00 20 Юни 2019 428 Видяно 0 Споделяния Коментари\nСпециализираната прокуратура и ГДБОП започнаха разследване на организирана престъпна група за лихварство в Берковица. Те взимали буквално хиляди левове срещу само левче даден заем.\nДо късния следобед в четвъртък в квартал „Раковица“ в града, както и във видинското село Арчар се извършваха претърсвания и изземвания в жилища и автомобили, лични обиски и разпити на свидетели.\nУчастниците в групата са роднини и живеят в ромската махала. Те са\nчленове на местния клан „Дренчовците“\nВсичките имат дълги криминални досиета.\nЩе бъде извършена и проверка на средствата, с които са купени лимозините, както и на това дали къщите на членовете на клана са построени законно.\nОт БНР съобщиха, че са задържани петима души от ромския квартал в Берковица.\nГлавният секретар на МВР старши комисар Ивайло Иванов потвърди, че\nте са криминално проявени и са роднини\n„Даваш един лев и прибираш коли, апартаменти, злато и какво ли още не. Това е стандартна ситуация в такива бедни махали. Ако им видите къщите, много хора биха им завидели на стандарта. Друг е въпросът, че най-вероятно ще се окаже, че са построени незаконно". Така коментира схемата главният прокурор Иван Гешев, който беше на мястото.\n„Давали са пари под лихва основно. Съответно схемата е следната - даваш един лев днес, до края на месеца дължиш няколко хиляди. До края на годината стават десетки или стотици хиляди. Защото процента на лихвата е дневен, не месечен, и е огромен. В резултат на това се оказва, че ти в края на месеца дължиш една сума, която не можеш да платиш и се прави всичко възможно да ти се вземе всичко, с което разполагаш“, обясни зам.-главният прокурор Иван Гешев.\n„Робство е силно казано, но тези хора са поставени под зависимост, за да могат да си покрият дълговете. Ползвали са ги за незаконни действия, принуждавали са ги да вършат престъпления“, заяви главният секретар на МВР Ивайло Иванов.\nПо темата: спецакция лихварство Берковица


Рецепта за торта с крем маскарпоне, малини и праскови - Нови рецепти\nТорта с крем маскарпоне, малини и праскови\nЗа двата плота използвах моята рецепта за пандиспан, много проста рецепта, която винаги е била подходяща за торта.\nПредпочетох да изпека два плота, вместо да направя един и след това да го изрежа. По този начин имахме две идеално плоски повърхности.\nСмесих 3 -те яйца със захарта и щипка сол, докато светнат на цвят и утроят обема си. В крайна сметка трябва да е като крем, в който остриетата на миксера оставят следи.\nВ този момент добавих брашното на две партиди, като разбърках леко с шпатула.\nСлагам и ароматите.\nСложих състава във форма за кекс, на дъното на който сложих хартия за печене, а стените намазах с масло и поръсих брашно.\nСлагам във фурната на 180 градуса за 20 минути.\nОставих го за известно време във фурната, след което го извадих на скара, за да се охлади напълно.\nСъщото направих и с втория плот.\nМус от малини и маскарпоне:\nСлагам желатиновите листове да се хидратират в студена вода. Нуждаем се от достатъчно вода, за да покрием добре желатиновите листове.\nПрекарах малините в блендер, после ги пресях през сито, за да премахна семената.Добавих захарта, след което сложих тенджерата на огъня. Когато сместа беше гореща (без да заври), отместих купата настрана, отцедих листата желатин и ги сложих върху малините. Бърках, докато се разтопи. Оставих сместа да се охлади много добре.\nВсъщност приготвих малините за сметаната и желето по едно и също време, после го споделих.\nСмесих сметаната и я оставих в хладилника.\nСмесих сметаната с маскарпоне, след което постепенно добавих малините.\nСлед това леко добавих бита сметана с шпатула.\nВъв форма за кекс с отделящи се стени, с диаметър 18 см, сложих фолио, след това излях малинов крем. В крема слагам и малини.\nОставих го в хладилника да стегне много добре.\nЗа сиропа сварих всички съставки и го оставих да изстине.\nМус от праскови и маскарпоне:\nХидратирах желатина в студена вода.\nСмесих прасковите с блендера, след това загрях състава и сложих желатина, отцеден от водата. Когато желатинът се разтвори, оставих сместа да се охлади.\nСмесих сметаната и я оставих да се охлади.\nСмесих маскарпонето с пудрата захар, след това добавих прасковите, след което добавих бита сметана, като използвах шпатула.\nОставих крема в хладилника, докато сглобя тортата.\nПоставих първия плот върху чиния, със страната, която беше отгоре, надолу.\nСиропирах го много добре.\nНад плота сложих тънък слой крем, след това в средата сложих мус от малини и маскарпоне.\nТъй като нямам регулируем пръстен, направих стена за моята торта.\nОколо малиновия крем сложих прасковения крем, след което го покрих с тънък слой. Слагам няколко филии праскова и червено френско грозде, за да създам приятен контраст.\nПоставих втория плот върху сиропа.\nПоставих го по същия начин като първия плот, отгоре надолу.\nНад плота слагам тънък слой крем, така че желето ще има по -интензивен цвят.\nПрибрах тортата в хладилника, докато приготвях малиновото желе.\nПрекарах малините в блендера, прекарах през сито, за да премахна семките. Добавих захарта, сложих тенджерата на огъня, когато се затопли, я свалих от котлона и сложих желатина, отцеден от водата.\nКогато желето се охлади, го изсипах върху тортата.\nОставих го в хладилника за една нощ.\nНа следващия ден приготвих крема, с който го украсих.\nСмесих битата сметана.\nСмесих сметаната от маскарпоне с пудрата захар, след което добавих бита сметана.\nУкрасих тортата с този крем.\nОставете сладкиша в хладилника за още няколко часа, докато всички кремове се съсирят перфектно и може да се нареже хубаво.\nИмайте копнеж !!!!\nТорта за деца с капучино\nРецепта за торта за деца с крем капучино, украсена с шоколад във формата на пръчици\nДеликтирайте Свети Валентин\nТор Валентин, приготвен с бял шоколад и замразени череши, овкусен с пръчка ванилия\nЯбълков сладкиш с ванилия\nЯбълков сладкиш с ванилия и стафидна есенция, овкусен с канела, приготвен с мляко и кафява захар\nКомпотна торта от грозде и плодове\nКомпотна торта от грозде и плодове с крема сирене и бита сметана, овкусена с ванилова есенция\nТорта с крем маскарпоне, бита сметана и малини\nАко търсите вкусна, ароматна торта, но в същото време с лека текстура, значи сте попаднали на правилното място. Малиновата торта е идеалният избор да изненадате околните, независимо от повода.\nРецептата за тортата е тази, която никога не се проваля и можете да я намерите ТУК.\nСъставки за крем маскарпоне:\n100 мл бита сметана\n500 г ферментирала сметана 25 - 30% мазнина\nДокато горната част се изпече, можете да приготвите крема от маскарпоне, сметаната и да поставите половината количество малини в купа заедно с 1 пакетче ванилова захар и 2 супени лъжици пудра захар.\nВ купа сложете всички необходими съставки за крема маскарпоне и разбъркайте, докато получите хомогенен състав. Когато е готов, поставете крема на студено.\nЗа да приготвите крема, смесете ферментиралата сметана и пудрата захар в купа, докато получите фин и хомогенен състав. Ако кремът не е много твърд, можете да добавите и плик от кремообразен втвърдител, но внимавайте да не смесвате крема твърде много, за да не се нарязва. Когато е готово, го сложете и на студено.\nНарежете горната част на 3 равни части, но едва след като се охлади. Сиропирайте първия плот с плодов сироп и след това добавете половината от получения крем. Поставете малините (върху които слагате захар) върху крема и добавете втория връх. Вие също го сиропирате, но не много. Сложете крема маскарпоне и след това сложете последния връх, който най -малко сиропирате. Поставете цялата торта в останалия крем. Можете да го украсите с пресни малини (както направихме) и можете да добавите, че няколко листа мента.\nТорта с крем маскарпоне, малини и праскови - Рецепти\nИзминаха 18 години откакто срещнах съпруга си. 28 януари е специален ден за нас, затова празнувахме с торта, пълна с шоколад - как иначе ?? - но и с праскови. Имаме нужда и от плодове -)\nПлотът е от рецепта в списание Click за жени, глава 220.\nКремът е същият като Rulada с маскарпоне и ягоди, защото беше твърде добър и беше питан многократно: P\n240 г млечен шоколад,\n180 г пудра захар,\n1 чаена лъжичка бакпулвер.\n250 мл течна сметана,\n200 г бял шоколад,\n2 пакетчета ванилова захар,\n2 буркана с конфитюр от праскови (приблизително 500 г)\nполовинки праскови в компот.\nПлот: Начупете шоколада, разтопете го на парна баня\nдокато се разтопи и се включи перфектно.\nРазбъркайте яйцата, докато удвоят обема си, добавете захар, разбийте, докато се разтопи, или използвайте пудра захар-\nслед това добавете разтопения шоколад.