Propadlo do života: Macadamia natural oil - kouzelná maska a zakletý olejíček\nVystavil An v 9/17/2013\nSkodulka 17. září 2013 10:30\nJá jsem zrovna o víkendu dodělala vzoreček té masky .. jako byla fajn, líbilo se mi, že mi vůbec nemastila vlasy oproti jiným maskám, ale jako nějaký efekt wow se nekonal.. :)\nAn 19. září 2013 9:16\nTak u mě to taky nebyl úplně wow efekt, ale po nějaké době používání koukám, že se mi vůbec netřepí konečky. :)\nAnonymní 17. září 2013 10:35\nTaky tu mám vzoreček z boxíku a těším se až vyzkouším :)\nKatushkaa 17. září 2013 11:24\nMám oboje, masku jsem ještě nezkoušela, olejíček ano a přijde mi to jako všechna jiná silikonová patlátka do konečků, nic extra převratného.\nMaska čeká na vyzkoušení, právě taky nemám extra zničené a suché vlasy, tak se jí trochu bojím, aby mě nezmastila.\nAn 19. září 2013 9:17\nJá myslím, že nijak moc nezmastí, klidně ji zkus... :)\nNatálka - Little Gem 17. září 2013 11:34\njá mám několik pytlíčků té masky a jsem s ní moc spokojená, i když mám normální nezničené vlasy, spíš s tendencí se mastit, tak mi je vůbec nezatížila ani nezmastila :)\nEla z aboutcosmetics.eu 17. září 2013 11:48\n:D Aspoň je vidieť ako sa účinku môžu líšiť:)) Mne po maske voňajú vlasy 2 dni, a teda až do ďalšieho umytia, a to dosť výrazne, čo sa mi nestáva. Tu je možno rozdiel v tom, že je dávam na vlasy celkom dosť. Potom je to pre mňa snáď jediná maska, ktorú môžem dávať na celú hlavu, pretože mi vlasy fakt nejak extra nezamastí, čo je super. Olejček mám v tej light verzii, v spreji a spočiatku sa mi nezdal byť prevratný na rozdiel od iných olejčekov, no postupom času po cca 3 týždňoch alebo tak nejak som videla, že vlasy vyzerajú fakt lepšie, zdravšie, sú menej krepovaté a dolámané. Light verzia má aj príjemnejšie zloženie, nepamätám si, žeby na prvých miestach boli hneď dva silikóny...aspoň dúfam....škoda tej alergie, to veru nie je bohvieaké zistenie:/\nAn 19. září 2013 9:18\nTo je hezké, každá jsme zkrátka jiná... :))\nTaky bych brala, aby mi po ní voněly vlasy, vůně je příjemná, ale mám smůlu... :)\nNo, není to zrovna fajn zjištění, ale aspoň jsem zjistila, čím to je. Light verzi olejíčku asi raději taky zkoušet nebudu...\nSabina 17. září 2013 12:25\nMasku bych ráda konečně vyzkoušela, jsem Macadamií nepolíbená :)\nAn 19. září 2013 9:19\nÓ, to ještě existuje? :)) To bys měla napravit.\nAnonymní 17. září 2013 12:34\nMě tyhle olejíčky na bázi silikonů zase na ramenech a v dekoltu způsobují takové hnusné bílé pupínky, taky myslím, že je to tím, když dám olej jojobový, nic se mi neudělá. Ale našla jsem jeden naprosto dokonalé vonící, nic alá zatuchlá mužská vůně biosilku a tohohle, ale sladká lízátka, tak zatínám zuby a nosím roláky:D\nTo je hezké, já bych se asi takhle překonat nemohla, za to mi to nestojí... :D\nSlyšela jsem chválu i odjinud, asi budu muset vyzkoušet:-)\nAn 19. září 2013 9:20\nZápisky pro Lišku 17. září 2013 15:13\naha! záhada rozluštěna! mám poslední dobou opupínkované záda, nechápala jsem z čeho, protože tam naštěstí na pupínky normálně netrpím ... takže je docela dobře možné, že to bude tím, že jsem místo své oblíbené Londy začala zkoušet vzorek Pandora Oil z LB! zkusím vysadit a uvidíme, jestli pupence zmizí, děkuji za upozornění, tohle by mě fakt vůbec nenapadlo! :)\nTo klidně může být tím. Schválně to zkus vysadit. :)\nsimplelifeblog.cz 17. září 2013 17:40\nJá jsem slyšela, že maska hodně vlasy zatěžuje, takže mě ani moc neláká a hlavně ta cena je celkem děsivá. Ani jsem jí nezkoušela a asi v budoucnosti nebudu. A s tím druhým jsi mě celkem vyděsila!\nAn 19. září 2013 9:22\nCena je fakt nic moc... Vlasy mně osobně nezatěžuje, ale já ji používám jen jednou za čas.\nNo, kosmetické věci mohou mít různé zvláštní účinky... Bohužel...\nUnknown 17. září 2013 18:31\nDocela mě láká, ale úplně utrácet se mi nechce, takže v tomhle směru se spokojím s drogerií :). Mám ráda zelený olejíček od Avonu, ten mým vlasům prokázal zatím nejlepší službu :).\nAn 19. září 2013 9:23\nO tomhle olejíčku jsem četla už pár pozitivních věcí, to je fakt. :)\nMaroussia 17. září 2013 21:30\nNééé, mě to už nebaví, jak si tu masku všichni chválí a já ji nemám :( :D :D\nTo chce sehnat... :D\nUnknown 17. září 2013 22:43\nMaska je dobra, silikony na vlasy uplne nezavrhuju, pokud jich neni moc. Ale ty "oleje" neboli silikonova smes se mi neosvedcily, pouzivam Alverde olej, coz je opravdu olej, stoji par korun a vydrzi mi asi do konce zivota, protoze ho staci mikromnozstvi, jinak masti.. je to olej :o)\nAn 19. září 2013 9:24\nJá je taky úplně nezavrhuju, jen mi to přišlo škoda u masky, založené na přírodním oleji... :)\nAlverde olej jsem chtěla zkusit, děkuji za připomenutí! :)\nAndy 18. září 2013 18:11\nTa maska vypadá opravdu skvěle :)\nUnknown 24. září 2013 22:05\nTa maska mě láká čím dál víc a to jsem zavilý ne-maskáč :))) Ale souhlas s tebou, že přítomnost některých složek prakticky ve všech výrobcích značky mě poněkud znechutila. Pravidelně tedy používám jen tenhle olej do konečků a dobrý, ale právě třeba u té masky váhám, do šamponu bych třeba nešla vůbec.\nNo ale ta vůůůůně... mmm! <3\nAn 25. září 2013 17:46\nA to já zase maskuju ráda. :))\nO šamponu jsem ani moc nepřemýšlela, vlasy mají raději přírodu (tedy aspoň co je tak sleduji a zkouším). :) Ale voní to moc hezky.\nTalka 3. října 2013 18:18\nMasku i sampon mam a jsem strasne spokojena...jinak jsem cetla hodne srovnani s maskou Loreal Total Repair http://www.ulta.com/ulta/browse/productDetail.jsp?productId=xlsImpprod4950049 u nas ji snad mame v trochu jinem obalu. Vetsina co zkousela oboji pisou, ze jsou v ucincich totozne. A za zlomek ceny, coz se nekdy hodi...pry tu Macadamian budou zdrazovat?!\nUž se zdražovala... :(\nJinak děkuji za tip!\nNK blog 5. října 2013 14:34\nTak teda s tím olejíčkem a fleky po něm jsi mě překvapila :O já mám takovou citlivou kůži, že bych ho snad po něm měla ty pupínky taky :X sakra a toho tak moc chci! Super recenzička.


9. Dilemata občanské společnosti\nInstituce demokratického státu je základem veškeré moderní politiky. Právě o další osud této instituce se v poslední době hraje. Státní moc, jejíž reprezentace, pacifikace a využívání bylo hlavním obsahem politiky, zřetelně slábne.\nAktuální krize, kterou suverénní státy procházejí, je úzce spojena s vývojem světového ekonomického systému. Tento systém v procesu globalizace pronikavě zvětšil prostor pro svoji aktivitu. Tím se narušila existující rovnováha mezi ekonomikou a politikou.\nNadnárodní ekonomika se vymanila z dosahu moci jednotlivých států. Deregulace finančních trhů zároveň zmenšila prostor, ve kterém může stát manévrovat. Nové formy koordinace prostřednictvím síti učinily nadnárodní firmy mnohem méně zranitelné, než jsou státy. Globalizovaná ekonomika může díky tomu přenášet na lokální politiku stále více rizik, která souvisejí s její činností, počínaje krytím nákladů na nezaměstnanost přes doplácení formou sociálních dávek na neplnohodnotnou práci až po nápravu ekologických zátěží a škod působených výrobou a distribucí zboží. Stát ztrácí prostředky, jak této vznikající nové mocenské nerovnováze, která pronikavě zvyšuje míru nejistoty jeho občanů, účinně čelit. Politika vzdává boj s nejistotou, snaží se vydávat privatizaci obav a deregulaci nejistot za běžnou věc a svoji kapitulaci na tomto poli za další pokrok modernizace společnosti.\nČetné ideologie v minulosti předpokládaly postupný zánik státu. Stát však dnes slábne jinak, než jak prorokovali marxisté, prosazovali anarchisté a snili krajní libertariáni. Ti všichni připouštěli, že stát se stane zbytečným, neboť moc bude předána přímo občanům. Globalizace může učinit stát nepotřebným, aniž by občané získali větší prostor k rozhodování o svých vlastních osudech. Přitom tradiční otázky politiky - jak učinit moc neškodnou a jak s její pomocí rozdělovat dobro - nemusejí už být do budoucna pod kontrolou politiků.\nStandardní politik se snaží tyto skutečnosti zastírat před veřejností i sám před sebou pomocí důmyslného simulacra. V rámci programu TINA se politici učí vystupovat při reprezentaci státu procítěně vlastenecky, při oslabování státní moci tvrdě neoliberálně a při jejím využívání přiměřeně sociálně solidárně. Správný politik je kulturně vlastenecký, ekonomicky dravý a sociálně citlivý. Podle potřeby může klást důraz na jedno či druhé, vždy v závislosti na tom, je-li právě před volbami či už po nich. Veřejnost reaguje zcela přiměřeně, tedy směsí politické apatie, ztotožněním politiky s politickými skandály a poklesem víry v to, že změna strany u moci může mít nějaký význam při řešení každodenních trablů obyčejných lidí.\nZklamání z politiky, jež se stala neúmyslně karikaturou hesel 19. století, obrací pozornost k polozapomenutému konceptu občanské společnosti. Občanská společnost by měla sloužit zároveň jako protiváha státu, který zneklidňuje svou zjevnou bezmocností, i jako protiváha sil globalizace, které zneklidňují svou tušenou všemocností. Má-li se však občanská společnost stát nástrojem k řešení problémů, jež v rostoucí míře tíží občany, musí si nejprve vyřešit některé své problémy vlastní. Lze je shrnout do podoby tří základních dilemat.\nObčanská společnost se historicky formovala v protikladu ke státní moci. Proti tlakům, diktátu a povinnostem ze strany státu stavěla dobrovolnost, nezávislost a autonomii na straně občanů. To je však jen část příběhu. Zároveň občanská společnost stavěla zcela upřímně a nepokrytě partikulární zájmy svých členů a aktivistů proti státu a jeho ne vždy zcela upřímnému zdůrazňování obecného zájmu.\nPrvní dilema, které by si měla občanská společnost vyřešit, spočívá v tom, zda a nakolik budou ti, kdo se v ní angažují, ochotni kromě svých osobních a skupinových zájmů a zisků hájit také zájem všeobecný. Dilema je o to obtížnější, že není vždy zcela zřejmé, co je vlastně oním obecným zájmem. Vždyť v minulosti byla tato kategorie ztotožněna se zájmem státu. Slábne nyní všeobecný zájem spolu se státem?\nObčanská společnost bývá automaticky považována za něco, co je samo o sobě hodnotné a ušlechtilé, nezištné, žádoucí a pro vývoj společnosti zdravé. Můžeme být v tomto ohledu skutečně zcela bezstarostní? Proč by měla být vlastně občanská společnost již ze své podstaty kladným hrdinou?\nPůvodně se skládala převážně ze soukromých vlastníků. Své dílčí zájmy mohli opřít o nemalé majetky, což jim nejednou umožňovalo prosazovat je dokonce i proti vůli státu. Teprve postupem času se záběr občanské společnosti rozšiřoval. Co když se zase vrátí doba, kdy se omezený, partikulární zájem rozhodne odít pro větší působivost do slušivého hávu občanské angažovanosti? Po celém světě existuje dostatek varovných příkladů.\nNa francouzském venkovu nejsou nejsilnější frakcí občanské společnosti ochránci přírody, nýbrž nimrodi, kteří mají zálibu ve střílení tažných ptáků. Jejich masové demonstrace proti každému pokusu vlády rozšířit dobu hájení ohrožených druhů mívají příchuť téměř všelidového občanského protestu. V Německu je zdaleka nejsilnějším občanským sdružením spolek motoristů. Hlavní důraz těchto angažovaných občanů, kterých jsou miliony, je zaměřen na udržování nízkých cen pohonných hmot a na asfaltování stále dalších pruhů zbylé přírody. V každé dopravní zácpě na německých dálnicích můžeme potkat tisíce těchto aktivistů za svobodu pohybu. Ve Spojených státech existují vlivné a finančně silné spolky občanů-dřevorubců, kteří si nenechají ujít žádnou příležitost, mohou-li lobbovat za rozšíření velkoplošné těžby dřeva v národních parcích. Podobně občané-farmáři mají dobře organizované spolky, které se ozvou pokaždé, je-li třeba podpořit některou z novinek koncernů vyvíjejících často povážlivě nebezpečné pesticidy, umělá hnojiva a herbicidy. Známá je rovněž občanská angažovanost vášnivých kuřáků, kteří při každé protikuřácké kampani energicky vystupují za právo přivodit si zcela svobodně a dobrovolně rakovinu plic.