Znamená to, že se nám třetí SAOP blíží ke konci, už jen jedna delší a jedna kraťoučká kapitola. Upřímně doufám, že do konce listopadu SAOP3 ukončíme a budeme se moci vrhnout na 13. knihu hlavní série.\nCož mě přivádí k otázce – už se na SAO3 díváte? Co tomu zatím říkáte? Budu ráda za každý komentář, hrozně mě baví sledovat názory druhých.\nMně se anime zatím moc líbí, menší výhrady mám jen ke GGO scéně v první epizodě, ale nejde o nic zásadního. Animace jako taková je skvělá a už teď se nemůžu dočkat, až Kirito s Eugeem dorazí do Centorie...\nPo tom, co mě rytířka temných elfů pustila, ji Asuna objímala ještě dalších pět vteřin. Když se nakonec pustily, přejela si Asuna prstem vnější koutek oka a nasadila obří úsměv.\n„…Věřila jsem, že se zase brzy uvidíme… ale i tak jsem opravdu šťastná, že ta chvíle konečně nadešla.“\nKizmel se usmála: „To i já. I poté, co jsem sem skrze Posvátný strom přišla, jsem na vás dva neustále myslela.“\nTemná elfka jako by si ta slova vychutnávala. Hned jsem si uvědomil, proč teď vypadala jinak než dříve. Měla na sobě jen dlouhé tmavofialové šaty; po obvyklé zbroji, šavli a plášti nebylo ani památky.\nV táboře na třetím podlaží si vybavení nesundávala, jen ve svém stanu, pokud jsem si to dobře pamatoval. Kizmelin pohled se z Asuny přesunul na mě, úsměv jí z tváře nezmizel.\n„Překvapuje mě, že jste věděli, že mě tu máte hledat. Copak tohle není vaše první návštěva zdejšího hradu?“\n„J-je. Jen… jsme měli štěstí,“ zakoktal jsem se. Já tohle místo samozřejmě znal z bety, kdy na mě hluboce zapůsobilo. Tehdy tu nebylo ono bludiště z trnitých keřů, jen prašná kamenná cesta a uprostřed tu stál uschlý strom. Ale očividně tu bylo něco víc, a právě to na mě zapůsobilo.\nPři mé odpovědi se usmála ještě více a pak vzhlédla k velkému stromu, jehož větve se nám natahovaly nad hlavy.\n„Má sestra měla ráda olej získávaný z tohoto jalovce. Možná proto jsem sem zašla…“\nPodíval jsem se na strom a zhluboka se nadechl nosem. Plíce mi zaplnila příjemná a ryze lesní vůně.\n„Takže to je jalovec,“ poznamenala Asuna a také se nadechla. „Ve světě, odkud jsme, se používá k dochucení alkoholu.“\n„Skutečně? To bych měla někdy vyzkoušet… No ale děkuji, že jste přišli. Předpokládám, že strážné zvíře v Pilíři nebes jste porazili bez potíží.“\n„Jo. A pomohlo, jak nás velitel tábora varoval před jeho jedovatými útoky.“\nKizmel vědouce přikývla. „Ano, je to spolehlivý muž. Ráda bych se k jeho jednotce připojila zase co nejdříve, ale…“\nPodívala se na své šaty a přimhouřila oči. Úsměv se jí však zase hned vrátil. Poplácala Asunu po zádech.\n„Pojďme dovnitř. Po veslování až sem musíte být hladoví, že?“\n„Velice,“ odpověděla Asuna. Rozešly se ke dveřím.\nŠel jsem za nimi a myslel jsem si: Víte, to já jsem vesloval.\nJídelna hradu Yofel byla v druhém patře západního křídla, přesně jak jsem si pamatoval.\nLinuly se z ní vůně, ze kterých se nám sbíhaly sliny, a slyšeli jsme zevnitř uvolněné povídání, doprovázené hudbou. Všechno to bylo od bety vylepšeno, takže jsem se zvědavě rozhlížel.\nTéměř všichni, kdo u krásně prostřených stolů jedli, byli vojáci v kožené zbroji, ale zahlédli jsme i skupinu v dlouhých hávech, kteří vypadali jako mágové, a také několik dětí. To mi připadalo zvláštní – myslel jsem, že magie byla při vytvoření vznášejícího se zámku Aincradu ztracena, alespoň tak to stálo v legendě.\nJak jsme mířili k prázdnému stolu, všimla si Kizmel mého upřeného pohledu na elfy v hávech a naklonila se ke mně: „To jsou kněží sloužící Svatému stromu. Poslali je sem z paláce na devátém podlaží, aby dohlédli na naši operaci získání klíčů.“\nZapnul jsem vyhledávání v mysli, abych zkusil najít termín, který jsem v Aincradu ještě neslyšel – no ano, v betě o kněžích nepadlo ani zmínky. Řekl jsem si, že se někdy pokusím zjistit více. Asuna se zeptala na další otázku: „A ty děti?“\n„To jsou děti pána hradu. Jsou velmi bystré,“ usmála se Kizmel a zavedla nás ke stolu vzadu.\nNPC služebné – temné elfky, jak jinak – nám přinesly jídlo, na začátek polévku a přípitek. Když pak přinesly hlavní chod, pečené kuře, s Asunou jsme se na sebe podívali.\nElfové podle mě neměli důvod slavit Vánoce, ale to jídlo se dost blížilo naší tradici – možná je součástí nějaké herní oslavy svátků.\nDort jsme pak sice nedostali, ale měli jsme velkým oknem jídelny skvělý výhled na jalovec pokrytý sněhem – a to stačilo na to, aby nám večeře přišla dostatečně sváteční.\nBěhem jídla jsme mluvili hlavně o kanálech, které byly pro čtvrté podlaží unikátní. Kizmel velmi zajímalo naše vyprávění o nafukovacích kruzích a o plavbě od schodiště k hlavnímu městu, stejně jako náš boj proti ohnivému medvědovi, abychom získali materiály na stavbu lodě.\nBěhem toho jsem se Kizmel zeptal, jak to mají se stínáním stromů temní elfové. Odpověděla, že ani oni je nestínají, ale ne kvůli zákonu – spíše mají pro vzrostlou rostlinu respekt. V tom se od zdráhavě poslušných padlých elfů zřejmě lišili.\nSbírat dřevo ze stromů, která zničila monstra, ale prý naštěstí můžou. Byl jsem rád, že jsme si dali tu práci s náročným získáním materiálu vysoké kvality.\nKdyž jsme dojedli ovocný dezert, vzala nás Kizmel do důstojnického pokoje na čtvrtém podlaží východního křídla. Od kasáren na druhém podlaží, kde byl v betě jeden pokoj pro deset lidí, jsme si dost polepšili. Ale tohle bylo apartmá, se dvěma ložnicemi a jedním společným obývacím pokojem. Což znamenalo…\n„Když budete na hradě pobývat, můžete používat tento pokoj,“ nabídla nám Kizmel.\n„Páni, je moc krásný!“ vykřikla Asuna a přeběhla k velkému oknu vzadu. Teprve opožděně si uvědomila, že na obou stranách jsou dveře. Podívala se doleva a doprava, pak zmateně zpátky, ale zřejmě nechtěla hned žádat o jiný pokoj.\nTaky jsem mohl požádat o jiný, ale bál jsem se, že budu zase v kasárnách. Než jsem se k něčemu odhodlal, promluvila Kizmel.\n„Já budu v připojeném pokoji nalevo. Pokud budete něco potřebovat, zaklepejte. Dobře si odpočiňte, jistě jste unavení.“\nOdešla z obývacího pokoje, zavřela dveře a brzy z chodby ani nebylo slyšet její tiché kroky.\nZůstali jsme sami v úžasném apartmá a jen jsme mlčky zírali jeden na druhého.\n„…No, hm, aspoň to není poprvé,“ začala Asuna.\nHned jsem začal přikyvovat.\n„Asi se nedá nic jiného dělat, jestli chceme hlavně dokončit hru.“\n„Ale… jedno ti povím.“\n„Tvůj vánoční dárek bylo setkání s Kizmel, že? To byl úžasný dárek. Děkuju ti.“\nJeště jednou jsem přikývl a zamumlal jsem: „Ehm, jo, hm, nemáš zač… Ale popravdě, taky jsem rád, že jsme ji zase viděli. I když mi připadala trochu posmutnělá.“\nDíky tomu zřejmě přestala myslet na nynější dilema s apartmá a začala myslet na Kizmel – ve tváři měla obavy.\n„Ty šaty jí moc slušely, ale nemyslím, že by je nosila, protože sama chtěla. Zajímalo by mě, proč neměla zbroj…“\n„A neměla ani svůj meč… možná je tu kvůli nějaké záležitosti. Možná by nám to řekla, kdybychom se zeptali…“\nPodíval jsem se na směrem k vedlejší místnosti, do které rytířka odešla.\nS Asunou jsem o tom nemluvil, ale věděl jsem, že se Kizmel od ostatních NPC liší. Například takový loďař Romolo s námi mluvil velice přirozeně, ale to proto, že jsme si dávali pozor na to, abychom s ním nemluvili o ničem, co by se netýkalo úkolu na stavbu lodi. Kizmel ale sama začala vyprávět, proč měla ráda strom na nádvoří – stačilo jí jen to, že jsem se na strom podíval. NPC takto normálně konverzovat nemohla ani náhodou; reagovala jen na určitá slova nebo věty, které odpovídaly přednastaveným parametrům.\nAle nebyl jsem si jistý, jestli byla Kizmel takhle zvláštní už od začátku. Když jsme ji potkali v Lese padajících mlh na třetím podlaží, řekla: „Nemíchejte se do toho! Odejděte!“ – totéž, co říkala i v betě.\nAle z nějakého neznámého důvodu byl příběh úkolu, v němž měla ona i lesní elf zemřít, přepsán. Tehdy se Kizmel něco stalo a ona přestala být normálním NPC. Znamenalo to, že dostala paměť a uvažování, které dalece přesahovaly ty u obvyklých NPC, že je… vysoce vyspělá umělá inteligence?\nPokud tomu tak bylo, jen to vyvolávalo další otázky. Změnil ji vývojář zvenku, anebo systém, který ovládal SAO?\nV oficiální verzi hry, v tomhle nečekaném a bezprecedentním vězení, držel otěže jen Akihiko Kajaba. Netušil jsem, kde je nebo co dělá, ale nedokázal jsem si představit, že by zabíjel čas úpravou nastavení jednoho specifického NPC. Ani proč by takové NPC změnil na umělou inteligenci.\nNebyl jsem zatím s to říct, jestli je herní systém natolik pokročilý, aby něco podobného udělal. Pokud ale je, tak systém, na kterém tenhle virtuální svět běží, je mnohem víc než jen program… má takovou autonomii, že má umělou inteligenci sám o sobě…\nByl jsem zcela ponořen do svých myšlenek, pohled jsem měl upřený na zeď. Podezřívavý hlas mě ale vyrušil.\n„…Ehm, haló, Kirito?“\n„U…á! P-promiň, co jsi říkala?“\n„Nic jsem neříkala.“\nAsuna se opírala o okno, ruce měla založené. Hlavou kývla ke dvojici dveří. „Kterou ložnici chceš?“\n„J-je mi to jedno.“\n„Tak já si vezmu tuhle,“ oznámila a ukázala na dveře na východní zdi. V tu chvíli jsem si uvědomil, že kromě dveří do ložnic jsou tu ještě dvoje menší dveře. Jedny vedou do koupelny a druhé vypadaly jako dveře od šatny. Koupelna je vedle východní ložnice – nejspíš se jí moc nezamlouvala představa, že bych spal na druhé straně zdi, zatímco by se ona koupala.\nŘekl jsem jí, že jak tedy chce, ale pak jsem si na něco vzpomněl. „Ale ve třetím patře hradu by měla být mega veliká koupelna.“\n„…S oddělenými prostory pro muže a ženy?“\n„Jo… ehm, moment…“\nCo jsem si pamatoval, byla koupelna na úplném konci třetího patra západního křídla. Ale nepamatoval jsem si, jestli jsou tam oddělené prostory. V betě jsem raději zabíjel co nejvíc monster, než abych odpočíval ve vaně.\n„Promiň, nevím to jistě,“ přiznal jsem a v omluvě jsem zdvihl ruce.\nAsuna si povzdechla. „Mám z toho špatný pocit. No tak jdeme.“\n„Jdeme…? To i já?“\n„No já přece nevím, kde to je.“\nByli jsme na hradě, ne v labyrintu, a tak bych jí nejspíš dokázal vysvětlit, kudy má jít. Promluvila ale tak přesvědčivě, že jsem její příkaz musel uposlechnout.\nOdešli jsme z apartmá a sešli jsme po velkých schodech uprostřed hradu na třetí patro. Musel jsem potlačit touhu otevřít bezpočet dveří, kolem kterých jsme na chodbě prošli, a prozkoumat, co za nimi je. Po chvíli jsme došli na konec západního křídla.\nTam jsem uviděl povědomý oblouk. Za ním se červený koberec změnil v dlaždice z bílého mramoru – ulevilo se mi, když jsem uviděl, že se koupelna od bety nezměnily. Za obloukem jsem nás nasměroval doprava.\nChodba náhle skončila. Doleva vedl další vchod ve varu oblouku, za ním jsme slyšeli šumění vody. Podívali jsme se jeden na druhého a ve stejnou chvíli jsme nahlédli za oblouk. Za ním se nacházela velká šatna.\n„…Nemají to tu oddělené,“ pronesla moje parťačka. Rozpačitě jsem si odkašlal.\n„N-no, to nebyl ani ten koupelový stan na třetím podlaží. Možná to elfové prostě mají takhle.“\nAle nejspíš jde jen o objem dat, dodal jsem pro sebe tiše.\n„N-no, já použiju koupelnu v pokoji, ty si to tu užij, Asuno. Uvidíme se pak…“\nOtočil jsem se, abych unikl, ale než se mi to podařilo, chytila mě ruka za límec. Bojácně jsem se otočil. Šermířka mě pozorovala, ve tváři měla rozporuplný výraz.\n„Rrrh,“ zavrčela. Přemýšlel jsem, co z toho mám pochopit, ale pak jsem si vzpomněl, že se něco podobného stalo u koupelového stanu v táboře.