\nДобавете в състава яйце и шоколад, пресято брашно с бакпулвер\nи изсипете тестото в 24 см форма за кекс, застлана с хартия за печене.\nОставете да се охлади във формата. След като се охлади, го изрежете два пъти хоризонтално, което води до три плота.\nКрем: Разбийте разбитата сметана с ваниловата захар. Когато се втвърди, добавете маскарпоне и разбъркайте добре. Разтопете шоколада на парна баня, след това го оставете да се охлади малко и изсипете крема маскарпоне. Желатинът се приготвя според инструкциите на плика и се изсипва на тънка линия в крема, като се разбърква непрекъснато. Става студено.\nЗа да видите как се приготвя кремът, щракнете тук.\nГорната част не изисква сироп, защото е мокра от шоколад.\nЗагрейте сладкото малко и го сложете топло на плота. Имах много добро сладко, с големи парчета праскова, купено от Kaufland. Използвах две буркани, едната за плот. Един буркан тежеше 240гр.\nКогато се охлади, добавете сметаната, която е добре да разделите на три, за да я получите.\nПокрийте с втория връх, сложете загрятото сладко и след като изстине, добавете сметаната.\nПокрийте с третия плот, върху който се разстила последната част от крема.\nУкрасява се с половинки праскови от компота - имах малък компот, консерва, в която имаше фиксирани 5 половинки, затова ги сложих всички: Р- и шоколадови парченца.\nПрозрачно торта -желе може да се излее върху праскови - ако го направите за специален повод и имате гости. Предпочетохме да ядем прасковите за първи път, не ги оставихме на тортата твърде дълго: P\nБеше много вкусно, всички ни хареса, особено след като за първи път използвахме праскови за торта -) Това е начало за всичко, нали?\nМного елегантна торта. и чинията много ми харесва!\nПоздравления за възможно най -много годишнини! Прекрасна торта. & Lt3\nМмм, перфектна комбинация !! Мисля, че парчето е за мен, нали? :)) И да има рождени дни, толкова вкусно. Много целувки!\nКолко хубаво! 18 години? Прекарайте 180 щастливи години заедно отсега нататък!\nУау, колко красиво изглежда !! Перфектен раздел) Желая ви много щастливи години заедно!\nЗавършихте ме с този шоколад. Торта точно по мой вкус.\nСупер хубава и добра торта. Честит рожден ден и пълни постижения заедно.\nЦелувката на Тюдор.\nИзглежда страхотно, вкусът е правилен !!\nЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН !!\nЛиана, целувам и теб, но този път целувам съпруга ти, колкото е възможно повече години с толкова здраве, тортата изглежда много привлекателна, yamiii !!\nЧестито, Лиана! Красива и хубава е вашата торта!\nЧестито Лиана! да имате възможно най -много годишнини, пълни с любов и мили спомени! Да обичаш и винаги да си млад, както на златната, така и на платинената сватба!\nОчаквам с нетърпение нови и вкусни рецепти :)\nРазбийте крема маскарпоне с пудрата захар, докато захарта се разтопи и получите хомогенен състав.\nОтделно изсипете бита сметана в купа и разбъркайте до връзване.\nСмесете двата състава. В форма за кекс поставете бисквитите, леко напоени с компотен сок, след което покрийте първия слой бисквити с крем маскарпоне и бита сметана. Поръсете отгоре нарязана праскова, след това сложете следващия ред бисквити, които също намажете с крем.\nПродължете по този начин, докато всички съставки свършат. Покрийте тортата с бита сметана и маскарпоне, украсете с резенчета праскова и я оставете в хладилника да се охлади.\nНе мисля, че е тайна, че обичам малини във всичките им форми, така че няма как да липсва в моята торта. Десертна торта с крем от бял шоколад, маскарпоне и малини. Рецепти & # 8211 Торта с крем от бял шоколад, маскарпоне и малини. Интензивен аромат на лимон, десерт, който не може да бъде пропуснат от семейните му ястия.\nКулинарна рецепта Маскарпоне и лимонов кекс от категория Торти. Как се прави торта с маскарпоне и лимон. Видео рецепти и rsaquo Рецепти за торти от джамилакузина.\nТака стигнах до тази торта с маскарпоне и червени плодове, по -точно малини и ягоди.\nНаближава 8 март. Спомням си, когато бях малък, този ден беше изключително, но изключително важен за мен. Подготовката за Деня на майката започна няколко седмици преди това в детска градина / училище и успоредно с това се проведе у дома, тайно, когато майка ми не можеше да ме види.\nУчителката ни помага да приготвим нещо полезно за майка ни & # 8211 през повечето време тя ни прави нещо плетено на една кука или ни помага да направим нещо ръчно изработено. Успоредно с това винаги му приготвях изненада. Когато бях малък, правех поздравителна картичка или рисунка. Но когато пораснах, започнах да му правя различни ястия, най -често десерти. През повечето време десертите ми бяха ограничени до пудинги в плик или плодова салата, но майка ми всеки път изглеждаше възхитена.\nБих искал да имам възможностите днес, да имах толкова много източници на информация и да приготвя нещо просто, но ефектно за майка ми, точно като тортата, която ви представям днес.\nДнешната статия е посветена на начинаещи в кухнята, били те юноши, любовници, съпрузи или приятели. За да стане супер просто, използвах сладкишите на Alka's Brownie като плотове. Разбира се, ако сте по -добри по отношение на умения или време, можете да направите плот като тук, който можете да изпечете в квадратна форма (или не). Кремът също е много прост, съдържащ маскарпоне, бита сметана, захар и ванилия.\nЩо се отнася до декора, вашата креативност е границата. Украсих тортата с малини, бисквити, вафли и при липса на мента с няколко листа пресен босилек.\nТорта с брауни топ и крем маскарпоне\n3 House House Cake & # 8211 Brownie\n300 мл неподсладена течна сметана (ако искате по -газиран крем, поставете 400 мл)\n100 г стар прах\n1 чаена лъжичка ванилов екстракт или 1 пакетче ванилова бурбонова захар\nМалини / ягоди, бисквити, вафли, мента / босилек за декорация\nВ чиста купа, за предпочитане стъклена или неръждаема стомана, поставете всички съставки за сметана и # 8211 бита сметана и маскарпоне от хладилника.\nРазбърква се за няколко секунди, колкото да се хомогенизира сметаната и да се получи обем. Внимателен! Ако се смеси твърде много, натуралният крем се нарязва & # 8211, така че не смесвайте в излишък.\nПоставете крема в поз с дуи (т.е. край с прост връх) и натиснете aveline (ров) по цялата повърхност на плота. Повтаряме операцията 3 пъти\nДекорираме според предпочитанията.\nПодготовка на торта с крем маскарпоне и Дулсе де Лече:\nСмесете брашното с какаото, пудрата захар, бакпулвера и щипка сол. След като ги смесите добре, ги пресейте в купа. Правим дупка в средата и изсипваме олиото, киселото мляко, есенцията от ром и 3 -те яйца. Започваме да смесваме с ниската скорост на миксера, докато съставките се смесят, след това увеличаваме скоростта на миксера и разбъркваме, докато получим хомогенен и лъскав състав.\nСъставът се разделя на 4 части и се пекат 4 тънки плота в тава 20/30 см, застлана с хартия за печене, на среден огън, за около 20-30 минути всяка, в зависимост от фурната). Проверявайте от време на време плотът да е мек и крехък. Ако престои във фурната твърде дълго, изсъхва.\nИзвадете блатовете на скара и ги оставете да се охладят много добре, включително хартията за печене.\nВ купа смесете Dulce de Leche с маскарпоне. Отделно разбъркайте разбитата сметана, докато стане гъста, добавете пудрата захар и ваниловата захар и разбъркайте, докато бита сметана стане пухкава. Смесете бита сметана в крем маскарпоне с Dulce de Leche, като разбъркате добре до гладкост.\nКремът изглежда доста мек и се изкуших да сложа малко желатин, но само тези, които не рискуват, не печелят :)))) Цялата & # 8222 влага & # 8221 се абсорбира от брояча и кремът беше перфектен.\nВ тавата, в която пекох блатовете, застлани с хранително фолио, монтирах тортата. Разделете крема на 3 части и го разпределете между 4 -те плота. Увийте добре във фолио и оставете да изстине до следващия ден.\nРазтопете 2 вида шоколад на парна баня.\nИзмерете ленти от хартия за печене, 2 дълги и 2 широки като ръба на тортата. Поставете разтопения шоколад в шик, към който е прикрепен кръгъл и тънък връх и & # 8222 изтеглете & # 8221 шоколадовата лента, както желаете.\nВнимателно залепете хартията за печене около тортата и я оставете да се охлади за няколко минути, докато шоколадът се втвърди, след което внимателно отстранете хартията за печене.\nЗа глазурата разтопете шоколада на парна баня. При непрекъснато бъркане, изсипете сметаната за разбиване, докато шоколадът достигне желаната консистенция.\nВидео: QAYMAQLI KREMi alınmayanlar üçün özəl\nМисля, че сте измамили.\nТорта с крем маскарпоне, малини и праскови...


