Vita Moleskine: de desembre 2015\nS’acaba l’any. Moment de balanç i de nous propòsits per esmenar allò que no anat bé. Cada any faig aquest exercici amb sensació de que m’és útil. De tot el balanç de l’any destaco, de bon tros, veure fer-se gran el meu net. Poc a poc, el petit personatge esdevé una persona que comença a demostrar que té criteri propi. Geniüt i tossut quan cal, excessivament reflexiu, rialler quan vol i ple de tendresa amb tot el que l’envolta. Poc a poc el meu net comença a forjar la seva personalitat. Entre tots, parents, llar d’infants, entorn i circumstàncies li subministren nombrosos inputs que destil·la a través de la seva mirada oberta a la vida.\nMés endavant el meu net afegirà nova informació proporcionada pels múltiples avatars de la vida. Poc a poc anirà perfilant les seves diferents identitats que, com a capes de pell, aniran superposant-se al llarg del temps. El meu net i jo no haurem recorregut el mateix itinerari en relació a les identitats personals. La gent de la meva edat teníem la identitat restringida a quatre llocs comuns. Avui, tot és diferent. Cada persona és una suma d’identitats forjades a través dels plecs de la vida. Gràcies a la cultura els individus escollim i elaborem les identitats que ens fan singulars en relació als altres. El meu net és com un llibre de pàgines en blanc s’escriuen els solcs vitals que el definiran com a persona i li donaran sentit de pertinença a molts referents identitaris. Per això, ara, a les portes de tot un any nou, penso que tots els que l’estimem hem de contribuir a fer-lo un individu lliure, ple de valors i virtuts, ple d’amor i d’estimació a tot allò que l’envolta.\nPublicat per Jordi López Camps a 31.12.15 Cap comentari:\nLes diferents tradicions musulmanes tenen visions diferents de la figura del Mahdí. Els musulmans xiïtes sostenen que el Mahdí es troba ocult per protegir la seva vida perquè en el futur serà el salvador del món encarregat de dur la justícia al Món. Mentre que per alguns sunnites és imminent que el Mahdí es posi al capdavant dels guerrers musulmans. Aquest musulmans, coherents amb aquesta idea, han patrocinat la reinstauració del califat i han decidit, per interpretació d’algunes profecies, que la ciutat de Dabiq serà on començarà la realització de la seva interpretació apocalíptica de l’islam. En un vídeo on apareix Abu Musab al Zarqaui, líder d'Al Qaeda a l'Iraq, organització predecessora de l’Estat Islàmic, abans que fos assassinat el 2006 per un dron americà, esmenta "les armades de croats que seran cremats en Dabiq".\nAquesta visió apocalíptica de Zarqaui es adduïda per Estat Islàmic per justificar que dins del seu catàleg d’horrors terroristes tingui un lloc destacat la tortura de cremar vius als infidels i presoners. En l’imaginari escatològic dels gihadistes hi ha la idea de que, abans de l’apocalipsi final, hi haurà l'ocupació dels romans del territori anomenat al A'maq o Dabiq. No és casualitat que Estat Islàmic identifiqui a Obama com "el gos de Roma" i l'exèrcit americà com "els romans". Amb aquesta assimilació l'Estat Islàmic adequa les seves actuacions a les seves creences mil·lenaristes esperant l’acompliment del que ells interpreten un hadit que “Dabiq serà controlada pels millors soldats islàmics provinents de la Meca. Ells capturaran els romans' (americans) en el moment que llancin el seu atac" (Hadit 6924 de la recopilació Sahih Muslim feta per l’Imam Muslim)\nPublicat per Jordi López Camps a 30.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 29.12.15 Cap comentari:\nDabiq és el nom d’una ciutat del nord-est de Síria, situada a 40 kilòmetres d’Aleppo i a 10 km de la frontera amb Turquia, que té assignat un paper important en el món mític del salafisme wahhabita practicat per Estat IslàmicPer aquest motiu, aquesta organització donà el nom de Dabiq a la seva revista d’agitació i propaganda. La lògica apocalíptica existent en la base de la ideologia religiosa de l’Estat Islàmic afavoreix tradueix el seu missatge mil·lenarista en una crida a emigrar als territoris sota el seu control. Estan convençuts que entorn a entorn a la ciutat siriana de Dabiq es lliurarà la batalla que ha de precedir el judici final. L’esquema religiós d’Estat Islàmic comparteix una determinada lectura de les visions mil·lenaristes tan presents en moltes religions. Si bé en els llibres sagrats de la tradició jueva, cristiana i islàmica hi ha referències a la idea de com ha de ser la fi del món i el judici final en cap d’elles existeix un relat concret sobre com succeiran aquests fets. Han estat algunes corrents d’aquests tradicions que, a partir de lectures i interpretacions dels texts sagrats han construït els relats escatològics mil·lenaristes.\nSegons l'escatologia islàmica Dabiq pot ser una de les dues possibles ubicacions per a la batalla definitiva entre cristians i musulmans que conduirà a una victòria musulmana i serà l’inici de la fi del món. L'Estat Islàmic creu fermament que Dabiq serà on durà a terme aquesta batalla, per aquest motiu ha anomenat la seva revista amb el nom d’aquesta ciutat. L’escatologia islàmica es basa en la interpretació d’un hadit de Muhàmmad segons el qual entorn a la ciutat de Dabiq succeiran alguns dels esdeveniments de la Malahim musulmana, l’equivalent de l'apocalipsi cristià Armagedón. Abu Hurairah, company a Muhàmmad explicà que aquest va dir: “La darrera hora no vindria fins que els romans arribin a Al A'maq o Dabiq. Un exèrcit format pels millors (soldats) dels pobles de la terra d’aquest moment vindrà de Medina per enfrontar-s’hi” (6924 de la recopilació d’Imam Muslim). Els experts consideren que l’expressió romans es refereix als cristians i que en el hadit explica que, després de vèncer als cristians, els musulmans aniran a conquerir de forma pacífica la ciutat de Constantinopla invocant el takbir (Al·là akbar, Déu és (el) més gran) i amb els tasbih a les mans (rosari dels musulmans). Després d’haver-la conquerida es derrotarà l’anticrist després d’haver retornat Jesucrist.\nPublicat per Jordi López Camps a 28.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Dabiq, Estat Islàmic, Islam\nResulta un autoengany anar repetint insistentment, a modus d’estigmatització, que Estat Islàmic, ni és un estat ni és islàmic. Res d’això. Des del punt de vista estructural, el Califat actua com un estat i, en els territoris conquerits, intenta vestir les estructures i institucions que defineixen un estat. Des del punt de vista islàmic escriu Graeme Wood a What ISIS Really Wants "La realitat és que l'Estat Islàmic és islàmic. Molt islàmic. Sí, ha atret a psicòpates i aventurers, en gran part de les poblacions descontentes de l'Orient Mitjà i Europa. Però la religió predicada pels seus seguidors més fervents es deriva de les interpretacions coherents dels erudits de l'Alcorà i dels ensenyaments de l'islam. Pràcticament totes les decisions importants i la llei promulgada per l'Estat Islàmic s'adhereixen al que denominen 'la metodologia profètica', que és detallada meticulosament en els seus pronunciaments i en la seva propaganda, significant i projectant així la profecia i l'exemple de Mahoma. Els creients musulmans poden rebutjar l'Estat Islàmic, molts ho fan, però pretendre que no és un grup religiós i mil·lenarista és obviar la realitat, generant falses interpretacions a Europa, als Estats Units a subestimar, establint necis esquemes per contrarestar ".\nLa realitat és que l'Estat Islàmic, a part de ser una banda de psicòpates sumits en l'obscurantisme del segle VII, és una organització religiosa que persegueix una profecia en la qual ells són els agents de l'apocalipsi final. La seva estratègia s'engendra en una teologia que encoratja als creients, combatents invisibles disseminats per tot el món, a accionar el gallet de la fi dels temps i engrossir l'exèrcit de màrtirs guiats pel Mahdi. Es tracta d'una batalla mística per Al·là i la instauració del Regne de l'Islam sobre la Terra. ¿Com lluitar contra un exèrcit amb un concepte metafísic de la guerra, dirigit per un ésser mític?\nPublicat per Jordi López Camps a 27.12.15 Cap comentari:\nBona festa de Sant Esteve\n“Des del moment del seu naixement, Jesús ve, es situa entre els nostres esdeveniments, en la nostra vida, en tots els moviments de les persones, les saben moure’s cap a ell, per ell i entorn a ell; però també entre els que no ha saben. Jesús diu a tots “Pau a vosaltres”. El pessebre que fem i que és una imatge del nostre món (molts pessebres es construeixen avui com a símbol de la nostra realitat present) és un reflex de les guerres, de la fam, dels sofriments, de la soledat i del treball humà. Però tot això està fet per situar en el centre a Jesús, perquè el Fill de Déu no pot der col·locat a un costat, lluny de nosaltres sinó que està dins de cada plec de la nostra existència”.\nCarlo Maria Martini “Cap la llum. Reflexions\nPublicat per Jordi López Camps a 26.12.15 Cap comentari:\n“El Nadal és quelcom més que una mica d’esperit pacífic i consolador. En aquest dia, en aquesta nit sagrada, es tracta del nen, d’un nen molt especial. Es tracta del Fill de Déu que es feu home, del seu naixement. Totes les altres coses en aquesta festa viuen d’això, ja que sinó és així tot mor i esdevé en pura il·lusió. El Nadal significa que Ell ha vingut, que Ell ha il·luminat la nit. Que Ell ha convertit la nit de les nostres tenebres, la nit de la nostra ignorància, la nit terrible de les nostres angoixes i desesperances en una nit bona, en una nit santa. El moment en que això passà, de veritat i per sempre, ha de seguir sent una realitat, gràcies a aquesta festa, també en els nostres cors i en el nostre esperit”\nKarl Rhaner, El significat del Nadal\nPublicat per Jordi López Camps a 25.12.15 Cap comentari:\nÉs vigília de Nadal. Mentre les famílies cristianes es preparen per celebrar aquesta festa, altres famílies, la majoria musulmanes, es troben caminant per les fronteres europees cercant un lloc on arrelar i refer les seves vides. Aquesta situació evoca també la viscuda per una jove parella que hagué d’anar a Betlem quan la dona esperava un fill, “també Josep va pujar de Galilea, del poble de Natzaret, a Judea, al poble de David, que es diu Betlem” (Lc 2,4). Josep i Maria estaven de camí des de casa seva on s’havien d’empadronar d’acord amb el que havien dictat les autoritats. Avui, les terres europees s’han convertit també en terres de pas, de centenars de milers de persones en itinerància entre les seves cases i llocs imprecisos.\nQuan arribà al moment d’infantar la dona ningú els pogué acollir “no hi havia lloc per a ells a la sala de l’hostal” (Lc 2,7). ¿Quantes dones hauran infantat aquestes dies en les fronteres europees?, ¿quants infants com Jesús naixeran en terra estrangera?. Aquesta circumstància reflexa les misèries de les nostres societats. Mentre celebrem l’encarnació de Déu en un infant que serà la llum del món, moltes persones es troben cercant on poder residir perquè les hostilitats dels homes els ha foragitat de casa seva. El Nadal ens ha d’empènyer a renovar la nostra solidaritat amb el dolor d’aquesta humanitat que es troba en les nostres fronteres i ens ha de moure a treballar a favor de la construcció d’un món més juts sense odis ni enfrontaments.\nPublicat per Jordi López Camps a 24.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 23.