\nIluze o automatické ušlechtilosti občanské společnosti je důsledkem staré pověry, podle níž člověk využije své svobody vždy pouze k rozumným a povznášejícím cílům, nikdy ne k manipulaci s druhými, a už vůbec ne k hazardnímu sebepoškozování. Nikde přitom není dáno, že svobodní občané svých svobod skutečně takto využijí. Možnost pravého opaku je zcela oprávněně velkou noční můrou moderní demokracie.\nJe zřejmě jen otázkou času, kdy se také u nás lépe zorganizují občanské spolky bojující například za zástavbu chráněných krajinných oblastí a za komerční využití národních parků. Podobně mohou vznikat iniciativy prosazující například obnovení těžby uranu. Může také vzniknout sdružení Českých taťků prosazující třeba přechod na umělohmotné pivní láhve. Nejedna firma by schůze a mítinky podobné občanské iniciativy jistě velkoryse sponzorsky podpořila dodávkami piva v umělohmotném balení. Přesně podle vzoru občanů-farmářů, občanů-dřevorubců a občanů-kuřáků.\nPropojení nízkých zájmů a vysokých peněz může být jedním ze způsobů, jak myšlenku občanské společnosti zneužít, zapojit ji jako integrální součást do existujících struktur moci a toků vlivů a tím oslabit naděje, které jsou do ní vkládány.\nV další fázi vývoje občanské společnosti, kdy se v jejím rámci začaly angažovat velké skupiny nevlastníků, je záběr rozšířen z ekonomických priorit k sociálním. Nikoliv již drobný podnikatel s rodinným majetkem, nýbrž odborář, člen velké formální organizace, se stává jejím typickým představitelem. Spolu s nárůstem členů dochází k byrokratizaci struktur občanské společnosti. Do jisté míry byla nezbytná v zájmu větší jednotnosti, a tedy většího důrazu, zároveň však blokovala a přímo znehodnocovala nemalou část energie občanů.\nDruhé dilema, jež si musí občanská společnost vyřešit, spočívá v tom, nakolik je schopna vyvažovat skrze různé formy organizovanosti autonomii a akceschopnost. Čekají na ni zde dva extrémy, které jsou stejně nebezpečné. Pokud se určité občanské hnutí zorganizuje příliš rigidně, brzy z něj vyvane duch původní aktivity a dobrovolnosti a my máme před sebou jen další byrokratizovanou organizaci. Pokud je naopak propojení členů a skupin jen příliš volné a nezávazné, pravděpodobnost prosazení cílů hnutí klesá k nule. Občanské společnosti hrozí přímo z její povahy zejména druhý extrém. Po celosvětově velkém vzedmutí nejrůznějších iniciativ a hnutí v sedmdesátých letech nastal o deset let později stejně zjevný útlum a většina hnutí ekologických, protijaderných, komunitních, pacifistických, feministických a mnohých dalších přestala buď zcela existovat, anebo se rozpadla na řadu znesvářených frakcí a skupinek.\nProtože angažovanost v rámci občanské společnosti představuje pro naprostou většinu lidí neplacenou činnost, kterou vykonávají jaksi navíc a ve svém volném čase, působí zde princip, jenž v letech sedmdesátých popsal ekonom Mancur Olson. Při hájení kolektivních zájmů, které přesahují přínos individuální, lidé zpravidla kalkulují, zda se jim vyplatí do této činnosti se zapojit. Porovnávají osobní náklady, jež jim z účasti na společné akci vyplynou, s šancí, že cíle dosáhnou druzí i bez nich. Nezapojí se zcela logicky do společného úsilí, nabudou-li přesvědčení, že žádoucího cíle může být dosaženo i bez jejich účasti. Pokud takové přesvědčení nabudou všichni, neudělá pro společnou věc nikdo nic.\nTento po ekonomické stránce naprosto bezchybný způsob uvažování je mezi veřejností široce rozšířen a projevuje se postoji typu - ať se starají druzí. Neméně široce je ovšem rozšířen také postoj komplementární projevující se povzdechem - co já sám vlastně zmůžu. Jak dosvědčují sociologické výzkumy, jeden z hlavních důvodů, proč se lidé odmítají občansky angažovat, je jejich přesvědčení, že právě ti druzí jsou příliš pasivní. Pokud by se zapojili druzí, zapojím se také, odpovídají respondenti sociologických výzkumů. Jestliže tento postoj sdílí dostatečná část populace, je pasivita všech zaručena zcela spolehlivě.\nAni opačný extrém dilematu, jež nás zde zajímá, však není vyloučen a jeho případná realizace by byla schopna celou ideu občanské společnosti dokonale zdiskreditovat. Jde o nebezpečí, že určitý segment občanů se zorganizuje přímo předpisovým, polovojenským způsobem. Může se pak pokusit zcela bez skrupulí vzít některou z tradičních funkcí politiky do svých rukou. Může pak propagovat národ a moc jeho státu způsobem, k němuž by nesáhli ani ti nejvlastenečtější politici. Mohl by se také zaměřit na prosazování egoistických individuálních zájmů způsobem, k němuž se nesníží ani ti nejneoliberálnější ekonomové. A konečně, mohl by na vlastní pěst prosazovat takové formy dobra, které si nedovolí rozdávat ani ten nejštědřejší sociální stát. Ani obě zmíněná dilemata nevyčerpávají problémy občanské společnosti. Na rozdíl od své původní, výchozí podoby měla by se\nobčanská společnost snažit oprostit od jednostranné orientace na soukromý zisk, zároveň však musí umět prosadit se neziskově, tedy s minimem vlastních prostředků. Na rozdíl od své druhé, zmasovělé a byrokratizované fáze měla by se občanská společnost organizovat mnohem pružněji, zároveň to však musí být formou dostatečně účinnou, pokud možno ještě účinnější, než byla ta minulá, organizovaná. A do třetice, občanská společnost se musí umět vyhnout Skylle tržní logiky i Charybdě logiky byrokracie, a neupadnout přitom do léčky klientských vztahů. Toto třetí dilema je možná ze všech nejzáludnější.\nPrincip trhu a princip formálních organizací představují dva modely uspořádání vztahů mezi lidmi a institucemi v moderním světě. Občanskou společnost nelze redukovat pouze na tržní vztahy, neboť z tržních vztahů není možno odvodit solidaritu, bez níž je občanská společnost nemyslitelná. Nelze ji však podřídit bezvýhradně ani organizačnímu principu, protože ten je postaven na hierarchii a funkční nerovnosti. Občanská společnost chce působit jako neziskový sektor a zároveň jako sektor nebyrokratizovaný. Zároveň však potřebuje fungovat účinně, trvale a spolehlivě.\nExistuje model vztahů, který funguje vysoce účinně, trvale a naprosto spolehlivě, který je perfektně odzkoušen a který, byť převládal v předmoderních společnostech, je stále k dispozici a čeká na svou příležitost. Jedná se o vztahy klientelismu.\nVztahy mezi patronem a jeho klienty jsou naprosto neformální, vysoce solidární a v jistých podmínkách fungují zaručeněji než vztahy tržní či organizační. Klientské vztahy spojují osobu vlivného patrona zpravidla s větším množstvím klientů, v jejichž prospěch ochránce uplatňuje svoji moc. Patron blahosklonně svým klientům pomáhá a oni ho za to v rámci svých možností podporují. Neprodělá na tom žádná ze stran, neboť patron je mocný a klientů bývá mnoho. Základní vlastností klientských vztahů je jejich bytostná nerovnost. Ta nerozděluje, nýbrž naopak spojuje obě strany. Nestěžuje si na ni nikdo. Klientské vztahy bývaly často jedinou formou, prostřednictvím které mohl jednotlivec participovat na sociálním životě a spoluovlivňovat svůj osud, který byl jinak ovládán vzdálenými, cizími a jemu neznámými silami.\nŽijeme dnes ve věku sítí. Také klientské vztahy vytvářejí široce rozvětvenou síť, kde mezi nejvyššími patrony a nejnižšími klienty\nzprostředkují všichni ti, kdo znají někoho vlivnějšího. Klientské sítě bývaly neméně pevné než moderní organizační hierarchie a stejně tak jako ony dokázaly přetrvávat po celé generace, i když se jejich jednotliví členové plynule obměňovali. Tyto sítě byly stejně účinné při distribuci žádaných služeb a statků jako sítě moderní a byly mnohem pevnější než ony, protože jejich členové netěkali flexibilně podle momentální výhodnosti, nýbrž zcela loajálně a zpravidla celoživotně sledovali společný projekt.\nV minulosti se klientské sítě rozvíjely především v dobách oslabené státní moci a nikoliv náhodou bylo zatím naposledy jejich zlatým věkem 16. století, kdy moderní stát teprve nabíral síly. Nebylo by proto nijak nelogické, pokud by v epoše slábnutí státní moci klientelismus zažil svoji renesanci.\nPokud bude stát dále slábnout a pokud budou mít lidé pocit, že jejich osudy už zase ovládají vzdálené a jim neznámé síly, není vyloučeno, že se občanská společnost začne rozvíjet právě na platformě klientelismu. Mnozí lidé by mohli v klientských sítích nalézt jediný způsob, jak se podílet alespoň v jisté míře na spoluutváření svého vlastního osudu. Je zřejmé, že na principu klientelismu fungují mafiánské organizace. Pro místní patrony by jistě nebylo problémem vyvinout takové formy simulacra, které by mafiánský charakter jejich sítí učinily pro veřejnost přijatelným. Tím spíše, pokud by mohli nabídnout svým klientům to, co svým občanům ve stále menší míře může garantovat stát - určitou perspektivu, zaručenou jistotu, garantované bezpečí.\nObčanská společnost bude mít velké potíže ubránit se pokušení, jež ji bude svádět na cestu klientelismu. Čím bezmocnější bude stát vůči mocným a anonymním silám globalizace, čím méně dobra bude moci nabídnout a čím méně jistoty bude moci garantovat, tím bude tato cesta lákavější. Moc má ten, kdo dokáže dávkovat druhým nejistotu, a bezmocný je ten, kdo musí v této nejistotě žít. Světový ekonomický systém dnes dokáže dávkovat nejistotu všem včetně takzvaně suverénních států. Pokud se politici smíří s nejistotou, v níž jsou nuceni žít řadoví občané, a pokud ji budou považovat za nejvyšší formu modernizace, musejí se smířit také s tím, že občané se budou snažit za jakoukoliv cenu nejistotě ubránit. Touto cenou může být i renesance klientelismu, této bytostně předmoderní a nemoderní strategie redukce nejistoty.\nV občanskou společnost se skládají obrovské naděje. Je neskromně považována za recept na snad všechny neduhy doby. Je v ní spatřována naděje ve vztahu k excesům státní moci, zároveň by měla být protiváhou jednostranného zaměření technokratů, měla by být alternativou k tupě konzumnímu způsobu života, ale i k demagogii nacionalismu. Kromě toho by měla také pozvedat svůj hlas proti rizikům rizikové společnosti a pochopitelně mobilizovat proti všemožným negativním dopadům globalizace.\nTím vším se snad může občanská společnost skutečně stát. Předpokládá to však, že bude schopna řešit svá největší dilemata. Způsob, jakým je bude řešit, závisí do značné míry na tom, jak se bude do budoucna vyvíjet státní moc a státní politika. Zdravá občanská společnost zatím vždy vyrůstala v rámci silného státu, ať již jako jeho soupeř anebo partner. Zůstává otázka, zda se může zdravá občanská společnost vyvinout v podmínkách slábnoucího státu, pokud ho čeká kapitulace před vnějšími tlaky a silami. Možná se z takové nešťastné konstelace zrodí občanská společnost neduživá a defektní. Potom by už nebyl nic platný ani Baltazar Gracian. Pro bezvýchodné situace zná jedinou radu: Je lepší bláznit s druhými, než zůstat moudrým zcela sám.


Meditací k ideální váze - Představte si, že jste štíhlí - Susanne Hühnová - za 8.41€ | Vydavatel.sk\nVydavatel.skKnihyPopulárno-náučná pre dospelýchKariéra, rozvoj osobnostiKariéra, rozvoj osobnosti - všeobecné a ostatnéMeditací k ideální váze - Představte si, že jste štíhlí\nDokážeme zhubnout silou myšlenky? Co dělat, pokud stále zvažujeme, zda jíst, anebo nejíst? Možná stále bojujeme se špatným svědomím nebo jsme nespokojení se svou vizáží? Zkušená terapeutka Susanne Hühnová zná po letech praxe tento problém zevrubně a doporučuje meditace, které nám pomohou navázat kontakt s vlastním nitrem a tělem. Když zjistíme, co skutečně potřebujeme, je pro nás mnohem snadnější odlehčit se i fyzicky a nastartovat pozitivní změny.