Хронологията на убийството на Евгения Владимирова: Съпругът ѝ го извършил, баща му хвърлил тялото | boulevardbulgaria.bg\n12:00 - 21.11.2021\nУбийството на 33-годишната Евгения Владимирова от София разтресе българското общество. Тялото на жената беше намерено в куфар, изхвърлен край Перник, а разследващите откриха, че зад престъплението стоят съпругът ѝ Орлин и баща му Пламен. Двамата бяха задържани и остават за постоянно в ареста, очаквайки присъди между 10 и 20 години затвор.\nФактологията на събитията е стряскаща. Нова ТВ и Glas News направиха разследване паралелно със следователите и разказаха всички детайли от изчезването на Евгения до признанието на Орлин и Пламен Владимирови. Първият планирал убийството, а бащата, който е бивш служител на ДАНС, помогнал за прикриването му.\nЕвгения Владимирова изчезва в средата миналия месец и на 14 октомври е обявена за издирване. Съпругът ѝ казва, че последно я видял да отива на фитнес. Разбрал, че е изчезнала, след като не се прибрала у дома. Това казва Орлин в разговор пред Тина Ивайлова от Нова ТВ, проведен в деня преди да бъде задържан.\nТялото на жената е открито на 13 ноември – цял месец съпругът ѝ опитва да заличи следите.\n„След като не се прибра, на другия ден подадох сигнал до 112. Използвахме връзки да ги натиснем и по-рано да започнат да търсят“, казва извършителят на убийството. „Няма такава версия, която да кажа, че ми се струва истинска“, добавя той в деня преди ареста.\n„Моето мнение е, че не е жива“, казва още съпругът. Цял месец той симулира, че я търси, дори наема частен детектив. Няма представа обаче, че случаят е разплетен още в първите дни след изчезването. Причината полицията да не задържи него и баща му още тогава, е липсващото тяло.\nКриминалният психолог Тодор Тодоров казва, че ден след изчезването на Евгения с него се свързала нейна приятелка. „Беше притеснена, защото майка, която има дете, да тръгне някъде и да го остави – дори ако има проблеми с бащата – това е странно, няма как да се случи“, заявява той. „Това винаги означава, че е станало нещо с тази жена, че вероятно не е жива. Говорихме с колеги от СДВР, влязохме в боя заедно. Категорично се насочихме към Орлин и баща му, защото имаше несъответствие в показанията им“.\nКриминалният лингвист, който хваща Орлин в лъжа, е Христна Шушков. „Орлин имаше специфичен изказ, който се забелязва при хора с виновно знание, участие в престъпление. Дистанцираше се от нея, имаше желание сякаш повече да не се разследва, търсеше информация сам за себе си. В 27-минутен разговор той веднъж не я спомена по име, нямаше емоционална свързаност, имаше само „Тя, тя, тя“. В такива случаи на 99% е сигурно, че даденият човек е участвал в такова престъпление“, разказва пред Нова ТВ Шушков.\nУбиецът твърди, че с Евгения нямали сериозни проблеми: „Смея да твърдя, че бяхме супер“.\nВечерта преди издирването в дома на Орлин и Евгения са няколко от техните приятели. Една от тях получила есемес от Евгения, че след тренировка ще се видят. Съобщението е изпратено, след като жената вече не била жива. Орлин отговаря от нейния телефон.\n„В 16:58 ч. имаше съобщение, което не е типично за нея като структура на изречението, пунктуация“, казва криминалният лингвист. „Сложихме времева рамка кога е престанала да пише. Орлин си беше измислил, че е написала „Като свърша тренировката, си идвам“, а това не е така“.\nВсъщност това е неуспешният му опит да заблуди разследващите. След като двамата с баща му са арестувани след намирането на тялото на жената, отказват полиграф. Часове по-късно признават вината. Пръв проговаря бащата Пламен. Той е дългогодишен кадър на службите, отговарял е за района на Перник като агент на ДАНС.\n„Бил там в деня на изчезването ѝ, за да носи книги в куфар. А Орлин твърдеше, че в деня на изчезването на Евгения баща му не е бил там“, казва криминалният психолог Даниел Генков. „Още повече лъжи… Пламен се оплиташе“.\n„Орлин е казал нещо като „Баща ми, свърших работата“, когато съобщил на Пламен за извършеното престъпление. Дни преди това Орлин споделя на баща си проблемите във връзката. Бащата се опитвал да го разубеди. В деня преди изчезването двамата посетили мястото, на което после ще хвърлят трупа, и бащата казал, че има голяма вероятност където и да е изхвърлено тялото, да бъде открито“, разказва Тодоров.\nПламен не чуди дали да предаде сина си, а се отзовава за помощ. Съветва сина си как да манипулира хода на разследването и реагира хладнокръвно. Казва, че с куфара пренасяли книги и не е имало нищо друго. „Това е нормално – когато човек вижда продукта на своето престъпление, му е трудно да назове името на жертвата“, казва Тодоров.\nОрлин сваля куфара с тялото на Евгения след убийството, слагат го в багажника в автомобила на Пламен, а бащата тръгва от София за Перник. Бил е в нетрезво състояние, но за отрицателно време стига до труднодостъпното място и захвърля куфара.\nКак обаче се издава пред разследващите? С репликата: „Сине, наиграхме се, знаят всичко“.\n„Реакцията на Орлин беше спокойна: „Вярно ли всичко знаят?“, казват разследващите. „Но още няколко часа не призна вината си. След дълги преговори - какво ще стане, ако си призная - започна да говори. Искаше да знае колко годни е максимумът затвор, при какви условия би могъл да си бъде вкъщи. Тези въпроси бяха чисто прагматични, той се пазареше“.\nТогава и двамата не знаят, че тялото на Евгения е открито. Орлин решава в крайна сметка да разкаже подробно, че много преди средата на октомври я следял със записващи устройства, със софтуер на телефона, взимал е и баща си на физическите проследявания.\n„Казал е, че ще я убие, защото ако се разведат, няма да има права над детето. Не е решавал точно коя ще е датата. Двамата с Евгения не са се карали. Нямаме тази конфронтация в случая. Те са обядвали и тогава Евгения е разбрала, че съпругът ѝ я следи. Издал се с коментар, от който на нея ѝ станало ясно, че той знае за личната ѝ кореспонденция в чатовете“, казва Шушков.\nТогава той отива в другата стая и започват параноичните му мисли, че повече никога няма да види детето си. Връща се в другото помещение и подхожда към нея в гръб.\n„Нито веднъж не каза, че съжалява. Говореше само за себе си, колко трудно му е било да я стиска за гърлото, как хората говорели, че да стискаш някого за гърлото и той да умре, било лесно – не, не е така, отнема много време. Куфарът не се затворил. Под ръка имал фолио, което ползвал, за да е сигурен, че след душенето тя не е останала жива“, разказват разследващите.\nЕдна от грешките му е, че хвърля на „неугледно място“ телефона на Евгения. Връща се там дни по-късно - близо до подлез на бул. „България“, заедно с детето им.\n„Орлин е доста неуверен в себе си човек, при него има доста сериозно развитие на нарцисизъм“, казва Тодоров. „Потече му сълза само когато татко му предложи да поеме цялата вина. Не съжалява за нищо“.


Бисквитена торта с пухкав крем :: Какво да сготвя?\nБисквитена торта с пухкав крем\nПродукти: 2 пакета бисквити за торта (има вече и такива), 1,5 литра прясно мляко, 2 ч.ч захар, 3-4 яйца, 5-6 с.л брашно (средно пълни), половин пакетче масло, 2-3 ванилии, 2 с.л какао и по желание банан и орехи.\nНачин на приготвяне на крема: 1 литър мляко се затопля с 1,5 ч.ч захар, с миксер се разбиват 300мл. прясно мляко, брашното и жълтъците на яйцата. След което получената смес се изсипва постепенно при затопленото мляко и се бърка непрекъснато до готовност на крема (около 15 минути). Отделно се разбиват белтъците с останалата захар и ванилията на сняг. Маха се готовия крем от котлона, изчаква се 3-4 минути и се слага маслото, след това по малко от белтъците с постоянно разбъркване. Пухкавият крем е готов.\nНарежда се тортата, като всяка бисквита се потапя в останалото мляко. Ред бисквити, ред крем. По желание се отделя 1/3 от крема и се овкусява с какао. Например средния пласт крем да е с него. Може да се сложи при реденето и нарязан банан, орехи и т.н. Украсява се тортата по желание - със смлени орехи, шоколадови пръчици.\nв 7:47 ч.\nСалата от гъби млечници (лютивки)\nТелешки рулца в тенджера под налягане\nПиле с картофи в тенджера под налягане\n▼ 03/13 (5)\nМесо в гювечета\nМексикански пълнени картофи\nОрехов сладкиш с мармалад\nКекс без яйца


Линия на ума-втора част\nЛиния на ума, добре очертана и по-дълбока, отколкото останалите линии на ръката.\nПоказва лице, със силен баланс между умственото, практичното и реалното, с голяма способност за мислене, но с някои ограничения при прилагането на тези мисли.\nПрава линия на ума, която пресича цялата длан,леко извита.\nПоказва материалистично лице и евентуално егоист, имащо таланти за професии като архитект или инженер.\nЛиния на ума, която е насочена към Лунnия хълм и го докосва в долната част или отива близо до гривните.\nТова е индикатор,че такова лице ще бъде привлечено към науката или към паранормални неща.\nЛиния на ума отделяща се от линията на живота в самото начало\nТова показва, едно лице, което е спонтанно и независимо в действията си, с независим и самостоятелен характер.\nЛиния на ума, която е насочена към линията на живота и я пресича\nТова показва, слаб човек, който в моменти на слабост, може да извърши престъпление от страст.\nЛиния на ума, която тръгва от линията на живота под средния пръст\nАко това е изразено и на двете ръце, може да сочи за потенциални инциденти или насилие към лицето.\nЛиния на ума, която е насочена между Марсовия и Лунния хълм\nКогато линията на ума минава между Марсовия и Лунен хълм това означава,че лицето притежава чувствителност, интуиция и въображение.\nДефектна линия на ума\nАко линията на ума, е съставена от няколко отделни части се налага мнението, че лицето може да бъде склонно към негативни тенденции, за кражби, измами, жестокост, колкото повече е броят на дефектите,толкова по-голяма е степента на заболяването.\nЛиния на ума, завършваща на хълма на Марс\nТова предполага балансиран човек, който поставя материалните неща над сантименталните, може да му липсва чувствителност, такива хора обикновено са резервирани, с добър логичен ум и дедуктивни способности и с добро здраве.\nЛиния на ума е насочена към основата на малкия пръст(кутре)\nТова показва, че лицето е с практичен ум, посветено на придобиването на материални ценности, има голям интелект, знания, когато се отнася до бизнес има голям потенциал за успех . На такъв човек може да му липсва чувствителност към другите и някакво ниво на динамика, умът му би могъл да бъде насочен към конкретни области като научна или търговска дейност.\nЛиния на ума, която се движи успоредно с линията на живота\nТова показва един нормален и щастлив живот като цяло.\nЛиния на ума, която отива към Лунния хълм\nТова разкрива, един човек с емоционален характер, който работи с чувствата и въображението си повече отколкото с логиката и разсъжденията,но понякога може да се прояви и в студенина и безразличие към другите.\nЛиния на ума, която изцяло е извита нагоре\nТова може да бъде показател за ниско интелектуално ниво, нещастие и вероятно позор.\nКъса линия на ума и на живота\nТова може да е показател, че лицето може да има намалена продължителност на живота, ако линията на ума,има звезда в края,това би могло да сочи внезапна смърт.\nЛиния на ума извита към Слънчевият хълм\nТова показва човек, който има идеи, но му е трудно да ги рационализира и да сформира заключения, също се предполага, че такъв човек обича да контролира в отношенията и може да бъде неверен.\nЛиния на ума извита към хълма на Венера (основата на палеца)\nПредполага лице със скъпернически характер, интроверт, с избухлив нрав, може да бъде и тих човек, повлиян от чувствени неща.