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cristianisme, Islam, Mawlid, Nadal\nLa política catalana i alguns polítics donen la impressió que viuen en un miratge continuat. Tot es fa, com diu en Salvador Cardús, com si fos però el món és d’una altra manera. Sota aquesta particular manera d’entendre la realitat es produeix l’autoengany continuïtat aconseguint no saber com són les coses. Així, el que havien de ser unes “eleccions plebiscitàries” passen a ser, simplement, “el plebiscit”. Curt i ras, i tots contents. Altres, sota l’efervescència de la campanya electoral, comencen a prometre coses difícils d’aconseguir per la complexitat de l’acord polític que les ha de fer possibles. Penso, per exemple, que l’oferta de referèndum per part de Podemos va en aquesta direcció. Prometre’l és poc costós, però fer-lo no depèn de qui l’ha proposat i, com s’ha dit en diverses ocasions els podemites no estan per la independència de Catalunya. Un altre mostra d’aquesta realitat distorsionada és el pretès sorprasso d’ERC sobre CDC. Al mirar els resultats es veu que les diferències són poc significatives tot i que algunes persones les vulguin magnificar. El que resulta alarmant és la dimissió electoral d’una part dels electors sobiranistes, els vots dels quals no l’han retingut les forces independentistes. Sobre aquesta qüestió alguns polítics actuen com si tot fos igual que el dies abans del 20 de desembre.\nAvui s’ha viscut un episodi més d’aquesta ficció política. Junts pel Sí han presentat un acord del qual la CUP en farà només de missatger davant la seva assemblea. Sí aquest és el mètode, ¿calia tant de temps de converses i negociacions per tot això? Sincerament, ha quedat sorprès al veure que, després de quasi tres mesos d’estira i arronsa, només s’ha arribat a unes propostes que no poden presentar de forma conjunta per les parts negociadores. ¿Èxit o fracàs? Durant la roda de premsa dels negociadors de JxS s’ha presentat la presidència de la Generalitat com un òrgan plural en la qual es dilueix la figura del President de la institució. Alerta, ara que en la política tenen molta importància els marcs mentals, la precisió de les paraules és més important del que ens imaginem. No és el mateix President de la Transició que President de transició.\nEm preocupa que una part de JxS hagin cregut que, per salvar el que calia salvar, acceptin desdibuixar les institucions de govern de Catalunya i acceptin que, en lloc d’investir a Artur Mas com a President de la Transició acceptin fer-lo un president de transició. El futur president de la Generalitat ha de ser una persona amb idees clares, amb la capacitat de llegir bé la realitat i prendre decisions clares no a partir de la impressió del com si tot anés com es voldria que anés, sinó en funció de com són les coses. Aquest President no pot ser un interí, sinó un estadista de primera magnitud. I d’això en Catalunya anem força escassos.\nPublicat per Jordi López Camps a 22.12.15 Cap comentari:\nMentre s’acosta el Nadal la ciutat s’omple de llums i de reclams que conviden a consumir. Hi ha pocs pessebres en les botigues evocadors de la festivitat religiosa i sí molts eclèctics arbres plens de llums i regals. Les músiques de les tendes evoquen cançons estereotipades que només les sentim en aquestes festes. Si abans escoltàvem nadales ara sonen cançons angleses plenes de picarols de trineus i cantants melòdics de veu melosa. Al fer-se de nit s’encenen per damunt dels caps unes formes geomètriques il·luminades que s’han inaugurat al començament de la campanya d’hivern dels eixos comercials amb gran ressò mediàtic.\nEls ciutadans cristians estem engolits per aquest brogit i el nostre Nadal corre el risc d’esdevenir un ritual més com tants tenim al llarg de l’any. Em resisteixo a que em prenguin el sentit del Nadal aprés afectuosament de petit i modelat de gran sota l’aprenentatge de la vivència cristiana. Mentre la societat s’ha anat secularitzant, fet que no em molesta, el risc és que l’experiència cristiana quedi derrotada per la superficialitat dels neons i els sopars d’empresa.\nPer sort hi ha espais i recursos perquè això no passi. Avui, a Cristianisme i Justícia, institució on col·laboro com a voluntari, hem fet una petita eucaristia per compartir el valor del Nadal. Pels cristians, l’oració i la vida litúrgica són els referents sòlids que ens poden a ajudar a contemplar la joia de l’encarnació de Déu en Jesús que dóna sentit el dia de Nadal. Mentre fem el camí d’Advent ens podem preparar per aquest moment gràcies a l’oració, la lectura de textos de pietat, la contemplació de la Paraula de Déu i la litúrgia de cada dia. Fer-ho no exigeix massa temps i l’esperit en surt beneficiat.\nPublicat per Jordi López Camps a 21.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 20.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 19.12.15 Cap comentari:\nEl recent premi per la pau de la fira de Frankfurt, l’escriptor iranià-alemany Navid Kermani, reclamava que els musulmans s’han d’interrogar sobre la se va fe de forma crítica, amb llibertat i creativitat. Deia “tot musulmà que no lluiti amb ell, que no dubti d’ell i que no s’interrogui críticament, no estima l’islam”. ¿Com fer-ho?. Un camí és llegir els textos sagrats amb una mirada diferent, buscant anar més enllà de les paraules escrites i interpretar el text a la llum de la realitat del lector. És introduir-se en el camí de l’hermenèutica agafant d’ella el seu sentit més profund: l’art d'explicar, traduir o interpretar els texts, especialment interpretar els texts sagrats. Alguns pensadors expliquen que en l’hermenèutica els fets socials i potser també els naturals són símbols o texts que s'han d'interpretar en lloc de descriure's i explicar-se objectivament.\nLa necessitat d'una disciplina hermenèutica està justificada donada per les complexitats del llenguatge, que freqüentment condueixen a conclusions diferents i, fins i tot, contràries en relació amb el significat d'un text. L'hermenèutica intenta desxifrar el significat darrere la paraula i introdueix l’estudiós a l'exegesi de la raó mateixa sobre el significat dels textos sagrats. Practicar la hermenèutica en l’Islam és força difícil atés que l’Alcorà és paraula revelada per Déu “la revelació de l’escriptura, del llibre sant, que ha baixat de dalt del cel, ve d’Al·là, Déu, el Poderós, que sap molt bé com fer les coses” (39:1), text que es repeteix a 40:2. No hi cap dubte, és Déu mateix que ha dit a Muhàmmad, a través de l’arcàngel Gabriel, unes paraules que han de ser transmeses textuals a fi de confirmar la fe. La paraula de Déu, segons els punts de vista tradicionals no es interpretable perquè, a diferència dels llibres sagrats dels jueus i cristians no està inspirada per Déu, sinó dita per ell mateix.\nArribats a aquests punt el camí per l’hermenèutica es fa força estret. Però, tot i aquesta dificultat, he experimentat que moltes comunitats musulmanes de Catalunya adopten una hermenèutica pràctica. Des del dia a dia aquestes comunitats fan una relectura dels textos sagrats de l’Alcorà o de la Sunna que no desvirtua per res el nucli bàsic de la fe de l’Islam. En la pràctica, les comunitats musulmanes en els països occidentals estan duent a terme una hermenèutica pràctica imposada per la circumstància de conviure la seva fe amb altre religions en el marc d’una societat secularitzada. Així el text corànic “el qui desitgi una religió que no sigui la de l’islam, submissió a Déu, aquest no serà acceptat per Déu, ni per nosaltres. Aquest no serà, doncs acceptat per Déu, ni per nosaltres” (3:85). Sembla que negaria la possibilitat de la pluralitat religiosa i del diàleg interreligiós. Aspectes no qüestionats per la majoria de comunitats musulmanes a Occident perquè, gràcies al seu reconeixement com a valor social, els permet viure en naturalitat la seva fe. Així, des de la pràctica, les comunitats musulmanes han donat més pes a altres textos com per exemple “si el teu Senyor hagués volgut, tots els qui viuen sobre la terra hi haurien cregut, tots. Però tu (profeta) no pots forçar i fer que la gent sigui creient” (10:99). Gràcies a la intuïció de molts musulmans, el pluralisme religiós és possible precisament perquè la hermenèutica pràctica ha facilitat unes interpretacions de l’Alcorà i de la Sunna que faciliten la convivència i les relacions humanes.\nPublicat per Jordi López Camps a 18.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Hermenèutica, Islam\nLa tercera generació de gihadistes fou propiciada pel pensament d’Abu Musab al-Suri, nascut amb el nom de Mustafa bin Abd al-Qadir Setmarian Nasar. Aquesta tercera generació representava un pas més respecte les versions anteriors. Mustafà Setmarian, fàcilment identificable pel seu cabell pèl-roig i ulls blaus, era fill de l’aristocràcia sunnita d’Alep (Iraq). Aquest terrorista, escriptor i membre d’Al Qaeda, adquirí la ciutadania espanyola a finals de 1980 gràcies al seu matrimoni amb l’espanyola Elena Moreno. La justícia espanyola de ser autor de l'atemptat de l’any 1985 al restaurant El Descanso de Madrid, on moriren divuit persones, i està relacionat amb l'atemptat de Madrid de l'11 de març de 2004. És considerat per molts especialistes com l'exponent més eloqüent de la gihad moderna i el creador de les seves estratègies més sofisticades per el desenvolupament teòric en diverses publicacions.\nL'obra més coneguda de Mustafà Setmarian és el el llibre de 1.600 pàgines Crida a la Resistència Islàmica Mundial que va aparèixer a Internet al desembre de 2004 o gener de 2005. En aquesta obra es proposa la creació d’una gihad emergent des de les bases musulmanes en lloc del model de la gihad piramidal i centralitzat proposat per Al Qaeda. El pensament de Setmarian era propiciar un terrorisme creat per individus o petits grups autònoms, era el que s’anomenava "resistència sense líders", amb prou capacitat per desgastar l'enemic i preparar en el terreny per avançar cap una guerra en "fronts oberts". Amb aquesta estratègia Mustafà Setmarian modificava l’enfoc de terrorisme centrat contra els Estats Units donat per Al Qaeda i situava les accions terroristes a Europa on considerava que els estats eren més dèbils i amb més dificultats afrontar-lo. A més, s’esperava que el terrorisme a Europa comptés amb la col·laboració dels musulmans residents, en moltes ocasions amb problemes d’integració.\nAquest gihadisme de tercera generació no optà per una organització estructurada jeràrquicament sinó per una xarxa flexible. Aquesta circumstància permetia, a partir d’unes directrius genèriques, actuar de forma autònoma sense fer perillar el conjunt del grup. Aquesta estratègia perseguia, en un futur immediat, facilitar la creació d’un estat. La única, i important, dificultat d’aquesta estratègia era que encara no tenia cap territori on edificar l’estat que patrocinava. El pensament de Mustafà Setmarian influí a Abu Mussab al Zarqaui i en al seu grup d’al Qaeda incorporat a la insurgència de l'Iraq. La posterior evolució d’aquest grup en la constitució de l’Estat Islàmic i la creació del Califat permeté aportar la dimensió territorial que perseguien aquests nous gihadistes terroristes. Tot i que, tampoc la creació del Califat ha provocat la insurrecció dels musulmans en altres països per tal de poder crear la gran Umma.\nPublicat per Jordi López Camps a 17.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Gihad, Islam, Terrosime\nGilles Kepel, gran arabista francès, senyala que la gihad petita, aquella que es violenta i fomenta avui el terrorisme, ha anat evolucionant des del darrer terç del segle passat. Convé recordar que la gihad major, dins de la tradició espiritual islàmica, representa l’esforç i la lluita interior contra el mal que present en l’interior de les persones. És el combat que tot musulmà ha de fer en favor del bé i en contra del mal. Per Kepel la gihad petita ha conegut tres fases de desenvolupament.