\nAsuna se tehdy bála, že zatímco by se koupala, vešel by do stanu nějaký temný elf. Proto jsem stál před ním a hlídal jsem. Nejspíš teď chtěla udělat to samé.\n„Ehm, bude nejspíš dost těžké tě varovat, když budu před takovou velkou koupelnou. A navíc nemůžu NPCčku prostě zabránit vejít…“\n„Rrrh,“ zavrčela znovu a toužebně se zadívala na šatnu.\nNezdálo se, že by tu teď někdo byl, ale kdo ví, jak dlouho ten stav potrvá. Asuna, koupelový nadšenec, se bude muset své potěchy prostě vzdát, to mi přišlo zcela očividné.\n„Rrrh… ach, už vím!“ vykřikla najednou a skočila do šatny. Posadila se do jednoho z mnoha proutěných křesel. Otevřela si okno a začala vyndávat nějaké předměty.\nNa dlouhý mramorový stůl vyskládala spoustu barevných látek a krabičku s šitím. Nechápal jsem, co to dělá, a tak jsem prošel obloukem, abych lépe viděl.\nSamotná šatna byla obří. Podlahu a stěny tvořily ryze bílé kachle a ze stropu visel svíčkový lustr. V rozích místnosti stály květiny v květináčích. Nebyly tu automatické fény nebo masážní křesla, ale na stole uprostřed stál džbán s ledovou vodou a misky s různým ovocem.\nVzal jsem si kuličku něčeho, co připomínalo velký hrozen, a hodil si ji do pusy. Přitom jsem sledoval Asunu při práci. Použila Křišťálovou lahvičku Kales’Oh, aby se vybavila svým skillem Šití. Z předmětů, které si vyložila, chtěla něco vyrobit.\nTohle je vlastně poprvé, co vidím Šití v akci. Asuna z hory látek vybrala jednu čistě bílou a z krabice vyndala velké nůžky.\nPoklepala na nůžky a z menu předmětů, které mohla vytvořit, něco vybrala. Přiložila nůžky k látce a pak ji přestřihla tak rychle, že se místností rozeznělo kovové šving! Látka začala svítit a měnila tvar, podobně jako ingoty po úderu kovářského kladiva. Objevily se dva kousky látky stejného tvaru.\nAsuna vrátila nůžky do krabičky a dala kusy látky k sobě. Lem pak prošívala stříbrnou jehlou. Ta akce se podobala úderům kovářského kladiva do ingotu. Pracovala rychle a jistě, šití dokončila během několika chvil.\nLátka se znovu rozzářila a z plochého tvaru se stalo něco s objemem, co už připomínalo oblečení. Byly to jednoduché jednodílné plavky.\n„Hotovo!“ vykřikla hrdě a zvedla plavky vysoko do vzduchu.\n„Ehm… to si vezmeš… do vany?“\n„Proti pravidlům to není, ne? Nebo ti nějak vadí, že si vezmu plavky?“\n„Ani v nejmenším,“ zavrtěl jsem hlavou. S tím, jak je zdejší „vana“ veliká, by se klidně dala považovat za bazén. Vlastně to asi bude i zábava.\nKoupání v Aincradu pro mě nebylo nijak výjimečně zajímavé, ale musel si přiznat, že jí teď tak trochu závidím. Moje jediné plavky jsou ty boxerky s býkem, které jsem dostal jako bonus Posledního útoku z Generála Barana. Ty jsem nechtěl nosit, dokud to nebylo nezbytně nutné.\nPo očku jsem sledoval plavky, které si moje parťačka ušila, jak si je šťastně drží před tělem. Závistivě jsem zaskučel. Podívala se na mě a zašklebila se. Ze spokojeného úsměvu na jejím tváři jsem měl špatný pocit.\n„Mimochodem, já ti ještě dárek nedala, že?“\n„Ehm… t-to není třeba. Já ti přece taky nedal fyzický dárek…“\n„Ne, ale tvůj dárek mi přinesl více radosti než nějaký předmět z obchodu. Tak ti chci dát na oplátku něco dobrého. Přeci jen je Štědrý večer.“\n„Hm, n-no, když to nabízíš. Rád přijmu, co mi dáš,“ odpověděl jsem. Uvnitř jsem se ale třásl z jejího náhlého něžného tónu a úsměvu. Asuna se znovu posadila a z hromady vytáhla černou látku.\nRozstřihla ji nůžkami a sešila. Když světlo vymizelo, držela krátké pánské plavky – černé, přesně takové, jak to mám rád.\nTyhle se nebudu bát nosit před ostatními. Spokojeně jsem vykročil kupředu, ale zvedla pravou ruku, aby mě zastavila. Pak tou rukou vybrala z hromady látek jasně oranžový kousek. Tři kroky – nastavení, stříhání a šití – zabraly jen okamžik. Plavky znovu zazářily.\nNeviděl jsem, že by se něco změnilo. Když viděla mé zmatení, ušklíbla se, pak rychle černé plavky otočila a ukázala mi zadní část.\n„...C-co to sakra je?!“\nNa plavkách byla nášivka ve tvaru medvěda, vyvedená v ohnivě oranžové barvě.\n„Tady máš! Šťastné a veselé!“\nUsmála se a natáhla ruku, aby mi je podala. Musel jsem poděkovat a vzít si je.\nZlatý býk na červených plavkách?\nNebo oranžový medvěd na černých?\nZatímco jsem se snažil si vybrat menší zlo, převlékla se Asuna do bílých jednodílných plavek a otevřela matné skleněné dveře na druhém konci místnosti. Užasle vykřikla, podobně jako když poprvé uviděla Rovii.\nPřeběhl jsem ke dveřím, plavky jsem pořád držel v ruce, a podíval jsem se jí přes rameno. I já musel zabručet uznáním.\nVelikost koupelny se od bety nezměnila, ale dostala pořádné vizuální vylepšení. Dlaždice v podlaze byly z tak ryzí slonovinové bílé, že člověk skrze ně viděl. Samotnou vanu tvořil vodorovně pokládaný čedič, který vodu obehnával, ale byl vyleštěný do dokonale ebenové barvy. Vana byla vážně veliká jako bazén.\nZe zlatého kohoutku zasazeného do zdi vytékal vodopád vody, který už vanu naplnil. Voda lehce přetékala přes okraj na dlaždičky. A co víc, západní a jižní stěny místnosti byly ze skla, díky čemuž jsme měli nádherný výhled na sníh dopadající na jezero. V koupelně žádní elfové nebyli – nejspíš je na koupel příliš brzy.\nAsuna přeběhla bosýma nohama dlaždičky a mířila k veliké vaně. Sledoval jsem nahá záda jejích plavek a stále stál u chodu. Ještě jednou jsem se podíval na červené a černé plavky a otevřel jsem menu.\nDvakrát jsem stiskl tlačítko „Sundat všechno vybavení“ a na místo pro spodní prádlo dal černé plavky, červené jsem vrátil do inventáře. Pak jsem vyrazil za svou parťačkou, která stála na kraji vany.\nS ohromným skokem jsem se dostal před ní a ve vaně jsem skončil jako první já, všude kolem vyšplouchla voda. Než jsem se ponořil do vody, uslyšel jsem ještě přiškrcený výkřik.\nO několik minut později se Asuně dobrá nálada vrátila. Seděla v jihozápadním rohu vany a dívala se na noční jezero pod hradem.\n„To je úžasné… voda z vany a hladina jezera vypadají, že splývají… je to, jako bychom pluli v nebi…“\nKdyž to řekla, uvědomil jsem si, že to tak skutečně vypadá. Užasle jsem pozoroval ten nádherný výjev.\n„Víš, jak se říká bazénům, které pokračují do jezera nebo moře? Nekonečný útesový bazén. Bývají v rezortech a v hotelech v zahraničí.“\n„Ach… Nekonečný útes, to zní jako skill meče,“ pronesl jsem netaktně.\nZahihňala se. „Máš pravdu. Nejspíš by to byl skill dýky.“\n„Ne, myslím, že rapíru.“\nNáš rozhovor možná zněl odlehčeně a neškodně, ale ve skutečnosti jsem se vší silou soustředil na jezero venku.\nA kdo mi to mohl vyčítat? Jen pár centimetrů nalevo leží hezká dívka v bílých plavkách, břichem dolů, dlouhé nohy nechává plovat na hladině. Můžu vzpomínat, jak jen chci, ve skutečném světě jsem nezažil situaci ani na míle podobnou té, kde bych byl sám s dívkou ve vyhřívaném bazénu.\nPodivný pocit vznášení pomáhal dodávat celé chvíli pocit nereálnosti. Seděl jsem tam a zbytečně jsem počítal sněhové vločky padající venku. Tehdy jsem uslyšel, jak se za námi otevřely dveře.\nAsuna se hned ponořila do vody až po pusu. Já se otočil a zadíval jsem se ke vchodu do koupelny.\nPárou se k nám blížila hubená silueta, nepoznal jsem ale, jestli patří muži nebo ženě. Díval jsem se, dokud se konečně neobjevil žlutý kurzor a já neuslyšel povědomý ženský hlas.\nAch, to je jen Kizmel, pomyslel jsem si s úlevou.\nV další chvíli vyletěla Asunina ruka jako blesk, chytila mě za vlasy a ponořila mi hlavu pod vodu. Využila mě jako skokánek, aby z vany vyskočila a rozeběhla se ke Kizmel.\nNaštvaně jsem napůl zvedl hlavu z vody. Asuna se snažila zatlačit Kizmel zpět do páry. Nezaslechl jsem, co si šeptají, ale během chvilky se obě kdovíproč odebraly do šatny.\nNeměl jsem čas si rozmyslet, jestli se k nim mám přidat, nebo tu počkat, protože se dveře znovu otevřely a ony se vrátily do koupelny. Asuna ve svých bílých jednodílných plavkách zase vypadala spokojeně. Kizmel měla na tmavé kůži fialové bikiny.\nTehdy mi konečně došlo, proč Asuna z vany vyskočila. Všimla si, že je Kizmel v naprosto bezbranném stavu, a přesvědčila ji, aby se vrátila do šatny a vzala si na sebe jedny z Asuniných plavek.\nTemná elfka šla za Asunou do vany a přešla až ke mně. Posadila se na okraj bazénku.\n„Takže i ty máš své spodní prádlo… tedy, pláv-kí, Kirito. Lidé mají vskutku zvláštní zvyky.“\n„Ehm, asi jo,“ zabručel jsem.\nNa rtech se jí objevil drobný úsměv: „Ale pamatuji si, že v koupelovém stanu v táboře jsi byl…“\n„Pá-páni, to je ale velká vana, že!“ vykřikl jsem, abych ji přerušil. Pokračoval jsem a ignoroval jsem Asunin podezřívavý pohled. „Pokud je tak velká v hradu na čtvrtém podlaží, tak by mě zajímalo, jak velká je koupelna v hradě královny na devátém podlaží!“\n„Samozřejmě veliká. Je mnohem výš než tato, má výhled na celé deváté podlaží,“ vysvětlila Kizmel. Asunin podezřívavý pohled se hned rozplynul v pohled zasněné holčičky. Kizmel se k ní otočila s omluvným výrazem ve tváři.\n„Ale obávám se, že ji mohou používat jen aristokraté a královnini rytíři. Lidé nejspíš nemají dovoleno tam vstoupit…“\n„Ach, aha… ale i tahle koupelna je úžasná. Téměř si přeju, abych v tomhle hradu mohla žít napořád,“ odpověděla Asuna.\nRytířka temných elfů se znovu usmála. Podívala se dolů, dlouhé řasy jí zakryly tváře. Nabrala do dlaně trochu vody a zavrtěla hlavou. „Jsem ráda, že se vám hrad líbí… ale je lepší tu příliš dlouho nezůstávat.“\n„Jak jste viděli, je hrad Yofel neprostupnou pevností, ze všech stran obklopenou jezerní vodou a útesy. Nikdy nepodlehl útokům goblinů, orků ani lesních elfů.“\nNa okamžik se odmlčela. Konečně jsem vytáhl celou tvář z vody a zeptal se: „A není to dobře? Dali jsme si tolik práce se získáním Nefritového klíče na třetím podlaží, tak je dobře, že je tu teď v bezpečí, ne?“\n„Ano… ale zdejší jednotky jsou kvůli pocitu bezpečí příliš laxní. Odehnaly dost útoků lesních elfů, ale lesní elfové mají pevnost na zemi a téměř nemají lodě. Pokud vždy vyhrávají díky snadné výhodě, jejich schopnosti a srdce měknou.“\nJejí mírně rozčilený hlas mi něco připomněl, ale nemohl jsem si vzpomenout co přesně.\nKizmel dlouhou, hezky tvarovanou nohu kopla do hladiny vody. Nešťastně zamumlala: „Navíc kněží požadují, aby se na pozemcích hradu nenosila kovová zbroj, protože jim ten zvuk přijde nelibý. Není divu, že když jsou takoví, změklo to tu…“\n„A proto jsi celou tu dobu nosila šaty,“ poznamenala Asuna.\nRytířka se zašklebila a přikývla. „Vypadám v nich směšně, že?“\n„Vůbec ne. Ale… je lepší nosit, co ti vyhovuje. Zajímalo by mě, jestli by si stěžovali i na nás, kdybychom měli plátovou zbroj.“\n„Nejspíš. Netřeba tu teorii testovat.“\nZahihňaly se jako sestry. Já se mezitím snažil přivolat tu vzpomínku.\nJak by kdysi lesní elfové, kteří tedy nemají lodě, poslali své jednotky proti hradu Yofelu? Jestli používali ty nafukovací kruhy, klidně bych se na to podíval.\nTo by ale znamenalo, že pokud by lesní elfové získali dostatek lodí, jednotky sídlící na hradě by nebyly připravené. Lesní elfové mají nejspíš vlastní tabu ohledně používají živého dřeva, takže moc lodí najednou nepřipraví…\nKonečně vypadl trn, který mi blokoval myšlenky, a já šokovaně vykřikl. Postavil jsem se, až se voda rozletěla všude kolem, a opřel jsem se o skleněnou zeď. Shlížel jsem na jezero kolem hradu.