Rudimental представиха новия си сингъл "These Days"• © Меломан.бг\nRudimental представиха новия си сингъл „These Days“\nМеломан.бг 19.01.2018 23.01.2018\nСветовната платинена група Rudimental разкри поразителния си нов сингъл “These Days”, в който участват звездите Jess Glynne, Macklemore и Dan Caplen.\nПесента е част от предстоящия трети албум на групата и излиза чрез Major Toms/Atlantic Records. Парчето представя Rudimental, които забавят темпото, запазвайки несравнимото си експериментално звучене, заради което групата става една от най-добре продаваните за века във Великобритания.\nСингълът е продуциран от John Ryan (Maroon 5/Kendrick Lamar) и е с вокалите на несравнимия талант Jess Glynne (Jess е втората жена изпълнител, която има 5 сингли номер едно във Великобритания), Macklemore (който е четирикратен носител на Grammy) и новата соул/ RnB сензация Dan Caplen.\nCaplen записва демото през 2016 г. и след сътрудничеството си с Rudimental за хитовите им продукции, по-късно той се присъединява към Macklemore по време на записите му в Лос Анджелис миналата година, който се възползва от шанса да бъде част от песента. Последното парче от пъзела е Jess Glynne. Записвайки вокалите на парчето в студиото миналата година, звездният състав допринася за създаването на забележителното “These Days”.\nСвързани: Rudimental\tShare


Ъпсурден концерт в центъра на Асеновград - Asenovgrad.NET\n14:44, 23 май 2012 г.\nПродължават мероприятията от програмата за Майските културни празници. Днес е ред да се забавляват младите. Не само те, разбира се, но предимно. Още преди дни започна стягането на фенски редици, а приятели във Фейсбук не спират да се подпитват: "Ти ще идваш ли?". Кое е толкова ентусиазиралото ги събитие не е тайна за никого. Става дума за очаквания концерт на класиците в родния хип-хоп Ъпсурт. Хората изпели култовото "Твойта майка също" имат далеч по-богата история, отколкото си мислят някои. Експериментите им в музиката започват като детски игри, в които се записват на касетофон. Първите си записи правят през януари 1996 г., а добрият им период започва година по-късно, когато печелят първо място на рап фестивал в съревнование с цели 26 групи. Скоро след това Теди Кацарова кани Ъпсурдните момчета за съвместна песен и...останалото, както се казва, е история. Зареждат се класика след класика - "Чекай малко", "Искам твойто тяло", "Психопат", "3 в 1", "Втора цедка" и още, и още. Всички тези парчета, както и други от Ъпсурдния репертоар, ще можем да чуем днес и в Асеновград. Концертът ще е на централния площад. При лошо време, предупреждават организаторите, е възможно да бъде преместен в читалище "Родолюбие". Където и да е обаче, стартът на лайфа Ицо Хазарта&Co остава без промени - 20 ч. днес.


Литературен анализ на од "Фелица". Гаврил Романович Державин, оде "Фелица"\nИсторията на създаването на одеса "Фелица" е интересна, защотоГабриел Державин в желанието си да угоди на императрицата възприема като основа за работата си собствената си работа, малко преди да бъде публикувана в малък печат. Естествено, в ярко талантливия поет тази история изигра още по-сочни цветове, освен това, въвеждайки нов стил в историята на руската версификация и превръщайки поета в знаменитост.\nАнализ на од\n"Фелица" е оборудван със субтитри, което определяцелта на писането на това произведение. Тя се отнася до призива към мъдрата принцеса на татарската мъртва, която се е заселила в Москва, но е в бизнеса в Санкт Петербург. Също така, измамникът е заблуден от факта, че ода, както се твърди, е преведена от арабския език. Анализът на опитите "Фелица" трябва да започне с име, което нито руски, нито арабски звучат.\nФакт е, че така нарече я героиняCatherine II в неговата история на началника на хлор. Послужи като основа по италиански (тук можем да си припомним някой като Cutugno, крещейки "FELICITA") се превежда латинската дума "Felitsa" (Felitsa - Фелиситас), както щастието. Така Державин започна да величая императрицата от първия ред, а след това не можа да устои и на сатирата в описанията на заобикалящата я среда.\nАнализът на од "Felitsa" показва инсталациятаобикновени, приети в онези дни тържествена похвала от онова време. Написано от традиционните шевове на лотове - десет десети и, както би трябвало, четирикраката йамик. Но преди "Державин" никой не се е осмелил да обедини две противоположни жанрове със същата цел: величествена егония и каустическа политическа сатира.\nПървата беше оде "Фелица". Дерзавин, така или иначе, "отстъпва" в своята иновация, съдейки по прецизно изпълнените условия на жанра, поне в сравнение с "Поеми за раждане", които дори не са разделени. Това впечатление обаче изчезва веднага щом читателят преодолее първите няколко станции. Но дори и състава на ода "Фелица" представлява много по-широк ред на художествен синтез.\nИнтересно е да се обмисли какво мотивира мотивитеДержавин за съставяне на този "фен фикшън", която служи като основен принцип и достоен, ако това е продължаването на темата. Очевидно, достоен и много. Екатерина II е написал разказ на своя внук, но malenky, но в бъдеще на великия Александър I. В историята на императрицата ние говорим за княз на Киев хлор, който посети Киргизстан хан, за да се провери дали принцът наистина толкова умен и хитър, както се казва за него.\nМомчето се съгласи да премине теста и да намеринай-редкото цвете - роза без тръни - и тръгна на път. По пътя, отговаряйки на поканата на Мурза Лентиага (приказното име), принцът се опитва да се съпротивлява на изкушенията на този лукс и безделие, с които той е съблазнен от мързеливия човек. За щастие този Киргиз хан имаше много добра дъщеря, която се наричаше Феличе, и още по-добър внук, чието име беше Расудок. Фелица изпраща син с принца, който излезе с помощта на Разум за целта на пътуването си.\nМост между приказка и ода\nПред тях имаше стръмна планина, без пътеки и стълби. Очевидно е, че принцът и само по себе си е доста упорит, защото, въпреки огромното количество работа и тестване, на върха, той все още се изкачи, където украсени живота си роза без бодли, че е добродетел. Анализ ода "Felitsa" показва, че, както във всяка приказка, изображенията са традиционно алегорични, но Державин в началото оди те ще получат много трудно и всички odic представяния класически дизайн, който със сигурност изкачване към Парнас и ще разговарят с музите, избледняват следващите с привидно прости образи на приказка за детето.\nДори и портрет на Катрин (Феличе) се дава абсолютнонов стил, който е напълно различен от традиционните удивителни уди. Обикновено оди почтен характер се проявява в рамките на няколко изразителни изображения на богинята, шествие на тържествена бума рими стих с тежка задух ритъм. Тук поетът ентусиазъм, и - най-важното - оборудван с поетичен умения. Стиховете не лимфуват и не се надуват с прекомерен патос. ода план "Felitsa" е, че Катрин се появява на читателя като интелигентен, но просто и експлоатация киргизите kaysatskaya принцеса. Той играе хармонията на изграждане на изображението и контраста - благородникът на изображението, порочен и мързелив, отколкото Державин радваше през цялото време ода. Оттук и безпрецедентно разнообразие от жанрове, което е различно ода "Felitsa".\nДержавин и императрицата\nПозицията на певицата също се променя по отношение наобект на пеене, ако разгледаме не само цялата предишна руска литература, но и стиховете на самия Дерзавин. Понякога Одата повече фишове някои по подобие Божие кралица, но с всичко това, и с общ благочестие което показва ода "Felitsa" да се показва съдържанието на определена интимност и взаимоотношения, не познаване, но жегата е почти родство.\nНо в сатиричните линии Державин понякогаможе да се разбира двойно. Колективните особености на образа на Мурза подиграват на свой ред всичките грандиоди на Катрин и тук поетът не забравя себе си. Авто-иронията е още по-рядко в поезията на тези години. Авторът на "Аз" не е без текстове, но ясно е ясно, че "Това е Felitsa, аз съм корумпиран!", "Днес се управлявам, утре аз съм роб на капризите". Външният вид на автора "Аз" в дрехите е факт от голямо художествено значение. Ломоносов също започва ода с "аз", но като вярващ роб и автор на Дерзавин - конкретен и оживен.\nЕстествено, състава на од "Фелица" не може да устоище бъде индивидуалност на пълноценния автор. Державин често представя под автомата "Аз" условен образ на певицата, която обикновено присъства винаги в оди, както и в сатири. Но има разлика: в дрехите поетът играе само свещена наслада и в сатира само възмущение. "Odnostrunnye" Державин жанрове комбинирани създаване на жив човек-поет, с абсолютно бетон живот, с най-различни чувства и емоции, с "polychord" музика на стиха.\nАнализът на ода "Фелица" със сигурност не само отбелязванаслада, но и гняв, богохулство и хваление в една бутилка. С течение на времето има време да се разчуе, иронично. Това означава, че в цялата работа се държи като напълно нормален и жив човек. И трябва да се отбележи, че тази индивидуална личност има неоспорими черти на националността. В дрехите! И сега такъв случай би бил безпрецедентен, ако някой в наши дни ще напише странни стихове.\nОде "Felitsa", съдържанието на което е толкова богатопротиворечия, като топли слънчеви лъчи, затоплени от лесна разговорна реч от реалността на ежедневието, лесни, прости, понякога се шегуват, което пряко противоречи на законите на този жанр. Освен това имаше жанрова революция, почти революция.\nТрябва да се изясни, че руският класицизъм не е знаелстихотворения като "просто поезия". Цялата поезия беше строго разделена на жанрове и видове, рязко разграничени и тези граници стояха непоклатимо. Ода, сатира, елегия и други видове поетично творчество не могат да се смесват помежду си.\nТук традиционните категории на класицизма са счупенинапълно след органичното сливане на лотове и сатири. Това важи не само за "Felitsa", Derzhavin прави това преди, а по-късно. Например, ода "До смъртта на принц Meshchersky" е половин елегия. Жанровете стават полифонични с леката ръка на Державин.\nИмам огромен успех тази ода веднага следпубликация: "Всеки, който може да чете на руски език, тя се намира в ръцете" - според съвременника. Първо Державин предпазливи широко публикува ода, опитвайки се да прикрие авторството (най-вероятно е изобразено и силно разпознаваемите благородници са отмъстителни), но тук не е принцеса Dashkova и тип "Felicia" в "събеседник", което само по себе Екатерина II не отбягват сътрудничество.\nИмператрицата много харесваше ода, дори тяизвика с удоволствие, заповяда незабавно да изложи авторството и когато това се случи, изпрати на Державин златна сандвич-кутия с посвещение и петстотин кервонти в нея. След това истинската слава дойде при поета.\nЛюнни Олег Романович - защитник и капитан\nКакви аспекти на майсторството на Державин са отразени в "Изповедта". Творчество Derzhavin\nOde "God" Derzhavin: анализ на стихотворението\nКакви аспекти на майсторството на Державин са отразени в "Изповедта". Основни теми\nТворчество Derzhavin. Иновация в творчеството Derzhavin\nЗначението на името Габриел. Природата и съдбата на нейния собственик