\nLa primera coincideix amb l’aparició de la concepció moderna del gihadisme desenvolupada a partir de la invasió de l’exèrcit soviètic de l’Afganistan l’any 1979. En aquells moments els Estats Units, per mitjà d’una operació encoberta de la CIA finançada en part per Aràbia Saudita i les monarquies del Golf, organitzà una oposició armada sunnita als invasors. L’estratègia nord-americana era desestabilitzar profundament Afganistan i fer-ne un nou Vietnam pels soviètics a més de crear un mur a la possible expansió de l’Iran xiïta. Si bé l’estratègia nord-americana aconseguí la retirada soviètica l’any 1989 no impedí que els brigadistes musulmans que havien anat a combatre a Afganistan, ara convertits en gihadistes de l’islam, intentessin replicar la seva experiència armada per fer caure els règims d’Egipte i Argèlia. Aquesta estratègia fracassà perquè la població d’aquests països no seguí el combat d’aquestes gihadistes.\nDavant del fracàs de l’estratègia anterior el gihadisme canvià de concepte i d’escenari. En lloc d’intentar enderrocar alguns règims de països musulmans, proposà inspirar-se amb l’actuació de l’islam primitiu, tant en el que feu a favor de la construcció del projecte religiós com en la seva expansió combatent els imperis bizantí i persa. Sota aquestes premisses naixia la segona generació de gihadistes més preocupats en atacar als Estats Units visualitzats com el nou imperi Bizantí a destruir. L’acció més espectacular d’aquests gihadistes convertits en terroristes globals fou els atemptats del 11 de setembre del 2001 a Nueva York i Washington. Malgrat la crueltat d’aquests atemptats, com d’altres posteriors, entre els quals cal comptar els de Madrid el 11 de març del 2004 o el 7 de juliol del 2005 a Londres, no aconseguiren revoltar els musulmans contra els seus governs. De nou, els gihadistes no assoleixen el seus objectius.\nPublicat per Jordi López Camps a 16.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 15.12.15 Cap comentari:\nL’assentament de l’Estat islàmic a Iraq ha comportat, entre altres desgràcies, la persecució impecable, seguint la seva interpretació particular de l’islam, d’altres creences religioses. Com a conseqüència d’això molts cristians, alguns relacionats amb primitives i originals esglésies orientals, han hagut de marxar d’aquest territori amb el resultat de la quasi total desaparició de la quasi totalitat de les minories religioses d’aquest territori. Aquest és el cas, per exemple, dels yazidites, religió monoteista sincrètica practicada per certs kurds, que barreja antigues tradicions mitològiques regionals amb el mitraisme, el zoroastrisme, el cristianisme i l'islam. El centre de culte principal és Lalish, al nord-est de Mossul, on hi ha el mausoleu del xeic Adí ibn Mussàfir, figura preeminent d'aquesta religió i venerat com a sant.\nUna altra minoria perseguida a Irak sota el control d’Estat Islàmic són els kakais, anomenats així a Irak, o coneguts com els yarsanís a Iran. Es tracta de religió provinent d'una secta mística medieval eminentment kurda que hauria estat fundada vers el segle XIV o XV a Hawraman per Sultan Sehak. Aquesta religió és monoteista i prové de l’evolució d’una tariqa sufí però les seves característiques la van portar cap a l'heterodòxia. És una religió practicada per un milió de persones al Caucas, l'Iran occidental i a l'Iraq, la major part kurds i laks amb algunes comunitats luris, àzeris i àrabs. Alguns kakais s’han integrat en les milícies kurdes que lluiten con Estat Islàmic.\nL’altre religió perseguida són els mandeus. El mandeisme fou una secta gnòstica que es desenvolupà en els segles I i II a les vores del riu Jordà a partir de a seguidors de Joan Baptista i en l'actualitat està reduïda a certes zones d'Iraq. Aquesta comunitat estava dirigida per la casta sacerdotal dels Nasoreans (nom pel que també eren coneguts). L’Estat Islàmic considera a totes aquestes religions com herètiques i per això els seus adeptes són perseguits i els seus temples destruïts, i tot es fa a partir d’una interpretació torçada i parcial de l’Islam.\nPublicat per Jordi López Camps a 14.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Estat Islàmic, Islam, Kakais, Mandeus, Yarsanis, Yazidites\nLes institucions religioses a Occident i la qüestió de la identitat\nAquest cap de setmana UCIDCAT, Unió de Comunitats Islàmiques de Catalunya, ha organitza el seu Onzè congrés Islàmic al Prat de Llobregat. Durant tres dies el congressistes han reflexionat i debatut sobre "Les institucions religioses a Occident i la qüestió de la identitat". L’interès d’aquest congrés era oferir una oportunitat d'intercanvi d'idees i debatre la presència de les institucions religioses en les seves diferents manifestacions socials o institucionals com actors de la vida pública i ciutadana, així com el paper que tenen aquestes institucions en la construcció, confecció, modificació o canvi d’una identitat o altre.\nEls diferents ponents del congrés han tractat diverses temàtiques relacionades a les relacions existent entre una tradició religiosa i la identitat o les identitats de les persones. Algunes intervencions s’han centrat en destacar les influències i els condicionants de les religions alhora de desenvolupar una identitat determinada i com es construeix la identitat religiosa en una societat secularitzada i multiconfessional. També ha estat en el centre des debats la possibilitat de coexistir diverses identitats en l’experiència personal resultat de la diversitat culturals i religiosa de les societats modernes. com a resultat. Totes aquestes qüestions han estat abordades tant des de la perspectiva de la seva incidència en les vivències personals com en la determinació de les identitats comunitàries.\nPublicat per Jordi López Camps a 13.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Islam, Islam de Catalunya, UCIDCAT\nPublicat per Jordi López Camps a 12.12.15 Cap comentari:\nEn els anys 1960-1970 el pensament progressista de moda afirmava que Déu era ben mort i enterrat. Un segle després de que Marx, Nietzsche, Freud i tot l’estol dels "mestres de la sospita", els profetes filòsofs de la "mort de Déu", haguessin proclamat que la humanitat havia entrat en una etapa post-religiosa de la ma de la raó científica gràcies a la qual la secularització definitiva de la moral, les idees i de la política eren definitives. Ara, mirant-ho amb perspectiva, tenim la impressió de que Déu no estava mort, sinó simplement adormit. I ara, molts anys després, algunes corrents religioses semblen obstinades a proclamar que Déu s’ha despertat del seu somni per venjar-se.\nA la llum del que patrocinen algunes corrents religioses es té la impressió de que les religions han abandonat la fe i han esdevingut "ideologies assassines". Als països àrabs, per exemple, determinades interpretacions de l’islam en lloc d’impulsar els somnis de llibertat i democràcia, s'han transmutat donant pas al terrorisme islamista més bàrbar. En els territoris palestins ocupats, una ideologia "messiànica" culturalment força consolidada i pervertida ha dut als ultraortodoxos jueus a practicar la pitjor violència i, com a resposta, grups de musulmans han respost amb la seva interpretació de la llei del Talió. A alguns països europeus i als Estats Units els fonamentalistes protestants i els integrismes catòlics sorprenen per la seva fascinació per la violència, no només verbal, contra els partidaris de l'avortament, l'homosexualitat o les teories evolucionistes.\nDavant d'aquesta situació les persones creient hem de preguntar-nos si el sagrat o lo religiós sempre han estat origen de violències o el que succeeix és que són les persones les que han manipulat el sagrat i les religions per justificar i legitimar la seva pròpia violència. ¿On està la frontera entre la religió i els interessos mundans? Interessos que en un moment donat permeteren atorgar el qualificatiu de santa a unes guerres que no perseguien cap propòsit noble. Les persones tenim tendència a manipular a Déu a fi de defensar les nostres causes. Gott mit uns (Déu amb nosaltres) dient els cinturons militars nazis tot i que la ideologia nazi era fonamentalment atea. Déu mai s’ha apartat de la humanitat, només quan la humanitat s’aparta de Déu és quan les religions poden esdevenir ideologies violentes que cometen el pecat idolàtric de prendre el nom de Déu en va.\nPublicat per Jordi López Camps a 11.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Déu, Modernitat\nDavant les injustícies ha d’haver-hi un compromís moral. Les imatges constants de refugiats deambulant per Europa cercant escletxes per penetrar les espesses fronteres de la indiferència i insolidaritat han de commoure. Els mitjans de comunicació dia darrera dia ens presenten el drama dels refugiats i dels desplaçats. Mirant aquestes imatges “ens trobem mirant-nos en un mirall d’incomoditats que reflecteix els nostres límits morals d’una civilització que, impassible, assisteix a aquest drama humanitari” (Joan Carles Gallego “Encara ens queda la tendresa dels pobles”). Aquestes mirades perdudes d’esperança ens provoquen preguntes i haurien de generar actituds solidàries.\nAquest dolor ha de despertar la nostra compassió. Compadir és compartir la passió dels demés. Ser compassiu és reconèixer que l’altre persona importa i assumim com a pròpia la seva situació. No apartem la nostra mirada de la seva, ni fem com si res passés de nou en l’horitzó de la nostra vida. Els refugiats i els desplaçats en presenten, com díptic colpidor, el dolor de la humanitat estès davant nostre. Des de la nostra humanitat ens commovem. No restem indiferents.\nEl dolor dels demés exigeix compromís en l’acció a favor de la justícia. El seu dolor ens empeny a l’acció, mobilitza, no només per alleugerir el patiment humà gràcies a l’acolliment hospitalari sinó per suprimir aquest patiment. Convertim el sentiment agitat, trasbalsat per la imatge del dolor, en una acció que vol ser radical perquè pretén anar a l’arrel dels problemes que causen el dolor. No és possible el silenci o la quietud de cor davant d’aquest dolor. No hi ha espai a la neutralitat. Com digué el bisbe sud-africà Desmond Tutu: “Si ets neutral en situacions d’injustícia, has escollit el costat de l’opressor.”\nPublicat per Jordi López Camps a 10.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Dolor, Refugiats\nLa crisi recent dels refugiats provinents d’Orient Mig han situat en el centre del debat polític que calen noves polítiques migratòries i d'asil a la Unió Europea. Dins d’aquestes polítiques l’acolliment és un eix bàsic. Les polítiques d’acollida han de permetre la integració social i laboral plena, en drets i obligacions. Els països europeus s’han de comprometre a acollir a les persones que escapen de zones en conflicte, persones que poden fugir de persecucions i matances. Cal donar refugi i acollir generosament, als que no tenen res més que l'acollida que els podem donar en les nostres ciutats i pobles. “Cal acollir a qui només li queda la tendresa de la solidaritat dels pobles” com escriví magistralment la poetessa nicaragüenca Gioconda Belli.\nJosé Carlos Bermejo, director del Centro de Humanización de la Salud dels religiosos camils considera que l’hospitalitat és un valor ètic “que evoca l’obertura a un «nosaltres» que generi en les persones l’experiència que «res humà no m’és aliè». Evoca realitats pròximes, com ara la responsabilitat, la compassió, la solidaritat, l’acolliment.” A més, José Carlos Bermejo proposa que hi ha una acollida que té a veure amb el llenguatge emprat amb els que arriben, una acomodació a l’univers del llenguatge dels altres, també hi una un acolliment espacial, al lloc, i un acolliment en la intimitat del cor.