\nJezero, které díky sněhu na ledě v temnotě bíle zářilo, vypadalo celkem normálně. Ale právě teď se na druhé straně podlaží staví dost lodí pro celou armádu. Ve skrýši padlých elfů.\n„C-co se děje, Kirito?“ zeptala se Asuna. Zprudka jsem se na ni otočil.\n„Asuno, dneska je čtyřiadvacátého, že jo?!“\n„Samozřejmě,“ odvětila naštvaně, vynechala následné „Vždyť je Štědrý večer.“\nPřikyvoval jsem. Před dvěma dny jsme zaslechli rozhovor mezi generálem N’ltzahhem a předákem Eddhem – dvaadvacátého. Říkali, že jejich plán začne za pět dní. Mysleli sedmadvacátého… za tři dny.\nDokončil jsem počty a obrátil se ke Kizmel, která byla ve svých bikinách příliš ponořená do výhledu na jezero.\n„Má-máme problém, Kizmel. Jsem si téměř jistý, že lesní elfové na tenhle hrad za tři dny zaútočí, a to s celou armádou.“\nÚzká obočí rytířky se napjala.\n„Už jsem ti to říkala, Kirito. Lesní elfové nemají téměř žádné lodě a skrze Posvátný strom nemohou přinést další z jiných podlaží. I kdyby se pokusili sem doplavat, naše lodě je rozdrtí během chvilky.“\n„To je to…“\nZastavil jsem se, nebyl jsem si jistý, jak to vysvětlit. Asuna mě ale doplnila zalapáním po dechu.\n„Ach…! Říkáš, že padlí nezaútočí na Rovii… ale zaútočí tady?!“\n„Co? Vy jste na tomto podlaží viděli padlé?!“ dožadovala se odpovědi Kizmel, hned se postavila. Oba jsme přikývli a pak jsme střídavě vše vysvětlovali, už od podezřelé lodi, kterou jsme v Rovii viděli.\nPo dobrých deseti minutách vysvětlování se ozvalo cinknutí, které označovalo pokrok v úkolu. Otevřelo se okno, kde stálo, že jsme dokončili třetí část úkolu „Dávný loďař“. Takže ta příslušná osoba, kterou jsme měli upozornit, byl někdo z řad temných elfů… v našem případě Kizmel.\nDostali jsme docela dost zkušeností, které mě posunuly na sedmnáctou a Asunu na šestnáctou úroveň, ale teď nebyl čas na oslavy. Kizmel se postavila a rázně promluvila: „Nemůžeme tu jen tak odpočívat! Pojďte oba se mnou!“\nRychle jsme se převlékli a Kizmel nás dovedla do pátého patra hradu, kde jsem v betě téměř ani nebyl.\nNapravo od vrcholku schodů se nacházely veliké dveře, před nimiž stáli ozbrojení strážní. Stačil jediný odhodlaný pohled elitní rytířky a oba rychle ucouvli.\nNa druhé straně dveří byla velmi velká pracovna. Všechna okna ale byla zatemněna závěsy, takže byla místnost neobvykle potemnělá. Přešli jsme místnost a dávali si pozor, abychom nezakopli na koberci ještě hustším než jinde, a zastavili jsme se před těžkým pracovním stolem úplně vzadu.\nTři metry široký stůl byl z leštěného černého dřeva. Jelikož mohli elfové používat jen dřevo, které samo popadalo, musel mít stůl neuvěřitelně velkou hodnotu. Na to jsem myslel, když jsem si pozorně prohlížel osobu za stolem.\nLampa na stole mihotavě osvětlovala napůl popsaný pergamen a na lahvičku s inkoustem, ale za stůl světlo nedopadalo. Upřeně jsem zíral do husté tmy, která siluetu obklopovala, dokud se ve tmě neobjevil barevný kurzor.\nStálo u něj: YOFILIS: VIKOMT TEMNÝCH ELFŮ. Co je sakra vikomt?\nZatímco jsem přemýšlel, pozdravila ho Kizmel zvednutím pravé pěsti k srdci.\n„Vikomte Yofilisi, omluvte, že jsem vás znenadání vyrušila. Mám naléhavé zprávy, které vyžadují vaši pozornost.“\nPo chvíli se z temnoty ozval hlas.\n„Než si tvé zprávy poslechnu, můžeš mi, Kizmel, říct, proč jsou s tebou dva lidé?“\nByl to hlas bez emocí, který se dal považovat za mladý či citlivý. Ale nepoznal jsem, zda patří ženě či muži.\nKizmel sklonila hlavu, aby se znovu uklonila. Já udělal krok vpřed a pozdravil jsem stejně jako předtím ona. Svitek s podrobnostmi jsem měl uložen ve vaku u pasu, takže jsem ho vyndal a slavnostně jsem natáhl ruku s ním nad stůl.\nZ temnoty se natáhla štíhlá ruka, která si svitek vzala. S pohybem prstu pečeť zmizela a svitek se rozvinul.\n„…Ach. Aha, to vy jste nám pomohli získat první klíč. V tom případě by se asi nehodilo, kdybychom vámi nakrmili ryby v jezeře.“\nNepoznal jsem, jestli je ta poslední část vtip. Vikomt Yofilis dal svitek do šuplíku stolu.\nNevrátíš nám ho?! To je naše identifikace tady na hradě!\nMoje panika trvala ale jen okamžik. Vikomt z šuplíku vytáhl něco jiného a nabídl nám to. Rychle jsem nastavil spojené dlaně a chytil dva prsteny. Byly ze stříbra a měly na sobě znak rohu a šavle.\n„Noste je a vojáci Lyusuly vás nebudou obtěžovat. Pokud nás tedy nezradíte, samozřejmě,“ varoval nás vikomt. Hluboce jsem se uklonil a udělal krok zpět k Asuně.\nOba prsteny byly stejné. Jeden jsem podal své parťačce a druhý si nasadil na levý ukazováček. Ačkoli má moje postava deset prstů, mohu v SAO použít jen jeden prsten na jednu ruku. Na pravé jsem měl už prsten s +1 k síle, odměnu za úkol na třetím podlaží, takže teď už jsem si žádné další prsteny nasazovat nemohl.\nPotlačil jsem chuť se hned nezdvořile podívat na vlastnosti nového prstenu a raději jsem poslouchal rozhovor Kizmel a Yofilise.\n„Tak, Kizmel. Jaké mi to neseš zprávy?“\n„Můj pane, podle lidských válečníků Kirita a Asuny je na tomto podlaží náš zapřísáhlý nepřítel, generál padlých elfů N’ltzahh.“\nO chvíli později poklepala natažená ruka vikomta o černý stůl.\n„…Ach. To je vskutku naléhavá záležitost.“\nDošlo mi, že je ten rozhovor naprogramovanou součástí kampaňového úkolu, ale i tak jsem se zachvěl, protože mi přišlo, že teplota v místnosti poklesla o několik stupňů.\n„Co ten zloduch plánuje tentokrát?“\n„No… Zdá se, že se padlí spojili s lesními elfy,“ začala Kizmel a shrnula důležité body toho, co jsme jí v koupelně řekli.\nO mnoha lodích, které padlí elfové ve svém úkrytu staví. O tom, že lesní elfové ty lodě nejspíš použijí k útoku na hrad Yofel, který se uskuteční za tři dny. Že jejich cílem je Nefritový klíč, který je tu uložen.\n„Aha… a znáš počet lodí, které padlí staví?“ zeptal se Yofilis Kizmel. Podívala se na mě. Hned jsem si představil horu dřevěných krabic v podzemním schodišti.\nPopravdě, netušil jsem, kolik dřeva každá krabice představovala nebo kolik jich bylo třeba ke stavbě lodi. Ale v tom skladišti jsme se s Asunou oba vecpali do jedné krabice. To musela být nápověda. Jedna krabice by tedy stačila na loď pro dvě osoby. Což znamená, že pět krabic by stačilo na velkou loď pro deset lidí, takovou jako ty, které kotvily před hradem. A v tom skladišti bylo alespoň padesát krabic, takže…\n„…Věřím, že staví alespoň deset lodí, každá přepraví deset vojáků.“\nYofilisova pravá ruka znovu udeřila do desky stolu.\n„Hmm. Máme osm desetičlenných lodí. A oni jich budou mít více?“\n„Můj pane, nijak nepochybuji o síle jednotek tohoto hradu… ale neměli bychom přesunout první a druhý klíč na vyšší podlaží?“ navrhla Kizmel. Vikomt neodpověděl hned, napřed ještě jednou udeřil do stolu.\n„…Kizmelin návrh je rozumný. Nemůžeme dovolit, aby byly klíče znovu ukradeny. Ale povinností elfů z Lyusuly bylo vždy zajistit to, že zůstane šestice klíčů rozdělená, aby nemohly být všechny získány našimi protivníky. Pokud pošleme první a druhý klíč na další podlaží, připojí se tam ke třetímu klíči. A to příliš nechceme…“\nKizmel přikývla. Nepříjemné těžké ticho zaplnilo celou místnost. Nakonec ho prolomila Asuna.\n„Ehm, můj pane? Co se stane, pokud se všech šest klíčů shromáždí na jednom místě?“ zeptala se přímo. Napjal jsem se, ale taky jsem chtěl znát odpověď. V betě jsem se klíče samozřejmě hledal a získával, ale neznal jsem jejich příběh.\nKizmel se otočila jako první a váhavě začala: „Asuno, to není…“\nPřerušila ji ale vikomtova ruka, která se natáhla z temnoty.\n„To nevadí, Kizmel. Vysvětlím to… ale nemohu ti na tvou otázku odpovědět, lidská válečnice. I poslední vikomt Yofilis, jehož rod sahá až k Velkému rozdělení, zná jen malou část legendy o klíčích. Celou pravdu zná jen naše královna. Ne…“\nVikomt se odmlčel a vydechl tak těžce, že jsem skoro ani nevěřil, že je tohle stále součástí kampaňového úkolu.\n„Možná ani sama Její Výsost nezná pravdu.“\n„Ale vikomte Yofilisi,“ začala Kizmel tvrdým hlasem.\nVikomt omluvně zvedl ruku. „Ne, odpusť, že jsem to řekl. Lidská válečnice, mohu ti říct jen toliko. Elfové Lyusuly věří, že pokud se šest tajných klíčů shromáždí na jednom místě, budou se moci otevřít dveře do Svatyně a Aincrad postihne hrozivý zánik. Naši dávní nepřátelé, lesní elfové Kales’Oh, si legendu vykládají jinak. Oni věří, že otevření Svatyně navrátí všechna podlaží na jejich původní místa na povrchu a navrátí elfům velkou magii.“\nAsuna i já jsme překvapeně zalapali po dechu.\nVrátí Aincrad na povrch.\nJako Kirito, hráč VRMMO, který žil ve skutečném světě, jsem předpokládal, že je něco takového naprosto nemožné. Stovka podlaží Aincradu, z nichž některá měla průměr přes deset kilometrů, představovala neuvěřitelné množství dat. Představa, že by se všechna ta podlaží položila vedle sebe na ještě větší mapu, byla absurdní. A jelikož jsme teď uvězněni ve hře smrti, tak Argus, který Aincrad vytvořil, už hru určitě nadále nespravuje, servery jsou pod přísným dohledem policie.\nAle znamená to, že je legenda lesních elfů lživá a legenda temných elfů pravdivá?\nNe, i to jsem si dokázal představit jen stěží. Nevěděl jsem, jak přesně by ten „hrozný zánik“ vypadal, ale pokud by při něm byl zničen Aincrad a všechna NPC a všichni hráči uvnitř, pak každý hráč, který v kampani pracuje na straně lesních elfů, ohrožuje životy všech hráčů, i svůj vlastní. Nedokázal jsem si představit, že by náš GM, Akihiko Kajaba, chtěl tu svou hru ukončit ještě předtím, než bychom se vůbec dostali na desáté podlaží – a to jen kvůli pouhému nedorozumění.\nNavíc úkol elfí války končil pro každého hráče nebo partu, kteří úkol začali, zvlášť. Nedokázal jsem si představit, že by hráč, který by kampaň dokončil před všemi ostatními, mohl určit osud celému Aincradu. Pokud by navíc dokončili dva hráči, jeden na straně lesních a druhý na straně temných elfů, úkol ve stejnou dobu, výsledky by si odporovaly.\nTakže slova jako zánik nebo návrat měla jen okořenit scénář a udělat úkol zábavnějším. Ať už se během úkolu stane cokoliv, Aincrad to ve skutečnosti nepostihne.\nChvíli mi trvalo, než jsem k tomu závěru došel. Nadechl jsem se a uklidnil se. Asuna mě zatahala za rukáv.\n„Hele, Kirito, neříkal ten generál padlých elfů něco o… otevření Svatyně nebo tak?“\n„Co? Vlastně… když jsi mi to připomněla…“\nRychle jsem prohledával paměť, až jsem si úspěšně přehrál řeč generála N’ltzahha. Napadlo mě, že je asi důležité o ní Kizmel a Yofilisovi říct, takže jsem se otočil k temnotě za stolem a nasadil jsem napjatý a spořádaný tón hlasu.\n„Ehm… můj pane. Generál N’ltzahh řekl toto: Jakmile získáme všechny klíče a otevřeme dveře Svatyně, tak i největší magie, jež lidem zbývá, zmizí beze stopy…“\n„…Magie… lidstva…?“ opakoval Yofilis skepticky. Ruka na stole se přetočila. „Kizmel. Nevíš, co by ta magie lidstva mohla být?“\n„No… je sice daleko slabší oproti magii elfů, ale i lidé mohou stále používat různá zaklínadla. Znám jen umění mystického písma, díky kterému mohou zbraně a nástroje uložit do papírových svitků, a umění psaní na dálku, kdy během okamžiku pošlou psané zprávy na daleká místa…“\nTo první byla naše menu, druhé instantní zprávy. Když jsem se zamyslel nad schopnostmi hráčů, které se podobaly magii, napadly mě jen ty dvě.\n„Ach. Znějí užitečně, ale…“\nYofilis zřejmě míval ve zvyku se odmlčet a zamyslet. Znovu poklepal prsty o desku stolu.\n„Nedokážu si představit, že by se N’ltzahh spřáhl s lesními elfy jen proto, aby od lidí získal taková chabá zaklínadla.