Албена Вулева: Ставам доброто ченге в "Панаир на суетата"\n33| 13090 |08.04.2011 ИНТЕРВЮ\nЩе съдя Слави Трифонов, ако пак ме залее с бира на някой купон, предупреждава бъдещата юристка.\n- Албена, връщаш се на екрана, каква ще бъде концепцията на новото предаване „Панаир на суетата”, което ще водиш?\n- То ще се излъчва всяка неделя от 17:45 ч по ТВ7 и ще бъде пълна противоположност на „Сигнално жълто”, което вървеше в СКАТ. Ще правя интервюта с известни личности от шоубизнеса, със спортисти, политици и общественици. Другият акцент ще бъде папарашката рубрика „Щрак”, в която ще показваме интересни кадри, в които българският елит е хванат в крачка. Като цяло „Панаир на суетата” ще има положителна насоченост и ще бъда добронамерена с гостите си. Ще ги предразполагам, за да разказват неща от личния си живот. Аз обичам предизвикателствата Зрителите ще видят новата Албена Вулева.\n- След „Сигнално жълто” останаха ли хора, които да ти гостуват, имайки предвид, че доста от известните певици и манекенки бяха обидени в някаква степен от репортажите ти?\n- Аз ще съм само лице и водещ на шоуто. Ще има цял екип, който ще отговаря за гостите и за темите в предаването. Основните идеи ще дава продуцентът Люба Кулезич. Мисля, че няма да имаме проблем с лицата, които каним, тъй като надали има някоя певица или манекенка, която би отказала безплатно да се появи 1 час в ефир.\n- Какво мислиш за българския елит, чиито проблеми ще нищиш?\n- Елит в България няма. У нас има известни хора, чийто живот е интересен за голяма част от българите. Те са любопитни за зрителите и читателите благодарение на нас, журналистите. Аз съм си казала мнението за виповете в не едно и две издания на „Сигнално жълто”. Разбира се, сред тези тъпи и грозни същества има и много качествени хора, които си заслужава да бъдат показвани.\n- Какво би попитала в ефир българските политици?\n- Разбира се, бих попитала защо живеем в мизерия, както и още куп сериозни въпроси, но концепцията на предаването е друга. Ние говорим за развлекателно шоу. В него дори и политиците ще бъдат канени, за да говорят за личния си живот и на по-леки теми.\n- С Николай Бареков, на когото изкара скандален компромат, ще работите в една телевизия. Какви са отношенията помежду ви?\n- На този въпрос все още няма как да ви отговоря, защото все още с него не сме се засичали в коридорите на ТВ7. За това видео, където той беше водещ в пловдивска дискотека, аз нямам вина. Не знам и дали трябва да му се извинявам, тъй като няма журналист в България, който да пропусне такъв шанс. Всеки колега, който има подобно видео на известна личност, би го пуснал в ефир. Мисля, че няма значение какви сме били навремето – нито аз, нито той, важното е какви сме сега\nМисля, че трябва да подходим професионално и да направим телевизията, в която работим, водеща за България.\n- Как ще се пребориш с конкуренцията в лицето на Цветанка Ризова и Росен Петров, които имат предавания по същото време?\n- През уикенда има страшно много политически и публицистични предавания. Смятам, че в неделя вечер хората вече са изморени от сериозните теми и търсят по-разтоварващи гости, които няма да ги депресират точно преди началото на работната седмица. „Панаир на суетата” ще е нещо свежо и различно от останалите издания. Надявам се да повторя успеха, който постигнах със „Сигнално жълто” и да бием по гледаемост конкуренцията.\n- С какво се занимаваше, след като те уволниха от СКАТ?\n- Преди да направя „Сигнално жълто”, започнах да уча право, но прекъснах. Върнах се в университета и си взех изпитите, които ми оставаха. Това лято ми предстоят три държавни изпита. По мой адрес се изписаха какви ли не глупости – че съм крала кремове, че съм продавала в супермаркет и т.н. Нищо от това не е вярно. Срещу мен започна една масирана атака от страна на някои колеги, които знаеха, че нямам поле за изява и почти никой не ми даваше право на отговор. Бях тотално заклеймена, а и аз самата не исках да се занимавам с телевизия.\n- Защо се наложи да напуснеш СКАТ?\n- По онова време СКАТ, както знаете, беше партиен орган на партия „Атака”. Денонощно в телевизията вървеше една пропаганда, с която приканваха хората да гласуват за Волен Сидеров. Всички предавания бяха с такава насоченост, само „Сигнално жълто” и още 2-3 издания останаха различни. Очевидно шефовете бяха преценили, че мога да навредя на рейтинга на партията и направиха изцяло политическа телевизия. Това си е техен проблем. Аз съм горда с предаването, защото в една малка кабеларка то чупеше рекордите по рейтинг. Можете да влезете в сайтовете за видеообмен и да видите колко стотици хиляди са гледали качените клипове на „Сигнално жълто”. Лошото е, че остана една празна ниша. Незнайно защо вече никой не се занимава с подобен тип журналистика. Има разни смешни репортери, които дори не мога да нарека журналисти, които се страхуват от сянката си. Освен това те опростачиха езика. Ако върнете старите ленти, ще видите, че въпреки пиперливите кадри, които показвахме, аз не съм използвала цинизми. Винаги съм била на границата.\n- Има ли дела, които се водят срещу теб?\n- Не, единственото дело срещу мен е водил композиторът Стефан Диомов. Тогава той имаше право, защото бях казала, че е подкупен като жури на един от бургаските конкурси. Не виждам останалите хора, които са били участници в „Сигнално жълто”, да имат повод за дела. Това, че сме казали думи като „дебел” и „грозен” по адрес на някого, не е обида. Не можеш никога да кажеш на черното бяло.\n- А докъде стигна делото ти със Слави Трифонов, който те заля с бира?\n- За жалост процесът приключи безславно, защото делото вече мина давност. Нито аз, нито той успяхме да спечелим нещо от този процес. Той вече е в архивите. Мога да го съдя отново, ако пак реши да ми ливне бира на някой купон. Надявам се това да не се случи.\n39| 16754 |21.10.2010 Е. Сугарев: С Трактора в политиката ставаме първа частна държава 28| 8967 |25.06.2010 Игнат Минков: Тачър се учеше от нас, сега ставаме лумпени 7| 5663 |11.10.2009 Г. Кадиев: Оставам в БСП, дори Станишев да е лидер 101| 89524 |21.12.2008 Ядрено лоби и медийни ченгета – някои го предпочитат горещо\n58| 11036 |22.01.2022 Според РИА Новости боготворим Русия и Путин. Вече е 9 ч., а българите още не са ни се възхитили? Лошо\n11| 6400 |22.01.2022 Първият тест за съдебната реформа - другата седмица\n25| 5229 |22.01.2022 ГЕРБ се борят за 5 секунди внимание. Притеснени били от Бюджет 2022 и са ядосани на медиите\n33| 4211 |22.01.2022 САЩ прати първа военна помощ за Украйна\n4| 3705 |23.01.2022 Кирил Кадийски за Фрог: Ето една ”Поетическа зима” след лютата ”Политическа зима” на Ботев, която явно край няма


Хауърд Лъвкрафт — Сянка над Инсмут (1) — Моята библиотека\nСянка над Инсмут (1)\nМитът за Ктулу\nФантастика на ужаса\nФантастика, № 5\nThe Shadow Over Innsmouth, 1931 (Пълни авторски права)\nДебнещият страх: Фантастика на ужаса\nИзд. Орфия, София, 1991\nБиб. Фантастика №5. Сборник разкази\nПревод: [от англ.] Любомир Николов\nСъставител: Любомир Николов\nПредговор: Ужас на малки глътки, Любомир Николов\nХудожник: Джим Барнс (корица)\nФормат: 70×100/32. Печатни коли: 10. Тираж: 30 000 бр. Страници: 160. Цена: 7.00 лв.\nПрез зимата на 1927–28 година служителите на федералното правителство извършиха странни секретни проучвания из определени места в старото морско пристанище Инсмут, щат Масачузетс. Обществеността узна за това едва през месец февруари, когато бе проведена акция от хайки и арести, последвани от целенасоченото взривяване и изгаряне — разбира се, със съответните предпазни мерки — на огромен брой порутени, проядени от червеи и смятани за запустели къщи покрай изоставените кейове. По-доверчивите души сметнаха случая за пореден яростен сблъсък в периодично припламващата война срещу алкохола.\nПо-прозорливите читатели на новините обаче бяха изненадани от поразително големия брой арести, необичайното количество полицейски сили, включени в акцията, и завесата от тайнственост около съдбата на задържаните. Не се съобщаваше за съдебни процеси или поне за определени обвинения; нито един от арестуваните не се появи след събитията в никой от нормалните държавни затвори. Дадени бяха мъгляви изявления за епидемии и концентрационни лагери, а по-късно се спомена за разсредоточаване из разни военни и флотски затвори, но слуховете така и не се превърнаха в нещо по-конкретно. Що се отнася до Инсмут, той бе едва ли не обезлюден и дори в днешно време признаците на живот в града се възстановяват мъчително бавно.\nОплакванията на множеството либерални организации доведоха до дълги поверителни разговори и посещения на група техни представители в някои неуточнени лагери и затвори. Впоследствие въпросните организации проявиха учудваща пасивност и сдържаност. Вестникарите се оказаха по-несговорчиви, но в крайна сметка изглежда се съгласиха да окажат безрезервна подкрепа на правителството. Само едно издание — таблоидно вестниче, на което никой не обръщаше внимание поради нелепите му политически позиции — спомена за подводницата, която изстреляла целия си торпеден заряд надолу, към морската бездна отвъд Дяволския риф. Това сведение, дочуто случайно в някаква моряшка кръчма, изглеждаше изсмукано от пръстите, тъй като ниският черен риф се намира чак на миля и половина от Инсмутския залив.\nИз областта и съседните градчета се предаваха от ухо на ухо доста слухове, но навън не излизаше почти нищо. Около век хората говореха за умиращия, полузапустял Инсмут, тъй че нищо ново не можеше да е по-невероятно и грозно от онова, което се шепнеше и намекваше с години наред. Нямаше нужда да се оказва натиск върху местните жители — по силата на редица обстоятелства те отдавна бяха станали мълчаливи и потайни. При това наистина знаеха твърде малко, тъй като по суша просторите на диви и безлюдни солени блата откъсват Инсмут от съседните области.