\nAcolliment espacial. Ha d’haver-hi espais pensats per a qui arriba, no solament per qui ja hi era. Cal pensar aquests espais en funció dels qui els utilitzarà, en les seves característiques especials, en el seu estat emocional al moment de l’arribada, en la seva desorientació inicial. El llenguatge del qui acull. El llenguatge emprat s’ha d’acomodar a l’altre. Ha de ser un llenguatge comprensible a la mida de l’estat emocional en què l’altre es troba. El cor que acull. L’acollida també té a veure amb la capacitat d’escolta i l’empatia amb el que arriba i és acollir. Sentir-se acollit en el cor té a veure amb aquella experiència de confort emocional que hom fa quan experimenta que la intimitat més pregona també és observada, contemplada, no pas jutjada, i entranyablement atesa per qui acull ha escrit José Carlos Bermejo.\nPublicat per Jordi López Camps a 9.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Acolliment, Hospitalitat, Refugiats\nPublicat per Jordi López Camps a 8.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 7.12.15 Cap comentari:\nPublicat per Jordi López Camps a 6.12.15 Cap comentari:\nNo cal veure-ho tot per tenir certeses i confiar. L’enteniment de cor que brolla de l’acceptació de la gratuïtat de la fe permet assolir les coses esperades. Algunes, per més difícils que semblin, esdevenen possibles. Cal esperar contra tota esperança. Els inèdits poden ser viables s'hi confiem. "Dos cecs seguien Jesús tot cridant "Fill de David, apiadeu-vos de nosaltres". Quan arribà a casa, vingueren els cecs i Jesús els preguntà "¿Creieu que tinc poder de fer això que demaneu". Ells li responen. "Senyor, sí que ho creiem". (Mt 9,27-28)\nSeguir la causa de Jesús comporta posar-la en pràctica en la vida personal de manera sòlida. Si els fonaments vitals són segurs, l'edifici de la vida resistirà els múltiples cops i proves que la mateixa vida ens fa. Les persones sensates tenen uns fonaments ferms i resistents. "Tothom qui escolta aquestes paraules meves i les compleix és com una persona prudent que ha construït la seva casa sobre la roca. Quan vénen les pluges, creix la riuada i el vent envesteix contra aquella casa, res no la fa caure, perquè té els fonaments sobre la roca" (Mt 7,24-25)\nPublicat per Jordi López Camps a 5.12.15 Cap comentari:\nL’experiència de la fe cristiana és una resposta confiada a la proposta del seguiment de Jesús. La seva causa convida a fer una opció radical, de deixar-ho tot i seguir-lo per assumir el projecte de vida que proposà, compartir les seves vivències i identificar-se en el seu projecte de vida. "Veniu amb mi, i us faré pescadors d'homes" Immediatament abandonaren les xarxes i s'anaren amb ell”. (Mt 4,19)\nLa fe és gratuïtat absoluta. Ha estat concedida de forma generosa a tothom, però no sempre és acollida de la mateixa manera. Fins i tot hi ha qui la rebutja totalment. El camí per acceptar-la és obrir el cor a la proposta de Déu. La raó ens dóna l’enteniment del pensament basat en la raó, però la fe necessita de l'enteniment de cor per ser compresa. "Heu revelat als senzills tot això que heu amagat als savis i als entesos". (Lc 10,21).\nPublicat per Jordi López Camps a 4.12.15 Cap comentari:\nAhir començà el nou cicle de cinema espiritual impulsada per la Direcció General d’Afers Religiosos. No cal dir que és una iniciativa encertada i útil. La pel·lícula escollida per aquesta sessió inaugural fou La llegenda del sant bevedor del director italià Ermanno Olmi basada en el llibre homònim de Joseph Roth un dels majors escriptors centreeuropeus del segle XX. Roth, nascut a la Ucraïna quan formava part de l’imperi austrohongarès, morí a Paris l’any 1939 exiliat per la persecució nazi als jueus. Al final de la seva vida Joseph Roth s’havia convertit al catolicisme. L’elecció de la pel·lícula tot un encert.\nEl film d’Ermanno Olimi, premiat l’any 1988 amb la Palma d’Or del festival de Venècia, és una magnífica presentació d’un gran diàleg interior. La trama explica que sota els ponts del Sena viu Andreas Kartak, un borratxo sense ofici ni benefici. Allí, a les escalinates de pedra d'un d'aquests ponts, l'atzar canviarà completament la seva vida quan un cavaller ben vestit li ofereixi dos-cents francs per sortir de la indigència. La seva consciència li impedeix acceptar els diners perquè intueix que mai podrà tornar-lo. És una persona d’honor. Només la condició de restituir-los a Santa Tereseta de Lisieux a la seva església el farà canviar d'opinió. La pel·lícula, igual que el llibre, relata la crònica d'una derrota anunciada, de la caiguda en la ignomínia de l'ésser humà sota els efectes destructors de l'addicció a l’alcohol. Kartak es veu arrossegat per unes circumstàncies que no li permeten sortir del pou on està, i l'únic racó de la seva ànima que queda en peu és la seva honradesa, una honradesa que finalment també sucumbirà a la temptació.\nEls diferents personatges que apareixen i desapareixen durant la pel·lícula, així com les diverses circumstàncies que assetgen a Andreas Kartak mostren els rostres de la humanitat davant el seu progressiu anorreament. La presència inicial del benefactor pot assimilar-se a la gratuïtat de Déu que vol salvar a Kartak de la seva situació. Tot i la progressiva degradació física que li provoca l’alcoholisme, hi ha grans escletxes que deixen entreveure la humanitat del personatge que, malgrat la seva situació és generós i solidari amb els necessitats, i defensa la integritat del seu honor com el seu gran tresor. Malgrat la proposta de redempció, reiterada de diverses maneres al llarg de la pel·lícula, Kartak no se’n surt de la seva addicció. No es produeix la salvació reconfortant de la seva guarició de l’alcoholisme, però pot ser aquest no era del model redempció proposada pel director i l’autor de la novel·la. Més aviat és el mostrar a l’espectador que la mort dolça del protagonista es produeix quan acaba d’acomplir la missió que se li havia encomanat, tornar els diners a l’església de Santa Tereseta de Lisieux. Allí, un cop acomplert la seva missió Kartak, havent salvat el seu honor, mor plàcidament en la sagristia.\nPublicat per Jordi López Camps a 3.12.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cinema, Direcció General d'Afers Religiosos\nPublicat per Jordi López Camps a 2.12.15 Cap comentari:\nDe nou aquest any la proximitat de les tradicionals festes de Nadal ha obert el debat sobre el sentit d’aquest celebració. He llegit que alguns ajuntaments conviden a celebrar el pròxim solstici d’hivern perquè és “una de les celebracions més antigues” i, com argument d’autoritat afirmen: “no únicament a casa nostra, també al món sencer”. Aquests consistoris consideren que les festes nadalenques han transformar-se en la celebració del solstici. Alguns ho justifiquen en nom del respecte a les altres tradicions religioses no cristianes.\nLa primer sorpresa s’origina en la mateixa afirmació de que la celebració del solstici és una de les més antigues. He de reconèixer la meva poca informació, o ignorància en els calendaris de festes tradicionals, però fins ara no he conegut ningú que celebri el solstici d’hivern com a tal. Sí que és cert que les diferents tradicions culturals han colonitzat les antigues festes organitzades entorn al solstici d’hivern i prou. El Nadal, per exemple, té el seu origen, en part, en la adaptació cristiana de les festes Saturnals dels romans. Aquestes festes començaven el 17 de desembre i duraven fins el 23 del mateix mes. Els primers cristians transformaren aquestes festes junt amb la commemoració del naixement de Mitra en una festivitat religiosa. Tenia tot el sentit, perquè escollint la data del 25 de desembre es podia fer la metàfora de que, quan el dia començava a allargar-se vencent la foscor de la nit, el celebrava el sentit del naixement de Jesús qui serà la llum del Món. La data real del naixement de Jesús resta com una incògnita però el cert és que, en tot cas, probablement no fou el desembre com diu la tradició.\nPodria pensar que els promotors de l’exaltació del solstici ho fan per evitar que, l’evocació d’una festa cristiana, pot arribar a ofendre a altres religions. Admeto aquesta possibilitat i, fins i tot, podria atorgar el benefici del dubte perquè no tinc indicis que les motivacions puguin ser unes altres com, per exemple, aplicar una visió laïcista al tractament de les festes religioses en l’espai públic. Però, si fos així, això fora un error en la pròpia aplicació de la idea de la laïcitat com a principi ordenant de la convivència democràtica. Perquè, des de la perspectiva de la laïcitat, el que es tracta no és negar la celebració de les festes religioses tradicionals cristianes, o altres, sinó facilitar que les religions puguin també celebrar les seves buscant el màxim enriquiment en aquest fet. Recuperar les antigues festes solsticials pot ser un equivocació provocada per la ignorància; no vull pensar que és el fruit una decisió política tàcita fonamentada en el laïcisme excloent. Si fos així, proposaria que els promotors d’aquesta iniciativa reflexionessin si poden aplicar-se a ells mateixos el que he trobat en la pàgina web d’un ajuntament que, a l’explicar el solstici d’hivern afirma: “amb el solstici celebrem, per tant, el triomf de la llum sobre la foscor”. En aquest cas, em dol constatar que la foscar s’ha instal•lat en les decisions d’alguns regidors dels nostres ajuntaments.\nPublicat per Jordi López Camps a 1.12.15 Cap comentari:


» Mieres vol preservar els camins per els senderistes\nMieres vol preservar els camins per els senderistes\nInici / Notícies / Mieres vol preservar els camins per els senderistes\nMieres vol preservar els camins per els senderistes. L’Ajuntament de Mieres, en un dels seus darrers plens, va aprovar mesures de protecció d’uns 12 quilòmetres de senders de la Xarxa Itinerànnia, la majoria situats entre Mieres i Sant Aniol de Finestres. Segons ha explicat, l’alcalde de Mieres, l’Ajuntament posarà senyals indicadors de la prohibició de circular amb vehicles motoritzats pels camins.\nSón camins estrets i complicats i que a pesar de la dificultat que tenen fins i tot per caminar, hi ha hagut ensurts per causa de l’aparició d’un vehicle motoritzat per sorpresa, la prohibició té la finalitat de donar arguments als agents rurals en el moment de sancionar una persona que circuli pels senders, tot i estar prohibit. «Perquè el motorista no pugui dir que no sabia que per allà hi havia un senyal que li indicava que estava prohibit de passar-hi«, ha definit.\nEl reforç a la senyalització dels senders va sorgir d’una comissió de treball, organitzada per Turisme Garrotxa, en la qual van participar tots els ajuntaments de la comarca. La trobada va tractar sobre el problema dels accessos als indrets d’interès natural de la comarca.\nPer anar de Mieres a Sant Aniol de Finestres existeix la carretera que passa pel Collet de Pedres Picades i pel coll de la Palomera. Apunten que és una ruta apta per a tot tipus de vehicles i per anar de Mieres a l’ermita del Freixe hi ha una pista de terra amb bon ferm i per anar a Granollers de Rocacorba existeix la pista del Collet de Bastarra, apta per vehicles tot terreny.\nEn conseqüència, l’entitat considera que no hi ha necessitat de circular amb moto pels senders històrics, dels quals l’entitat ha fet un inventari, on consta la situació i la descripció geogràfica amb la voluntat és incloure tots els senders històrics al Pla d’Ordenació Urbanístic Municipal (POUM), perquè la seva protecció quedi més reforçada.