“\nElfovi ovládajícímu magii možná připadaly takové schopnosti „chabé“, ale hráč bez menu měl docela problém. Na druhou stranu, nedokázal jsem si představit, že by se to skutečně stalo. RPG bez menu je jako kolo bez řídítek nebo pedálů.\nO několik vteřin později se znovu ozval hlas Yofilise, znovu vyrovnaný. Vrátil se k rozhovoru ohledně úkolu.\n„Ale nejspíš bychom měli přinést Lazuritový klíč, zapečetěný na tomto podlaží. Hradní stráže se ale musí připravit na útok lesních elfů. Lidští válečníci, pomůžete Kizmel získat druhý klíč?“\nUprostřed temnoty se objevil zlatý vykřičník. Označení úkolu jsme viděli jen Asuna a já. Na chvíli jsem se zamyslel, jestli to není další lidské zaklínadlo. S Asunou jsme se podívali jeden na druhého a přikývli jsme.\nVykřičník se změnil v otazník. Kampaň tedy pokračuje na čtvrtém podlaží.\nKizmel se ještě jednou hluboce uklonila vikomtovi a otočila se k nám se zářivým úsměvem.\n„Je to nanejvýš důležitá, ale nebezpečná povinnost. Mám však radost, že znovu budu bojovat po vašem boku. Těším se na spolupráci, Asuno, Kirito.“\n„To zvládneme, Kizmel!“\nJeště jsme to ani neřekli, a už se v seznamu naší party v levém horním rohu mého zorného pole objevila třetí HP linka a jméno.\nJakmile jsme byli z dohledu strážných před pokojem Yofilise, zvedl jsem paže a protáhl se.\n„Uff, to bylo stresující…“\n„Nedivím se ti. Vikomt je jeden z nejstarších temných elfů. Sama jsem byla trochu nervózní.“\n„I ty, Kizmel? Mimochodem… jak stará vlastně jsi?“ zeptal jsem se nezdvořile, ale Asuna mi strčila loktem do levého boku. Kizmel si znepokojeně odkašlala.\n„Kirito, lidské zvyky příliš neznám, ale mezi elfy je neslušné se někoho ptát na věk.“\n„Aha, to jsme nevěděl. P-promiň.“\n„Řeknu jen, že jsem o dost mladší než vikomt Yofilis.“\n„Ja-jasně. Překvapuje mě ale, že má tak skvělý hradní pán měkké válečníky a arogantní kněží,“ zamumlal jsem a dál pokračoval po schodech dolů. Kizmel se zatvářila utrápeně.\n„Ano… ale má to důvod. Vikomta Yofilise sužuje velice vzácný neduh. Kvůli němu nemůže na jasné světlo. Je v té místnosti tak dlouho, že většina zdejších vojáků nikdy ani neviděla jeho tvář…“\n„Je nemocný? I když je to elf?“\n„Elfové žijí dlouho, ale nejsou imunní proti nemocem. Kněží mohou hrad řídit, protože se vyhýbají jeho dohledu. A přesto nejsou v boji k užitku. Je to vskutku zneklidňující stav…“\nKizmel zavrtěla hlavou a zastavila se před svým pokojem ve čtvrtém patře. Když znovu promluvila, mluvila jako obvykle.\n„Velmi si cením informací, které jste vy dva přinesli. Už je pozdě, začněme náš úkol ráno. Odpočiňte si – nezůstávejte vzhůru celou noc.“\n„Dobrou noc, Kizmel.“\nTemná elfka se usmála a přikývla, pak se odebrala do svého pokoje. Nová HP linka s trochu smutným zvukem zmizela, ale až se ráno setkáme, znovu se k nám do party přidá.\nS Asunou jsme ušli asi ještě deset metrů chodbou do apartmá vedle.\nOtevřel jsem okno, abych se podíval na čas – bylo po desáté večer. Za oknem tiše padal sníh a stromy v přední zahradě už byly celé bílé.\nStáli jsme uprostřed obývacího pokoje a dívali se na noční výhled, když jsem si na něco vzpomněl a zvedl jsem levou ruku. Pravou jsem poklepal na stříbrný prsten. Okno s vlastnostmi mi povědělo, že se prsten jmenuje Pečeť Lyusuly.\n„Magické efekt… ó, obratnost plus jedna… a malý bonus k získávání úrovní skillů. To je dost dobrý.“\n„Mmm,“ zamumlala Asuna a podívala se na mou ruku. Kdovíproč se zamračila, pak se podívala na svou ruku, celá zrudla a pravou rukou se rychle dotkla levé. Zřejmě zrovna přendala prsten na jiný prst, ale netušil jsem, proč to musela udělat tak náhle a rychle.\n„…D-děje se něco?“\n„Nic!“ odpověděla nesmlouvavým tónem, takže jsem to už dál nerozebíral.\n„Ehm, no, asi si půjdu lehnout… ach, ale napřed se tě chci na něco zeptat.“\n„Jde o jméno pána hradu. Co je to ten v… vimkont?“ zeptal jsem se zvědavě.\nDivně se na mě podívala a pak dlouze vydechla.\n„…Vyslovuje se to vi-komt.“\n„M je na konci před T, není tam žádné N. Je to panský titul. Slyšels přece, že mu Kizmel řekla ‚můj pane‘, ne?“\n„Aháá, t-takže tohle to znamenalo. Ehm, takže… jak vysoko je vikomt…?“\n„Normálně máš vévodu, markýze, hraběte, vikomta, barona, od nejvyššího po nejnižší. Ale nevím, jak si je řadí temní elfové.“\n„Aha, aha. Díky za vysvětlení. Takže, hm… je to trochu brzy, ale co se sejít v šest zítra ráno?“\nOdsouhlasila to pouhým přikývnutím.\n„Super. No, takže… dobrou noc…“\nZajímalo mě, proč moje parťačka najednou tak zrudla a chovala se podivně, ale řekl jsem si, že až se dnes dobře vyspí, bude zítra zase normální. Otevřel jsem dveře do svého pokoje, když najednou promluvila.\nOtočil jsem se. Šermířka stála pořád uprostřed pokoje. Trochu pokrčila rameny a podívala se na mě.\n„Ehm… řekla jsem to, ještě než jsme šli do koupelny, ale myslím to vážně – moc ti za dnešek děkuju. Tyto Vánoce byly krásnější a zábavnější než všechny, které jsem kdy ve skutečném světě zažila.“\nTo mě zcela překvapilo. Netušil jsem, co jí odpovědět.\nZa několik vteřin jsem si uvědomil, že se ptám na to, co mi přišlo jako nevinná otázka.\n„…Jaké Vánoce jsi tam měla?“\nNa hustém koberci se zvedla na špičky a na tváři se jí objevil menší úšklebek.\n„Jednou jsme měli zůstat doma, protože jsme měli mít rodinnou oslavu Vánoc, ale matka s otcem se domů vrátili až velmi pozdě, takže jsem dort jedla sama… a tak to vlastně probíhalo každý rok.“\nStyděl jsem se, že dokážu odpovídat jen tichým mumláním, ale netušil jsem, co lepšího říct. Poslední dva roky jsem se z rodinných oslav Vánoc vytrácel brzy, abych se mohl přihlásit do her a účastnit se herních oslav svátků.\n„No… jsem rád, že ses bavila. Kéž bychom někde sehnali i dort,“ zamumlal jsem.\nMdlý úsměv na Asunině tváři o něco zesílil. „Jo. Ale… ten si můžeme nechat na příští Vánoce.“\n„No, půjdu spát. Dobrou noc.“\nSledoval jsem, jak prošla dveřmi na druhé straně místnosti, a pak jsem vešel do svého pokoje a zavřel za sebou dveře. Uprostřed pokoje stála manželská postel a pod oknem velká truhla, která se dala použít jako rozšířený inventář, u zdi pak šatní skříň se zrcadlem, ale ta mi k ničemu nebyla.\nSundal jsem si plášť, boty a chrániče a hupsl jsem na postel.\n„…Příští Vánoce, jo…?“\nAsuna to nejspíš myslela nevinně, ale ta slova nesla velmi těžký význam. Dnes je osmačtyřicátý den hry smrti. Dostat se skrze první podlaží nám trvalo dvacet osm dní, druhé deset, třetí podlaží sedm dní. Do poloviny tohoto podlaží jsme došli během tří dnů.\nBylo fajn, že se naše tempo zvyšovalo, ale o moc rychlejší už asi nebudeme. Pokud bude každé další podlaží trvat kolem týdne, pak nám zbývajících devadesát šest podlaží zabere 672 dní – zhruba rok a deset měsíců.\nTakže je téměř jisté, že na další Vánoce budeme stále ještě v Aincradu. Asuna nad tím možná nepřemýšlela, když to řekla, ale když jsem se teď díval na strop a představoval si všechna ta podlaží nad námi, přišlo mi, že mě tíha toho všeho drtí.\nNaše úrovně jsou natolik vysoké, abychom tu byli v relativním bezpečí, ale v MMORPG nemáte bezpečí zaručené. Můžete narazit na celou skupinu silných monster. Můžete se příliš pozdě vzpamatovat z negativního statusového efektu. Můžete uklouznout a spadnout z několika metrů. To vše by stačilo, aby moje HP kleslo na nulu a NerveGear mi usmažil mozek, ať už jsem ve skutečném světě kdekoli. To stačí na to, aby Kirito a Kazuto Kirigaja přestali existovat, zmizeli oba najednou ze dvou světů, stejně jako když zmizí mořská pěna.\nMohl jsem samozřejmě zůstat v bezpečí Města Začátků na prvním podlaží. Místo toho jsem před osmačtyřiceti dny z města vyběhl, něco mě pohánělo. A než jsem se rozdělil s prvním parťákem – ne, než jsem toho chudáka, SAO nováčka, opustil – dal jsem mu jednu radu.\nAbychom přežili, musíme neustále zesilovat. MMORPG jsou bojem o zdroje. Zlata, předmětů a zkušeností je jen omezené množství, takže čím více jich získáš, tím silnější budeš.\nVěděl jsem, že mám pravdu. Žil jsem, protože jsem využíval svých znalostí a zkušeností beatera, abych výhodně a obratně získával zlato, úrovně a vzácné předměty. Ale kdyby byla má úroveň o jednu nižší nebo mé vybavení o bod slabší, mohl jsem už několikrát zemřít.\nAle to proto, že jsem se rozhodl ignorovat bezpečí a sám dokončit hru smrti.\nVzpomněl jsem si na to, co Asuna řekla chvíli po tom, co jsme se potkali v Tolbaně na prvním podlaží.\nNež abych se schovávala v prvním městě a ztrácela čas, raději budu až do poslední chvíle sama sebou. I kdybych kvůli tomu zemřela v boji proti monstru… Nechci téhle hře dovolit mě porazit. Nedovolím to.\nByla to motivace, která mi k Asuně velmi seděla – nebezpečná, odvážná a obdivuhodná. Já takhle ale nepřemýšlel.\nA co Lind z Brigády dračích rytířů? Kibaó z Aincradské osvoboditelské síly? Diavel, bývalý beta tester, který zemřel během boji proti prvnímu bossovi podlaží? Jaké důvody naklonily váhy ke skutečné smrti, poháněly je k tomu, aby opustili bezpečí města a vydali se do nebezpečí divočiny…?\nLežel jsem na posteli a zíral jsem na tmavý strop, hlavou mi procházely různé myšlenky. Najednou jsem uslyšel, jak se dveře ložnice na druhé straně obývacího pokoje otevřely.\nNejspíš to je Asuna, chce vyzkoušet další koupelnu, napadlo mě. Ale uběhlo několik minut a já neslyšel, že by se otevřely nebo zavřely další dveře. Asuna z obývacího pokoje neodešla do koupelny ani do chodby. Ani se nevrátila do své ložnice.\nPoslouchal jsem dalších deset vteřin, načež jsem vstal a bosky přešel koberec ke dveřím. Opatrně jsem otočil klikou.\nSvětla v obýváku byla zhasnutá. Ale z okna přicházelo světlo od sněhu a nořilo pokoj do zvláštní hry světla a stínu.\nPomalu jsem očima přejížděl po pokoji, dokud jsem neuviděl osamělou siluetu na velké pohovce vedle mé zdi. Obě nohy měla skrčené a přitisknuté k hrudi.\nPo chvíli váhání jsem dveře otevřel dokořán a vešel do společné místnosti. Už si mě musela všimnout, ale ani se nepohnula.\nK pohovce jsem došel co možná nejtišeji, i když jsem netušil proč.\nPo chvíli či dvou drobná hlava přikývla. O několik vteřin později zamumlala: „Ten pokoj a postel jsou až moc velké…“\n„…Vím, jak to myslíš. Když jsem se v betě odhlašoval z kasáren v druhém patře, byli jsme na malých palandách,“ odpověděl jsem a posadil jsem se na druhý konec pohovky.\nKéž bych tak měl skill, díky kterému bych vyčaroval hrnek teplého mléka. V inventáři jsem ale žádné mléko neměl a v pokoji nebyla žádná kamna. Místo toho jsem udělal něco, co jsem normálně nedělal: vyslovil jsem vlastní nepodložené domněnky.\n„Začalas přemýšlet o příštím roce?“\nZ toho metru a půl jsem viděl, jak zcela ztuhla. Pak znovu přikývla a čelo si opřela o kolena. Po chvíli se v místnosti ozval tichý šepot.\n„Doteď jsem se o vzdálené budoucnosti snažila příliš nepřemýšlet. Říkala jsem si, že se budu soustředit jen na to, co musím ten který den udělat. Ale to je stejné jako se snažit před budoucností utéct. Ani nemyslet na počet zbývajících podlaží nebo kolik času to zabere… Jen jsem se snažila nečelit otázce toho, jak dlouho tu ještě přežiju. Ale pak jsem seděla v pokoji a dívala se z okna… a všechno to tak nějak… vyvřelo…“\nRuce, kterými nohy objímala, se napjaly.\n„…Chci přežít do dalších Vánoc a znovu vidět, jak v Aincradu sněží,“ přiznala se. V hlase měla hrozně moc bolesti, ale mluvila téměř neslyšně.