\nНо накрая възнамерявам да наруша негласното табу върху тази тема. Действията на властите, убеден съм, бяха толкова резултатни, че освен потресение и погнуса не би имало никаква друга вреда за обществото от намека ми за онова, което откриха ужасените участници в окупацията на Инсмут. Освен това направените разкрития могат да имат и някакво друго обяснение. Не знам каква част от цялата история стана мое достояние, а имам причини да избягвам по-задълбочените проучвания, но връзката ми с тази афера беше по-тясна от чиято и да било, а впечатленията, които пазя, могат тепърва да ме тласнат към драстични мерки.\nАз съм онзи, който с безумен бяг се спаси от Инсмут в ранните утринни часове на 16 юли 1927 година и чиито тревожни призиви за правителствена анкета и незабавно действие доведоха до вече упоменатия епизод. Охотно мълчах, докато аферата беше още свежа и не напълно изяснена, но днес, когато всичко се е превърнало в стара история, лишена от привлекателност за обществения интерес и любопитство, изпитвам странното желание да разкажа шепнешком за няколкото страховити часа в онова злокобно и мрачно пристанище на смъртта и богохулната ненормалност. Самото споделяне ми помага да си възвърна вярата в собствения си разсъдък, да се успокоя, че не съм се оказал просто първата жертва на някаква заразна и кошмарна масова халюцинация. Помага ми също да взема решение относно една предстояща ужасна крачка.\nНикога не бях чувал за Инсмут преди навечерието на деня, в който го видях за пръв и — засега — последен път. По случай пълнолетието си бях потеглил на туристическа обиколка из Нова Англия — с познавателна, антикварна и генеалогическа цел — смятах да прекося напряко от стария Нюбърипорт до Аркхам, откъдето произхождам по майчина линия. Нямах кола и пътувах с влак, теснолинейка или автобус, избирайки винаги най-евтиния маршрут. В Нюбърипорт ми казаха, че ще е най-добре да взема влака за Аркхам; за съществуването на Инсмут узнах едва на билетната каса, когато почнах да мърморя за скъпите цени. Набитият, хитровато усмихнат касиер, у когото акцентът издаваше далечния пришълец, изглежда се трогна от стремежа ми към икономия и предложи съвет, който не бе споменал нито един от предишните ми събеседници.\n— Може да вземете стария автобус, предполагам — колебливо каза той, — обаче местните не го обичат много-много. Минава през Инсмут — сигурно сте чували — та затова не се качват хората. Шофира един тип от Инсмут, Джо Сарджънт, но оттук не помня да е имал клиент, а май и в Аркхам е същото. Чудя се как я свързва. Сигурно не е скъпчия, обаче не помня да съм виждал в автобуса повече от двама-трима пътници — все инсмутчани. Потегля от площадчето пред аптеката на Хамънд в десет сутринта и седем вечерта, ако не си е сменил разписанието напоследък. Не съм се качвал, но таратайката изглежда едва крета.\nТака чух за пръв път мрачното име на Инсмут. Всъщност би ме заинтригувало всяко споменаване на град, който не е отбелязан на картите и не е включен в новите издания на пътеводителите, а странните намеци на касиера разпалиха още повече любопитството ми. Ако един град може да породи подобна неприязън из околностите, помислих си аз, значи трябва наистина да е твърде необичаен и достоен за вниманието на туриста. Щом се намираше преди Аркхам, значи щях да спра в него — и затова помолих служителя да ми разкаже за този град. Той заговори сдържано и отмерено, явно с чувството, че стои над слуховете, които преповтаря.\n— Инсмут ли? Право да си кажа, странно е това градче край устието на река Манъксет. Едно време е било доста голям град и важно пристанище преди войната през 1812 година, но съвсем е западнало през последните стотина години. Вече няма железопътна връзка — основните линии никога не са минавали оттам, а теснолинейката от Раули беше спряна преди години. Празните къщи май са повече от хората, пък и няма никакъв сериозен поминък освен улова на риба и омари. Кажи-речи всичко купуват оттук или ходят до Аркхам и Ипсуич. Имали са навремето разни фабрички, обаче днес нищо не е останало освен една рафинерия за злато, а и тя едва крета. Е, някога е била голяма работа. Собственикът, старият Марш, внук е на Обид Марш, основател на бизнеса, сигурно е по-богат от Крез. Разправят, че на дърти години бил хванал кожна болест или нещо подобно, та затова не се мяркал пред хората. Майка му, казват, била чужденка — от южните морета, ако не се лъжа — тъй че се вдигнала голяма шумотевица, когато преди петдесет години се оженил за момиче от Ипсуич.\nТе, тукашните, все гледат с подозрение към ония места и се мъчат да скрият, ако имат инсмутска жилка. Но мене ако питате, децата и внуците на Марш са си хора като хора. Показвали са ми ги на улицата… макар че като стана дума, сещам се, че по-големите синове не са се мяркали напоследък. Стареца изобщо не съм го виждал. И да се чуди човек какво толкова им е направил Инсмут? Мене слушайте, младежо, не вярвайте много на тукашните хора. Трудно отварят уста, но отворят ли я, не можеш я запуши. Доколкото знам, през последните сто години все ги плещят разни за Инсмут — или по-точно шушукат — и щом споменат за него, треска ги тресе от страх. Има да се смеете, като чуете някои истории — че капитан Марш имал вземане-даване с дявола и водел адски изчадия да се заселват в Инсмут или пък че около 1845 година случайно се разчуло за някаква сграда край кейовете, където се прекланяли пред сатаната и организирали ужасни жертвоприношения. Аз обаче съм родом от Пантън, щата Върмонт, та не се хващам на тия въдици. Да чуете само какво говорят някои кореняци за крайбрежния риф — Дяволския риф му викат. Той се издига доста над водата и даже приливът едва-едва го закрива, но все пак не може да се нарече остров. Според мълвата понякога се виждали цели легиони дяволи да лежат по скалите или да сноват около някаква пещера, близо до върха на рифа. Те, тия нащърбени камънаци, са дълги около една миля и преди да западне корабоплаването, моряците ги заобикаляха отдалече. Моряците, дето не са от Инсмут, искам да кажа. Между клюките за стария капитан Марш има и такава, че понякога нощем при отлив плавал нататък. Може да е плавал, щото мене ако питате, скалната формация е интересна, а не е изключено да е търсел пиратски съкровища и даже да ги е намерил, но според слуховете там си правел сделки с демоните. Мисля си, че общо взето май тъкмо от капитана е тръгнала лошата слава на рифовете. Това е било преди голямата епидемия през 1846 година, която отнесла над половината жители на Инсмут. Така и не се изяснило докрай каква е бедата, но сигурно корабите са докарали някаква чуждестранна болест от Китай или другаде. Лоша работа трябва да е било — избухнали бунтове, имало и разни други страхотии, дето така и не се разчули в подробности извън града — и когато всичко свършило, Инсмут бил ужасно съсипан. До днес не се е оправил — сега едва ли наброява повече от 300 — 400 жители. Но всъщност зад цялата тая неприязън се крият най-обикновени расови предразсъдъци — и лично аз не бих осъждал никого за това. Сам ги мразя и кракът ми няма да стъпи в онзи град. Сигурно знаете — макар че по приказката ми се струва да сте западняк — че корабите от Нова Англия доста са се отбивали из разни странни пристанища в Африка, Азия, Южните морета и прочие и понякога са довеждали насам странни и уродливи люде. Вероятно сте чували за моряка от Салем, дето се прибрал с жена китайка, а може би знаете и това, че някъде по нос Код още живеят шепа туземци от островите Фиджи. Е, сигурно и в Инсмут е ставало нещо такова. Градчето винаги е било откъснато от областта с всичките тия блата и рекички, тъй че не знаем кое как е, но няма съмнение, старият капитан Марш трябва да е докарал някой и друг урод през двайсетте и трийсетте години на миналия век, когато притежавал три търговски кораба. В днешните инсмутчани отдалече си личи чуждата жилка — не знам как да го изразя, но още щом ги видиш, и те полазват тръпки. Ще го забележите и у Сарджънт, ако се качите на автобуса. Някои от тях имат странно сплескани глави и изпъкнали втренчени очи, които сякаш никога не мигат, а и с кожата им нещо не е наред. Груба е някак си, като келява, а отстрани на шията е суха и сбръчкана. Оплешивяват още от младини. Колкото повече остаряват, толкова по-зле изглеждат. Всъщност, не помня да съм виждал старец от онзи край. Сигурно умират, като се погледнат в огледалото! Животните ги мразят — преди да се появят автомобилите, имаха сума неприятности с конете. В Аркхам и Ипсуич никой не иска да си има работа с тях, пък и те се държат настрана, когато идват насам, или когато някой иде да лови риба в техни води. Все съм се чудил как гъмжи от риба в Инсмутския залив, а другаде нищичко не се хваща, ама опитай само да хвърлиш мрежата там и веднага ще те прогонят! Едно време пътуваха дотук с влака — ходеха пеш чак до Раули, за да го хванат, след като им прекъснаха линията — обаче сега пътуват с автобуса. Да, има хотел в Инсмут, „Гилман хаус“ му викат, но не вярвам да е нещо свястно. Не ви съветвам да разчитате на него. По-добре се настанете тук и вземете сутрешния автобус утре в десет; оттам пък можете да хванете вечерния курс за Аркхам в осем. Преди една-две години някакъв фабричен инспектор преспа в „Гилман“ и после все намекваше разни неприятни работи за заведението. Изглежда, странен народ се настанява там, защото в някои стаи — макар че повечето били празни — онзи тип чул гласове, от които го побивали тръпки. Според него говорели на чужд език, но казваше, че най-страшен бил един глас, дето се обаждал от време на време. Звучал толкова неестествено — като плискане на вода — та човекът даже не посмял да се съблече и да си легне. Едва дочакал утрото и си плюл на петите. А приказките продължили цяла нощ. Тоя тип — Кейси се казваше — твърдеше, че хората от Инсмут го гледали напрегнато, като да били нащрек. Рафинерията на Марш също му се сторила недобро място — тя е една стара фабричка край долното течение на Манъксет. Разказите му съвпадаха с онова, дето и аз съм чувал. Счетоводните книги били занемарени и нямало ясен отчет за каквито и да било сделки. Между