febrer | 2020 | Institut Sant Andreu\n4t optativa química i biologia, visita CSIC\nAuvi, els alumnes de 4t de les optatives de Química i de Biologia han visitat el CSIC, per fer un taller sobre la Qualitat de l’aire.\nFotografies 4t ESO visita el CSIC. 21.02.20.\n4t ESO, Taller Share\nAvui els alumnes de 4t C han fet el Taller Share, organitzat pels Mossos d’Esquadra.\nMitjançant la visió d’un vídeo sobre fets reals, han pogut reflexionar sobre les conseqüències legals de fer gravacions sense consentiment i de pujar-les a xarxes socials.\n4t ESO, visita La Casa de les Punxes\nAvui els alumnes de 4t B han visitat La Casa de les Punxes. La propera setmana s’hi aproparan els grups A i C del mateix nivell.\nEn aquesta excursió, hem parlat dels detalls de l’edifici modernista i dels motius que l’inspiraren: la llegenda de Sant Jordi, entre d’altres.\nXerrada 4t ESO, Escoles Velles\nAvui a 4t de la ESO hem tingut la visita de la Laura García i la Noelia Redondo, técniques de les Escoles Velles que ens han parlat d’ orientació académica i emprenedoria.\n1r ESO visita museu Can Barraquer\nAvui, els alumnes de 1r A i 1r C han fet una visita al museu Can Barraquer de Sant Boi de Llobregat per conèixer el passat Iber i romà del municipi.\nTambé han participat en un taller sobre la importància de la sal al món romà.\nFotografies sortida 1r ESO museu Can Barraquer. 18.02.20\nSortida 1r ESO atletisme\nL’alumnat de primer d’ESO ha assistit avui a la trobada d’atletisme de secundària.\nÉs una jornada ludicoesportiva, organitzada pel Consell Esportiu del Baix Llobregat que s’ha realitzat a l’estadi municipal la Bòbila de Gavà. Aquesta sortida forma part de la unitat didàctica d’atletisme de la matèria d’Educació Física i dona l’oportunitat a l’alumnat de posar en pràctica tot allò que han après.\nFotografies trobada atletisme 1r ESO, 14.02.20.\nXerrades 4t ESO, alcohol i societat\nCom cada any, des de la policia local venen a explicar als alumnes de 4t d’ESO els perills de consumir alcohol en excés i, si passa, com gestionar la situació amb responsabilitat.\nConferència 100Tífiques 1r ESO\nAvui, l’alumnat de 1r d’ESO ha anat a una conferència al teatre Núria Espert, juntament amb l’alumnat de 1r d’ESO dels altres centres de la població.\nDues enginyeres informàtiques, la Berta Delgado i l’Estefania Serrano. Totes dues treballen a l’empresa HP, on desenvolupen software i firmware.\nHan explicat la seva experiència en l’àmbit de la ciència, el tipus de treball que realitzen a HP i algunes mostres del seu treball.\nLletres a les aules 2n ESO\nAvui hem tingut el privilegi de tenir a una de les escriptores de moda de la literatura catalana al l’Institut. La Tina Vallès, guanyadora del Premi Anagrama 2018, ha vingut a fer una xerrada amb els alumnes de 2n per a parlar de la seva última novel·la, La memòria de l’arbre.\nDurant el 1r trimestre, els alumnes de 2n han llegit la seva obra i avui han pogut conversar amb ella sobre la novel·la i sobre l’ofici d’escriure. Ha estat una estona ben agradable, una oportunitat única per a conèixer els nostres autors en persona i poder parlar de la creació literària i d’un munt de coses més. Hem d’agrair també a la Institució de Lletres Catalanes que hagi fet possible aquesta xerrada i a la pròpia autora que hagi volgut dedicar el seu temps.\nSi voleu saber què pensen els alumnes de la novel·la, podeu visitar els seus portafolis literaris en aquest enllaç: Portafolis literaris


El reciclatge del plàstic | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Ciència i Tecnologia › El reciclatge del plàstic\nPosted on 07/06/2012 by Oriol López\nCom sabem, el plàstic es recull en el contenidors grocs, amb les llaunes i els brics.\nEn els centres de reciclatge, es separen i classifiquen els diferents tipus de plàstics i es procedeix al seu reciclatge.\nHi ha tres tipus fonamentals de reciclatge que es poden fer del plàstic: mecànic, químic, i energètic.\nEn el reciclatge mecànic, un cop separat i classificat el plàstic segons el seu tipus, és rentat, assecat i triturat per convertir-lo en petites partícules que seran barrejades amb material nou per tal de fabricar nous productes de plàstic. En el cas del PET, que és el tipus de plàstic que s’utilitza habitualment per a les ampolles de plàstic, el percentatge de material reciclat afegit al material nou es recomana que no superi el 10% per evitar la minva de la qualitat del producte final.\nEn canvi, en el reciclatge químic, el que es fa és trencar químicament les mol·lècules del plàstic per recuperar-ne els seus components químics per tornar-los a utilitzar en la fabricació de plàstic nou.\nEl reciclatge energètic consisteix en utilitzar els residus plàstics com a combustible en una incineradora per generar energia tèrmica, que pot ser utilitzada per generar electricitat. El plàstic PET té el mateix poder calòric que el carbó; és a dir, 1 kg de PET produeix la mateixa calor que 1 kg de carbó. Aquest tercer tipus de reciclatge té l’inconvenient que emet CO2 i que necessita tota una sèrie de mesures per minimitzar l’emissió de gasos tòxics.\nPer saber-ne més sobre el plàstic, el seu reciclatge i el que cal tenir en compte per a dissenyar ampolles de plàstic més sostenibles, podeu consultar el treball L’ampolla sostenible (2009), del Maiol Masip Masó, guardonat amb un Premi CIRIT.\n‹ Porros que no col·loquen\nUn viatge (inter)galàctic a través del catàleg de Charles Messier: M27, la Nebulosa de l’Halter, els materials ejectats d’un nan blanc ›\nTagged with: disseny sostenible, L'ampolla sostenible, Maiol Masip Masó, plàstic, reciclatge, sostenibilitat\n6 comments on “El reciclatge del plàstic”\n09/06/2012 a les 18:20\nEl plàstic es va convertir en una de les “meravelles” del segle passat per la seva versatilitat. Passat el temps, s’ha vist que ens és quasi bé impossible desfer-nos-en de tot el material plàstic que a diari utilitzen centenars (com a mínim) de milions de persones. És com una moneda, amb una cara útil, però amb una altra que s’ha convertit en un mal de cap.\n10/06/2012 a les 13:39\nSí, si mirem al nostre voltant, la quantitat de coses que estan fetes de plàstic, costa d’imaginar-nos un món sense plàstic, i com s’ho fèiem quan no hi havia plàstic. Però, l’altra cara de la moneda, com tu dius, són les tones de deixalles de plàstic que estem generant i que cal reciclar convenientment.\nMaria Castell ha dit:\n25/07/2012 a les 14:07\nEl que m’agradaria saber és quins inconvenients hi ha respecte el polietilè un cop el volem reciclar. M’interessa quins afectes comporta de cara la contaminació del medi ambient!\n25/07/2012 a les 23:49\nLa contaminació dependrà del tipus de reciclatge que se’n faci. En el cas que s’escolleixi el reciclatge energètic, que, en general, és la pitjor opció, l’inconvenient és que és una forma de produir energia alliberant CO2 i, per tant, potenciant l’efecte hivernacle i l’escalfament global.\n07/05/2016 a les 0:00\n1) Jo no consideraria la incineració com a “reciclatge”, el plàstic no torna al cicle, el plàstic és matèria que es “transforma” en unes emissions de gas i en unes cendres (les dues coses problemàtiques i contaminants). En tot cas podria ser un “aprofitament”, però reciclar vol dir tornar un material al cicle de producció i no és el cas.\n2) Els contenidors que tenim als carrers no són “de reciclatge” són “de separació” de residus (després els poden reciclar o no, per exemple es poden incinerar o abocar). Els grocs no són de plàstic, ni tant sols de plàstic i metall. Són “d’embasos”. Se n’encarrega Ecoembes que és el consorci d’empreses obligada a retirar els embasos que posen al mercat. Enlloc de fer-ho, com seria raonable, a través dels punts de venda (com s’havia fet abans) ocupen la via pública amb un contenidor que hauria de servir per separar materials i on *només* hi poden anar embasos. Així una ampolla que sigui plàstic PET hi pot anar i una joguina del mateix material no. Amb la campanya “embàs on vas” intentaven adoctrinar-nos sobre aquest absurd. També hi van els irreciclables treatrapack que, com que són embasos, s’han de retirar.\n07/05/2016 a les 9:46\nGràcies, Dvdmgz, per aquestes interessants puntualitzacions i aclariments.


Com la icona dels Lakers Kobe Bryant va inspirar Pitbull - Esports\nCom la icona dels Lakers Kobe Bryant va inspirar Pitbull\nHan passat gairebé un mes Los Angeles Lakers llegenda Kobe Bryant va morir en un accident en helicòpter juntament amb la seva filla de 13 anys, Gianna i set persones més. Bryant ha tocat la vida de milions de fans i fins i tot ha inspirat un dels millors artistes musicals del món. Pitbull spoke to Denny Directe of Entreteniment aquesta nit i espera que la mort de Bryant ajudi la gent a viure la vida al màxim.\n'Espero que passi més d'un moment i que sigui més que un moviment', va dir. 'Jo dic a la gent tot el temps:' No deixis que la vida et visqui. ' Les persones estan atrapades tot el temps amb el que semblen les seves imatges i com és això. La gent està desconnectada i fa tantes fotos, que els falta la gran imatge.\n'Espero que amb la tragèdia que li va passar a Kobe es produeixi una benedicció per al món. I és una cosa que ell va sacrificar per fer un pas enrere i anar: 'Nois, gaudeix d'aquest passeig'. I a Kobe i a la família, les nostres oracions se’ns fan… i a la filla també és gairebé un captura 22. És un tema complicat per parlar-ne ”, va continuar Pitbull. 'Però et diré això, el llegat que va deixar enrere, la seva energia serà per sempre aquí. Un cos només és un vehicle. Kobe viurà per sempre amb nosaltres. I torno a això, home, visca la vida. No deixis que la vida et visqui. Estimeu la vida i la vida us encantarà.\nPitbull va dir que no coneixia personalment a Bryant, però va mirar-lo per què parlava.\n'Kobe no era un amic personal, per ser sincer amb vosaltres, era només algú al qual tots miràvem', va afegir. 'És algú que encarna el que és un treball dur.'


La mostra #noemtoqueselwhatsapp arriba a Riba-roja del Túria - Noticias CAMP DE TURIA\nLa mostra #noemtoqueselwhatsapp arriba a Riba-roja del Túria\nL’exposició fotogràfica #noemtoqueselwhatsapp de l’Institut Valencià de la Joventut (IVAJ) s’exposa durant aquest mes de juny en un total d’onze localitats de la Comunitat Valenciana, entre elles a Riba-roja del Túria.\nLa mostra, que denúncia de la violència contra les dones, estarà en centres educatius, juvenils i sales d’exposicions també de Burjassot, Benigànim, Pego, Carlet, Bolbaite, Torreblanca, València, Alcàsser, Benicarló i Castalla,\nAquesta iniciativa es presenta del 4 al 8 de juny a l’IES Assumpció de la Mare de Déu de Riba-roja.\nAquesta està a disposició d’ajuntaments, instituts i associacions durant tot l’any. Es tracta d’un recurs de la sèrie M’importa d’Educació en Valors, que busca prevenir la violència contra les dones.\nAl web de l’IVAJ www.ivaj.gva.es s’actualitza un calendari amb les localitzacions previstes per als pròxims mesos. Les persones i entitats interessades poden sol·licitar l’exposició al correu cultura_ivaj@gva.es.\nL’exposició consta de 20 panells on s’estructuren les fotografies realitzades per joves, individualment o en grup, que denuncien la violència i reivindiquen el respecte i la llibertat.\nA més, al costat de l’exposició, es troba disponible la guia didàctica #noemtoqueselwhatsapp de la col·lecció ‘M’importa’ d’educació en valors, que promou un desenvolupament pedagògic mitjançant la visualització de situacions de control i maltractament, en què la dona està vigilada o humiliada per, d’aquesta manera, avançar en la detecció i que predominin accions d’igualtat.\nRiba-roja de Túria s’agermana amb Ben Zaran (Dajla)\nRiba-roja de Túria aprova els avantprojectes de viabilitat per a dotar d’aigua potable a quatre urbanitzacions del terme\nRiba-roja de Túria bonifica la targeta FGV per a pensionistes, jubilats i persones amb diversitat funcional\nBétera acull les obres de repavimentació de la travessia de la carretera CV-336\nEl pròxim diumenge tindrà lloc la II Egyptian Race a La Pobla de Vallbona\nL’Eliana ha sigut l’escenari per a presentar La IV Marxa Solidària contra el càncer\nBenaguasil posa en marxa la nova iniciativa ‘Coneix el teu poble’


Professors, metges, i estudiants es manifesten a Girona - Diari de Girona\nJornada de mobilitzacions del sector públic català per reclamar que es reverteixin retallades de la crisi\npili turon / alba carmona 29.11.2018 | 13:39\nDiversos col·lectius de treballadors públics de la Generalitat -sobretot metges i personal sanitari, i professors-, i estudiants universitaris i de secundària s'han manifestat avui a la ciutat de Girona coincidint amb les jornades de vaga convocades. Totes les mobilitzacions exigeixen un esforç pressupostari per revertir retallades aplicades per la Generalitat durant la crisi, que precaritzat la feina a la sanitat i l'educació pública, i que ha encarit les taxes universitàries.\nLa primera mobilització de la jornada l'han protagonitzat els metges. Una setantena de metges d'atenció primària s'han concentrat aquest matí davant la Gerència Territorial de l'Institut Català de la Salut (ICS) a Girona, a l'hospital Josep Trueta. La protesta, convocada pel sindicat Metges de Catalunya, s'emmarca en els cinc dies de mobilitzacions que van arrencar dilluns per reclamar millores a l'atenció primària i a tor el sector concertat.\nDes del Trueta, s'han desplaçat fins la seu de la Generalitat al centre de Girona, on han coincidit amb els professors concentrats que iniciaven la seva manifestació. En aquell moment, en un gest de solidaritat, els metges han aplaudit la sortida de la mobilització dels mestres.\nAixí s'ha viscut la jornada de vaga en un insitut de Girona.\nTambé havien concocat aturades els estudiants de la UdG, que reclamen una rebaixa del 30% en les taxes universitàries. Les aules de la universitat han quedat pràcticament buides aquest dijous a causa de la vaga d'estudiants i professors. La majoria de facultats han suspès totes les classes per falta d'alumnes.\nMig milers de mestres i professors i uns 300 universitaris han sortit al carrer per exigir la reversió de les retallades i defensar l'escola pública de qualitat, a més de la reducció de les taxes universitàries.\nPel que fa als docents, poc seguiment a les aules, tot i que ha estat majoritari a Secundària.\nDesprés de concentrar-se i llegir manifestos davant la seu de la Generalitat, on s'han creuat amb els manifestants de sanitat, el professorat s'ha trobat amb els estudiants a la plaça de la Independència. D'aquí han tornat junts, per l'avinguda Jaume I, fins a la seu del Govern.\nTambé hi ha hagut vaga, en aquest cas parcial (de 12.00 h a 14.00 h) de part del personal d'administració i tècnic (personal funcionari) i personal laboral al servei de l'Administració de la Generalitat de Catalunya.\nRetorn al 2011, l'any del «big bang» de les retallades a Catalunya.