\nVěděl jsem, že musím něco říct, ale přišlo mi, že mám rty přilepené k sobě. Nedokázal jsem promluvit.\nChtěl jsem říct: „Do příštích Vánoc nezemřeš… nebo do dne, kdy tuhle hru dokončíme. Přežiješ.“ Ale jaký jsem měl důkaz?\nAsunině bojovým dovednostem se v přední skupině očividně nikdo nerovnal a její vybavení bylo velmi kvalitní. Ale jak jsem před několika minutami říkal sám sobě – stačí jediná chyba nebo trocha smůly a hráč zemře. Pokud nedokážu uklidnit sám sebe, že nezemřu, nemůžu to prázdně garantovat ani nikomu jinému.\nPo tichu tak dlouhém, že jsem ani nevěděl, kolik času uplynulo, jsem z hrdla své postavy zaskřehotal: „…Omlouvám se. Nemůžu nic říct. Nemám teď sílu ti nabídnout jakoukoli radu…“\nAsuna poprvé promluvila o svém strachu ze hry a o přání v budoucnost, ale já byl tak ubohý, že mě nenapadla žádná lepší odpověď. Postavil jsem se a chtěl jsem se vrátit do pokoje.\nKdyž jsem ale prošel kolem Asuny na pravé straně pohovky, natáhla ruku a chytila mě za lem košile. Překvapivou silou mě tahala, dokud jsem neseděl vedle ní.\n„Tak buď silnější.“\nZadržel jsem dech.\n„Zesil. Až jednoho dne… budeš moct říct mně a dalším vyděšeným lidem jako já, že vše dobře dopadne.“\nZnovu jsem netušil, co říct. Podíval jsem se na své ruce.\nKolik úrovní budu muset získat, abych tohle mohl někomu říct? Dalších dvacet nebo třicet nebude stačit ani náhodou.\nMyslím, že ta síla, o které Asuna mluvila, byla jiným druhem síly – něčím, o čem jsem obvykle nepřemýšlel.\nNaklonila se doleva a položila tu svou drobnou hlavu na moje pravé rameno.\n„Nemusíš teď nic říkat, stačí, abys tu seděl, dokud neusnu.“\n„Ehm… em, dobře,“ zakoktal jsem. Asuna se usmála a zavřela oči.\nZa ani ne minutu jsem z jejího dechu poznal, že usnula. Řekla, že dokud neusne, takže pokud bych ji teď skulil na pohovku a vrátil se do své ložnice, nemohla by si stěžovat, ale vzhledem k tomu, jak špatně obvykle spala, mi to nepřišlo jako doopravdy možné.\nTakže tu budu muset zůstat, dokud se sama neprobudí. Pokusil jsem se uvolnit ramena a opřel jsem se o sedačku.\nTen příkaz jsem si dal, když jsem vybíhal z Města Začátků – nebo když jsem odtamtud utíkal, podle toho, jak na to koukáte. Běžel jsem si pro další úrovně, nové vybavení a možnost být silnější než všichni ostatní, a to z důvodu, který jsem nedokázal vysvětlit. Pohánělo mě něco, co jsem nedokázal pojmenovat.\nDala mi důvod Asuna? Musel jsem být silnější, abych příště, až ona nebo někdo jiný odhalí svou slabinu, mohl být tím, kdo je uklidní: „Ne, nezemřeš, vše dobře dopadne.“ Bylo správné, abych tak přemýšlel…?\nAsuna se náhle otřásla. Neprobudila se, musela se zatřást ze spánku. Zimní noc byla na pouhou tuniku zřejmě trochu chladná.\nKéž bych tak měl nějaký skill, kterým bych jí vyčaroval teplou deku. Naneštěstí jsem v inventáři nic podobného neměl…\n„…Ach,“ zamumlal jsem a otevřel jsem okno. V inventáři jsem vybral jistý předmět a materializoval ho.\nDo rukou mi lehce spadla tenká stříbřitá látka – Argyrové plátno, které se nám tolik hodilo ve skrýši padlých elfů. Bylo dost veliké na to, aby zakrylo celou gondolu, takže z něj klidně může být i deka. Zbývalo už jen trochu odolnosti, ale teď nejsme na vodě, takže stejně nepoklesne.\nZachumlal jsem nás do deky. Chlad jako by z místnosti náhle zmizel a já v hlavě ucítil příjemnou ospalost.\nNež jsem zavřel okno, nastavil jsem si budík na půl šestou ráno. Zavřel jsem oči.\nDvacátého pátého a šestého uběhly jako mrknutím oka. Plnili jsme úkoly od vikomta Yofilise, které se týkaly Lazuritového klíče.\nRozhodně to nebyly snadné úkoly, ale díky nové úrovni a silné elitní rytířce Kizmel jsme s nimi neměli veliké problémy. Úvodní úkoly prvního dne nás posílaly všude možně, ale druhý den odpoledne jsme našli podvodní labyrint, ve kterém se klíč nacházel. Porazili jsme bosse typu dullahan, tedy bezhlavého rytíře, který měl tělo pokryté patinou. Pak jsme získali druhý tajný klíč, vyvedený v krásné mořské modři. Tentokrát na nás maskovaní padlí nezaútočili, a tak jsme se na hrad Yofel vrátili už před večeří.\nObeznámili jsme vikomta s průběhem úkolů a dostali jsme vcelku slušné odměny. Velké okno na konci západního konce chodby nám poskytlo výhled na úžasný západ slunce. V červeném světle jsem protáhl celé tělo.\n„Mmmm… No, získali jsme druhý klíč přesně podle plánu. Vikomt si ho dal do té komůrky za stolem. Zajímalo by mě, jestli je tam i ten první klíč,“ zamumlal jsem si pro sebe.\nKizmel, která byla ráda, že je ve své zbroji, mi odpověděla: „Je tam. Takže pokud se lesní elfové dostanou do pátého patra hradu, nejspíš si klíče odnesou. Vikomt Yofilis sice umí skvěle ovládat rapír, ale vzhledem k jeho stavu ho nemůžeme nutit bojovat…“\n„Neboj, Kizmel. Nevstoupí ani na molo, natož pak do pátého patra,“ prohlásila sebevědomě Asuna. Poslední dva dny byla plná energie a dobré nálady. Vážně musela být ráda, že může zase bojovat po Kizmelině boku. „Je jedno, jestli připlují na deseti nebo dvacet lodích, potopíme je všechny!“\n„Haha, to ráda slyším,“ odpověděla Kizmel a poplácala Asunu po zádech. Pak se otočila ke mně. „Kirito, Asuno, to, že jsme Lazuritový klíč získali za pouhé dva dny nevypovídá jen o síle vaší, ale také o síle vaší lodi. A dělá mi skutečně velkou radost, že jste tak krásnému plavidlu dali jméno po mé sestře…“\nOdmlčela se a přešla k nedalekému oknu. Okno mířící na sever ukazovalo výhled na první zahradu a bránu a na dlouhé molo před ní. Po stranách mola se na vlnách houpalo osm velkých černých gondol a jedna malá bílá – naše Tilnel.\n„Má sestra velmi ráda plavala, už od dětství. Společně jsme se často pro zábavu plavily městem na devátém podlaží. Pohled na vaši Tilnel mi přináší staré vzpomínky…“\nAsuna mlčky došla k pravému boku vzpomínající Kizmel. Sledoval jsem, jak se zapadající slunce třpytí v jejich vlasech, a přemýšlel jsem.\nBylo jen málo pravděpodobné, že bylinkářka temných elfů, Kizmelino dvojče, v Aincradu existovala jako NPC. SAO oficiálně běželo pouhých padesát dní. Svým způsobem se temní elfové, mezi něž Kizmel patřila, a jejich protivníci, lesní elfové, zrodili až v tu chvíli. Tilnel, to byla jen data, která tvořila Kizmelin příběh.\nAle kdykoli Kizmel o Tilnel mluvil, data na serveru se přepsala do detailnější podoby. I žena, která existovala jen jako něčí příběh, těmi vzpomínkami ožívala… tak mi to připadalo.\nOdkašlal jsem si a přešel jsem po Kizmelinu levici. Rozhodl jsem si promluvit o něčem, o čem jsme s Asunou během úkolů na klíč mluvili.\n„Ehm, Kizmel. Mám prosbu.“\n„Pokud budu moci pomoci.“\n„Ano, no… naše knihy mystického písma nemohou skladovat velké předměty jako lodě a ani ji nemůžeme vynést skrze Pilíř nebes. Až se vydáme na páté podlaží, budeme muset Tilnel nechat někde na tomhle.“\nTemná elfka trpělivě naslouchala. Asuna pokračovala.\n„Víš Kizmel, než s Kiritem odejdeme na páté podlaží, chceme nechat Tilnel u tebe. I kdybys ji nechala jen tady v doku u hradu Yofel…“\nVčera večer jsme mluvili o tom, jestli to vůbec bude možné. Pokud to herní systém zakáže, pak tato žádost nejspíš způsobí umělé inteligenci Kizmel nadbytečnou zátěž.\nObvykle není možné převést předměty na NPC. Když jsme v jeskyni třetího podlaží našli pečeť rytíře temných elfů a pokusili se jí Kizmel dát, řekla, že bychom ji veliteli měli předat sami. A když Asuna dala Kizmel fialové bikiny do vany, Kizmel jí je v šatně vrátila.\nAle pokud loď necháme kotvit u doku, není třeba měnit vlastnictví předmětu. Bude nám stačit, když Kizmel přijme Tilnel symbolicky a vzpomene si při pohledu na loď na svou sestru. Bude problém se bez Tilnel dostat z hradu do labyrintové věže, ale když na to přijde, stále máme ty nafukovací kruhy.\nSe zatajenými dechy jsme čekali na odpověď. Rytířka se otočila k oknu, zbroj jí zacinkala.\nO několik vteřin později se ozval její hlas – tichý, ale plný emocí, které obyčejné NPC nebylo schopné reprodukovat.\n„…Samozřejmě. Samozřejmě, že ji tu můžete nechat. Převezmu odpovědnost za vaši drahocennou loď. Ale něco mi slibte.“\n„A to co, Kizmel?“\n„Někdy se sem vraťte a svezte mě na ní.“\nTentokrát jsme vykřikli my: „Samozřejmě!“\nVan Ness 23. října 2018 15:00\nCindý 24. října 2018 15:07\nAle že by ses vyjádřila k anime, to ne! :D\nVan Ness 24. října 2018 20:34\nNo, zatím jsem viděla první díl..popravdě, SAO anime moc nemusím, ale dodívam se na to..animace zatím velmi pěkná a OST taky. Alicization celkově vypadá dost zajímavě, už se těším až se k němu dostanu v knihách.:D\nV prvním díle se mi hlavně líbilo to s GGO, vždy jsem chtěla hlavní hrdiny vidět v GGO prostě!:D\nCindý 25. října 2018 11:17\nPřitom ta část s GGO v knihách ani není... :D\nVan Ness 25. října 2018 16:33\nTo mi nevadí, já je chtěla vidět! :D\nTomáš Olša 23. října 2018 17:22\nCindý 24. října 2018 15:08\nRádo se stalo... ale fakt bych ráda znala názor na anime! :D\nVladimír Říský 24. října 2018 4:25\nVladimír Říský 29. října 2018 15:10\ntak anime se zatím moc komentovat nedá, jsou jen 4 díly, i když to je udělaný docela dobře ( až na ten souboj s dešníkem ten mohli udělat lépe :D )\nHonza 24. října 2018 15:22\nDíky za preklad, alespon mam co pocist, ale nez se pustim do cteni tak ti napisi tvuj zadany nazor na SAO A: Moc se mi líbí, mam ho rád a cekat na dalsi dil je pro mne jako muceni.....\nNo že jo! Sice vím, co se bude dít dál, ale stejně se nemůžu dočkat dalšího dílu...\nHonza 27. října 2018 23:45\nnejspise jsi 4. dil jeste nevidela, ale muzu rict ze v nem vynechali cast ktera by byla fajn kdyby ji tam nechali (pred odchodem Kirita a Eugea z Ruildu protestuje jeden co je jako strazny), jetli budou tak vynechavat dal tak chapu ze to vyda jen na rok vysilani....(50 dilu) neboli ve 4. dile mne poprve zklamali\nCindý 29. října 2018 11:40\nViděla jsem ho, jak vyšel :) A něco málo vynechali, ale zrovna to nebyly moc důležité věci (a oni tedy něco málo vynechali už dříve :D)... Trochu mě mrzelo, že tam ten střet s Jinkem a to, jak Kirito dává pusu na čelo Selce, nebylo, ale jinak to byl dobrý díl :)\nLibor Blecha 24. října 2018 18:36\nDíky za další část. A k tomu anime: Trochu jsem se bál, aby to neuspěchali a polovinu událostí nevynechali, ale zatím to tak nevypadá tak si ho užívám. (I když to tímhle tempem budou vydávat rok :D )\nCindý 25. října 2018 11:18\nJojo, zatím je to dobře dělané, není to uspěchané... a rok ho vydávat právěže mají, má být kolem 50 dílů :D\nHonza 27. října 2018 23:46\nLibor Blecha 4.dil prvni vynechani z pribehu co jsem zaznamenal\nUž dříve vynechali to, jak se Kirito začal svlékat přes Selkou! :D\nLibor Blecha 29. října 2018 13:53\nJo no doufám, že ta vynechání nebudou zase tak moc častá.\nAnonymní 26. října 2018 10:11\nDík za překlad. Už se těšim na návrat k hl. sérii\nAnime se mi zatim dost líbí, doufám že to moc nezmění oproti knize\nCindý 29. října 2018 11:41\nZatím se vcelku drží, snad jim to vydrží! :D\nPavel 27. října 2018 15:34\nTady je pár řádků ke korekci:\nže mě tu máme hledat\no plavně od schodiště\nSvitek s podrobnosti\nK anime - zatím se mi líbí, i s těmi vsuvkami z GGO, ty bych viděl jako příjemné zpestření.\nJen mi nesedí jak je až příliš vidět, že jde o CGI animaci, ale to je proto, že mám rád stará anime, co byla ještě kreslená a animovaná ručně.