нас казано, открай време си е било загадка откъде го намира Марш това злато за рафиниране. Никога не се е чувало да правят значителни покупки, но преди години извозваха от фабриката огромни количества кюлчета. Говореше се за някакви чудновати другоземски накити, продавани понякога тайничко от моряците и работниците в рафинерията, а един-два пъти са зърнали и жените от рода Марш да се кичат с подобни неща. Хората допускат, че капитан Обид може да ги е купувал в някое дивашко пристанище, още повече че той вечно поръчваше купища мъниста и разни дрънкулки, каквито мореплавателите използват за търговия с туземците. Други и досега смятат, че е намерил старо пиратско съкровище на Дяволския риф. Тук обаче работата се заплита. Старият капитан е умрял преди шейсет години и от времето на Гражданската война свестен кораб не е напускал пристанището, а тия от рода Марш все продължават да си поръчват от същите дивашки стоки — главно стъклени и гумени джунджурии, доколкото съм чувал. Може пък инсмутчани да се кичат с тях — Господ ми е свидетел, че тия хора са погрознели досущ като канибалите от Южните морета и гвинейските диваци. Епидемията през 46-та трябва да е покосила най-свестните фамилии. Така или иначе, днес не се знае каква кръв тече в жилите им — родът Марш и останалите богаташи не правят изключение. Според мен всичките до един са от ония, дето южняците ги наричат „бял боклук“ — престъпни, лукави и потайни. Хващат богат улов от риба и омари и ги карат на пазара с камиони. Все се чудя как налита рибата натам, а другаде хич я няма. Никой не може да им хване дирята на тия хора, училищните инспектори и щатските преброители направо се побъркват. Хващам се на бас, че в Инсмут не гледат с добро око любопитните чужденци. Неведнъж с ушите си съм чувал за разни бизнесмени и държавни служители, дето изчезвали по ония места, а според слуховете някои били полудели и сега ги лекували в Данвърс. Кой знае какъв страх трябва да са брали. Затова ако бях на ваше място, нямаше да потегля привечер. Не съм стъпвал там и не възнамерявам да стъпя, но ми се струва, че едно дневно пътуване няма да ви навреди — макар че тукашният народ ще ви съветва да не тръгвате. Ако дирите любопитни гледки и разни вехтории, Инсмут сигурно ще е тъкмо онова, което ви трябва.\nИ тъй, прекарах част от вечерта в градската библиотека на Нюбърипорт, търсейки сведения за Инсмут. Когато се опитах да поразпитам в магазините, ресторанта, гаражите и чакалнята на гарата, открих, че всички развързват езиците си много по-трудно, отколкото бях очаквал след разговора с касиера; разбрах, че не разполагам с необходимото време, за да преодолея инстинктивната им първоначална сдържаност. Държаха се с неопределена подозрителност, като че имаше нещо сбъркано у всеки, който проявява прекален интерес към Инсмут. В общежитието на Младежката християнска асоциация, където се бях настанил, служителят на рецепцията просто ме посъветва да не посещавам онова унило и западащо градче; в библиотеката изглежда бяха на същото мнение. Очевидно образованите хора смятаха Инсмут за изключителен случай на човешката деградация.\nИсторическите книги за окръг Есъкс по библиотечните лавици не ми разкриха почти нищо, освен че градът бил основан през 1643 година, преди Революцията се славел с корабостроителниците си, корабоплаването му процъфтявало в началото на 19-ти век, а по-късно се превърнал в незначителен промишлен център, използващ енергията на река Манъксет. За епидемията и бунтовете през 1846 година се споменаваше само мимоходом, сякаш те опетняваха репутацията на окръга.\nСведенията за упадъка се срещаха рядко, макар че смисълът на последните данни бе очевиден. След Гражданската война целият промишлен живот се свежда до рафинериите Марш и ако не се броеше неизменният риболов, продажбата на златни кюлчета оставаше единствената значителна търговска дейност. Риболовът ставаше все по-неизгоден поради спадането на цените и конкуренцията на големите корпорации, но за сметка на това рибните пасажи не преставаха да прииждат към Инсмутския залив. Чужденци рядко се заселваха там, а имаше и някои дискретно завоалирани доказателства, че значителен брой португалци и поляци, които са опитали да го сторят, били прогонени по особено драстичен начин.\nНай-интересни бяха срещаните тук-там откъслечни сведения за странните накити, които по някакъв неопределен начин се свързваха с Инсмут. Очевидно те доста силно бяха впечатлили цялата околност, защото се споменаваше за екземпляри в музея на Университета Мискатоник в Аркхам и в изложбената зала на Нюбърипортското историческо дружество. Откъслечните описания на тези предмети бяха зле съставени и прозаични, но подсказваха тайни и подмолни течения на някаква упорита странност. Нещо в тях изглеждаше тъй необичайно и провокиращо, че не можех да ги прогоня от мислите си, и въпреки сравнително късния час реших да видя местния екземпляр — описан като голям предмет със странни пропорции, по всяка вероятност тиара — ако имаше начин да си уредя посещение в музея.\nБиблиотекарят ми даде препоръчителна бележка до уредничката на дружеството, някоя си мис Ана Тилтън, която живееше наблизо, и след кратко обяснение почтената стара дама бе така любезна да ме въведе в затворената сграда, тъй като беше все още приемливо вечерно време. Колекцията наистина се оказа забележителна, но в тогавашното си настроение не поглеждах нищо освен странния предмет, който блестеше под електрическата светлина в една ъглова витрина.\nНе беше необходима някаква особена чувствителност към красотата, за да спра буквално задъхан пред странното великолепие на пищната неземна фантазия, положена върху възглавничка от пурпурно кадифе. И до днес едва ли мога да опиша онова, което видях, макар да личеше, че авторите наистина са били прави да го нарекат тиара. Предната част беше висока, с много широка и учудващо неправилна периферия, сякаш предназначена за глава с ненормално елиптични очертания. Материалът изглеждаше предимно злато, но причудливият по-светъл блясък подсказваше за странна сплав с някакъв също тъй красив, ала трудно определим метал. Запазен бе в почти превъзходно състояние и човек би могъл да изучава с часове наред поразителните, загадъчно нетрадиционни шарки — някои от тях опростено геометрични, други явно с морска тематика, които бяха гравирани или релефно отпечатани по неговата повърхност с неописуема грациозност и майсторско умение.\nКолкото повече гледах, толкова по-силно ме омайваше загадъчният предмет, и към очарованието се примесваше удивително тревожна нотка, която не можех да си обясня, нито да схвана напълно. Отначало реших, че смущението ми идва от налудничавия характер на изображенията. Всички други произведения на изкуството, които бях виждал досега, спадаха към определени расови и национални школи или пък представляваха целенасочени модернистични предизвикателства срещу всички утвърдени течения. Тази тиара не беше нито едното, нито другото. Тя явно спадаше към някаква утвърдена школа с присъщо съвършенство и безкрайна зрялост, но същевременно стоеше безкрайно далече от всичко, което бях виждал и чувал — било то западно или източно, древно или съвременно. Изработката сякаш беше дело на майстори от далечна планета.\nСкоро обаче разбрах, че за смущението ми има още един, може би също тъй мощен източник, породен от картинните и математическите внушения на странните орнаменти. Всички изображения намекваха за далечни тайни и невъобразими бездни във времето и пространството, а неизменният им подводен характер постепенно ставаше едва ли не зловещ. Сред релефите имаше митични чудовища, надарени с отблъскваща уродливост и злоба — напомнящи отчасти риби, отчасти земноводни — и докато ги гледах, не можех да прогоня тревожното призрачно чувство на илюзорни спомени, сякаш те призоваваха някакъв образ от най-дълбоките мозъчни клетки и тъкани, чиито запаметяващи функции са изцяло първични и ужасяващо прастари. Понякога ми се струваше, че всяко очертание на тия богохулни рибо-жаби излъчва върховната същност на едно непознато и нечовешко зло.\nВ странен контраст с вида на тиарата прозвуча краткият и прозаичен разказ на мис Тилтън. През 1873 година накитът бил предаден в заложната къща на Стейт стрийт срещу смешно малка сума от пиян инсмутчанин, който скоро след това загинал при сбиване. Дружеството го закупило направо от собственика на заложната къща и веднага осигурило на новия експонат достойно място в изложбата. На табличката се споменаваше вероятен произход — Индокитай или Източна Индия, но си личеше, че класификацията е правена произволно.\nСравнявайки отделните хипотези за произхода на тиарата и нейното попадане в Нова Англия, мис Тилтън бе склонна да приеме, че тя представлява част от екзотично пиратско съкровище, което е намерил старият капитан Обид Марш. В подкрепа на този възглед идваха и упоритите предложения за откупка на висока цена, които завалели от представители на рода Марш, още щом се разчуло за накита, и продължавали до ден днешен въпреки непоколебимата решимост на дружеството да не продава експоната.\nДокато ме извеждаше от сградата, добродушната стара дама поясни, че пиратската теория за богатството на Марш е широко разпространена сред местната интелигенция. Личното й отношение към мрачния Инсмут — където никога не бе стъпвала — беше чувство на презрение към една община, която безнадеждно се плъзга към дъното на културната стълбица; увери ме, че слуховете за дяволопоклонство отчасти се потвърждават от наличието на странен и потаен култ, който набирал сила в града и измествал всички общоприети религии.\nНаричал се „Таен орден на Дагон“ и несъмнено представлявал уродливо, почти езическо учение, донесено от Изтока преди около век, по времето, когато риболовът в Инсмут изглеждал пред последно издихание. Дълбоките му корени сред простолюдието били напълно естествени с оглед на внезапно подновения богат улов и скоро култът станал най-влиятелната сила в градчето, като напълно изместил масонството и се настанил в стария Масонски дом на площад Ню чърч грийн.\nЗа благочестивата мис Тилтън това бе предостатъчен претекст да отбягва запустелия и прогнил стар град, ала моят интерес само се разпали от чутото. Към очакването за архитектурни и исторически разкрития се прибавяше горещ антропологически ентусиазъм, тъй че до късно не смогнах да заспя в малката стаичка на младежкото общежитие.