SpiceBird un digne contrincant per a Microsoft Outlook | des Linux\nSpiceBird és un projecte d'una empresa anomenada Synovel, Que pren el codi de Thunderbird y llampec, Juntament amb altres extensions, i proporciona una aplicació que reuneix un Client de Correu, Calendari, Gestor de Contactes i Gestor de tasques i més ... 😀\nQuè ens brinda aquesta aplicació?\nLa llista completa de característiques (Previstes o ja implementades en fase de prova), Presa del web de SpiceBird, és:\nProtocols POP3, IMAP i SMTP.\nCanals RSS integrats a la teva safata d'entrada i grups de notícies NNTP.\nSignat i xifrat de missatges basat en estàndards web.\nRecerques, detecció de correu brossa i missatges fraudulents, i filtres personalitzats.\nCapacitat d'instal·lar temes i plugins.\nEtiquetatge de missatges.\nProtocol Jabber (XMPP).\nConverses entre dos i conferències de grup.\nXMPP reutilitzable per a aplicacions personalitzades de col·laboració (com crear una presentació entre diversos membres a través de la xarxa).\nCalendari de grups.\nComparteix el teu calendari amb els teus amics.\nRep les calendaris web fent servir iCal.\nVisor integrat de zones horàries.\nTasques i esdeveniments.\nAdmet iCal, però fa servir un protocol personalitzat per a la interacció amb el servidor.\nPublica en els vostres blocs, directament des del client.\nRep les blocs usant canals RSS.\nGestió de el coneixement usant un portal web col·laboratiu.\nLloc web corporatiu per a treball en grup amb accés controlat (extern / intern)\nServidor de calendari\nServidors de codi obert per a Jabber, SMTP i IMAP / POP3\nEina de configuració basada en web de fàcil ús\nPortal (Sistema de Gestió de Continguts) basat en codi obert.\nServeis Wiki i Bloc.\nSegur: la solució està basada en components de codi obert, que revisen milions de persones arreu del món.\nEscalable: els components de servidor poden configurar-se en clúster en diferents màquines.\nD'acord amb estàndards.\nEs pot integrar fàcilment amb altres aplicacions.\nRealment no vaig provar totes les característiques que inclou aquesta aplicació, però almenys les que venen per defecte, és a dir, a primera vista, funcionen molt bé. La imatge que veuen a l'inici de l'article és la versió 0.8 i podem descarregar-la des del lloc web oficial.\nRuta completa cap a l'article: des Linux » aplicacions » SpiceBird un digne contrincant per a Microsoft Outlook\nPotser sigui millor però en windows que fa a otulook es veu horrible.\nPer què sabia jo que anaves a dir tu alguna cosa com això? ¬¬ Ahh ja sé, perquè els últims 25 comentaris els has fet des de Windows 😛\nEl meu comentari és neutral i et vaig demostrar que spicebird es veu horrible, horripilantum i haurien de cuidar més l'estètica. La resta és que no tornaré a fer servir Linux fins que tingui una pc d'escriptori amb una gràfica nvidia i un bon ventilador, al meu portàtil no li agrada arribar a 94 graus per no fer gairebé res.\nFes un ull per aquí, això sí, en comptes d'una Nvidia et recomanaria més XNUMX Intel, més que res perquè no són punyeteres amb el tema dels drivers\nOk, li donaré una mirada, gràcies :).\nSi home, molt neutral. L'estètica depèn de l'aparença que tens al teu escriptori no obstant això, sóc dels que prefereix que funcioni bé i no que estigui bonic 😛\nL'estètica depèn de l'aparença que tens al teu escriptori\nAixò com que no ho pillo ...\nQue estrany? Courage no agafa alguna cosa .. Si el teu mai pilles res marrec.\nNo és això carcamal, és que «l'estètica depèn de l'aparença» no té molt sentit quan ambdues coses són el mateix\nNeteja els conductes de ventilació de la portàtil, millorarà notablement 🙂\nAixò és un arranjament, ja t'ho vaig dir\nSi a la fi acabes windolero i tot ... jajaja\nTu també estàs més windolero que mai.\nPerò per culpa del meu disc dur\nSaps si és possible sincronitzar els calendaris i les tasques amb Google Calendar i Google Tasks? Si és així, podria ser l'aplicació que he estat buscant des de fa molt de temps.\nSincronitzar els calendaris amb Google Calendar es pot fer des de fa temps amb l'extensió Lightning del Thunderbird (que aquí també s'inclou) el que no estic segur és si pots sincronitzar tasques doncs mai ho he provat, però és probable que si\nNo es pot, jo solia usar Lighting (i el seu predecessor Sunbird) però no em servia de gaire perquè no sincronitzava les tasques, per això vaig tornar a fer servir directament la interfície web. El problema és que a la universitat prefereixo mantenir-me fora de línia perquè la xarxa és molt insegura, així que necessito un programari per treballar sense connexió tant amb Calendari com amb Tasks; però han de ser els dos, no em val que sigui un de sol. Per això dic que si Spicebird pot fer-ho, podria ser el programa que he estat buscant.\nI no pots fer servir Linux a la Universitat? ... dic, per solucionar el problema d'inseguretat?\nRealment té molt bona pinta. El vaig a provar.\nOn estigui Evolution i la seva exacta integració amb Gnome, que es tregui tota la resta.\nvendettaboom va dir\nI que va tot això?\nRespondre a vendettaboom\nmirantra va dir\nÉs un bon gestor de correus, al meu mai se m'ha escalfat el pc amb linux ... potser cal netejar el ventilador, alguna vegada ho vaig fer i el canvi és significatiu.\nRespondre a mirantra


Contacte – Suministres Agrícoles Jardicamp\nContacta amb Suministres Agrícoles Jardicamp S.L.\nPosa’t en contacte amb nosaltres mitjançant el següent formulari, trucant a qualsevol de les nostres botigues o enviant un e-mail a:\n977 560 909 (Les Borges del Camp)\n977 340 614 (Reus)\n977 340 614 (Tarragona)\nAccepta les condicions de la nostra política de privacitat\nL’any 1973, fa més de 40 anys, va nèixer l’empresa SUMINISTROS AGRICOLAS JARDICAMP, a la Raval de Sant Pere de Reus, era una empresa familiar dedicada a la venda de tot tipus de recanvis agricoles.\nDesde aleshores fins ara hem anat ampliant tant les nostres instal.lacions com tota la nostra gamma de productes, actualment disposem de tot tipus de maquinaria i material per agricultura, jardineria, ferreteria, productes fistosanitaris i energies alternatives.\nLa cerca de la qualitat en els nostres productes és la nostra constant, fet que ens ha permès disposar de productes de la máxima fiabilitat i que són pioners en el mercat. I el més important, en la nostra empresa tenim el compromis de donar el millor servei al nostres clients, per això trobaràs a la teva disposició un grup de professionals en el sector que t’assessoraran amb tot el que necessitis.\nProlongació Camí dels Plans, local 3-4 (davant de la gasolinera)


Desarticulen dues bandes que introduïen heroïna a Barcelona\nDesarticulen dues bandes que introduïen heroïna a Barcelona des de l'estranger\nAmb aquesta investigació es donen per desmantellades les dues organitzacions criminals\nper Redacció 20/09/2019 11:30h\nHeroïna intervinguda per la Policia Nacional i la Guàrdia Civil | CatalunyaDiari.cat\nLa Policia Nacional i la Guàrdia Civil han desarticulat dues bandes dedicades al tràfic internacional d'heroïna que introduïen la droga a Barcelona a través de l'aeroport. Un dels destins era la seva venda en els narcopisos del Raval.\nHi ha 26 detinguts i s'han intervingut més de 70 quilos d'heroïna de gran puresa, així com 11,9 quilos de cocaïna. La investigació va començar en detectar que hi havia un important increment en els intents d'introduir heroïna a través del Prat en els últims dos anys. Els agents van intervenir diferents quantitats d'aquesta droga. Els dos cossos policials van fusionar les investigacions en adonar-se de certes coincidències i van concloure que hi havia dues organitzacions independents establertes a Barcelona. Els caps eren de nacionalitat pakistanesa.\nEls dos grups tenien el modus operandi similar\nEl modus operandi dels dos grups era bastant similar, ja que utilitzaven persones pakistaneses que captaven prèviament perquè viatgessin a Barcelona amb la droga amagada a la maleta. Una de les organitzacions, la de major potencial operatiu, estava perfectament estructurada en tres cèl·lules diferenciades amb unes competències molt definides: una per captar el personal, una altra per al tràfic internacional d'heroïna i la tercera, per a la cocaïna.\nTres fases de feina policial\nLa feina policial va tenir tres fases. Entre agost del 2017 i març del 2018 es van detenir tres persones que intentaven introduir més de 19 quilos d'heroïna oculta en els seus equipatges als aeroports de Madrid i Barcelona, així com dos membres de la banda que s'ocupaven de captar missatgers, un dels quals era el cap de l'organització. En la segona fase, entre agost del 2018 i gener del 2019 es van detenir dos ciutadans espanyols i un pakistanès a l'aeroport de Barcelona amb l'arribada d'un vol procedent de Dubai i que havia fet escala a Zuric. Portaven 24 quilos d'heroïna amagada a les maletes.\nLa Policia Nacional intervé en la investigació per desarticular les dues bandes | CatalunyaDiari.cat\nGràcies a l'intercanvi d'informació dels investigadors amb les policies d'altres països es va detenir a l'aeroport de Praga una altra persona, amb més de 6 quilos d'heroïna. Dies després es va produir un registre domiciliari a Barcelona amb dues detencions de persones que s'encarregaven de l'organització dels viatges que feien els missatges. Es va intervenir material divers i substàncies per fer el tall de l'heroïna, una pistola simulada i una tasser.\nAl gener, la policia holandesa va detenir a l'aeroport de Schiphol una ciutadana espanyola que amagava 15 quilos d'heroïna. També va detenir un pakistanès que tenia com a missió rebre aquesta droga. En paral·lel, un operatiu va permetre detenir 8 membres de l'organització a Madrid i Barcelona, interceptant 6 quilos a una altra persona captada per la banda. I ja en la tercera fase, entre gener i abril del 2019, la policia boliviana va detectar a l'aeroport de Viru Viru (Santa Cruz) un paquet amb més de 10 quilos de cocaïna amagat en cartutxos de tinta d'impressora que tenia com a destí final Espanya. A Madrid es van detenir quatre membres que havien de rebre els paquets.\nDescobreixen 150 plantes de marihuana de més de dos metres d'alçada a l'Alt Empordà\nBusquen Laura Fortuna, de 16 anys, desapareguda a València\nCremen diversos contenidors al mig de la Gran Via a BCN\nBarcelona Guàrdia Civil Policia Nacional Droga