Senioři vyrazili na rotopedech do Paříže - Opavský a hlučínský deník\nSenioři vyrazili na rotopedech do Paříže\nCestu dlouhou 2000 kilometrů absolvují díky projektu Jedeme v tom společně.\nZahájení projektu Jedeme v tom společně si užili i senioři v Krnově. | Foto: DENÍK / Gabriela Mathiasová\nPřes 500 seniorů z 53 zařízení v České republice a na Slovensku zahájilo ve středu svou cestu do Paříže. V bezpečí svých domovů pro seniory budou na rotopedech, nohama či rukama, každý podle svých možností, vždy ve vymezeném čase šlapat až do konce dubna. Do akce se zapojili také v Domově pro seniory Krnov, Domově Bílá Opava v Opavě či klienti Domova pro seniory svaté Hedviky v Kravařích.\nZahájení se vysílalo prostřednictvím internetu živě z Vrbna pod Pradědem ředitel místního domova pro seniory Jan Vavřík je duchovním otcem a hlavním organizátorem celé akce. Senioři ve všech zapojených zařízeních, kterým to technika umožnila, si tak mohli začátek soutěže Jedeme v tom společně užít opravdu společně.\nV Domově pro seniory Krnov připravili pracovníci promítací plátno, ozvučení bylo dobré, a tak mohly přítomné seniorky hlídat, zda při čtení jmen všech zapojených domovů nezapomenou organizátoři na Krnov. Nezapomněli a klientky spolu s pracovnicemi domova radostně zatleskaly. Organizátorům i sobě. Poslechly si pozdrav starostky Vrbna i požehnání faráře a hned poté se přesunuly „ke strojům."\nNejvíce si jízdu na rotopedu užívaly dvě devadesátnice. „Přihlásila jsem se, protože jsem si to chtěla vyzkoušet. Mám operované koleno, takže na kole už dva roky nejezdím. Pokud jsem schopná, zúčastňuji se v domově všech akcí," sdělila Milada Sukeníková, která má devadesát let a v domově žije necelý rok.\nJejí kolegyně Matylda Šlapáková má jednadevadesát, nohy jí slouží dobře, jen si postěžovala na dýchání. Na rotopedu nicméně trpělivě ušlapala dvacet kilometrů.\nPřihlásila se i čtyřiasedmdesátiletá Lubomíra Blablová. Proč? „Neváhala jsem ani minutku. Baví mě to tady. Budu šlapat rukama. V domově jsem rok a je to tady eňo nuňo. Jídlo výborné, přibrala jsem, všechno se mi tu líbí," pochvalovala si domov paní Lubomíra.\nDo letošního ročníku soutěže se poprvé zapojil také Domov Bílá Opava. „Odstartovali jsme včera. U nás soutěží pět seniorů," uvedla Jana Šalamounová Šrubařová.\nUž podruhé se projektu účastní také Domov svaté Zdislavy v Opavě.\nNováčkem v soutěži je Domov pro seniory svaté Hedviky v Kravařích. Podle zdejší sociální pracovnice Jany Poláškové se zapojilo do šlapání šest klientů. „Jedeme od pondělí do pátku. Průměrný věk našich soutěžících je 82 let a nejstarší klientka má 96 let. Využíváme k soutěži čtyři šlapadla," dodala Jana Polášková. Podle jejích slov dokonce v týmu mají i tři seniory, kteří šlapou z důvodu tělesného handicapu rukama.\nZapojené domovy budou výsledky hlásit „hlavnímu štábu", fotky a dojmy kolegů z jiných koutů naší země mohou sledovat na facebookovém profilu Jedeme v tom společně.\nSoutěžící mají pomyslně absolvovat trasu z Pradědu do Paříže, která měří celkem 2000 kilometrů. O vítězi se rozhodne 28. dubna.\nGabriela Mathiasová, Milan Freiberg


Klíšťata dál útočí a nákaz přibývá. Jeden z nejhorších roků, říká odborník - iDNES.cz\n6. listopadu 2018 13:21, aktualizováno 13:21\nSice už je začátek listopadu, ale trápení s klíšťaty nekončí. Aktivitu těchto drobných cizopasníků, kteří jsou přenašeči řady vážných onemocnění, epidemiologové předpokládají i nadále. V ohrožení jsou kromě lidí také zvířata.\n„Dá se to očekávat vzhledem k teplému podzimnímu počasí, které panuje. Lidé budou i nadále chodit do lesů. A právě z lesa si klíšťata nejčastěji přinášejí. V této souvislosti lze očekávat, že počet nemocných klíšťovou encefalitidou a boreliózou bude ještě stoupat,“ říká ředitelka protiepidemického odboru Krajské hygienické stanice v Jihlavě Alena Dvořáková.\nJiž teď jsou počty nemocných, kteří se na Vysočině léčili s klíšťovou encefalitidou a boreliózou, mnohem vyšší než za stejné období předchozího roku.\n„Podle dosavadního vývoje klíšťové sezony je zjevné, že spějeme k jednomu z nejhorších roků za poslední dekádu,“ říká Rastislav Maďar, vedoucí Ústavu epidemiologie Lékařské fakulty Ostravské univerzity, který je i členem mezinárodní pracovní skupiny odborníků pro klíšťovou encefalitidu.\n„Zatímco loni přibyly případy především na podzim, letošní nepříznivá situace s vysokým počtem infekcí a hospitalizací je zřejmá už od jara,“ dodává.\nPacient z Nového Města na Moravě bude mít trvalé následky\nK nejzávažnějším onemocněním, jež klíšťata přenáší a která mohou pacientovi přinést i řadu doživotních následků, a dokonce ho ohrozit na životě, patří právě encefalitida, klíšťový zánět mozku.\nNa Vysočině se jím letos od ledna do konce října nakazilo 61 lidí, což je o 17 víc než loni. Nejvíc nemocných v kraji bylo podle hygieniků na Žďársku - 27 případů.\nNákazy klíšťaty na Vysočině\nLeden až říjen 2018 - 61\nLeden až říjen 2017 - 44\nLeden až říjen 2018 - 507\nLeden až říjen 2017 - 407\nOnemocnění klíšťovou encefalitidou si žádá téměř vždy hospitalizaci. Například na infekčním oddělení novoměstské nemocnice se zdravotníci letos starali o 20 nemocných s touto závažnou diagnózou.\n„Aktuálně máme na infekčním oddělení jednoho pacienta s velmi vážným průběhem klíšťové encefalitidy, u nějž lze předpokládat trvalé následky,“ říká mluvčí nemocnice Tamara Pecková s tím, že letos měli pacienti ve většině případů těžký průběh nemoci.\n„Byly to těžké stavy s obrnou končetin i akutní psychózou vyvolanou právě zánětem mozku,“ připomíná.\nNa infekční oddělení novoměstské nemocnice se s tímto onemocněním dostala i polovina jedné rodiny.\n„Šlo o maminku s dcerou. Otec se synem se nenakazili, protože byli očkováni,“ dodala.\nOnemocnění zpočátku připomíná klasickou chřipku s teplotou\nKlíšťová encefalitida je virové onemocnění způsobené nejčastěji přisátím infikovaného klíštěte.\nPrvní fáze onemocnění připomíná chřipku a projevuje se bolestí svalů, slabostí a zvýšenou teplotou. Pak nastává druhé stadium, pro které jsou typické silné bolesti hlavy, světloplachost či zvracení.\nNízký není letos ani počet nemocných, kteří se v kraji nakazili lymskou boreliózou. Do konce října jich bylo 507, zatímco loni o 100 méně.\nBakterie borrelie nejčastěji útočí na kloubní systém, ale může napadnout i nervový systém. V rané fázi se nemoc projevuje únavou, bolestí hlavy a zvýšenou teplotou. V místě přisátí klíštěte se může objevit i červená skvrna. V druhé fázi boreliózy mohou být postiženy klouby, centrální nervový systém i srdce.\nSýkorka měla kolem oka přichyceno deset klíšťat a neviděla\nVýznamným faktorem přenosu nemocí je časový interval, po který klíště zůstane přisáté. „Zatímco k přenosu lymské boreliózy dochází až po 24 hodinách, k nákaze virem klíšťové encefalitidy stačí přisátí trvající pouhé dvě hodiny,“ upozornil Maďar s tím, že nejlepší prevencí klíšťové encefalitidy je očkování.\nSýkorka měla kolem oka hned deset klíšťat\nKlíšťata však nejsou jen problémem lidí a zvířat. Například do záchranné stanice v Pavlově na Ledečsku se dostala sýkorka modřinka, jež měla kolem jednoho oka přichyceno deset klíšťat, takže téměř neviděla.\n„Podařilo se nám je odstranit. Používáme na to speciální háčky, které jsou k dostání u veterinářů. Vhodné jsou i pro lidi,“ uvedl ředitel stanice Zbyšek Karafiát s tím, že sýkorku vypustili zpět do přírody.\nTémata: Vysočina, Žďár nad Sázavou, Vysočina, Jihlava, Klíště, nákaza, nemoc, nemocnice, nervová soustava, parazit, Alena Dvořáková, Bolest hlavy, Encefalitida, Hygienická stanice, Lymeská borelióza, Pavlov, Rastislav Maďar, Zánět mozku, Žďársko


Výrobce fejkových respirátorů žaluje Kverulanta | kverulant.org\nVýrobce fejkových respirátorů žaluje Kverulanta\nKverulant.org odhalil prodej nebezpečných respirátorů od firmy TEX-TECH s.r.o. Tyto respirátory byly vydávány za splňující normu FFP2, přestože v povinném testování nevyhověly. Navíc byly označeny značkou CE, přestože nevyhověly ani evropské homologaci. Kverulant se se svými zjištěními obrátil na Českou obchodní inspekci a dosáhl toho, že internetový obchod ALZA dočasně zastavil prodej těchto respirátorů. Firma TEX-TEX za to Kverulantovi nejprve vyhrožovala žalobou a nedávno ji skutečně podala. Kverulant se ani tentokrát nenechá zastrašit a svou kauzu nestáhl. Nyní zaslal soudu svoje vyjádření. Oceňte Kverulantův boj proti parazitům na koronavirové krizi a podpořte ho alespoň symbolickou částkou.\nVýzkumný ústav bezpečnosti práce (VÚBP) provedl v listopadu 2020 měření výrobků TEX-TECH. V klíčovém parametru průnik miniaturních kapének parafínového oleje výrobky nevyhověly. V protokolu o zkoušce číslo 748/2020 z 25. listopadu 2020 se uvádí, že všechny tři dodané vzorky vykazovaly průnik od 14 do 17 %. Přitom normě pro FFP2 by vyhověly, jen pokud by tento průnik byl pod 6 %. Přesto TEX-TECH svoje podvodné respirátory označoval zkratkou FFP2.\nPodvodníci TEX-TECH se rozhodli tomuto procesu vyhnout, a to přes nelegální zkratku. Vzali certifikát od kvalitního českého výrobce klíčové komponenty respirátorů netkané textilie Meltblown a řekli, že ji budou používat ve svých respirátorech. Následně si nechali vystavit falešný certifikát od garážové firmy Conformity consulting s.r.o. Že firma Conformity consulting s.r.o. není oprávněnou certifikační autoritou a že netkanou textilii od českého výrobce fejkové respirátory TEX-TECH nespíš nikdy ani neviděly, snad ani nemá cenu dodávat. Podvodníci z TEX-TECH o sobě sice píší, že jsou ryze česká společnost zabývající se výrobou respirátorů, ale to nejdůležitější v nich, filtr, s největší pravděpodobností dováží pouze z Číny.\nKverulant se se svými odhaleními počátkem února 2021 obrátil na Českou obchodní inspekci a očekává, že mu ČOI dá za pravdu a rozhodne o zastavení prodeje těchto nebezpečných výrobků. V polovině dubna se Kverulant obrátil na ČOI s dotazem, co zjistila kontrola. ČOI odpověděla, že šetření sice ještě není pravomocně u konce, ale vše nasvědčuje tomu, že TEX-TECH označoval svoje výrobky značkou CE bez toho, že by na to měl právo. V dopise doručeném Kverulantovi 26. dubna 2021 ČOI dokonce uvádí: „(…) platný certifikát EU přezkoušení typu ke kontrole předložen nebyl.“\nZájem o veřejnosti o tuto kauzu donutil firmu TEX-TECH vydat 1 února 2021 tiskové prohlášení. Vyhrožovala v něm Kverulantovi „patřičnými právními kroky“. Tím se Kverulant samozřejmě zastrašit nedá. Podstatnější v tiskové zprávě však byla ukřivděná věta: „Informace o tom, že vyrábíme a distribuujeme nekvalitní produkt nás navíc zastihuje pár dní před dokončením kompletní certifikace, která probíhá v zahraničí (…)“. Šlo totiž vlastně o přiznání, že TEX-TECH doposud platnou certifikaci neměl a vyráběl a prodával tak fejkové respirátory.\nKoncem února zaslal advokát najatý firmou TEX-TECH výhružný dopis. Píše v něm, že pokud Kverulant svoji kauzu ze svých stránek neodstraní do 10 března 2021: „podám žalobu, na základě které budu požadovat mimo výše uvedené též náhradu škody a nemajetkové újmy, kterou jste mému klientovi svým protiprávním jednáním způsobili“. Kverulant je na podobné vyhrožování zvyklý a svoji kauzu nestáhl.\nV dubnu 2021 pánové z TEX-TECHu svoji výhružku splnili a u Obvodního soudu pro Prahu 10 se domáhají stažení všech článků o jejich problematických výrobcích z Kverulantova webu. Kverulant se ani tentokrát nechal zastrašit a svou kauzu nestáhl. Nyní zaslal soudu svoje vyjádření. Jako obvykle Kverulant uvádí, že jeho texty jsou „kombinací pravdivých tvrzení odpůrce (vycházejících z citací pravých a obsahově správných listin, a to i veřejnoprávního charakteru, včetně hypertextových odkazů na tyto listiny přímo v textu) a dále hodnotících soudů, jimiž odpůrce (Kverulant.org) vyjadřuje svůj úsudek o nebezpečnosti respirátorů uvedených na trh navrhovatelem“.\nDalší podrobnosti naleznete v kauze Fejkový respirátor.\nPokud je vám Kverulantův vytrvalý boj sympatický, můžete ho finančně podpořit. Oceňte Kverulantův boj proti parazitům na koronavirové krizi a podpořte ho alespoň symbolickou částkou.