Андромеда - Недвижими имоти : Продава Къща в с.Долни Луковит, 600 кв.м., Къща за Продажба, България, Плевен, с. Долни Луковит\n> Недвижими имоти / Продава Къща в с.Долни Луковит, 600 кв.м.\nБългария / Плевен / с. Долни Луковит - ID 4876710 / Ref - 2838\nПродава двуетажна къща в с.Долни Луковит с площ от 600 кв.м. и парцел от 1450 кв.м. заедно с хранителен магазин и търговски обект на първи етаж, 5 гаража.Разпределение на първи етаж: търговски обекти, гараж, кухня с килер, складово помещение, всекидневна, спалня, четири тоалетни. Втори етаж: три спални, всекидневна с кухня, баня с тоалетна, отделно тоалетна, две тераси.Имотът се продава заедно с цялото обзавеждане и оборудване.Отопление с котел на дърва, захранващ целият обект, климатици. Чудесен имот както за инвестиция, така и за живеене. Оферта 2838


Home > Ето ги всички 21 кандидати за президент. Запознайте се\nИкономистът Румен Гълъбинов и адвокатката Веска Волева бяха първата обявена президентска двойка. Двамата са регистрирани като независими кандидати, подкрепени от Инициативен комитет. Партията "Българско национално обединение" първо ги представи като свои кандидати на пресконференция в БТА,  въпреки че дни по-късно регистрира и други - Димитър Маринов и Радослав Петров (по-долу). Лидерът на партията Георги Георгиев обясни пред Клуб Z, че самият Гълъбинов е предпочел да се яви като независим и между него и формацията "не са останали лоши чувства".\nSource URL: https://clubz.bg/45286-eto_gi_vsichki_21_kandidati_za_prezident_zapoznajte_se


Цитомегаловирус (CMV) – Velocidad\nЦитомегаловирусът (CMV) е често срещан вирус, който принадлежи към семейството от вируси на херпес.\nТой се разпространява чрез телесни течности, като слюнка и урина, и може да се предава чрез близък контакт с малки деца, като например при смяна на пелените.\nCMV може да се предава и чрез целуване, при секс или при получаване на инфектиран орган по време на трансплантация на орган.\nПрочетете повече за причините за CMV инфекциите.\nПовечето случаи на CMV не причиняват симптоми. Ако имате симптоми, те често са подобни на грип или жлезиста треска и включват висока температура (треска), възпалено гърло и подути жлези.\nПрочетете повече за симптомите на CMV.\nМожете да получите CMV на всяка възраст, но много хора са заразени за първи път през детството и не знаят, че са заразени.\nКогато развиете за първи път CMV инфекция, това е известно като първична CMV. Смята се, че 50-80% от възрастните. Са заразени с CMV.\nСлед като сте заразени, CMV вирусът остава в тялото ви до края на живота ви, но в повечето случаи той остава неактивен и не създава допълнителни проблеми.\nВъпреки това CMV понякога може да бъде реактивирано (повторно). Това обикновено се случва само при хора, които имат отслабена имунна система – например поради нелекувана ХИВ или приемане на имуносупресори, за да се предотврати отхвърлянето на трансплантираните органи.\nВъзможно е също да се зарази отново с различен щам на CMV вируса. Това е известно като реинфекция и обикновено причинява подобни симптоми на първична инфекция.\n“Активен CMV” е термин, който описва някой, който е инфекциозен за друго лице и може да се дължи на първична инфекция, повторно заразяване или реактивиране.\nЛечение на CMV инфекция\nАко бременната жена има активна CMV инфекция, вирусът може да бъде предаден на нероденото й бебе. Когато засяга бебе в утробата, това е известно като вродена CMV.\nВ много части на света се смята, че една до две бебета на всеки 200 ще се раждат с вродена CMV. От тях около 13% ще имат проблеми при раждането, като загуба на слуха и трудности при ученето, като подобен брой се развива по-късно.\nCMV обикновено не се диагностицира, защото не причинява симптоми за повечето хора. Ако сте изложени на риск от развитие на усложнения, кръвен тест може да ви помогне да определите дали някога сте имали CMV или ако сте го заловили за първи път.\nИзследвания с урина и слюнка могат да се използват, за да се установи дали новородено бебе има вродена CMV.\nПовечето CMV инфекции са леки, не предизвикват симптоми и не се нуждаят от лечение. Ако имате симптоми, болкоуспокояващи може да се използва за намаляване на болката или треската.\nАктивната CMV при хора с отслабена имунна система обикновено се лекува с антивирусни лекарства, които забавят разпространението на вируса. Някои случаи може да се наложи да бъдат лекувани в болница. Бебетата с вроден CMV може също да се нуждаят от антивирусно лечение.\nПрочетете повече за лечението на CMV.\nНе винаги е възможно да се предотврати разпространението на CMV, но можете да намалите риска, като практикувате добра хигиена, като например редовно измиване на ръцете със сапун и топла вода. Това е особено важно след смяна на пелените. Също така трябва да се опитате да избегнете контакт с слюнката на малки деца.\nПонастоящем се провеждат изследвания за откриване на възможна ваксина за CMV. Въпреки това е малко вероятно ваксината да бъде на разположение за няколко години.\nПрочетете повече за предотвратяването на CMV.\nПневмонията причинява възпаление на тъканите в единия или двата белия дробове. Това обикновено е причинено от инфекция\nPrevious Previous post: Злоупотреба с алкохол\nNext Next post: ХИВ и СПИН


Блог - Веселин Маринов\n"Импулс" ме намериха край Рилския манастир\nЗавърших Естрадния отдел през 1983-та година в класа на Петър Димитров. Още през 1981-ва "Импулс" ме поканиха да им стана солист. Бяха ме чули на една промоция - тогава се правеха всеки месец промоции на нови песни с пиано, в Дома на руско-българската дружба или в залата в Консерваторията. На тях идваха музиканти.\nБях изучил сценичното поведение на Дейвид Ковърдейл\nИмах двойка на политическия\nВлязох на 5-то или 6-то място от близо 600 кандидати, като имах двойка на политическия изпит, което пък намаляваше с 50 процента бала. Беше се паднал Априлският пленум на партията, нищо не можах да напиша за него, но за сметка на това бях получил много високи оценки по пеене.\nНещо ме накара да отворя една врата\nСлед като се записах (към 5 часа) се разхождах в Консерваторията, мислех си какво ще правя - имах десет дни до изпитите, никого не познавах… Не знам какво ме накара да отворя една врата в коридора на Естрадния отдел, иззад която се чуваше музика.\nСашка ми даде идея да кандидатствам\nВ групата в казармата взехме и една певица - Сашка, която точно завършваше Консерваторията. Тя изигра много голяма роля в живота ми. Пеехме няколко песни с нея в дует. И в началото на май тя ме попита: "Веско, ти защо не кандидатстваш в Консерваторията?"\nПредпочитаха ни пред музикантите в Хасково\nСлед шестия месец в казармата ме преместиха да служа в Хасково. Вече живеех с музиката и при първото прослушване в ДНА Хасково за барабанист се явих. Запознах се с Христо и Свилен и направихме страхотна група, свирехме "ABBA", "Тангра", "Uriah Heep"…\nПо онова време абитуриентските балове бяха събитието на годината за нашия град. А на моя бал аз се чувствах като най-важния човек в нашата махала.Всички съседи дойдоха да ме видят, да ме поздравят. Кордон от хора пък ни изпращаше от центъра до ресторанта.\nПървата любов - Валентина\nПървата ми среща с момиче беше в гимназията. Моята гимназия е на около 130 години. В старата сграда имаше красив малък парк, с чешма, с алеи, с пейки. Там са първите ми срещи с първата любов - Валентина, беше ми съученичка.\nОще в шести клас усетих, че музиката ще бъде голяма и неразделна част от живота ми. Редях тогава на чина учебници като барабани - подбирах ги с различна големина, за да имат различен тон. Събираше се целият клас около мен и ме слушаха как удрям по тях в някакъв определен ритъм.\nПо цяла нощ гледах колко сняг е навалял\nКътах си моите пари\nАз работех всяко лято. Когато бях в седми клас, татко ми уреди при един негов приятел в Булгарплод да сортирам плодове. И спечелих седем лева и двайсет стотинки - помня ги тези първи мои пари, много пари бяха тогава.\nКриехме се на Балък баир\nМоже би заради чистотата на игрите, на отношенията пазя такива хубави спомени от детството. Времената бяха морални, чист, имаше красота в общуването между децата. Сега е друго, виждам моята дъщеря как расте… По цял ден я мисля кога ще се върне от училище.