Banc Sabadell guanya 216,1 milions d’euros el primer trimestre - Rubí Informa!\nInici » Notícies » Política i Economia » Economia » Banc Sabadell guanya 216,1 milions d’euros el primer trimestre\n29 Abril 2017 a 10:00\nBanc Sabadell guanya 216,1 milions d’euros el primer trimestre\nMillora el seu marge d’interessos\nPresentació dels comptes del Banc Sabadell // Imatge cedida pel Banc Sabadell\nEl Grup Banc Sabadell va assolir el primer trimestre del 2017 un benefici net de 216,1 milions d’euros, un 14,3% menys que ara fa un any, després de materialitzar-se els costos tecnològics extraordinaris ja previstos a TSB. A més, la major part dels resultats per operacions financeres (ROF) previstos per a l’any s’han materialitzat en el primer trimestre, i s’han fet servir per anticipar provisions. Aquest benefici trimestral està en línia amb els objectius del 2017.\nBanc Sabadell sense TSB ha millorat el seu benefici un 7,1% en el primer trimestre, fins als 203,9 milions d’euros, gràcies al sòlid creixement dels ingressos del negoci bancari core, que es reflecteix en la millora del marge d’interessos malgrat el període prolongat de tipus baixos.\nD’aquesta manera, el marge d’interessos del grup ha assolit els 962,4 milions d’euros, fet que implica un creixement de l’1,6% intertrimestral i de l’1,8% interanual a tipus constant. A més, el marge de clients en tancar el primer trimestre del 2017 se situa en el 2,77% (2,69% en el trimestre anterior).\nAnticipació de provisions per materialització del ROF\nEn tancar el primer trimestre de 2017, els resultats per operacions financeres (ROF) totalitzen 353,0 milions d’euros (excloent-hi TSB són de 341,9 milions d’euros) i inclouen, entre d’altres, 246,2 milions d’euros de la venda d’actius financers disponibles per a la venda de renda fixa i 10,4 milions d’euros de la venda de la participació de Fluidra.\nLes dotacions a insolvències i altres deterioraments s’han situat en els 510,6 milions d’euros en tancar el primer trimestre, respecte als 434,9 milions de març de 2016.\nEl trimestre s’ha caracteritzat per l’anticipació de provisions, gràcies a que la major part dels resultats per operacions financeres previstes per al total de l’any s’han materialitzat en aquests primers tres mesos.\nMaterialització dels costos tecnològics extraordinaris ja previstos a TSB\nTSB segueix complint la seva estratègia amb èxit i el seu negoci es manté fort. Ja supera els cinc milions de clients, un 2,9% més que ara fa un any i més de 6.000 clients de mitjana a la setmana van obrir un compte al banc britànic. Els últims 12 mesos, el 6% dels clientes que van canviar de compte bancari o que en van obrir un de nou al Regne Unit van triar TSB. Els dipòsits de clients van créixer fins als 29,7 milions de lliures, fet que suposa un creixement interanual del +11,0%, i reflecteix la confiança que els clients tenen en TSB. La inversió creditícia ha augmentat fins assolir 30,9 milions de lliures, fet que implica un creixement interanual del +12,6%. La inversió creditícia de la franquícia i la cartera Whistletree va créixer fins als 29,1 milions de lliures, un 15,2% més interanual i 5,6% trimestral.\nLa integració de la plataforma tecnològica es desenvolupa segons el pla previst, tant en costos com en calendari. Els costos operatius de TSB pugen, per tant, un 9,1% intertrimestralment, per les despeses tecnològiques extraordinàries ja previstes a TSB.\nReducció d’actius problemàtics en més de 500 milions d’euros\nEs manté la disciplina en la reducció d’actius problemàtics, que en els últims dotze mesos sense considerar TSB suma 2.756 milions d’euros, 506 milions d’euros en els últims tres mesos. D’aquests últims, 439 milions d’euros corresponen a riscos dubtosos i 67 milions d’euros a actius adjudicats.\nLa ràtio de morositat del grup continua reduint-se i se situa en el 5,86% (7,45% sense considerar TSB), el nivell més baix des del tercer trimestre de 2011. La cobertura dels dubtosos se situa en el 53,13% (53,10% sense considerar TSB) i incrementa la cobertura dels actius immobiliaris adjudicats, que se situa en el 47,9%. La ràtio de cobertura de dubtosos sense l’ajustament per deteriorament de les clàusules sòl és del 48,76% ex TSB i del 48,86% total grup.\nLa ràtio de Common Equity Tier 1 (CET 1) phase-in se situa el 31 de març de 2017 en l’11,94%, i la ràtio fully loaded en l’11,9%.\nEls recursos de clients en balanç augmenten interanualment un 2,1% (1,8% excloent-hi TSB), amb un creixement del 3,9% a tipus de canvi constant. En comparació amb el trimestre anterior, augmenten un 0,4% (0,1% sense considerar TSB), gràcies especialment al creixement tant dels comptes vista com dels recursos fora de balanç. La caiguda de tipus s’ha traduït en aquests increments.\nEls saldos de comptes a la vista pugen a 96.643 milions d’euros (66.833 milions d’euros sense considerar TSB), fet que representa un increment del 16,1% interanual (23,5% sense considerar TSB) i un creixement trimestral del 5,0% (6,7% sense considerar TSB). El total de recursos de clients de fora de balanç puja a 41.848 milions d’euros en tancar el primer trimestre de 2017 i creix un 12,8% respecte a l’any anterior (creix un 3,1% en termes intertrimestrales). El patrimoni en fons d’inversió, que el 31 de març de 2017 se situa en 23.964 milions d’euros, representa un increment del 13,3% interanual (6,1% intertrimestral).\nLa inversió creditícia bruta viva tanca el març de 2017 amb un saldo de 141.365 milions d’euros. En termes interanuals, presenta un increment del 2,3% afectat negativament per l’evolució del tipus de canvi de la lliura respecte a l’euro en l’exercici (incrementa un 4,0% a tipus de canvi constant). En relació amb el trimestre anterior, augmenta un 0,6%. Sense el pagament rebut del Fons de Garantia de Dipòsits, de 984 milions d’euros, la millora en la inversió creditícia bruta viva pujaria a l’1,3% intertrimestral.\nVenda de Sabadell United Bank per 1.025 milions de dòlars\nAquest trimestre, ha destacat l’acord amb IBERIABANK Corporation per la venda de Sabadell United Bank, la filial de banca retail als Estats Units. L’import de l’operació ha pujat a 1.025 milions de dòlars (al voltant de 967 milions d’euros). La transacció permetrà a Banc Sabadell d’obtenir una plusvàlua neta d’aproximadament 447 milions d’euros.\nEs preveu dur a terme el tancament de l’operació durant el segon semestre del 2017, un cop s’hagin obtingut els permisos i autoritzacions pertinents de les autoritats reguladores.\nLideratge en experiència de client gràcies a la transformació digital\nLes quotes de mercat segueixen millorant en les principals partides durant el primer trimestre. En empreses, destaquen l’operativa de TPVs, on la quota de Banc Sabadell incrementa fins al 13,97% respecte al 13,62%, i l’operativa per exportació, que se situa en el 12,99%, des de l’11,71%. Augmenta també la quota de crèdit fins a l’11,14% des de l’11,13%. En particulars, en el segment de targetes de crèdit, la quota millora fins al 7,60% des del 7,41%; en assegurances de vida, fins al 5,61% des del 5,23%; i en dipòsits llar, fins al 6,21% des del 5,73%.\nEls nivells de qualitat amb què els clients valoren el servei de Banc Sabadell, mesurats en termes de recomanació, segueixen sent molt elevats, tal com ha demostrat l’última onada de l’estudi NPS (Net Promoter Score) d’Accenture, corresponent al primer trimestre. En els segments d’Empreses i Pimes, Banc Sabadell lidera ambdós rànquings amb certa distància respecte la resta de competidors; i en el segment retail, Banc Sabadell ha millorat una posició, se situa 2n i redueix la distància amb el líder.\nA aquest bon comportament hi ha contribuït l’adaptació de Banc Sabadell als canals digitals, l’acceptació dels quals es demostra amb l’increment d’un 50% en les descàrregues de Sabadell Wallet en un sol trimestre. En els últims tres mesos, s’ha posat en marxa la nova versió de l’aplicació Sabadell Mòbil, així com novetats per a l’app Sabadell Wallet. Els clients mòbils de Banc Sabadell disposen de l’accés a través de touch ID i del servei Bizum, per enviar i sol·licitar diners als contactes de l’agenda, de mòbil a mòbil i sense necessitat de conèixer els números de compte.\nAixí mateix, Banc Sabadell ha estat la primera entitat a crear un teclat especial per a usuaris de iOS, Sabadell Keypad, que envia diners als contactes de l’agenda des de l’app habitual de xat sense haver d’abandonar la conversa. Només cal obrir el teclat Banc Sabadell de la mateixa manera com s’obre el teclat d’emojis, seleccionar el contacte i l’import. Es firma des del mateix teclat i es pot enganxar a la conversa un comprovant del pagament.\n#Banc Sabadell #benefici #resultats\nBanc Sabadell guanya 259,3 milions d’euros\nBanc Sabadell guanya 801,5 milions d’euros\nBanc Sabadell guanya 653,8M€\nBanc Sabadell tanca el primer semestre amb un increment del benefici net atribuït del 20,7%


Pentrilo | Fabricants d’eines d’acer\nIniciem la producció d’eines d’acer\nA Pentrilo som fabricants de tota la gamma d'eines d'acer utilitzades per a la preparació de superfícies. Les nostres eines d'acer estan fetes amb materials d'excel·lent qualitat, 100% europeus, molt duradors i resistents.\nEines d’acer utilitzades en treballs de pintura\nEspàtules súper resistents\nL'acer europeu utilitzat en la fabricació de totes les nostres eines està present en les fulles de les espàtules; que, a més, reforcem amb dos o tres reblons per a major fixació. Generalment, les fulles d'acer inoxidable presenten un polit mirall, cantonades arrodonits per evitar marques, fulles bisellades i rectificades per a major flexibilitat. Així mateix, la majoria de les nostres espàtules compten amb un mànec de fusta de faig europeu, encara que també fem versions més econòmiques amb mànecs de plàstic.\nComptem amb un catàleg ampli de productes d'acer que són utilitzats en diferents treballs d'obra de paleta, decoració i bricolatge, entre els quals podem esmentar:\nEspàtula per encolar\nEspàtules per emplastrar\nEspàtules per allisar\nEspàtula de goma per a juntures\nEspàtules per decapar\nEspàtules per a terres\nEines per a la preparació de superfícies\nComptem amb maquinària especialitzada que ens permet fabricar diferents eines com planes, talotxes i jocs de carrosser, utilitzades per a massillar, emplastrar i preparar superfícies en general. En tots aquests casos, farem servir un acer d’excel·lent qualitat per assegurar el rendiment i durabilitat de l’eina. En aquest sentit, experts en bricolatge i pintors professionals poden comptar amb els nostres productes:\nJocs de carrosser per massilles i carrosseries\nPlanes bàsiques, planes per a les primeres capes per l’estucador professional\nTalotxes especials per treballs de paleta i construcció.\nUtensilis en treballs amb pintura\nLes fulles d’acer inoxidable de qualitat superior, que utilitzem en la fabricació de les eines per la preparació de superfícies, brinden una gran potència de tall. Oferim diferents productes, com per exemple rascadors i fulles de tallar, que faciliten el treball, o que ajuden a acabar-lo de manera professional. Hem fet una atenció especial en el disseny i materials per a la producció de:\nRascadors per a decapar, especials per a angles i esquerdes i per a treballs específics de terres.\nFulles de tallar per a treballs de precisió sobre vidre i aplicació de massilles amb màxima precisió.