Katolická dekadence » Filosofický seriál – díl první\nŘád světa? – Hravá a divoká svévole Boží (1)\nDovolím si představit náčrt filosofie, která by mohla poskytnout základ pro teorii umění. A také blíže vyjasnit naši myšlenku, že neuznáváme ani filosofii “dogmatickou” – tedy filosofii nutnosti, ani filosofii skeptickou. Základní teze, které se chceme dobrat je tato: svět je svobodný. Svobodný je nejen člověk, ale zvláštní tvůrčí svobodu má i příroda – celý stvořený svět.\nZákladní tezi mám – a jistě se může stát, že v závěru mého snažení ji sama sobě vyvrátím. To je ale “řehole” filosofů. Já nejsem filosof (ač filosofii studuju), ale jak se jím jinak stát, než se učit řemeslu, což znamená tříbit pojmy a zároveň, na rozdíl od umělce, “filosof musí být vždy odpovědný: musí být hotov, ochoten a schopen odpovědět na otázku, co tím či oním mínil… patří to k jeho řeholi jako povinnost.” (1) Cílem těchto pojednání není, abych zde vykládala nějaká svá moudra. Naopak, chci co nejvíce používat moudrosti jiných (mým filosofickým favoritem je stále Zdeněk Neubauer). Chci shromažďovat a třídit myšlenky, které by snad někdy mohly vést k načrtnutí filosofického základu pro domněnku, že umění není jen libovolný výtvor člověka, ale má svůj pramen ve skutečnosti – ve zvláštní svobodě světa (nejen člověka). A celkový cíl spadá do programu KD: obhajoba světa jako svobodného Stvoření.\nJsou nejspíš čtyři možná stanoviska ohledně svobodného světa.\n1) Filosofie nutnosti praví: Struktury jsoucna jsou neměnné. Svět je jeden veliký stroj, který pracuje podle neměnných zákonů. Tato podoba se v dějinách různě vyvíjela. Dnes se ponejvíce projevuje jako přesvědčení SCIENTISMU: “Totální nárok vědy na úplné a definitivní poznání skutečnosti, radostná zvěst o objektivní poznatelnosti světa a příslib spásy skrze vědu.” (2)\n- podstatou názoru je pojetí světa jako celku vysvětlitelného jedním principem. Vždy se ale zároveň ve zkušenosti ukazuje i něco “druhého”, co se této snaze nepříjemně vymyká. Ono druhé je pak prohlášeno za méněcenné a je jen otázkou času, kdy jej také napasujeme do našeho vysvětlení. Sem spadají všechny snahy, které nemají žádnou úctu před tajemstvím světa. Například extrémní racionalismus, který prohlásí, že vše je rozumné (jako např. Hegel prohlásil, že filosofové rozumem pronikli do podstaty samého Boha!) (3). Nebo onen scientismus: vše je popsatelné “přírodovědnou” metodou. Časem dokonale popíšeme i lidskou psychiku a bude “klid”. Subjektivní názory o nějaké kráse, smyslu, víře, jsou jen nevědecká přesvědčení – je to sice hezké, ale “pouze subjektivní” – a tím pádem nezávazné, bezvýznamné.\n- Tento směr musí být nazván filosofií nutnosti. Není zde místo pro tvůrčí svobodu a vznik čehokoli nového ve světě – a pokud by se náhodou zdálo, že něco nového vzniká, muselo to být již předem zakukleno v předem dané strojové struktuře, jen jsme o tom nevěděli.\n2) Další možností je DUALISMUS. Svět je rozdělen na dvě reality, nějakým způsobem spojené, ale jedna z nich je vždy vyšší, lepší a dokonalejší. I toto stanovisko prochází celými dějinami filosofie. Dualismus nevidí svět jako jednotu, která je “v podstatě” v pořádku. Zůstává vždy nějaký zbytek, který je zavrženíhodný a to v samém svém jádru. Klasicky je to gnosticismus, který pojímá hmotu jako odpovědnou za všechno zlo. Hybným principem je vždy ono přísné rozdělení. Domnívám se, že odsud pramení všechny fanatismy i fundamentalismy, ale také iracionalismus (zlé jsou všechny rozumové konstrukce, a to i v náboženství, hodnotu má jen víra – chápaná automaticky jako neslučitelná s rozumem). Pro dnešní dobu se mi zdá klasický jakýsi “spiritualismus”, hrůzné hnutí New Age – jedno co říkají, v jejich středu je dualismus, který má vždy nějakou metu u které se může zastavit a říci: toto už ne, to už je naprosto špatné, to musíme překonat.\nPovšimněme si, že tato pozice je vždy spojena s pocitem vyvolenosti. Ta pramení odsud: Pokud vím o nějakém “kusu světa”, který je naprosto zlý, je také jasné, že já v něm nejsem, když proti němu bojuji. Tím pádem jsem lepší, než ti ostatní, které musím poučovat, nebo proti nim bojovat třeba i fyzickou silou, když už si to nenechají vysvětlit. (Právě do této oblasti naši katolickou dekadenci mnozí kladou. – Nu, TŘEBA tomu tak je, kdybychom řekli, že ne, hned bychom se tam octli).\n3) Dalším extrémem je rezignující relativismus, který říká: “Každé mínění o jisté věci, či vůbec o jakékoli věci, je právě tak dobré (pravdivé) jako každé jiné mínění.” (4) Nejspíše vzniká ze zabsolutisovaní svobody. Důsledky relativismu jsou potom tyto: každý má svou pravdu a v oblastech, kde posuzování záleží na subjektivním názoru, jako je umění, náboženství, svět proměnlivých přírodních úkazů aj., si nikdo nemůže klást nárok na nějakou závaznost svých myšlenek. Nakonec možná do tohoto relativismu vklouzne i věda, která slibovala mnoho a stále se jí jaksi nedaří sliby splnit. Naopak je často příčinou různých katastrof. A všichni až nepříjemně pociťujeme, jak jsou velkolepá technická zařízení křehká!\n- toto stanovisko nazveme SKEPTICISMUS (už v antice měl své místo a přirozeně se bude vyskytovat stále). Tento říká: pravda není poznatelná. Vše záleží na subjektivním výkladu skutečnosti. Svět je jeden velký chaos, bez jakéhokoli řádu.\n4) Je ještě čtvrté stanovisko? Ano – ona dávno odepsaná důvěra v Pravdu. Ale ne v pravdu, která nemá úctu před tajemstvím bytí (pravdu dogmatickou). Důvěra v přirozený světový řád, a důvěra v Boha, který svět stvořil a neustále jej tvoří. Důraz spočívá na slově “tvoří”. Toto je přístup biomorfní (na rozdíl od strojového, mechanomorfního), který chápe “jsoucno jako živé: být rovná se žít, tj. existovat, vzcházet – bytí je svébytný děj, existence je svobodný projev spontaneity.” (5) Spontaneita není chaos a bezřádí. Trvá důvěra v to, že náš svět a lidská psychika mají v sobě struktury, které nás mohou vést k poznání a především rozumění. Dějiny filosofie ovšem ukázaly, že mluvit o nějaké “absolutní pravdě” nebo konečném poznání je nesmysl. Není možné říci: někde nad světem ta pravda trčí a filosof nebo teolog se k ní bude postupně dobírat stejně jako vědec.\n- a jaký název zde? – inu FILOSOFIE – láska k moudrosti, nebo ONTOLOGIE – smysluplná řeč o jsoucím.\nDůsledky ve vztahu ke KD. – V programu bylo dosti vulgárně řečeno, že filosofie je služkou teologie. Myšleno to je asi takto: Za pravdivou filosofii považujeme tu, která má úctu k tajemství, která nechává světu jeho svébytnost, nedělá z něj mrtvý stroj, ale respektuje jeho povahu Stvoření. V takové filosofii se nejspíš vždy slovo Bůh objeví. Dá se pak říci, že filosofie a teologie by v tomto smyslu byly chápány obě jako “moudrost respektující a obdivující svobodný svět” a nebylo by je ani třeba rozlišovat. Ale to je samozřejmě matoucí stanovisko.\n- jsme napadáni za časté používání slova “pravda” (většinou ne zde na stránkách, ale v jiných debatách). Dovolte mi pokusit se chudáka pravdu trochu očistit od těch hrůzných nánosů. Takže, jak podle nás ta Pravda vypadá? Takto: (tuto citaci z Neubauera používáme v programu KD jako ústřední myšlenku pro všechny naše filosofické úvahy. Zde ji upravuji, aby se dala rozepsat do jednotlivých vět.)\nMoudrý je pouze Bůh.\nO Boží moudrosti bylo zjeveno, že byla s ním, když tvořil svět, když ještě nebylo propastí. Hrála si před ním a Bůh, hledě na ni a její dovádivou rozkošnost, spatřil v ní podobu své vůle a\nobdařil svět právě touto svou hravou, dravou divokou svévolí. (6)\n(1) Z. Neubauer, O sněhurce, aneb cesta za smyslem bytí a poznání. Praha: Malvern, 2004. 1. vyd. Str. 207.\n(2) Z. Neubauer. Op. cit. Str. 168.\n(3) G.W.F. Hegel, Úvod k dějinám filosofie. Rovnost, Praha, 1952. Str. 17.\n(4) Jean Grondin, Úvod do hermeneutiky. Oikoymenh, Praha, 1997. 1. vyd. Str. 175.\n(5) Z. Neubauer, Biomoc. Malvern, Praha, 2002. 1. vyd. Str. 24.\n(6) Z. Neubauer. Nietzschova biologická ontologie. In: F. Nietzsche, Mimo dobro a zlo. Aurora, Praha, 1996. 1. vyd.\nFrantiška Jirousová (6/2005)\n15. 12. 2010 v 17:21\nNevím, jestli je zde vhodné místo na debatu k následujícímu tématu, ale vzhledem k tomu, že mě nenapadá lepší, zkusím to zde. V poslední době mě totiž hodně zajímá téma tzv. intuitivního realismu. Jde o to, že jako přirozená intuice člověka žijícího běžným, praktickým, předfilozofickým životem, bývá označováno to, co v rámci filozofických směrů odpovídá tezím, předpokladům a snad i některým závěrům realistické filozofie aristotelského typu. Odvolávání se na intuitivní realismus a tzv. zdravý rozum je v rámci klasického realismu velmi časté (např. kapitola o zdravém smyslu ve staré tomistické příručce J.Pospíšila, z níž v podstatě vyplývá, že zdravý smysl jakožto nefilozofie je v posledku kritériem filozofie; není to pak ale porážka filozofie předem?). Je jasné, že takový náhled se zastáncům jiných než realistických filozofií, zvlášť těch konstruktivistických, asi moc líbit nebude. Já jsem sice realista, ale přesto bych rád ten náš “zdravý rozum” kriticky prověřil. Resp. myslím, že by bylo třeba, aby se precizně prozkoumalo, jaké atributy resp. obsahové znaky tento pojem zdravý rozum, popř. přirozená realistická intuice, obnáší. Nechci být postmodernista, ale nejsem si momentálně vůbec jist, nakolik onen zdravý rozum je skutečně tak univerzální, jak bychom my realisté rádi viděli, a nakolik je jen, abych tak řekl, evropský. Nebylo by dobré nejprve zanalyzovat běžné filosofické myšlení a jednání mimoevropských národů a až pak udělat závěry? Namátkou: japonci údajně vůbec nerozumí pojmu jedné pravdy, toho, že pravda je jen jedna. Přitom, pokud se nemýlím, v rámci našeho přirozeného intuitivního realismu (evropského typu) bereme fakt, že pravda je jen jedna, jako z hlediska zdravého rozumu intuitivně samozřejmý. Čí náhled na tuto věc je intuitivně přirozenjší, japonský nebo náš? A jak by se zargumentovala ta či ta odpověď? Jsem přesvědčen, že mnoho znaků oné zdravé intuice je společný u všech etnik, ale jak je vidět, nemusí to platit zdaleka o všech. Prostě si myslím, že chceme-li zvlášť my realisté zdravým rozumem a přirozenou intuicí prakticky argumentovat, měli bychom si obsah tohoto pojmu nejprve precizně vyjasnit, a to v “nadevropském” měřítku. Souhlasíte? Pokud ano, v čem, pokud ne, v čem? Myslím že taková debata by mohla přispět i k lepšímu dorozumění mezi dnes (alespoň v ČR) vymírajícím druhem aristotelských realistů na jedné straně a různých idealistů, konstruktivistů, analytických filozofů a dalších na straně druhé …\nMirek Dočkal napsal(a):\n15. 12. 2010 v 21:21\nNo, zdravým rozumem se ohání leckdo, a často tím myslí pravý opak než ten druhý… třeba Filip Tvrdý na blogu Massive Error taky tvrdí, že vychází ze zdravého rozumu, a má nejblíž k tvrdému ateismu, sociobiologii a analytice. Já bych zas tak moc na zdravý rozum nespoléhal.\n15. 12. 2010 v 23:17\nMirek: je fakt že se ukazuje, že používání termínu zdravý rozum je velmi problematické.\n16. 12. 2010 v 9:08\nTahle zásada zdravého rozumu, se kterou naposledy přišel analytický filosof (sic!) G. E. Moore (a u nás ji hájí Stanislav Sousedík) spočívá právě v tom, že to, co je intuitivně přijatelné a zároveň ve filosofii funguje, není třeba nějak kriticky prověřovat. Naopak břemeno důkladného zdůvodnění je na těch, co filosofují proti naší běžné intuici. Je pravda, že není zcela jasné, kde je hranice toho intuitivně přijímaného a jestli, jak píše Maftík, to funguje napříč kulturami.\nJako zcela intuitivní mi připadá pojetí základních kategorií – substance a akcidentu. Zcela intuitivně chápeme, že člověk, který se narodí mění svou velikost, vzhled, schopnosti (akcidenty), a přesto je se sebou stále identický (je substancí). Intuitivní je také pojetí substanciální a akcidentální změny: když si oholím vousy, dojde k akcidentální změně, když umřu, dojde ke změně substanciální. Ale skutečně by asi bylo třeba prověřit, zda to platí ve všech kulturách.\nDalší věc je, že intuitivnost není nějak zvlášť silný argument a nemůže být užit tam, kde někdo protiintuitivní filosofii důkladně zdůvodňuje. Tam je třeba užít skutečně racionálních argumentů – třeba ukázat na spor, který se v protiintuitivní filosofii objevuje.\n16. 12. 2010 v 12:02\nTahle zásada zdravého rozumu, se kterou naposledy přišel analytický filosof (sic!) G. E. Moore (a u nás ji hájí Stanislav Sousedík) spočívá právě v tom, že to, co je intuitivně přijatelné a zároveň ve filosofii funguje, není třeba nějak kriticky prověřovat.\nA vytvořili Moore a Sousedík nějaký soupis toho, co je dle nich intuitivně přijatelné a zároveň ve filozofii fungující? Myslím, že by něco takového měli předložit, jinak jejich argument nebude mít moc smysl. Oni jen vyslovili jeho formální stránku, ale bez té materiální je to poměrně nepoužitelné.\nNaopak břemeno důkladného zdůvodnění je na těch, co filosofují proti naší běžné intuici. – s tímto bych i docela souhlasil.\nMi otázka zdravého rozumu a intuice přijde obzvlášť naléhavá proto, že náš život není jen teorie, ale i (a v jistém smyslu především a původně) praxe, jednání – a skutečně transcendentální záběr filozofie musí vzít v úvahu obě tyto roviny života, neboť i ony nějak “jsou”. A navíc se nerodíme v explicitně filozofickém uvědomění, nýbrž jako miminka, jímž rozum ještě ani nefunguje. Když nám teče krev, nejednáme tak, že si nejdřív “Fuchsovsky” prověříme celou noetickou otázku pravdy, protože než bychom to stihli, tak bychom vykrváceli a dále bychom už nemuseli/nemohli nic prověřovat. To byl trochu extrémní případ, ale chci říct to, že právě v oné rovině praxe mnozí to odvolávání se na zdravý rozum hodně uplatňují. A pokud jde o otázku náboženství, je to ještě naléhavější. Zmiňovaný Pospíšil uvádí jako ony intuice zdravého rozumu existenci Boha, nesmrtelnost duše a existenci dobra a zla. Což je, upřímně, dost problematické, alespoň ta nesmrtelnost duše určitě. A proto myslím, že nějakou důkladnou studii na téma “Zdravý rozum napříč kulturami” by to opravdu chtělo. Bylo by to myslím velmi zajímavé téma pro nějakou diplomovou nebo disertační práci.\nNavíc, hovoříme-li o zdravém rozumu, implicitně klademe důraz na to slovo “zdravý”. Ovšem otázka zdraví a nemoci rovněž nebyla nějak cíleně filozoficky reflektována (a jak by to bylo třeba! Pokud se zadaří, rád bych na toto téma někdy něco sepsal) A navíc: může to, co je v rozumu “zdravé”, poznat někdo, kdo zdravý rozum nemá? A jak poznat, kdo jej má a kdo ne? Je to prostě více komplikované, než se možná zdá.