\nA vím, že je to daň pokroku, rychlosti a počtu vydávání dílů :)\nCindý 29. října 2018 11:43\nOpraveno, díky moc :)\nMně přišly jako přílišná reklama na tu hru Fatal Bullet, byly tam z toho i postavy, které jsou pro tu hru originální :D\nNoo, zrovna rozdíl v animaci jsem nijak zvlášť nepostřehla, ale to bude tím, jak jsem nadšená například z toho, kdy v openingu Kirito s Eugeem společně trénují, jak oba nastejno zatočí mečem... to je áách :D\nAnonymní 2. listopadu 2018 9:09\nDějuji za překlad :) SAO anime bylo vždycky fajn sledovat. Tahle série je na tom stejně. Jen mě mrzí těch pár vynechaných scén. Dost jsem se těšil na část, kdy přinesou do vesnice hlavu toho bosse :D Doporučuji na to koukat s lidmi, kteří knihu nečetli. Doslova se jim z toho vaří mozek :D\nCindý 5. listopadu 2018 0:12\nJojo, to dělám taky a bavím se tím, že to spoiluji... :D\nKajko 4. listopadu 2018 21:38\nDakujem za preklad tých dvanasť kníh čo si preložila som prečital za necelý týždeň a ten pocit prazdna čo je teraz vo mne je neopisatelný. Každu chvilku refreshujem stranku či si náhodou niečo nepridala. Si fakt úžasná osoba že si sa na toto dala. Inak drobná pripomienka nechcela by si zmeniť farbu stranky? po dlhšej dobe čítania to dosť ťahá oči :D\nCindý 5. listopadu 2018 0:13\nTeda, 12 knih za týden? Pěkně!\nNěco přidám, jestli brzy, to se ještě uvidí, ale pár dalších dní asi refreshovat nemusíš, zase tak rychlá nejsem :D\nA hm, změnu barvy promyslím, ale až někdy budu mít více času, ten design by se pak musel předělávat celý trochu víc. Díky za podnět :)\nVojta Tlusty 20. listopadu 2018 20:10\nCo se týče nového anime, myslím že se snaží být v rámci možností věrné svojí předloze a alespoň prozatím se mi moc líbí. První věc která mě donutila zatavit video a po ověření dost zklamala, se týkala zadávání systémových příkazu v Japonštině. Kiritova pozdější schopnost analýzy situací a lepší schopnost si zapamatovat systémové příkazy pramenila právě z faktu, že ovládá angličtinu. Další zklamání přišlo v sedmém dílu, když jsem zjistil že celé dva roky nahradili jen krátkým flashbackem. Navíc vynechali to jak Kirito dostal při souboji špatný meč , což byl dle mého dobrý nástin a taková předzvěst čeho jsou aristokraté schopni aby dosáhli svého. Také jsem zatím neviděl ani náznak jejich malého průvodce, ale kdo ví, třeba se ještě ukáže v nějakém pozdějším díle. Toť k analýze chyb a nesrovnalostí oproti Kánonu, které jsou dle mého důležité pro příběh. Též jsem si povšiml vynechání, zde již zmíněného konfliktu, kdy si má Eugo zvolit nové povolání, to však nepovažuji za příliš důležité. Abych to shrnul, anime se mi i pře jeho chyby líbí, a těším se na další díl.\nCindý 15. prosince 2018 12:02\nNevím, jestli to je na začátku jinak, ale teď později to v angličtině přeci je, ne? :) Nebo to možná ani nevnímám... :D\nA nenahradili úplně celé dva roky; i v knize se popisuje jen turnaj v Zakkarii, což je vlastně jeden den. Ale taky bych to raději viděla celé zanimované pořádně, ne jenom jako flashback.\nPrůvodkyně se "ukázala", takže já jsem spokojená :D A teď ta poslední epizoda s Raiosem a Humbertem byla docela síla, co si budeme povídat...\nCelkem chápu potřebu nějaké věci vynechat (ačkoli to bude 50 epizod, pořád se tam toho musí vejít dost), u adaptací je to celkem obvyklé. A pořád to má sloužit jako reklama na knihy, aby lidé chtěli zjistit věci navíc a knihy si přečetli :)\nVladimír Říský 25. listopadu 2018 15:59\ntak 8 díl byl další šílený skok vpřed, timhle tempem se dočkáme 12. knihy tak za dva týdny což je škoda ( zatim to vypadá že všechny knihy narvou do 24 dílů místo aby to natáhli )\nMyslím, že jak teď budou už hlavně ty boje, docela to natáhnou, přeci jen je to "to hlavní", co lidi k té animaci táhne (popisy bojů jsou hrozně těžkopádné a nudné, co si budeme povídat :D). Takže bych čekala jeden boj na jednu ep, to to celkem natáhne :D\nUnknown 14. prosince 2018 14:18\nDobrý den. Jsem celkem začátečník v anime (viděla jsem pár filmů..) a celkem mě zaujalo SAO. Jen je tu problém, nevím kde začít. Knihy/seriál popřípadě v knihách jak pokračovat, když to má i jiné série, jak jsem pochopila. Neporadil by mi někdo? Předem děkuji\nVladimír Říský 14. prosince 2018 15:09\nahoj doporučuju nejdříve knihy jsou obsáhlejší, nejlepší je to vzít podle časové osy co je v menu, i když se musí některé části přeskočit jelikož ještě nejsou přeložený nebo zatim ani nevyšly, popřípadě to vzít po klasických knihách sao a potom se pustit do SAO postup ( v menu kategorie knihy )\nUnknown 14. prosince 2018 18:48\nWow, tak rychlou odpověď jsem nečekala. Vážně by mě zajímalo, proč to podle časové osy nemůže jít postupně po knihách, jako v každé normální sérii :D každopádně, už jsem jako nedočkavý člověk nevydržela a pustila si první tři díly anime.. Řekla bych, že už si mě SAO získalo úplně :D tak se vrhneme na čtení :)\nCindý 15. prosince 2018 11:58\nJestli se do toho můžu vložit – podle časové osy to nedoporučuju. SAO má hodně flashbacků, povídek a tak, které se sice dají číst podle té časové osy, ale spíše až na druhé čtení. Jinak totiž někdy nebudeš znát různé... hm, mechaniky? které jsou popsané postupně tak, jak to vycházelo. Doporučovala bych tedy přečíst si knihy 1 až 8 (vychází to na první dvě série anime), pak si podle časové osy dočíst vedlejší příběhy, pokud bys ráda viděla něco více z Aincradu, pustit se do SAO Postupu. A pak knihy 9 a výše, které jsou v právě vycházející řadě anime, SAO 3 :)\nUnknown 15. prosince 2018 15:55\nTak děkuji moc za pomoc :) . Vezmu to tedy po knihách. Jinak, moc tě obdivuji za to, jakou sis s tím překladem a tímto blogem dala práci. To by jen tak někdo nedokázal. A zároveň přeji, ať ti to vydrží co nejdéle :)


▷ Nejlepší recepty z cukety (zdravé a chutné)\nAZ-Recepty » Recepty » Zeleninové recepty » Recepty s cuketou\nCuketa… Tato zelenina má bohaté využití v gastronomii. Ochutnejte recepty s cuketou. Existují ve slaných i sladkých variantách. Navíc je skvělým univerzálem, který doladí, zjemní a výživově zvýhodní nespočet pokrmů.\nPatří mezi vaše oblíbené druhy zeleniny? Pojďte se inspirovat, jak ji ještě více ve vaší kuchyni využít.\nLuxusní recepty na zapečené cukety s mletým masem 7x jinak. Inspirujte se!\nInspirujte se našimi skvělými recepty na cukety plněné mletým masem! Máme pro vás spoustu luxusních variant!\nVyzkoušejte naše lahodné recepty na cuketové placky 10x jinak. Jsou jednoduché, netradiční a uděláte s nimi velkou paraádu!\nMáte toto léto opět hromadu cuket a nevíte co s nimi? Nemusíte je pouze grilovat. Vsaďte na chutné recepty na cuketové polévky!\nChutné recepty na květákový mozeček 4x jinak. Výborná česká klasika\nMáte chuť na květákový mozeček? Tak jste tu správně! Vybrali jsme pro vás ty nejlepší recepty na tuto českou klasiku!\nChcete si připravit slaný zeleninový koláč? S námi můžete! Inspirujte se našimi recepty, které si zamilujete!\nSnadná, chutná a zdravá, to je zapečená cuketa! Inspirujte se našimi pestrými variantami a vyzkoušejte je ještě dnes!\nJaké Recepty s cuketou hledáte?\nCuketa ve slané kuchyni\nJaké recepty s cuketou patří mezi vaše nejoblíbenější? Dají se z ní udělat výborné polévky. Už jste je někdy zkoušeli? Inspirujte se našimi polévkami z cukety na 5 způsobů.\nMůžeme si taktéž připravit lahodný hlavní chod. Máte rádi zapečená jídla? Pak byste zajisté ocenili tipy na lahodnou zapečenou cuketu. A když jste ve shonu a nevíte, kdy navařit, vyzkoušejte nějakou rychlovku. Co třeba smažené cuketové placičky? Jsou hotové raz dva a navíc jsou výborné.\nNa své si přijdou i vegetariáni. Z této zeleniny se dá vykouzlit výborný hlavní chod. Třeba čína z cukety bez masa je opravdu lahodná.\nA co dalšího se z ní ve slané variantě dá ukuchtit? Na předkrmech si můžete také pochutnat. Třeba cuketové rolky plněně různými druhy náplně jsou velice nápadité. Dále pak ji využijete v omáčkách, či jako doplněk k masitým pokrmům.\nVe sladké kuchyni si našla své místo\nVe slané kuchyni, asi i díky své chuti, původně zaujímala svou pozici. Někdo odvážný však jednoho dne dostal chuť na něco sladkého. A neměl nic než cuketu. Ten příběh byl možná jiný, ale zrodilo se z toho něco velice chutného.\nExistuje spousta slaďoučkých variant, ale už jste vůbec někdy zkoušeli moučníky z cukety nasladko? Cuketa moučníkům dodá šťávu a vláčnost. Inspirujte se našimi výbornými cuketovými koláči a pochutnejte si!\nDopřejte si vitamínovou dobrotu\nPovyšte své pokrmy na vyšší výživovou úroveň! Cuketa obsahuje vitamíny A, B, C a E. Z minerálů pak fosfor, draslík, železo, magnezium, vápník, měď a zinek. Jejím přidáním do jídel si zvýšíte i příjem těchto prospěšných látek.


Diskuse: Firma slibovala převzít výrobu jesenického Hardu, teď sama čelí insolvenci - iDNES.cz\nM41a34r68t54i90n 11D10o90u60b30e69k 5574150502214\nCelá situace kolem Hadru v podstatě směřovala k tomuto bodu: Lidé měli rozmontovat a znehodnodtit podnik, kde spoustu let pracovali a pak se měli nechat firmou Moravia Industry vyhodit na dlažbu s §55 ve výpovědi, bez nároku na cokoliv. Ke smůle MI se rozhodli zaměstnanci bránit.\nMě osobně je proti srsti, že žádám Úřad práce (tudíž stát) o výplatu peněz, o které mě MI okradla, ale nejspíš už není jiná šance, jak se domoci svých peněz. Vše je nastaveno téměř dokonale. Věřitelé dostanou své peníze ve formě úspor za mzdy a odstupné. Insolvenční správce dostane svůj podíl. Moravia Industry si nacpe kapsy penězi za stroje a zařízení firmy, která mohla klidně dál fungovat a vyrábět. A zaměstnanci? Kromě psychické a finanční újmy vlastně nic. Pokud jim byly, nebo budou vyplaceny nějaké peníze, bude to ze státních peněz, takže si na to v podstatě placením daní našetřili sami. Moravia Industry zanikne a pak se bude moci dostatečně plakat nad rozlitým (v tomto případě spíše vypitým) mlékem...\nP71a97v61e53l 10R85e46z59n28i48c41e27k 3215144274242\nJak mohla byt puvodni firma v ramci reorganizace sverena obalkove firme bez kapitalu??? To by mel nekdo pekne odskakat...\nL17i76b66o40r 90P97r21o20c78h45á19z76k54a 7577114478776\nJednoduše, pan Vandrovec navrhl věřitelskému výboru prodej obálkovou metodou s podmínkou převzetí firmy se všemi právy a povinnostmi. Prodal ji za 1,5 mil. a vůbec je nezajímala nabídka rakouské firmy ASSMONT cca za 30 mil., na tuto nabídku nepřistoupili jelikož Rakušané chtěli cca 90 zaměstnanců a nepřevzít práva a povinnosti. Celou dobu se bránil tím, že je to nejlepší pro zaměstnance a zachová se tím pracovní místa, když to prodá MI.\nHned od začátku bylo jasné, že nejde o lidi, ale o prachy. MI dostala za hubičku majetek a věřitelé(ve výboru sedí banky KB ČS a jiní), jim bylo úplně jedno co bude s lidmi. Těch bylo nutno se zbavit, proto že zákon stanoví v prvé řadě vypořádat se se zaměstnanci, no a tak ušetřil pro věřitele desítky ba možná i stovky milionů korun. Mě, jako bývalého zaměstnance, bylo jedno jestli budu mít stejné podmínky jak ve staré firmě, ale hlavně bychom pracovali dál a nemuseli řešit tyto problémy a stát by to nestálo ani korunu. MI vesele a bez zábran vyrabovala co se dalo, od strojů, svářeček, nástrojů, veškerou ocel atd. Nikdo ani neví, jestli vše co sebrali, měli vůbec právo odvézt. Nikdo nic nekontroloval a tak majitel ani neví, co z firmy zmizelo.\nMI nikdy nechtělo pokračovat ve výrobě a už vůbec ne platit. Vše vzbuzuje dojem dobře vymyšleného plánu, který překazili zaměstnanci tím, že se nenechali oblbnout a nechtěli se podílet na brakování firmy.