\n16. 12. 2010 v 15:03\nVidím problém. Pokud by ve filosofii platilo “pokud není důkladně dokázáno jinak, platí o světe hypotézy vycházející ze zdravého rozumu”, bylo by to OK. Jenže filosofie nárokuje pro svá tvrzení pravdivost, nikoli jen status “zatím nevyvrácené hypotézy”. A protože z historie víme, že mnoho hypotéz vycházejících ze zdravého rozumu (Slunce se pohybuje po obloze, tělesa se pohybují, jen když na ně působí síla) bylo přesvědčivě vyvráceno, není uvažování podle zdravého rozumu ve filosofii použitelné jako kritérium pravdy.\n16. 12. 2010 v 15:18\nZdravý rozum postaven před náše rozmanitý vesmír se snadno zmýlí. Zkuste si prověřit zdravým rozumem třeba obyčejnou teorii relativity nebo perpetuum mobile, existenci nedosažitelné minimální možné teploty a maximální možné rychlosti, kde zdravý rozum selhává například v tom, že nepřijme předpoklad, že jsou věci, které když udělat neumíme, tak to znamená, že udělat nejdou (na rozdíl od zdravého rozumu, který tvrdí, že všechno nějak jde, když se chce).\nMeze validity výsledků zdravého rozumu vidím v tvrzení: “nikdy není moudré opouštět zdravý rozum, dokud k tomu nemáme dost pádné a pravidly logiky (princip sporu, příčina a následek) prověřené důvody”.\n16. 12. 2010 v 17:45\nProblém musí být jistě pojednáván zcela obecně, je ale (mnou nepřiznaný) fakt, že jsem v tomto tématu měl na mysli spíše záležitosti mravní, resp. odvolávku zdravého rozumu právě na ně – např. nepochybuju, že pro většinu dnešní společnosti “dá zdravý rozum, že je třeba užívat antikoncepci” – než na ta fakta “vědecká”. Pojednat se ale musí jistě oboje.\n16. 12. 2010 v 19:07\nAbych to lehce objasnil: i když je samozřejmě třeba o zdravém rozumu hovořit zcela obecně, atraktivnější je pro mě toto téma víc z hlediska jednání, než z hlediska poznání.\n17. 12. 2010 v 9:06\n“Zmiňovaný Pospíšil uvádí jako ony intuice zdravého rozumu existenci Boha, nesmrtelnost duše a existenci dobra a zla.”\nZáleží, co je míněno vůbec tou intuicí. V tomistické tradici je to přímé zření bez racionálního odvozování. V tomto smyslu tomisté (a Pospíšil jím byl) jsou nahlédnutelné jen smyslové předměty, jsou-li před námi přítomné. Bůh takto nahlédnutelný není (Summa theol. I q. 2 a. 1 ad 1).\nPokud chápeme intuici šířeji jako jakési předvědecké poznání a rozumění světu, pak to, co uvádí Pospíšil intuitivní je.\n17. 12. 2010 v 9:18\n“nikdy není moudré opouštět zdravý rozum, dokud k tomu nemáme dost pádné a pravidly logiky (princip sporu, příčina a následek) prověřené důvody”.\nAno, to je ta zásada, kterou razí S. Sousedík. Odvolává se na ní v knize “Identitní teorie predikace”, kde se snaží vybudovat aristotelskou sémantiku pomocí některých postupů analytické filosofie. Intuice je mu kritériem pro volbu určitého paradigmatu mezi více paradigmaty. Pokud máme dva teoreticky prověřené a funkční logické systémy, pak je třeba dát přednost tomu, který je založen na ontologickém obrazu světa odpovídajícímu intuici. Něco podobného tvrdí i Pavel Materna v knize “Filosofická logika: nová cesta?”, i když Transparentní intenzionální logika založená na platonismu, kterou buduje, je přece jen méně intuitivní než Sousedíkův aristotelismus.\n17. 12. 2010 v 9:26\nJá myslím, že na jakýsi zdravý rozum se mohou odvolávat i obhájci potratů. Pokud platí intuice, že se nesmí zabíjet lidé a že člověk je to, co vypadá jako člověk, jejich námitka, že shluk buněk není člověk, je založená právě na této intuici.\nNaopak identifikovat zygotu jako člověka chce již nějaký teoretický výkon. Nemyslím si, že přímo filosofický a vědecký, protože samotná substancialita člověka a jeho identita se sebou samým je rovněž intuitivní. Pokud se upozorní na to, že každý člověk je shluk buněk, a proto odmítnout něco jako člověka jen proto, že je shlukem buněk, je nesmysl, pak se ta prvotní naivní intuice hroutí.\n“Navíc, hovoříme-li o zdravém rozumu, implicitně klademe důraz na to slovo “zdravý”. Ovšem otázka zdraví a nemoci rovněž nebyla nějak cíleně filozoficky reflektována (a jak by to bylo třeba! Pokud se zadaří, rád bych na toto téma někdy něco sepsal) A navíc: může to, co je v rozumu “zdravé”, poznat někdo, kdo zdravý rozum nemá? A jak poznat, kdo jej má a kdo ne? Je to prostě více komplikované, než se možná zdá.”\nByla, ale ne on našinců. Michael Fouldcauld napsal knihy jako “Dějiny šílenství v době osvícenství” nebo “Zrození kliniky”. Patří to do jistého dalo by se říci neomarxistického směru v moderní psychologii, který se – jak jinak – začal hlásit o slovo v 60. letech minulého století. Směru se říká antipsychiatrie. Považuje koncept duševní nemoci za produkt ultraracionalistického osvícenství a psychiatrická zařízení pak za nástroj útlaku.\n17. 12. 2010 v 12:34\nNo a to je přesně to, co problematizuju, minimálně na úrovni etnické. Aby se Pospíšilova teze mohla ověřit, museli bychom to nejprve “experimentálně” zkontrolovat u všech, nebo alespoň hlavních, etnik.\nPovažuje koncept duševní nemoci za produkt ultraracionalistického osvícenství a psychiatrická zařízení pak za nástroj útlaku.\nTento názor alespoň z určitého hlediska není zas tolik od věci. Vzpomeňme na nedávnou provalenou snahu českých psychiatrů (resp. někoho, kdo je k tomu přiměl) prohlásit prezidenta za duševně nemocného a tedy nesvéprávného, co se jeho postojů k Lisabonské smlouvě. To jen dokazuje, že “ex parte subjecti” je zdraví jaksi primárnější než pravda – abych mohl poznávat nezkresleně a pravdivě, musím mít v pořádku své poznávací schopnosti, musím je mít zdravé. Zvlášť atraktivní začne být tato otázka po vztahu pravdy a zdraví z křesťanského hlediska, když k tomu vztáhneme katolické dogma o dědičném hříchu (tedy nemoci, privaci zdraví), zasahujícím i naše poznávací schopnosti.\n17. 12. 2010 v 13:14\n“Tento názor alespoň z určitého hlediska není zas tolik od věci”\nZcela od věci není. Psychiatrie se skutečně může stát nástrojem represe. V psychiatrii byla tendence chápat jakoukoliv výlučnost za projev duševní choroby: stačí se podívat na to, kolik spisů psychiatři napsali, aby vystavili diagnózy katolickým světcům. A jak se Halík vypořádává s oponenty? Hned začne uvažovat o jejich osobnosti.\nJá se snažím nějak uchopit i tuto problematiku v tom seriálu na Duších. Příští týden tam bude obecně popsáno to, co se nazývá smyslovým postižením. Ohledně duševní nemoci se snažím hájit tezi, která je běžná v tomismu, ale méně v moderní psychologii a psychiatrii, která moc nerozlišuje, co je smyslové a rozumové (kromě koginitivní psychologie), že duševní nemoc či porucha je nějaká porucha (privace) funkce vnitřních smyslů (fantazie, paměti). A některé poruchy myšlení (bludy) z toho mohou vyplývat díky závislosti myšlení na fantazii.\n17. 12. 2010 v 14:36\nMomentálně ten seriál trochu nestíhám číst, ale určitě to doženu.\n24. 12. 2010 v 13:32\nIntuitivní je také pojetí substanciální a akcidentální změny … když umřu, dojde ke změně substanciální. – psal jsem to už jinde, nicméně, mi tohle právě zas tak intuivitní nepřijde …\n26. 12. 2010 v 5:38\nVyzván Maftíkem, abych se k této diskusi coby “perspektivista” a “relativista” vyjádřil, přičiním pár poznámek:\n- myslím, že kámen úrazu je v rozlišení “předfilosofického” a “filosofického” rozumu či intuice – myslím, že je to v posledku ilusorní rozlišení. Kdo má dojem, že je filosofií nedotčený, v lidské kultuře vždy prostě neuvědoměle přejal místní tradici, často spolutvořenou nějakými více či méně dávnými filosofy. Když někoho od malinka vedou k tomu, aby se modlil k Jedinému Bohu, není celkem divu, že mu pak jeho existence přijde celkem “přirozená”. Vůbec bych se nedivil, kdyby v Indii považovali za bezprostředně evidentní to, že se duše reinkarnují, za naprosto jisté to tam vesměs mají (i nefilosofové). Já nejsem Japonec a proč by měla existovat nějaká “jedna pravda”, vůbec nechápu, ba moc nechápu ani, co by to znamenalo a jak by se to alespoň čistě “teoreticky” dalo poznat či ověřit. Pluralita perspektiv mi přijde být tou nejpřirozenější věcí na světě. (Dokonce ani čínská *filosofie* skoro neoperuje s nějakým pojmem jako “pravda”, nebo jen okrajově.)\n- Etnologická práce by byla zajímavá, ale jakou zvolit metodiku? – Jakých lidí by se výzkumník ptal, jaké podmínky by pro jejich výběr byly – šlo by o to vybrat lidi filosofií co možná netčené? Je jasné, že když někdo něco dlouho zastává filosoficky, “stane se mu to přirozeností”. Ale jak řečeno, “filosofii” (či prostě tradiční obraz světa) přijímáme i nevědomě – už samotným jazykem a kulturními zvyky. A na dětech odchovaných nějakými vlčicemi apod. se toho moc nevyzkoumá, protože neumějí mluvit a navíc prostě přijaly za své prvky vlčí kultury.\n- “Zdravý rozum” je hrozně mnohoznačný pojem, pro potřeby té práce by se musel nějak – s užitím nějaké teorie – definovat.\nV podstatě každý filosof v dějinách si myslel, že ten nejzdravější rozum na světě má on, že se mu ho podařilo očistit. Že by šlo objektivně říct, čí rozum je zdravý a čí ne, pokud oba s tím svým dokáží spokojeně žít, mi rozhodně nepřijde moc intuitivní – opět by bylo třeba definovat, v jakém smyslu. Pokud se tím “zdravým” rozumem myslí předfilosofický, pak viz minulé poznámky.\n(Samozřejmě neříkám, že všechny rozumy má každý brát jako stejně zdravé – asi každý samozřejmě bude vždy ze své životní perspektivy posuzovat a hodnotit, co je “zdravější” a co méně “zdravé”.)\n- OT otázka na radikální křesťanské realisty: Vy si opravdu myslíte, že lze nějak *s absolutní platností* dokázat, že za jevy něco existuje? Za kterými všemi? Věříte v Boha? A myslíte, že není ani tak mocný, aby Vám v mysli utvořil – třeba dočasně – jako sen souvislou ilusi světa, ve které by vše hrálo?\n26. 12. 2010 v 10:45\n- samozřejmě to lze vidět tak, že právě filosofie, která se zabývá celkem či bytím vůbec musí opouštět to, jak je člověk zvyklý myslet o jednotlivých věcech v rámci toho celku, a zkoušet na onen celek, resp. na svůj vztah k němu aplikovat postupy běžné v uvažování o určitostech, znamená minout se s vlastní dimensí filosofie.\n- jak by asi dopadla dogmata katolické církve jako trojjedinost či dvojí podstata Ježíšova, kdybychom je dali posoudit tomu, co se různým lidem zdá být “zdravým rozumem”? A pokud neplatí závěry nějakého údajného universálního “zdravého rozumu” vždy, jak bychom tím, že někdy se určitý počet lidí shodne, zdůvodňovat jakýkoli závěr – třeba jen zatím neznáme ten silnější důvod nutící to “přirozené” opustit.\n26. 12. 2010 v 21:51\nPředně, díky za podněty.\nmyslím, že kámen úrazu je v rozlišení “předfilosofického” a “filosofického” rozumu či intuice – myslím, že je to v posledku ilusorní rozlišení.\nJá nemyslím. Ale je pravda, že jsem to rozlišení moc neupřesnil. Měřítko tohoto rozlišení ještě asi nemám maximálně ostře vyjasněné, nicméně označil bych jej jako explicitní vědomí toho, že skutečnost, ať už jako celek či v jejích různých konkrétních částech je vysoce problematická a nezřejmá (např. co se týče otázky změny, vztahu jednoty a mnohosti apod). Takže to co píšeš (do má dojem, že je filosofií nedotčený, v lidské kultuře vždy prostě neuvědoměle přejal místní tradici, často spolutvořenou nějakými více či méně dávnými filosofy.) jsem tímto rozlišením na mysli neměl.\nOtázka volby metodiky je samozřejmě velmi důležitá, dík za podněty. Já jsem nad tím ještě moc nepřemýšlel.\nV podstatě každý filosof v dějinách si myslel, že ten nejzdravější rozum na světě má on, že se mu ho podařilo očistit. Že by šlo objektivně říct, čí rozum je zdravý a čí ne, pokud oba s tím svým dokáží spokojeně žít, mi rozhodně nepřijde moc intuitivní – opět by bylo třeba definovat, v jakém smyslu.\nPlně souhlasím. (překvapen? :-) )\nOT otázku na radikální křesťanské realisty nechám nejprve odpovědět jiné, jelikož my dva na tyto témata vedeme debaty už déle. Pouze k: A myslíte, že není ani tak mocný, aby Vám v mysli utvořil – třeba dočasně – jako sen souvislou ilusi světa, ve které by vše hrálo? – ne, nemyslím.\njak by asi dopadla dogmata katolické církve jako trojjedinost či dvojí podstata Ježíšova, kdybychom je dali posoudit tomu, co se různým lidem zdá být “zdravým rozumem”?\nMyslím, že moc dobře ne. I když nějaký katolík by mohl těžiště otázky přesunout k tomu, je-li (ne)rozumné tomu věřit (i přesto, že přímo ty záležitosti nechápeme) vzhledem k jiným, dle něj důležitým skutečnostem (hodnověrnost historických faktů jako zmrtvýchvstání, zázraků a dalších jiných). A tam by celá ta věc se zdravým rozumem byla podle mě ještě zajímavější.\n26. 12. 2010 v 22:06\nPočkej, teď už je těch záporů moc, nejsem si jist, co vlastně míníš… (Předpokládám, že chceš říci, že by to Bůh způsobit mohl. (?))\n(Omlouvám se, trochu špatně jsem to navíc formuloval, měl jsem napsat\n“A myslíte, že není ani tak mocný, aby Vám v mysli MOHL UTVOŘIT – třeba dočasně – jako sen…”)\n26. 12. 2010 v 22:39\nPředpokládám, že chceš říci, že by to Bůh způsobit mohl. (?)\nAno. Aspoň ontologicky.\n26. 12. 2010 v 23:49\nMaftík: No a “eticky” ne? Proč by nemohl třeba v rámci snahy člověka nějak vyzkoušet k tomu dočasně sáhnout? A pokud je to možné i “eticky”, jak si lze být 100% jist, že tomu právě teď tak není?\n27. 12. 2010 v 1:03\nMěřítko tohoto rozlišení ještě asi nemám maximálně ostře vyjasněné, nicméně označil bych jej jako explicitní vědomí toho, že skutečnost, ať už jako celek či v jejích různých konkrétních částech je vysoce problematická a nezřejmá (např. co se týče otázky změny, vztahu jednoty a mnohosti apod).\nTím imho problémy spíše přibývají:\n1) ačkoli to, co zmiňuji já, není to, co jsi Ty myslel, je to, myslím, velmi vážný problém – “zdravý rozum” je prostě dalekosáhle formován tradicí v podstatě hned od narození. To by imho ostatně dokázal ten výzkum. Ale – pokud třeba na nějaké otázce se shodnou lidi skoro ze všech kultur, ale pak najdeme v buši nějaký zpadlý kmen, který bude soudit jinak, můžem říct, že “zdravý rozum lidstva” se na tom shoduje? A pokud ten kmen nenajdeme, jak víme, že někde přeci neexistuje? Prostě myslím, že nárok absolutní platnosti na fakticky zjištěném konsensu zdravých rozumů postavit nejde už z těchto důvodů.\n2) Nejsem si vůbec jistý, jestli by ve všech kulturách jakžtakž správně pochopili tu Tvou distinkci filosofického a nefilosofického. (Pochopili by ji všichni u nás?) A pokud ji nepochopí, znamená to automaticky, že jsou v tom předfilosofickém stavu? Vždyť pro Tebe je ten zdravý rozum – zdá se – definován taky oposicí k onomu rozumu filosofickému. A když tu oposici neznají…\nJak se jich vlastně budeš ptát?\nKdyž nějací animisté či polyteisté mají za to, že za vším možným stojí nejrůznější duchové a démoni, kteří nás různě šálí a dělají podivné kousky, mohou nás nejrůzněji překvapovat a utahovat si z nás, je pro ně “skutečnost vysoce problematická a nezřejmá”? Když mají třeba v Indii někteří za to, že svět je přelud, je pro ně skutečnost problematická?\n(Imho prostě lze se lidí ptát, co si myslí a proč si to myslí, ten “zdravý rozum” to možná jen komplikuje. (A holt člověku nakonec stejně nezbyde než vsadit na svůj rozum, ať už bude doufat, že jím vystihuje objektivní pravdu, nebo se spokojí s tím, že v jeho životě je jeho rozum funkční.)\nA možná, že spíše než rádoby nestranný etnologický výzkum by věc osvětlilo vyzpovídat pár inteligentních lidí, kteří žili během života postupně ve více různých kulturách, poznali hodně lidí a pronikli i vcítěním do jejich způsobů myšlení.)\n(Každopádně ale musím říct, že v této věci velmi oceňuji Tvou intelektuální poctivost. :-) )\n27. 12. 2010 v 12:21\nProč by nemohl třeba v rámci snahy člověka nějak vyzkoušet k tomu dočasně sáhnout?\nToto lze podle mne zodpovědět až poté, co zjistíme (zda a) co Bůh je. Je to podobné jako s otázkou, zda může Bůh předurčit člověka k zatracení, nebo jestli jej může po jeho stvoření zase anihilovat. Ontologickou moc k tomu jistě má. Ale co se týče etické možnosti, je otázka, zda by se tím do Boha nezavedl rozpor (vím, že princip sporu pro Tebe explicitně nic extra “závazného” neznamená)\nProstě myslím, že nárok absolutní platnosti na fakticky zjištěném konsensu zdravých rozumů postavit nejde už z těchto důvodů.\nMožnost této nemožnosti jistě nelze vyloučit.\nNejsem si vůbec jistý, jestli by ve všech kulturách jakžtakž správně pochopili tu Tvou distinkci filosofického a nefilosofického.\nNo, i kdyby nepochopili, tak mě momentálně nenapadá, co zásadního by to změnilo na situaci. Ale možná mi to ukážeš.\nA pokud ji nepochopí, znamená to automaticky, že jsou v tom předfilosofickém stavu? Vždyť pro Tebe je ten zdravý rozum – zdá se – definován taky oposicí k onomu rozumu filosofickému.\nNe, není. Zdravý rozum mohou mít jak ti, co jsou ve filozofickém stavu, tak ti, co v něm nejsou. Na co vážu zdravý rozum, to zatím nevím tak přesně. Mé východisko je ve faktu obecného odvolávání se na zdravý rozum, zvlášť pokud jde o jednání (a poněkud silnější motivace souvisí s křesťanstvím a tomismem, kde odvolávání se na zdravý rozum, přirozenou intuici apod. zvlášť v rámci apologetiky není vůbec řídkým jevem, viz také můj první diskuzní příspěvek zde), který chci kriticky zhodnotit, neboť odvolávání se na zdravý rozum obvykle souvisí s konkrétními hodnotícími tezemi nějakých skutečností. Tato otázka má silnou souvislost s tématem zdraví a nemoci vůbec, o tom jsme se na rybě už taky bavili (a samozřejmě se zde také plně projevil spor realismus x perspektivismus/relativismus). Abych trochu upřesnil, o co mi také jde: chci zkoumat také hypotézu, zda by to nemohlo být tak, že opravdu existuje nějaký “objektivně zdravý rozum”, přičemž ovšem ti, kteří jej mají “objektivně nezdravý”, ten objektivně zdravý právě kvůli tomuto jejich handicapu nejsou schopni, popř. ochotni jako objektivně zdravý uznat a za zdravý považují samozřejmě ten svůj; zástupci obou pozic samozřejmě zároveň chtějí aplikovat své teze do společensko-politické, nebo vůbec jakékoliv praxe (jak, to teď neřeším), což jistě může hrozit konfliktem. Já bych tomistům nerad křivdil, ale obecně bych se nedivil, kdyby se právě do této pozice oněch “Eliášovských vyvolených majitelů zdravého rozumu” stavěli – samozřejmě s praktickým důsledkem, že “se nedá nic dělat a že dle svého objektivně zdravého rozumu musíme jednat, i kdyby se celý zbytek světa, jemuž to principielně nejsme schopni vysvětlit, stavě proti nám”. Ne že bych se do této pozice chtěl stavět já. Ona však samozřejmě vůbec nemusí platit jen o tomistech, je jsem vypíchl pouze z hlediska jedné ze svých čistě subjektivních motivací, proč tento problém vůbec kladu a řeším. Je to prostě problém “zdraví x nemoc” zúžený na záležitost rozumu. Řečeno ještě jinak – snažím se zjistit, nakolik je to vůbec možné (možná není), zda se ta otázka dá řešit na rovině pokud možno čistě filozofické, nebo zda jí mohou nefilozoficky vyřešit pouze jedinci “objektivně zdraví” (pokud něco takového existuje), nebo zda se v této věci musíme “skepticky” kompletně uchýlit k tomu, že je to záležitost čistě kulturně-antropologická (což je předpokládám stanovisko Tvé a také drtivé většiny současného akademického světa).\nSnad jsem to napsal aspoň trošku srozumitelně. Včera jsem si od známého půjčil “Psychologie a duševní nemoc” od Foucaulta, tak jsem zvědav, zda se tam k tomuto tématu najde pár zajímavých impulzů, ať už budou zastávat jakékoliv hodnotící stanovisko.\nA možná, že spíše než rádoby nestranný etnologický výzkum by věc osvětlilo vyzpovídat pár inteligentních lidí, kteří žili během života postupně ve více různých kulturách, poznali hodně lidí a pronikli i vcítěním do jejich způsobů myšlení.\nSouhlasím, že by to mohlo být přínosné. Ovšem aby taková zpověď byla pro kulturní antropology co nejpřijatelnější, muselo by, předpokládám, těchto pár inteligentních lidí pocházet právě z vzájemně odlišných etnik a kultur.\nv této věci velmi oceňuji Tvou intelektuální poctivost\n27. 12. 2010 v 16:51\nNo prostě kdyby té distinkci nerozuměli, byl by imho problém zeptat se jich, jak to vnímají z hlediska toho rozumu předfilosofického. A pokud by to, zda oni myslí “předfilosoficky” nebo jak, měl rozhodovat výzkumník, ne oni sami, pak vyvstávají otázky, které jsem taky vznášel, totiž zda mají “předfilosofický” postoj, jak jsi ho definoval, zmiňovaní animisté či Indové.\nZdravý rozum mohou mít jak ti, co jsou ve filozofickém stavu, tak ti, co v něm nejsou.\nA může být zdravý i přímo ten filosofický rozum, nebo může člověk mít vedle filosofického rozumu ještě taky ten zdravý?\nMyslel jsem, že nanejvýš to druhé, možná mě zmátla následují Tvoje věta v prvním příspěvku:\n(např. kapitola o zdravém smyslu ve staré tomistické příručce J.Pospíšila, z níž v podstatě vyplývá, že zdravý smysl jakožto nefilozofie je v posledku kritériem filozofie; není to pak ale porážka filozofie předem?).\nJe ale pravda, že tam taky říkáš:\nNebylo by dobré nejprve zanalyzovat běžné filosofické myšlení a jednání mimoevropských národů a až pak udělat závěry?\nOmlouvám se, já jsem tady předtím zřejmě omylem četl “nefilosofické myšlení”.\nnebo zda se v této věci musíme “skepticky” kompletně uchýlit k tomu, že je to záležitost čistě kulturně-antropologická (což je předpokládám stanovisko Tvé a také drtivé většiny současného akademického světa).\nNo… Nevím, jestli “kulturně-antropologická”. Pokud jde čistě o zdraví a nemoc, myslím, že jsou to příliš široké pojmy a bylo by třeba je pro daný účel prostě zúžit nějakou definicí. Ale pokud prostě zdravý rozum je ten, který je schopen poznat skutečnou pravdu (pak to ale může být taky filosofický rozum a kritérium zdravého rozumu neznamená porážku filosofie), tak já celkem nemám nic proti tomu, když někdo prostě věří, že je to právě ten jeho rozum. Osobně sice nechápu, má-li pak tendenci tvrdit, že nic, co se s tím zdá být ve sporu je jistě objektivně nepravda, ale to nechme stranou (když můžeme být v situaci, že musíme říct – “ano, některá dogmata se zdají být v rozporu s principem sporu, ale víme, že tomu tak není”, jak víme, že dvě perspektivy, které se zdají být ve sporu nemohou dík Boží všemoci být nakonec obě pavdivé?) Já se většinou jen snažím ukazovat, že podle mě různé důkazy pravdivosti jedné perspektivy už vlastně její pravdivost v jiné podobě předem předpokládají a že tedy dotyční nemají nestranný důkaz, že pravdu mají zrovna oni, že to může být nanejvýš ta věc víry. (Zrovna Ty ale mimochodem přece sám uznáváš, že nemáš důkaz, že křesťanství je nejsprávnější či jediné správné náboženství. Pak ale taky nemáš důkaz, že zjevení jiných náboženství není třeba či možno akceptovat i bez ohledu na zdánlivou logickou spornost.)\nOno co je spolehlivá perspektiva se podle mě v posledku nerozhoduje kulturní antropologií, ale tím, co opravdu ukazuje cestu k něčemu, co obstojí i po smrti, čeho člověk nebude trpce litovat apod. Ale myslím, jak řečeno, že těžko lze takový nárok někdy nestranně dokázat a už vůbec nechápu, proč by nemohly po smrti dobře obstát i některá různá ve sporu jsoucí přesvědčení.\n27. 12. 2010 v 18:15\n(Se “zdravým rozumem” souvisí i otázka, na niž jsem čerstvě odpověděl zde: http://www.katolicka-dekadence.cz/?p=544#comment-156978 )\n30. 12. 2010 v 18:40\nDal jsem téhle diskuzi na pár dní pauzu, ale určitě v ní chci pokračovat, zatím se mi Tvé poznámky (a námitky) zdají plodné a stimulující.\nkdyž můžeme být v situaci, že musíme říct – “ano, některá dogmata se zdají být v rozporu s principem sporu, ale víme, že tomu tak není”, jak víme, že dvě perspektivy, které se zdají být ve sporu nemohou dík Boží všemoci být nakonec obě pavdivé?\nAnp, jádra této námitky jsem si samozřejmě vědom a sám se jí snažím řešit. Včera jsem ji předhodil v téhle diskuzi, konkrétně zde.\nZdraví a “filozofičnost” rozumu chápu jako dvě různé kvality, takže je možno jednu mít a druhou nemít, vzájemně se nepohlcují. Leda že by se důkladnější analýzou ukázalo, že je to přece jen jinak.\nKe zbytku se vyjádřím pozděj.\n30. 12. 2010 v 20:03\nZdraví a “filozofičnost” rozumu chápu jako dvě různé kvality, takže je možno jednu mít a druhou nemít, vzájemně se nepohlcují.\nNo to jistě, ale já se ptal, jestli tentýž myšlenkový výkon může být výkonem *zároveň* filosofického i zdravého rozumu,nebo zda nanejvýš může být tentýž člověk schopen to střídat.\n2. 1. 2011 v 3:20\nOpět oceňuji Tvou důslednost.\nJen ještě poznamenávám, že dogmata o trojici ano o současném Božství a lidství JK imho nejsou v rozporu s principem sporu – otřásají (aspoň na první pohled) některými našimi každodenními přesvědčeními o tom, které věci se vylučují a které ne (a taky thesemi např. tomistické filosofie o tom). “JK i Bůh i člověk” neříká přímo “JK je i není člověk”. Otřásá tím, že být Bůh znamená nebýt člověk. Prostě se to asi nevylučuje, jako se nevylučuje být zelený a vysoký, mravenec a živočich, bratr (někoho) a strýc (někoho jiného) apod. Co by muselo být revidováno, kdyby se tomisté chtěli sporů zde zbavit, je nauka o esencích, substanciálních formách, nebo učení o esenci Boha, nebo tak něco.\n2. 1. 2011 v 3:21\n(Poslední příspěvek reagoval na Tvou větu\n“Ano, jádra této námitky jsem si samozřejmě vědom a sám se jí snažím řešit. Včera jsem ji předhodil v téhle diskuzi, konkrétně zde.”\nz 30. 12. 2010 v 18:40.)\n16. 9. 2012 v 13:08\nPovzbuzen Františčinými slovy, že “filosof musí být připraven odpovědět na otázku, co tím či oním mínil“, pouštím se do kladení právě takových otázek.\nAť se tedy ukáže, zda naše Neubauerova učednice už došla takového poznání, aby na ně rozumně odpovídala.\nTo co ona nazývá filosofií nutnosti je známý kauzální determinismus, tj názor, že svět příroda je určen pevnými zákony. Determinismus obsahuje problém, který se snažil po svém vyřešit už Kant. Totiž, jak máme sloučit determinovaný svět s naší (lidskou) zkušeností, že se svobodně rozhodujeme pro to či ono. Kantovo řešení spočívá v tom, že kauzalitu přírody nahlédne jakožto důsledek naší spontaneity, totiž zpracování počitků lidskou myslí. Jsme prostě uzpůsobeni tak, že poznáváme jen to, co jsme předem uspořádali časově, prostorově a kauzálně. Přijmeme-li s Kantem tento názor, pak eo ipso je lidská mysl vyňata z přírodní kauzality a stává se bezpodmínečnou (unconditional) věcí o sobě. Pokud ovšem přisoudíme spontaneitu celému vesmíru, jak ke konci svého pojednání autorka navrhuje, pak je Kantovo řešení nemožné a vesmír se stává nepoznatelným. To však vede rovnou cestou k epistemologickému skepticismu.\nNěkolik poznámek v dualismu. Jednu věc si musíme předem ujasnit. I když se to někomu může zdát, Kant není původcem (vynálezcem) dualismu. Dualismus je mnohem staršího data, dualisté byli církevní scholastikové i jejich velký kritik Descartes. Ti všichni rozlišovali sféru materiálních a duchovních (duchové) bytostí. Člověk jakožto duchovně-materiální bytost pak zaujímá podle nich významnou pozici v obou sférách. Rozhodně nelze souhlasit s Františkou, že by toto dělení mělo něco společného s předělem mezi Dobrem a Zlem. Stačí si jen vzpomenout, že Satan jakožto representant Zla je sám čistý duch. I hřích je ryze duchovní záležitostí. Čistě hmotná stvoření jsou dobrá a nemohou hřešit. Zde je první velký omyl naší filosofky.\nDruhý omyl se ukazuje v jejím omezeném pojetí vědy. Věda pro Františku znamená asi pouze praktickou techniku, například Temelín. Příčinou katastrof je ovšem selhání techniky nebo určitých technických konstrukcí v důsledku lidské hrabivosti, nikoli selhání vědeckého poznání jako takového. Tady se na tobě, Fanynko, podepsalo neblaze antivědecké působení tvého učitele.\nVrcholem tvého tápání je pojetí pravdy. Moje otázka zní: jak může být pravda dogmatická. Jestli za dogmatickou pravdu považuješ něčí prohlašování, že to a to je pravda, bez ohledu, zda to pravda je skutečně, pak máš na mysli dogmatický omyl nebo dogmatickou lež. Pravda je to, co je pravdivé, a to nemůže být pejorativně dogmatické. Pokud za dogmatickou pravdu považuješ věty, které jsou pravdivé nutně, tj. v každém možném světě, jako např. že dvě a dvě jsou čtyři, pak by bylo od tebe bláhové takové pravdy popírat. Kontra Neubauer je třeba říct, že pravda rozhodně není svévole, ani není výsledkem nějakého našeho svobodného rozhodnutí.\nNepleť si morální kritéria s kritérii objektivního poznání. Pokud jsi ovšem proti objektivitě poznání, pak jsi sama ten skeptik, kterého tak kritizuješ.\nKritériem pravdy nemůže být přece úcta k tajemství, copak ten, kdo má k něčemu úctu ať už to je cokoli, se už tím pádem stává neomylným? Myslíš-li však, že „úcta k tajemství“ je synonymum pro uvědomění, že mé poznání pravdy je nedokonalé, že se můžu koneckonců mýlit, pak takovou úctu k tajemství mají právě vědci, kteří vědí, že každé tvrzení je pouze hypotéza, něco, co při dalším poznání může být vyvráceno. Pak je ovšem nepochopitelný tvůj nepřátelský postoj k vědě.