Škoda Superb 2,0 TDI L&K BiXEN+NAVI+ACC - Business Lease Auto Market - vozidla s garancí\nŠkoda Superb 2,0 TDI L&K BiXEN+NAVI+ACC\n/ VOZY NA PRODEJ / 2,0 TDI L&K BiXEN+NAVI+ACC\nPrvní majitel, Leasing možný, Úvěr možný, Jsme prvním a jediným vlastníkem vozu. 100% CZ původ a plná servisní historie. Možnost odpočtu DPH a zajištění financování. PC 1.060.000, - Kč. Možnost prodloužené záruky až na 36 měsíců. Výbava vozidla generována dle VIN a má informativní charakter. Společnost Business Lease poskytuje svým klientům v ČR profesionální služby operativního leasingu od roku 1996 a každý rok končí nájemní smlouva několika tisícům vozidel. Výhodou nákupu vozidla od naší společnosti jako jediného vlastníka je zaručený původ a veškerá dokumentace k vozidlu včetně pojistných událostí. Chyba v textu vyhrazena.\nZvolený vůz: Škoda Superb 2,0 TDI L&K BiXEN+NAVI+ACC


Rosatom nasliboval více, než může splnit, tvrdí studie. Firma není schopná dodat potřebný počet reaktorů a stavět bez zpoždění | Hospodářské noviny (iHNed.cz)\nRuský Rosatom staví většinu jaderných elektráren na světě. Na snímku elektrárna v Rostově. autor: Rosatom\n24. 11. 2018 11:30 / 5 minut čtení\nRosatom jaderná elektrárna jaderná energetika Dukovany ČEZ\nMezi nejvážnější uchazeče o stavbu dalšího bloku jaderné elektrárny v Dukovanech, kterou zvažuje největší česká elektrárenská firma ČEZ, patří společnost Rosatom.\nRuská firma v současné době dominuje světovému jadernému trhu, protože má v zahraničí dojednané dodávky na celkem 35 reaktorů, jejichž stavba má začít v následujících letech.\nKromě toho bude Rosatom stavět dalších pět reaktorů pro ruský trh.\nVětšina dohodnutých zahraničních kontraktů je závislá na ruském financování, které konkurenti Rosatomu nabídnout nemohou. Podle studie sdružení Calla, které výstavbu nových jaderných bloků v Česku kritizuje jako zbytečnou, bude mít ale Rusko problém své závazky splnit. "Při průměrné ceně reaktoru kolem pěti až šesti miliard dolarů jde o částku převyšující 150 miliard dolarů," řekl při prezentaci studie její autor, britský profesor Stephen Thomas z univerzity v Greenwichi, který se specializuje na ekonomiku jaderných bloků.\nStudie sdružení Calla zpochybňuje i schopnost Rosatomu dodat potřebný počet reaktorů a stavět je bez zpoždění.\nRozhovor\tVedení polostátní firmy ČEZ i politici už několik let tvrdí, že doba na rozhodnutí o nových reaktorech se krátí. Termín pro to, aby se nový...\nDukovany by měl dostavět ČEZ, řekl Babiš. Akcie firmy klesají a její šéf mluví o vytěsnění minoritních akcionářů\nStavbu nového bloku Jaderné elektrárny Dukovany by podle premiéra Andreje Babiše (ANO) měla zajistit dceřiná firma společnosti ČEZ, jež...\nČEZ opět zdražuje. Od Nového roku se části zákazníků zvýší náklady na elektřinu o osm procent\nEnergetická společnost ČEZ zdraží od Nového roku části zákazníků elektřinu o osm procent. Půjde o lidi, kteří nemají zafixovány ceny, elektřinou...


Výměna plastových oken, Beroun: NejŘemeslníci\nÚroveň jednáníLíbí se vám práce této firmy? Oslovte přímo ji.Zadat poptávku této firmě Popis zakázkyPopis vyplněn dodavatelem: Dodávka, demontáž, montáž plastových oken systém KBE včetně vnitřních a venkovních parapetů. Na plastová okna byly též namontovány žaluzie CLIMAX IDSCelkové hodnoceníS těmito lidmi se dohodnete na všem ;-) Mohu jen doporučit ;-) Termín dodržen, komunikace na úrovni... Zkuste a uvidíte sami ;-)Uživatel_43446, 30.12.2012 (Beroun)CenaneuvedenaMísto realizaceBerounDodavatel15hodnocení\nSouvisející témataoknaSouvisející kategorieplastová okna,okna,parapety,žaluzieNáš BlogUmím nebo neumím.\nZajímavé referenceMontáž AL oken a dveří ve výrobní haleDům&Zahrada.czJe nejvyšší čas zasadit sazenice. Co když je ale venku zima nebo prší?Potřebujete poradit?info@nejremeslnici.czod 9:00 do 17:30Momentálně nejsme na telefonu.Zkuste nám napsat e-mail, nebo zavolat později. Poptávky vyřizujeme i mimo běžnou pracovní dobu a o víkendech.Kontakty provozovateleKam dál:Kontakty provozovatelePodmínky použitíBlogReklamaPro zákazníky:Jak to funguje?RegistracePřidat hodnoceníOvěřit firmuČerná listinaPro firmy:Informace pro firmyPřidat svou firmuNaši partneři:© TrustYard s.r.o. 2009 - 2017|FacebookTento web používá k poskytování služeb, personalizaci reklam a analýze návštěvnosti soubory cookie. Používáním tohoto webu s tím souhlasíte.V pořádkuDalší informace


O sněhuláku Zdendovi | Minutové hry\n4. dubna 2017 rubrika: Minutové hry\nO sněhuláku Zdendovi\nSněhulák (ilustr. foto)Foto: Fotobanka Pixabay\nZimně-jarní pohádka o tání a lásce\nJednoho dne se sněhulák Zdenda probudil a měl pocit, že už to na něho přišlo, že asi taje. Když mu odpoledne upadla pravá ruka i s koštětem, nebylo o čem pochybovat. Zdenda se úpěnlivě snažil, aby tál statečně a důstojně, ale moc mu to nešlo a brzy se dojal k slzám.\n„Pořád tady poctivě stojí, na každýho se kření jako idiot a teď takovejhle smutnej konec – to je ale spravedlnost! Vždyť co jsem z toho života měl?!“ zeptal se plačtivě a hned si trefně odpověděl, že nic. I Zdendu napadlo, jestli by z toho života přece jenom nemohl ještě něco mít, a došel k tomu, že mohl a že nikdy není pozdě.\n„Cha, jestli si někdo myslí, že tu budu čekat, až ze mě bude rozkydlá břečka, tak to se teda mejlí!“ Nasadil si ruku, popadl koště a odhodlaně vyrazil.\nPochoduje, pochoduje, ale pomalu se z něj ta kuráž vytrácí. Vůbec si totiž neuměl představit, co by z toho života mohl mít. „Hm, to je jedno, hlavně aby to bylo dobrý a aby toho bylo dost!“\nNajednou divže do někoho nevrazí. Stojí před ním Betyna. Taky sněhulák a taky má naspěch. Zdenda na ni hledí jako na zjevení. Ještě nikdy žádného jiného sněhuláka neviděl, nota bene ženskou. Ta je krásně uplácaná!\n„Kam jdete, Betyno?“\n„Aha, a nemohl bych jít s vámi?“\n„To víte, že mohl.“\nZdendovi poskočilo srdce štěstím.\n„Pane Zdendo, nemáte alnagón? Jsem šíleně zpruzená a hlavu mám jako střep. Jen si to vemte, včera mě postavili, a dneska taju.“\nZdenda řekl, že alnagón nemá, ale že se s tím určitě něco udělá a vytáhl zpod kastrólu eskymo.\n„Abych řekl pravdu, Betyno, já vás naprosto chápu, já mám vlastně stejný problém,“ pronesl Zdenda procítěným barytonem, sám se divil, kde se v něm vzal, a maně se dotkl jejího koštěte. Zazářily mu oba uhlíky, taktak že nevzplanuly, a Zdenda byl setsakra rád, že se odlepil z toho svého fleku. Džentlmensky si sundal mrkev, aby Betynu nepopíchal, a počal ji líbat.\n„Vida, vida, tak tohle bych z toho života mohl mít, a možná že to není všechno. Hlavně aby toho bylo dost,“ opakoval si.\nSlunko svítilo, Zdenda s Betynou se líbali – a jihli a táli.\n„Ty, Zdeňulo,“ řekla mezi polibky Betyna, když už jí bylo jenom kousek, ale figuru si ještě držela, „já už asi nebudu.“\n„Eště, eště,“ žadonil Zdenda.\n„Ne, počkej, ty mi nerozumíš, já už asi nebudu na světě – já už jsem skoro roztátá.“\nZdenda se vzpamatoval a pak ze všech sil zvolal: „Lásko, bože, lásko, jestli je pravda, že hory přenášíš, tak nám sem aspoň jednu, prosím tebe, přenes! Abychom nad hranicí věčného ledu a sněhu mohli začít nový život!“\nA představte si, ono to vyšlo.\nHlas: Arnošt Goldflam\nZvuková spolupráce: Ondřej Gášek


Pipelife Czech zveřejní ceníky pro rok 2019 – Vodárenství.cz\nPipelife Czech zveřejní ceníky pro rok 2019\nV polovině dubna představí společnost Pipelife Czech aktualizaci ceníků u všech produktů. U jednotlivých položek vzrostou průměrně o 4-6%. Přehled zákazníci najdou na www.pipelife.cz/cz/.\nSpolečnost Pipelife Czech je významným výrobcem a největším prodejcem plastových potrubních systémů v České republice. Nabízí výrobní sortiment potrubí a dalších komponent pro in house i pro inženýrské sítě z PVC, PE, a PP. Jde o výrobky tuzemské i z dalších závodů holdingu Pipelife.\nFirma byla založena v roce 1994 holdingem Pipelife a Fatrou Napajedla pod tehdejším názvem Pipelife – Fatra. Odkoupením podílu Fatry přešel v roce 2004 podnik plně do vlastnictví holdingu Pipelife, v současnosti nese název Pipelife Czech. Od roku 2012 je stoprocentním vlastníkem Pipelife společnost Wienerberger AG.