25 vět, které nemohou matky pomoci, ale řeknou 👗 Oh! Hillary!\n25 vět, které nemohou matky pomoci, ale řeknou\nPokud je vzdělání dětí pro každého, jazyk mámu je univerzální ... Top 25 vět, které ALL matky na světě říkají alespoň jednou v životě.\n25 vět, které nemohou matky pomoci, ale řeknou.\n"A kouzelné slovo?""Euuuh ... abracadabra?"\n"Taaaable!""Na stole !, AT taaable !, ATAAABLE !!!!"\n"Uděláš cokoli, když budeš doma." A dokonce i tak budete dělat to, co vám řeknu. Ne, ale!\n"Miluješ mě?" Ano, maminky musí být také ujištěné.\n"Tady není Versailles!" Dixit ten, kdo vždycky svítí v kuchyni.\n"Odložte svůj pokoj a udělejte si domácí úkol". Škoda, dej mi pět minut klid.\n"Okamžitě jdi do svého pokoje!" Nech mě mám ještě pět minut.\n"Protože je to tak, a ty se nemyslíš.""Ano, madam, matka ...\n- Nic není. "\n"Jíst zeleninu a nemluvte s ústy plnou". Co opravdu myslíme: "Mlč, prosím, máma je vyčerpaná."\n"Zastavte své filmy, jsou to krokodýlové slzy." Protože děti jsou někdy velmi dobří komici.\n"Pokud nedokončíte svůj talíř, nebudete mít dezert." Když se snažíme udělat dokonalou matku.\n"Počítám na tři ... 1,2 ...".... 3 čtvrtletí ..., 3 a půl, 3 tři čtvrtiny ... , Nebo jak diskreditovat v jedné větě.\n"Pee, zuby a v posteli". Nejvíce kult všech.\n"Zastavte vdechnutí a foukejte se". Ale ... proč nemají reflex, aby to udělali sami?\n"Nejsem tvoje přítelkyně!" Samozřejmě, když chci ostrý detail o vašem životě.\n"A kdyby vám X řekla, abyste vyskočili z okna, že?" Jako neefektivní jako "Jezte, na světě jsou malé děti hladové."\n"Počkejte, až se vrátíme, uvidíte!" Co opravdu myslíme: "Nech mě přemýšlet o trestu."\n"Chceš můj prst?" Prosím, řekni ne ...\n"Jste-li moudří!" Co opravdu myslíme: "Doufám, že jste později zapomněli."\n"Zeptejte se svého otce"."Ale otec řekl, aby se zeptal matky ..."\n"Zavři ústa, ty budeš polknout mušky!" Můžeme se vždycky snažit ...\n"Kouzelný polibek". Kdo mohl vynalezit takovou hloupost?\n"Ale co jsem mohl udělat, abych si to zasloužil ..." Jen děti.\n"V jakém jazyce mám ti říct?" Vyzkoušejte to v Mandarin!\n"Kdy je svatba?""Ale matka, myslela jsem si, že nejsi moje přítelkyně?"\nUdělejte si hezkou hlavu!\nAť už je váš styl, retro, neo-romantický, hippie-chic nebo fashionista, nevyhnutelně najdete mezi 250 modely, které vám nabízí ten, který vám vyhovuje. Odhalit, ve skutečnosti, v tomto poklad online, tisíce divy, vedoucí kapely drahokamu výšivkou nebo kovové čelenky více střízlivý nebo více barevné.\nOd falešné kožené vesty po leopardský kabát: naše oblíbené týdny\nStočený v kokosu z foukané kožešiny, můj týden začíná být teplý. Pak padám na dlouhé zimní šaty, bohemian rock a pokračuji v grafickém stylu se svým barevným blokem. Konečně se díky mému leopardskému tiskovému plášti objevil velmi hluboký večerní pohled. Naše vzhled a další, nakupovat na www.\nCvaknutí, které mi otřáslo život\nPřítel opustí svého manžela přes noc, další odstoupí za jednu vteřinu. A teď se třetina usadí s mužem, který se s ním setkal před týdnem. Stoupenec, ohromen, věří v mrtvici šílenství. Co jiného myslet, protože neexistuje nic, co by naznačovalo takovou revoluci? Nicméně ten, kdo nikdy nechtěl poslat vše kolem, změnit život, práci, manžela, zemi, zvedne prst.\nBlogy rodičů: Máma funguje a život trojček\nŽivot trojice vybrán kus: „“ Low, vysoká, je to všude, ale dramata, existuje především tady v mé vaně „(konec citace a remix Robin Hood Walt Disney). doma po narození mé trojic, přesto zcela neurotickými hormony a bolavé císařským řezem, myslím, že je tu něco, co jsem zapomněl udělat.\nJak zastavím elektronickou cigaretu?\nZatím jsme měli zájem pouze o zastavení. Nikdy jsme se nedivili, co bychom udělali s naší e-cigaretou. Tento poslední závislý objekt, tento přechodný doudou, bychom ho chtěli udržet navždy. Možná to není nejlepší z nápadů. Pokud je elektronická cigareta nekonečně méně toxická než tabák, není si jistá, že je zcela neškodná.\nAch, pesticidy ... Je hezké opakovat, že škodlivé sloučeniny jsou dokonale identifikovány a pečlivě kontrolovány, nemůžeme se jen pochybovat. Zejména proto, že diskuse o možné toxicitě některých herbicidů nebo fungicidů jsou spojeny rychleji než skandály, které otřásají současnou vládou.\nSporty v dresu!\nAQUAFUSION: Co je to? Nová akvarijní činnost vytvořená trenéry prostorů Récréa. Spojí přes 45 minut čtyři kolektivní workshopy, pracovat od ramen až po telata, spoléhat se na skupinový duch. Jak to děláme? Ve vodě až do pasu, směrem k autokaru, se 10 minut zahříváme s dřepinkami (flexiemi).\n"Dnes mám tři domácí jídlo" Peggy, 39 let, řidič autobusu u RATP. "Mám tři služby: od 6:30 do 13:00, od 11:30 do 19:00 nebo od 14:30 do 22:00 Když jsem začal v roce 2007, rychle jsem získal váhu, hodil jsem hodně Měl jsem problémy s jídlem velmi brzy ráno, takže jsem měl pečivo u pekárny při mém přestávce kolem 8/9 hodin.\n10 kultových oblečení ze série FRIENDS\nRACHEL V HOLDINGU JE JEN OBRÁZEK! Jsi botka! Video odeslal @friendstvvideos dne IX 17, 2015 10:58 PDT RACHEL pyžamový, aby oslavili 30 LET Rachel Oh haha Video odeslal @friendstvvideos dne I 8, 2016 9:59 am PST Rachel, Monica a Phoebe Manželské Ano\nNehody života mohou posílit vztah mezi sestrami\n12 důkazů, že nepijete dostatek vody\nArgument dokazuje pár\n"Connasse" v kině: přívěs konečně venku\n& Ostatní Příběhy: 12 náležitostíEko-orgasmus v 7 přikázáních10 lyžařských středisek přátelské pro děti20 sexy oblečení na oblečení pro Valentýna\n5 nepřímé použití vysoušeče vlasů


Genesis - bezprecedentní spolupráce USA a Kuby | Protext.sk\nGenesis - bezprecedentní spolupráce USA a Kuby\nSpolečnost Genesis Medical Technologies, Inc. ("Genesis") během posledního roku úzce spolupracovala s úřady na Kubě a ve Spojených státech a dokončila do poloviny testování své bezjehlové injekční stříkačky, která je určena ke komerčnímu prodeji na trh hromadné imunizace. V současné době zůstává Genesis jedinou společností z USA, jejíž schválené podnikání na Kubě přineslo plody. Část terénního testu Genesis na Kubě byla v červnu odložena vzhledem ke komunikačním a logistickým problémům.\nV dosud nevídané spolupráci mezi Spojenými státy a kubou se úřady v obou zemích horlivě snažily pomoci Genesis překonat byrokratické překážky a pohnout tak s testováním kupředu. Vinou zdržení vznikly obavy o účinnosti vakcíny po dlouhém skladování v polypropylénových nádobách. V důsledku toho Dr. Manuel Diaz z Kubánského ústavu tropických chorob souhlasil se spálením plastových ampulí naplněných vakcínou v přítomnosti Dr. Lynna Whitlocka z havanské instituce United States Interest Section in Havana. Tato událost znamenala první ověření "u koncového uživatele" americké technologie a vytvořila platformu pro obě vlády v jejich snažení najít společnou základnu prostřednictvím obchodu.\nTodd Callender, generální poradce coloradské společnosti, uvedl, že "ověření u koncového uživatele jsou pravděpodobně nejdůležitějším nástrojem, který Spojené státy používají ke zlepšení obchodních styků s dřívějšími nepřáteli. Byl jsem svědkem téhož procesu v celé východní Evropě na počátku 90.let a zažil jsem výsledky tohoto procesu ve formě liberálnějších vývozních povolení a obchodu. Jsem ohromen pokrokem, který Kuba a Spojené státy v tomto směru učinily.\nDíky spolupráci Kuby při této kontrole "u koncového uživatele" a úsilí obou vlád zlepšit obchodní vztahy dostala Genesis nové vývozní povolení od amerického ministerstva obchodu a podařilo se jí odeslat náhradní zboží na Kubu za necelý měsíc. V současné době je stanoveno zahájení terénního testu v polovině srpna a ten má být ukončen počátkem září. Genesis očekává účast zástupců z United States Interest Section, Světové zdravotnické organizace (WHO), Panamerické zdravotnické organizace (PAHO) a bahamského ministerstva zdravotnictví. WHO sleduje terénní test s cílem ověřit bezjehlovou stříkačku a dát jí certifikát schváleného zařízení, které bude moci být použito v jejím celosvětovém imunizačním programu. Úspěšné dokončení tohoto důležitého testu by mělo umožnit použití stříkačky na hromadné mtrhu do 1. čtvrtletí roku 2000, což je vhodný začátek pro léčení chorob v novém miléniu.


Z domova Archivy - Stránka 4 z 5 - Domov Rudné u Nejdku\n9.10. 2013 Den otevřených dveří\nDne 9. 10. 2013 se uskutečnil Den otevřených dveří v našem zařízení. Tento den je určen pro zájemce z řad veřejnosti, kteří by chtěli něco vědět o poskytované službě.\n9.9. 2013 Srdce na dlani\n2013, Z domova\nDne 9.9.2013 se konalo vyhlášení ankety „Srdce na dlani“. V této anketě vybrali klienti svého nejoblíbenějšího pracovníka. Anketa se každoročně koná ve všech pobytových zařízeních zřizovaných Hlavním městem Praha. Počasí akci moc nepřálo, vyhlášení se muselo konat v hlavní jídelně. Zvoleným pracovníkům přijeli předat ocenění zástupci Hlavního města Prahy. S sebou přivezli zpěváka. Úsměvy na […]\nGrilování na zahradě Domova proběhlo při krásném počasí jako den plný pohody a dobré nálady. K tanci a zpěvu hráli sami pracovníci prostřednictvím nové aparatury, kterou zařízení k těmto účelům zakoupilo.\nSoutěžní sportovní den Superden proběhl v zařízení dne 20. 6. 2013. Na sportovní klání přijali pozvání klienti z těchto zařízení: Domov s zvláštním režimem Matyáš v Nejdku, Domov pro seniory v Perninku, Domov se zvláštním režimem Vejprty a Farní charita Stará Role. Dopoledne se družstva utkala v pěti sportovních disciplínách: kuželky, minigolf, přetahování lanem, přenášení […]\n27.4. 2013 Slet čarodějů a čarodějek\nDne 27.4. 2013 se konal již tradiční Slet čarodějů a čarodějek. Klienti se setkali se svými blízkými, zasoutěžili si společně i s rodinnými příslušníky v soutěžích Nejrychlejší čarodějnice v čarodějnickém slalomu a letu a Nejhezčí čarodějka. Soutěží se zúčastníli také zaměstnanci.\nSuperden a Slavnostní předání kotelny\nDne 16.6.2011 proběhla v areálu Domova sportovně-kulturní akce Superden, na níž mohli naši a pozvaní klienti změřit svou zdatnost v soutěžích jako je rybolov na trávě, minigolf apod. Na zpestření programu Superdne se podílelo vystoupení Divadla z Bedny, ukázka práce nejdeckých policejních příslušníků s policejním psem a nejdeckých hasičů při práci s hasicí pěnou.V rámci […]\nDne 30.4.2011 se konal v našem Domově Rej čarodějnic.V dopoledních hodinách se zaměstanci v přímé péči společně s klienty věnovali horečným přípravám na akci, kdy se dokázali během několika málo hodin proměnit z lidských bytostí do podoby rozmanitých čarodějů a čarodějnic. Zájemci o kulturní vyžití mohli shlédnout divadelní představení „Jak Honza ke štěstí přišel“ v […]\nOstrovská divadelní scéna zavítala k nám do Domova s představením Dívčí válka. Představení se konalo venku na zahradě, bylo krásné počasí.\nSlet čarodějů a čarodějek\nNa tuto akci byli pozváni všichni přibuzní a blízci klientů. Na setkání si zasoutěžili klienti v soutěžích Tanec s koštětem, Nejkrásnější čarodějka, První pracující čarodějka apod., zatancovali si na hudbu hranou DJ Markem a občerstvili se svými vlastnoručně upečenými koláči opečenými buřty.\nVolby do Rady sebeobhájců\n2.5. 2012 proběhly v zařízení první volby zástupců klientů do Rady sebeobhájců. Většina klientů nechtěla nic ponechat náhodě a tak zodpovědně vybrali svého kandidáta a se soustředěním vhazovali kandidátky do volební urny. Imobilní klienty navštívila komise u lůžka. Úkolem Rady zvolené klienty na dvouleté období bude vznášet podněty a připomínky na zlepšení kvality poskytovatné služby, […]


HandStamp Pro 1.0, nastavení aplikace - iDNES.cz\nHandStamp Pro 1.0, nastavení aplikace\nJeště před tím, než začnete používat HandStamp Pro, je nezbytně nutné, abyste správně nastavili parametry pro Váš modem. Poradíme vám, jak na to.\nJeště před tím, než začnete používat HandStamp Pro, je nezbytně nutné, abyste správně nastavili parametry pro Váš modem. Stačí, když spustíte aplikaci Prefs a z menu vyberete Modem. Parametry pro modem samozřejmě nastavte podle podmínek a prostředí, kde ho připojujete:\nKromě nastavení modemu a PPP musíte také nastavit TPC/IP protokol, nutný pro komunikaci přes Internet. Po nastavení PPP ukažte na tlačítko Details... a do zobrazeného okna zadejte (například) následující údaje:\nConnection type - způsob připojení k ISP (vetšina používá PPP)\nNastavení POP3 protokolu:\nAbyste mohli stahovat od svého ISP poštu, musíte nastavit POP3 (Post Office Protocol). Stačí, když u aplikace HandStamp Pro z menu Options vyberete položku POP3.... HandStamp Pro umí obsloužit až 5 mailových schránek. Pokud máte přístup do více schránek, nastavte (například) následující hodnoty:\nMailbox - číslo Vaší emailové schránky\nServer - jméno serveru, na kterém je u ISP instalován POP demon\nMailbox - přístupové jméno Vaší schránky\nUse APOP - Použití Authenticated Post Office Protocol\nLeave mail on server - Ponechá staženou poštu na serveru\nNastavení SMTP protokolu:\nPro odesílání Vaší pošty musíte zase nastavit SMTP (Simple Mail Transfer Protocol). Stačí, když z menu Options vyberete položku SMTP.... HandStamp Pro umí obsloužit až pět SMTP hostů. Pokud posíláte poštu z více schránek, nastavte (například) následující hodnoty:\nSMTP - číslo SMTP hosta\nServer - jméno serveru, na kterém je u ISP instalován SMTP demon\nE-mail - Vaše E-mailová adresa\nName - Vaše jméno, popř. příjmení\nDefault account - použít číslo SMTP hosta jako přednastavenou hodnotu\nSignature je zápatí mailové zprávy, které se může přidat ke každému poslanému mailu. Pak nemusíte psát pod každý Váš mail např. "Ahoj Jirka" apod. Stačí, když z menu Options vyberete položku Signature.... HandStamp Pro umí použít pouze jeden podpis. Například u Pegasus mailu pro Win95 si jich můžete nadefinovat až 9. Jako příklad uvádím jednu z možností jak Signature využít:\nSignature - vlastní text zápatí. Velikost je omezena. To, co vidíte na obrázku je maximum, co jsem do zápatí dostal. Kurzor se přestal posouvat, a tím jsem zkončil\nDefault is to use signature - zda se má za mail připojit zápatí\nNezapomeňte po zapsání signature ukázat tužkou na tlačítko Save.


Jak se budí spáči? Takoví, co s nimi zvonění budíku nehne nebo budík zaklapnou a spí dál? | Odpovědi.cz\nJak se budí spáči? Takoví, co s nimi zvonění budíku nehne nebo budík zaklapnou a spí dál?\nBolak: Netušila jsem, že už tu něco takového proběhlo, nechtěla jsem opisovat :) Nevyhodilo mi Tvoji anketu jako podobnou otázku. Tak se to dá hezky zkombinovat, ty odpovědi.\nZajímavá: Označit otázku jako zajímavou 4Pro koho je otázka zajímavá? hanulka11, tom004, anonym, alex.agent\nDiskuze: 10 příspěvků, nejnovější před 1993 dny\nMě budí Kohut. :-)\nUdělit odpovědi palec 6 Kdo udělil odpovědi palec? manon, hanulka11, tom004, anonym, anonym, Jáchym Šerák\nJeden můj spolužák z Tábora na to měl svůj recept.Protože chodil na začátek vyučování ne na osmou,ale zásadně ve čtvrt na devět,třídní profesor žádal vysvětlení. Tady je: "Víte já si večer nastavím budíka, od tý vrtulky vzadu vedu provázek k dělům před barákem.Ráno budík zazvoní,vrtulka se začne otáčet,navíjí provázek,tím odpálí děla. Třídní na to: "No a ty vstaneš a......, odpověď: "Ale vůbec ne,až když přijedou policajti,ti dělají takový rámus,že mne vždy vzbudí. No,a než jim to vysvětlím......,tak to je ten čas co mi chybí a já přijdu pozdě". Ta děla před vchodem do jejich "rezidence" skutečně byla. Jeho otec byl jeden z nejvyšších důstojníků tehdejší ČSLA. Třeba by to šlo nějak použít i pro ty nenapravitelné spáče. :-))\nUdělit odpovědi palec 6 Kdo udělil odpovědi palec? manon, anonym, Damiana, anonym, alex.agent, Monča.R.E.T.\nVětšinou se dá u budíka nastavit opakované buzení v rozmezí 5-30 minut. Takže ho to vzbudí. Jinak až se vzbudí. Perlička- před 30 lety se mipodařilo zaspat na noční\nUdělit odpovědi palec 4 Kdo udělil odpovědi palec? terry, manon, tom004, Lucijej\nVýstřelem z děla, kbelíkem vody, písníčkou zazpívanou tchýní do ouška, voňavou kávičkou přinesenou do postele včetně snídaně. Tady si fantazie přijde určitě na své.\nKohuta nemám a "strýček" Jedlička už mi ho taky nezakokrhá.\n(A v pohádkách polibkem sličného prince na líbezná ústa spící princezny. Jenže to musí být spánek stoletý. To bych tu stoletou líbeznou princeznu dnes ráda viděla.)\nUdělit odpovědi palec 4 Kdo udělil odpovědi palec? manon, tom004, anonym, Monča.R.E.T.\nTakoví spáči by se vůbec budit neměli, tělo přece samo pozná kolik spánku potřebuje. :) Jednou sem třeba takhle přišel do školy (měl jsem ji 2 minuty od baráku) napuchlej ksicht, vospalky ve vočích, učitelka hned "dobrý den" tak říkám dobrý den, já bych se chtěl omluvit že jdu pozdě, já zaspal. Najednou takovej výbuch smíchu ze třídy, to sem fakt nečekal. Učitelka si zapsala můj příchod do třídnice, zazvonilo a pak šlo se domů, protože bylo půl druhý odpoledne :)\nVod tý doby u nás platilo takový pravdilo, že kdo odcházel poslední z domu (vyjma mě), tak na mě před odchodem vylil hrnek vody. Ale i s tímhle opatřením se mi podařilo párkrát zachrápnout, tak na mě testovali takový hnusárny, aby mě rozhodili, třeba jednou přeřídili všechny hodiny (i na počítači) a budíky v bytě o hodinu dopředu a já jak blbec dorazil do školy už ve čtvrt na vosum. To mě tenkrát docela vytočilo.\nstačí zašeptat "ukradli ti auto" :-)))\nUdělit odpovědi palec 3 Kdo udělil odpovědi palec? manon, gepik, anonym\nDávají si víc budíků za sebou. Taky to tak dělám :-).\nUdělit odpovědi palec 2 Kdo udělil odpovědi palec? manon, Michal Kole\nNebo si dát budík "dál" od postele, aby jsi musela z té postele vztát a jít ho zaklapnout\nchtěla bych jednou být takový spáč- bohužel - jsem skřivan a vstanu bez budíka ,bez budění kolem 5h ...manžel na to ...ty moje " strašidlo"co už strašíš ,když nemusíš a má to tak i můj syn a vnuk asi je to dědičné :D:D:D\ndokoukejte do konce.\nJá vím že ne :) taky že neopisuješ, opisování je úmyslné. Navíc to není stejná otázka, jen jsem si vzpomněl že jsem už jsem se jednou ptal na nějaký budíky ;) a že by tě to možná mohlo zajímat.\nA taky proto že to byla moje otázka, otázky ostatních bych si asi nepomatoval.\nNeuveriteľné, ale preverené desaťročiami.\nZistite si, či taký spáč na vyspatie (ľahké zobudenie) potrebuje párny (sudý) alebo nepárny (lichý) počet hodín. Tomu potom treba prispôsobiť spánok.\nJa potrebujem párny počet hodín spánku a neviem, čo je to budík, Využívam pritom tzv.biologické hodiny, pozriem pred spánkom na hodiny, poviem si, kedy chcem vstávať a rozdiel v zobudení je pár minút. Niektorí moji kolegovia(kolegyne) potrebujú zas nepárny počet hodín.\nTeda to je na mne trochu složitá věda. Určitě to předpokládá přinejmenším úplně pravidelný režim dne bez větších výkyvů a taky aby biologické hodiny neměly vybité baterky. Já bych na ty moje nespolíhala :) Hlavně ne v případech, kdy je opravdu důležité být někde včas.\nDamiana: Ten s 57kou? :) Abych nenadělala drby :)\nNe neděláš. :-) Ale je to můj domácí Kohut - a ten se nepůjčuje. :-)))\nPardon, že odpovídám až teď, byli jsme tančit, ale koukám, že Očko už bryskně odpověděla za mne...:-)\n:) Tak my Ti taky nepůjčíme :) Tančit???? Kohut bude zřejmě všestranně použitelný budík :)\nNo to si piš! :-))) Dáme si tady v Mariánkách Ferdinandův pramen a nedostanou nás z parketu! Jen peří lítá...:-)))\nTo neuděláš. To se tady ví a oni dva to netají. Je to v naprostém pořádku.\nTak dík, už jsem v obraze :) Ale Kohuta jinde na buzení asi použít nepůjde :)\nZkus se zeptat, ale raději opatrně. Dám krk za to, že ho Damiana nepůjčí.\njak se dá na odpovědi.cz nastavit můj stream??? (1 odpověď)


Hudební vizionář Bobby McFerrin míří do Česka – Novinky.cz\nHudební vizionář Bobby McFerrin míří do Česka\nPoprvé v ČR vystoupí 15. května 2008 legendární zpěvák a hudební vizionář Bobby McFerrin. Koncert se bude konat v Kongresovém centru v Praze.\npondělí 19. listopadu 2007, 11:43\nBobby McFerrin je unikátní zpěvák, neúnavný experimentátor a showman, jehož koncerty nejsou jen prostým vystoupením před lidmi, ale strhující oslavou hudby, při niž padají hranice mezi hledištěm a pódiem. Na jeho první vystoupení čekala Praha dlouho, ale jistě bude stát zato.\nMcFerrin má jako nadžánrový umělec spadeno na jazz a klasiku a přitom dokáže vymyslet i geniálně prostý a nadčasový popový hit (Don't Worry Be Happy). Za svou dlouhou kariéru posbíral deset cen Grammy a prodal milióny desek.\n"Každý sólový koncert Bobby McFerrina představuje neopakovatelný unikát, magický zážitek, oslavu nevídaného hudebního talentu, spontaneity a improvizace. Sedmapadesátiletého McFerrina lze jak díky jeho vzezření, tak tempu, kterým se řítí krajinou hudby, směle označit za nestárnoucího," říká mluvčí projektu Strings of O2 Silvie Marková.\nBobby McFerrin se narodil v roce 1950 v New Yorku, jeho otec byl prvním afroamerickým sólistou v Metropolitní opeře. Roku 1958 se rodina odstěhovala do Los Angeles, do Hollywoodu.\nBobby se naučil na klarinet a piano, ale rozhodl se, že prorazí zpěvem. Začal vystupovat s Astral Project v New Orleans a později s legendárním jazzmanem Jonem Hendricksem. Na počátku 80. let sklidil velký úspěch na Jazz Festivalu v New Yorku a následovalo natočení prvního alba. Po megahitu Don´t Worry, Be Happy (1988) se stal skutečně světovou hvězdou. Dnes spolupracuje se špičkovými jazzmany i orchestry hrajícími klasickou hudbu.\nPředprodej vstupenek v síti Ticketpro.