Prodám motor z BMW e46 318i M43B19, kod 194E1,perfektní stav - Mladá Boleslav - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Auto > Náhradní díly > Inzerát č. 112269388\nProdám motor z BMW e46 318i M43B19, kod 194E1,perfektní stav\nProdám motor z BMW e46 318i M43B19, kod 194E1, perfektní stav, najeto 240tis km\nCena je za holý motor a v případě protiúčtu za Váš rozbitý\nplazma budíky - [14.12. 2019]\nProdám plazma budíky na seat Toledo 1L pro naftové motory. Jediné v ČR.\n289 31 5 x\nMotor 1.9 Tdi BXE BXF BKC BJB BRU Kompletní - [14.12. 2019]\nVšechny typy k dispozici...můžete volat i o víkendu nájezdy okolo 160tis.km doložím serviskou + ověřitelné dle čísla motoru a Vin u VW kompletní motor včetně agregátů viz foto (motor, vstřikovače, čerpadlo, turbo, veškerá elektrika, čidla, roury atd.) cena 20000,- alternátor a klimakompresor ...\nPřevodovka 1.9 Tdi GQN KXD JYK FYK FYG MAW - [14.12. 2019]\nProdám 6 rychlostní převodovky na 1.9 tdi pd cena 10000 až 15000,- dle km originál stav, nejsou repasované doklad + záruka na funkčnost možné předání Praha Ústí Liberec Boleslav Česká Lípa Děčín nebo dovezu dohodou ...Lze i toptrans dále: startér poloosa náprava atd. levně dohoda\nMotor vw t5 1.9 Tdi BRR BRS DPF - [14.12. 2019]\noba typy skladem najeto 168tis.km a 180tis.km můžete volat i o víkendu motor+vstřikovače+čerpadlo+ spojka... viz foto 25000,- záruka na vyzkoušení+doklad kompletně nastrojený 35000,- po dohodě možný dovoz DPf filtr 9000,- startér 600,- poloosa 1500,-\nMotor vw t5 1.9 Tdi AXB AXC - [14.12. 2019]\noba typy skladem najeto 165tis.km a 180tis.km můžete volat i o víkendu motor+vstřikovače+čerpadlo+ spojka... viz foto 23000,- záruka na vyzkoušení+doklad kompletně nastrojený 33000,- po dohodě možný dovoz Kat 4000,- startér 600,- poloosa 1500,-\nvw passat 3c b6 kastle práh střecha špička blatník - [14.12. 2019]\nProdám pěknou kastli, lze i po částech...dohodou mám i komplet dveře celá 8000,- včetně elektriky tdi plasty nádrž výfuk brzdové trubky atd. najeto jen 160tis.km


Swiss-Belhotel Kendari Ubytovacích zařízení : Rezervujte nyní\nSwiss-Belhotel Kendari Kendari : Okamžité potvrzení rezervace ubytování v hotelu a nízké ceny pro Swiss-Belhotel Kendari Kendari s .\nPokud hledáte výhodně umístěný hotel ve městě Kendari je hotel Swiss-Belhotel Kendari správná volba. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV Swiss-Belhotel Kendari, směřuje veškeré úsilí k tomu, aby se hosté cítili jako doma. K tomu hotel poskytuje nejlepší služby a vybavení. Tento hotel nabízí množství vybavení, které uspokojí i toho nejnáročnějšího hosta.\nVychutnejte si vysoce kvalitní vybavení pokojů, v některých pokojích včetně televize s plochou obrazovkou, připojení k internetu (Wi-Fi), Wi-Fi připojení k internetu (bezplatné), nekuřácké pokoje, klimatizace, které vám pomohou dobít energii po dlouhém dnu. Hotel nabízí fantastické vybavení, včetně vířivka, fitness centrum, sauna, venkovní bazén, lázně, které vám pomohou uvolnit se po nabitém dni ve městě. Když hledáte komfortní a pohodlné ubytování ve městě Kendari domovem vám bude hotel Swiss-Belhotel Kendari.\nJl. Edi Sabara No. 88, Kendari Barat, Kendari, Indonésie


Via da Luz: Zpravodajství z Kuby - Havana\nPrvní den přílet na letiště José Martího v Havaně. Veškeré příletové procedury, tedy znovuprojítí bezpečnostními rámy, kontrola příručních zavazadel a odkud jedeme, a hlavně čekání na zavazadla, zabralo skoro dvě hodiny. Poté následovala výměna peněz, kdy dovnitř mohl pouze jeden člověk a byli jsme hlídání policií.\nS vyměněnými penězi nás čekala cesta do místa ubytování, která měla stát 25 CUC (konvertibilní pesos, 1 CUC = cca 1 EUR), ale protože auto bylo nové a klimatizované, tak stála 30 CUC.\nUbytování jsme měli objednané dopředu v casas particulares (pokoje, které pronajímají místní) přes Airbnb u Yanet, která neumí anglicky, a tak začaly moje perné španělské chvilky při vysvětlování.\nPo ubytování jsme se vydali do ulic jen tak nasát havanskou atmosféru. Sedli jsme si v parku na lavičku, vytáhli průvodce a dal se s námi do řeči Ismael, místní, který seděl na vedlejší lavičce a (překvapivě) uměl anglicky. Poměrně otevřeně kritizoval poměry v Kubě, místní korupci, policii, platy… Ismael byl předtím učitel na základní škole a jeho plat byl 25 CUC za měsíc. Když jsem si spočítala, že na náš třítýdenní rozpočet by musel pracovat pár let, trochu mi zatrnulo. Na druhou stranu je pravda, že Kubánci mají téměř všechno zdarma – bydlení, školy, zdravotnictví, dostávají lístky na základní potraviny. Hlady tedy neumřou, ale když si chtějí dopřát něco navíc, tak musí tvrdě šetřit. Turistika a turisté jsou tedy v Kubě zlatý důl.\nS díky jsme odmítli návrh na rezervaci večerní ukázky hudby a salsy v Bueno Vista Social Club za 50 CUC na jednoho a domluvili si s ním průvodcování při prohlídce Havany následující den.\nPo naprosto luxusní snídani, kdy jsem poprvé ochutnala agáve a kubánskou kávu, která mi málem přivodila infarkt, jsme se setkali s Ismaelem v parku a čekala nás prohlídka. Dozvěděli jsme se, že tenhle typ provádění je nelegální (takže to rozhodně nedělejte) a tak naše prohlídka zahrnovala sledování policajtů v okolí.\nVzali jsme to přes Habana Vieja (Stará Havana, plná turistů) a Havana Centro (plná Kubánců). Přes Habana Vieja to byla tradiční „turistická“ prohlídka s historickými a místními údaji okořeněná doplňky typu „tady v tom hotelu bydlela Beyoncé a vin Diesel“, „tady je nejlepší mojito“, „tady prodávají doutníky“.\nHabana Vieja byla moc pěkná (když to nesrovnáváte s Benátkami), ale mnohem více nás zaujala Habana Centro. V dochozí vzdálenosti, ale s minimem turistů. Pouze s místními lidmi sedícími před domy, s všudypřítomnou muzikou a dětmi trénujícími baseball se železnou trubkou a víčky od petek. A s pro nás vybydlenými domy, na jejichž balkonech přesto viselo prádlo.\nIsmael povídal tu o manželce, tu o přítelkyni, což jsme přičítali ne zrovna dobré angličtině. Když jsem se ho ale zeptala, jak dlouho je s přítelkyní, potutelně se usmál a vysvětlil nám, že má ženu i přítelkyni. Když jsem se ho zvědavě zeptala, jestli je to na Kubě normální, odpověděl, že ne. Normální prý je mít manželku a tak sedm dalších přítelkyň. Na můj dotaz, jestli to tak mají i ženy (tedy 7 přítelů) mi řekl, že prý ne, jen muži. Z toho vychází, že je na Kubě buď šest mužů bez ženy nebo to ženy umí lépe tajit. Tipuju to druhé.\nPo obědě s tradičním kubánským drinkem, jehož jméno jsem zapomněla, ale obsahoval šťávu z cukrové třtiny, přímo lisovanou ze stvolů opodál, citronový džus, ananasový džus a samozřejmě rum, jsme se rozloučili a pokračovali v procházení sami směrem k Muzeu čokolády (které je spíš kavárnou), jež jsme samozřejmě nemohli minout. U stolku jsme prvních deset minut studovali menu – studená čokoláda, horká čokoláda ta, horká čokoláda ona, plněné bonbony tím a oným a kombinované a přemýšleli jsme, co si dáme. Načež přišel číšník, a sdělil nám, že mají pouze studenou čokoládu a jeden druh plněných bonbonů. Takže jsme si dali studenou čokoládu. J Čokoláda byla výborná, rozhodně doporučuji.\nVečer nás čekala naše první návštěva supermarketu, kde jsme si byli koupit balenou vodu. Člověk by nevěřil, jaká může být návštěva supermarketu zážitkem. Při vstupu první kontrola, kdy nás dovnitř nepustili s baťohem. Uvnitř to bylo jako bych se vrátila do nakupování v dětství nebo ještě dále. Regály byly sice plné (zboží bylo strategicky rozmístěno s mezerami), ale v podstatě jen základní druh – voda, džus, rýže, dětské výživy, těstoviny (i když těstoviny byly kromě místních i italské). Žádná čokoláda, žádných dvacet druhů šamponů. Koupila jsem vodu a při odchodu mi byl zkontrolován lístek a zboží, které si odnáším.\nOstatní věci se prodávali mimo supermarket. Živé slepice s kuřaty a plata vajíček na ulici, ovoce a zelenina na tržištích a občas jsme viděli člověka s vyskládanými oplatky Nestlé na židličce v ulici. Dále taky v „obchodech“ výměnou za přídělové lístky, kam jsme se ale ani nesnažili dostat.\nDalší den ráno jsme se vydali do stanice Viazul kupit lístky na autobus do Viňales, což je naše další zastávka. Respektive jsme spíše chtěli taxi collectivo (takové hromadné taxi, které jezdí mezi turistickými místy, většinou stará americká auta), protože mělo být levnější.\nSetkali jsme se v parku s Ismaelem (a jeho přítelkyní), na kterém bylo vidět, že už začal párty (nebo spíše pokračoval). Díky tomu nejspíš polevil v pozornosti a zaregistroval pozdě policajty, kteří se k nám blížili. Okamžitě po nich chtěli občanky s pohledem, z kterého se stáhl žaludek i mně. Nicméně nás jako turistů si vůbec nevšímali. Nakonec to Ismael nějak ukecal a šli jsme čekat na autobus. Poblíž na křižovatce zrovna kontrolovala policie projíždějící a tak jsme je chvíli pozorovali – tradiční kontrola dokladů a povolení tady byla obzvláštněna kontrolou obsahu tašek a batohů. A to máme pocit, že naši policajti nás šikanují.\nPoté, co jsme asi půlhodiny čekali na autobus, jsem se zeptala, kdy jede a odpověď byla nevím. Můžeme jet taxíkem, jestli chceme, ale je to pětkrát dražší. Zaprvé nám cesta autobusem přišla dobrodružnější a za druhé to bylo o dost levnější, takže jsme přece jen počkali. Cesta autobusem byla opět návratem do dětských let, jen o dost oprýskanější. Autobus byl dle očekávání rozhrkaný a starý, s oloupaným lakem a otevřenými okýnky místo klimatizace. Přesně podle očekávání. Z jedné strany super hlasitá hudba u řidiče, z druhé strany z mobilu od dětí blízko nás. Do toho hlasitý hovor a překřikování.\nKdyž jsme přijeli na stanici, taxi nám bylo nabídnuto za 30 CUC na osobu, a následně sníženo na 25. Protože ale jízdenka autobusem stojí 12 CUC, šli jsme se postavit do fronty. Ismael se šel zeptat k přepážce a zjistil, že volné lístky už nejsou. Upřímně se přiznám, že jsem mu po všech radách z průvodce typu „všude se vás budou snažit obrat“ nevěřila a řekla jsem, že si vystojím frontu a zeptám se sama. Přijal to naprosto v pohodě. No, lístky už bohužel opravdu nebyly.\nTakže jsme se spojili s Kanaďany, kteří stáli ve frontě před námi a nezbylo nic jiného, než si objednat taxi collectivo.\nIsmael nás následně dovezl autobusem k Náměstí revoluce, což je velkolepé budovatelské náměstí. Odtud jsme šli pěšky do vyhlášeného zmrzlinářství Coppelia z filmu Jahody a čokoláda (kubánský film nominovaný na Oskara). Před zmrzlinářstvím nás místní ochranka přenavigovala na terasu pro turisty, protože v místním se prý platí CUP (měna pro místní, poměr je zhruba 1 CUC za 24 CUP). Když jsme mu řekli, že CUP máme, poslal nás do asi 50-ti metrové fronty. Takže jsme zážitek oželeli a šli si koupit turistickou zmrzku.\nKousek od zmrzlinárny jsme se svezli bici taxi (což je v podstatě kolo s „připojenou“ lavičkou), kdy při jízdě moje pocity oscilovaly od „chudák, nás tady musí tahat“ až po „ale díky tomu si skvěle vydělá“.\nPři cestě zpátky jsme zvažovali vnitřní prohlídku Capitolia (majestátní budova okopírovaná podle amerického Bílého domu). Vstupné bylo dokonalou ukázkou dvojí ekonomiky. Na jedné ceduli byla cena pro cizince (10 CUC), na ceduli hned vedle cena pro místní (10 CUP). Tedy turisté v podstatě 24x tolik. Návštěvu jsme tedy oželeli, i když to vypadalo nádherně (prohlídli jsme si obrázky v parku vedle).\nVečer nás čekalo jídlo, v podniku, který nám doporučil Ismael – samozřejmě bez jediného turisty- kde jedinou známkou angličtiny byly flašky cocacoly. Než abychom s překladačem opět studovali jídelní lístek, jsme se rovnou zeptali, co mají. Takže vepřové žádné (v nabídce asi deset jídel), kuře pečené nebo smažené (v nabídce opět deset jídel) a rybu grilovanou nebo pečenou. Tak pizzu? No, těsto ještě není hotové (řeč doplněná pantomimou hnětení těsta). Z pití jen místní limonádu a coca-colu. Tak jsme si objednali pečené kuře a grilovanou rybu. Tak grilovaná prej není, tak pečenou. Nutno dodat, že jídlo bylo naprosto luxusní. Maso spolu s přílohou rýže s fazolemi a zeleninou. Chtěla jsem to ukončit kávou – káva bonbon– není; kafé cortado? – není; tak prostě kafé s mlékem? – není. Hmmm, tak nic.\nPo večeři jsme se vydali pokusit se najít taneční školu, o které nám Ismael říkal, že se tam večer pouští hudba a tancuje. A tehdy se mi Havana líbila nejvíc. Spoustu lidí na ulicích, hrajících domino, dětí s pálkami nebo balonem, dospělých s dětmi, kouřícími doutníky. Všichni seděli na schodech před domem a povídali si. Měli jsme štěstí a školu jsme našli. Plácek byl obehnaný páskou, spolu s bednami s reprodukovanou muzikou, na ulici tancovali dospělí (fakt skvěle) a vedle hrály děti fotbal. Nebylo těžké uhodnout, že Kubánky nosí svůj zadek a prsa (a to doslova) tak svůdně díky tanci.\nA poslední večer v Havaně jsme plánovali oslavit mojitem. Samozřejmě tím nejlepším mojitem v Havaně. Ne, nebylo to v Bodequita del Medio (podnikem známým díky Hemingwayovi), ale opět v „místním“ baru. S dírami ve stropě a spícím místním u stolu v rohu. Místo bez turistů mělo tu nevýhodu, že nás hned u dveří přivítal pán, který si s námi sedl ke stolu. Najednou na něm přistála tři mojita a pán s námi družně zavedl hovor. Začali jsme se dovtipovat, že mojito mu nejspíš platíme my. Následně jsme si objednali další (teď už tedy dobrovolně i pro něj). Načež se s námi začal bavit pán z vedlejšího stolu, za chvilku nám přinesl doutník (prej za něj nic nechce). No, za chvíli z něho vylezlo, jestli mu taky nekoupíme mojito. Tak jsme mu jedno objednali, načež k nám přišel další pán, prý odkud jsme a jestli mu taky neobjednáme mojito. To už jsme se zbaběle začali balit, než se probudí místní v rohu a bude chtít taky mojito, a požádali o účet s nadějí, že mojit tam bude jen sedm. „Naštěstí“ bylo. :-)\nVystavil Lucie v 1:51:00