Diari d'Albert Balada © ...Visitant, si tens la ment neta i el cor també, entra i gaudeix... : El bé, dignitat i poder\nLlegia recentment la carta d’activitat i status d’un 'think tank' en l’àmbit europeu i em sorprenia de llegir que “obren amb la finalitat del bé públic”; feia temps que no llegia o sentia una expressió d’aquest tipus, segurament un llenguatge arcaic si tenim en compte les noves formules retòriques a l’ús en els àmbits del llenguatge polític, però que recupera un element que és consubstancial a tot el que envolti allò referit a la gestió de la “polis”, entesa des de la perspectiva de l’aportació pública, el bé com a concepte genèric, com a terme absolut i el bé públic com a concepte o terme relatiu.\nEl bé, des de la perspectiva de Plató, per exemple, va estar assimilat pels estudiosos d’aquest pare de la filosofia política com un déu, ens ho diu clarament en el llibre VI de “La República”, en la metàfora del sol, on el filòsof grec ens assimila el concepte, la idea del bé, amb la perfecció i la veritat de les coses, quan Plató ens diu:\n"-Doncs bé, heus ací –vaig continuar- el que pots dir que jo designava com a fill del bé, engendrat per aquest a la seva semblança com quelcom que, en la regió visible es comporta, respecta a la visió i a allò vist, de la mateixa manera com aquell en la regió intel·ligible respecta a la intel·ligència i lo aprés per ella.\n-Com? -digué-. Explica’m alguna cosa més.\n–No saps, -vaig dir-, respecte als ull que quan no se’ls dirigeix a allò quins colors s’estén la llum del sol, sinó als que prenen les ombres nocturnes, veuen amb dificultat i semblen quasi cecs com si no hi hagués en ells visió clara?\n-En cavi, quan veuen perfectament el que el sol il·lumina, es mostra, crec jo, que aquesta visió existeix en aquells mateix ulls.\n-Doncs bé, considera de la mateixa manera el següent respecte de l’ànima. Quan aquesta fixa la seva atenció sobre un objecte il·luminat per la veritat i el ser, aleshores ho compren i coneix i demostra tenir intel·ligència; però, quan la fixa en quelcom que està envoltat en penombres, que neix o sembla aleshores, com no veure-hi bé, l’ànima no fa més que concebre opinions sempre canviants i sembla trobar-se privada de tota intel·ligència.\n-Tal sembla, en efecte.\n-Pot, aleshores, dir que lo que proporciona la veritat als objectes del coneixement i la facultat de conèixer al que coneix és la idea del bé, a la qual has de concebre com objecte del coneixement, però també com causa de la ciència i de la veritat; i així per molt belles que siguin ambdues coses, el coneixement i la veritat, jutjaràs rectament si consideres aquesta idea com una altra cosa distinta y més bella encara que elles. I, en allò referit al coneixement i la veritat, de la mateixa manera que en aquell altre món es pot creure que la llum i la visió es semblen al sol, però no que siguin el mateix sol, de la mateixa manera en aquest és encertat de considerar que un i altra són similar al bé, però no ho és el tenir a un qualsevol dels dos per el bé mateix, doncs és molt més gran encara la consideració que es deu a la natura del bé.\n-Quina inefable bellesa –digué- li atribueixes! Doncs, essent font del coneixement i de la veritat, supera a ambdós, segons tu, en bellesa. No crec, doncs, que ho vagis a identificar amb el plaer.\n-Atura la teva llengua –vaig dir- Però continua considerant la seva imatge de la manera següent.\n-Del sol diràs, crec jo, que no sols proporciona a les coses que son vistes la facultat de ser-ho, sinó també la generació, el creixement i la alimentació; hom però, ell no és generació.\n-Com havia de ser-ho?\n-De la mateixa manera pots afirmar que a les coses intel·ligibles no només els arriba per altri del bé la seva qualitat d’intel·ligibles, sinó també se’ls hi afegeix, per obra també d’aquell, el ser i l’essència; Hom però, el bé no és essència, sinó quelcom que està encara per sobre d’aquella en quan a la dignitat i el poder.”\nEl model ontològic de Plató és clar, situa en la cúspide del món sensible i intel·ligible al bé en conjunció amb el concepte triàdic de la filosofia platoniana, una tríada formada pel món del ser, pel món eidètic i el món del devenir; el Bé fonamenta i unifica el món de les idees i a la vegada és fonament i principi unificador del món sensible, cosmogonia que té el seu reflex en els móns personals i polítics, moment en el que ens cal recordar les tres instàncies de l’ànima segons el filòsof grec: concupiscible, irascible i racional; les seves corresponents virtuts: moderació, valentia i saviesa; i la seva projecció política en els estaments bàsics establerts per Plató: productiu (en els productors), unitiu (en els guardians), cognoscitiu o directiu (en el filòsof rei). Resulta evident per al filòsof que el concepte del bé no pot ser altra cosa que la divinitat, no alguna cosa divina, sinó la mateixa i única divinitat a la que cal venerar: el bé.\n Plató. La República. Traducció Manuel Balasch. Fundació Bernat Metge. Barcelona. 1992.\nCreat per Albert Balada a diumenge, de juny 29, 2008\nEtiquetes de comentaris: divinitat, el bé, filosofia, món, ontologia, Plató, Política, tríada


Pau Vidal: El món a l’inrevés\nDes del dia que vaig llegir la carta d’en Ginés que li vas publicar aquí fa dos anys, jo també tenia ganes d’enviar-te’n una. En realitat escriure no m’agrada gaire, prefereixo de paraula, normalment. Però m’hi he decidit després d’una experiència que vaig viure dissabte, i crec que els catalans hauríeu de saber que aquestes situacions passen. Perquè semblen increïbles, i no: jo les veig (pateixo) cada dia. I et dic una cosa: el senyor Ginés tenia tota la raó.\nPrimer, això sí, aviso que en aquesta no trobaràs faltes d’ortografia. Bé, ni de les altres, perquè li he demanat a un company de l’acadèmia que me la repassés. Per a mi llengua és molt important, per això em vaig apuntar al Consorci de seguida d’arribar, i al final em vaig treure el C i tot per poder fer la feina que faig. No m’agraden les faltes ni parlar malament, sóc molt perfeccionista.\nSuposo que això en part és culpa que al meu país també hi ha problemes de convivència. De llengües i d’altres coses. Una part és més pacífica que l’altra. M’estimo més no dir quin, per si de cas; la situació dels immigrants a Europa, encara que tinguis tots els papers com jo, sempre és delicada. Només et diré que queda per l’Índic, i aquest és un element important, perquè el color de la meva pell i la meva indumentària delaten immediatament el meu origen. No és possible dissimular.\nComenço explicant-te meu pa de cada dia, perquè estic segur que els catalans ni us ho imagineu. Jo no parlo gaire castellà: no l’he estudiat, perquè per a mi era més important aprendre l’idioma del país, i em costa molt. Això fa que la meva vida quotidiana sigui força cansada. Et poso tres exemples.\nEl primer és de feina. Bé, de la feina dels matins. Treballo de mediador intercultural per a un ajuntament gran (de vegades també em criden d’altres llocs, com per exemple els Mossos d’Esquadra). Sovint em trobo amb una situació molt incòmoda: els companys que participen en la mediació em demanen de fer la sessió en castellà, que és la llengua que acostumen a fer servir. Les famílies amb qui tractem són de la meva àrea lingüística, panjabis, hindis, urdús, i jo haig de traduir el que ells diuen. Com pot ser que un funcionari d’aquí em demani que tradueixi al castellà i no al català? Això no té ni cap ni peus! Ja m’he acostumat, per desgràcia, que a mi sempre se’m dirigeixin en castellà, perquè amb aquesta pinta tan exòtica que faig… Però que uns empleats de l’ajuntament, que són treballadors públics, no facin servir a la feina la llengua del país… no ho puc entendre. Com pot ser que els contractin? Si hauria de ser un requisit obligatori! I és que a sobre no és cap excepció, n’hi ha molts!\nNo estic incòmode, estic molt indignat. Al meu país això seria impossible. I mira que allà en tenim unes quantes, de llengües. Precisament de funcionaris colonials en sabem molt, per allà, i no els volem veure ni en pintura.\nPasso a la segona. Aquesta, de l’altra feina. Ja t’he dit que vaig estudiar prou el català per poder-lo ensenyar als meus compatriotes, per ajudar-los a integrar-se (encara que sembla que a la gent d’aquí això no els hi fa gaire gràcia). A les tardes faig de professor de nivell bàsic en una acadèmia d’idiomes del meu barri, que és un barri popular amb molta immigració, sobretot xinesos i pakistanesos. Primera setmana de setembre la directora va convocar reunió de professors per programar el curs. Quatre de català, una d’espanyol i ella. Jo era l’únic que parlava en català, perquè la d’espanyol, una colombiana arribada fa tres o quatre anys, només entén castellà. A mitja reunió ella mateixa em va demanar si podia canviar, que així podria seguir millor. Vaig dir que no, que m’expresso millor en català (aquest argument me’l va xivar un amic que diu que els espanyols el fan servir molt, encara que en el meu cas és pura veritat). Però va passar una cosa que no m’esperava: cap dels meus companys em va fer costat. Cap dels tres (el que em revisa la carta aquell dia no va poder venir, diu que sí que m’hauria donat suport). I són de català! I, a sobre, la directora em va mirar amb mala cara. Jo crec que es va empassar les ganes de dir “Ves si ara haurem de tenir raons per culpa d’aquest tio de fora” (però això val més que no ho digui si no vull que m’acusin de victimisme). I això passa en una acadèmia d’idiomes!\nLa tercera anècdota és més antiga, de fa quatre o cinc anys, quan ja en feia sis que era a Catalunya. Això d’anar pel món amb aquesta roba que aquí es veu tan exòtica no sempre té inconvenients; de vegades té avantatges, per exemple que et proposin sortir en una pel·lícula. A mi em va passar, era una escena amb l’actor José Coronado. No recordo d’on és, però mentre no rodàvem ell i jo mantenien tota l’estona conversa bilingüe; el director, en canvi, que era de Barcelona, feia una cosa que llavors vaig trobar molt rara: si estàvem sols, se m’adreçava en català, però si hi havia el Coronado en castellà. Em pensava que era esquizofrènic!, et juro que em va fer una mica de por i tot. Cinc anys després ja he vist que aquesta esquizofrènia és molt corrent. Hi ha molts catalans malalts.\nI ara ve la situació surrealista que he dit al principi. L’he guardada per al final expressament. Va ser en un restaurant. Mentre demanàvem, la cambrera em talla: “Oye, si quieres ya me puedes hablar en castellano, o en inglés, eh?” Jo li vaig dir que no, que m’estimava més fer la comanda en català, i va tornar a insistir: que li podia parlar en castellà o en anglès (a la persona que m’acompanyava no li va dir res). Vaig quedar molt sorprès. I no aconsegueixo entendre per què ho va fer. Però si jo era un client! No m’havien dit mai tan clarament que no volen que parli català. La meva acompanyant creu que segurament devia ser estrangera, però fins i tot així seria una falta de respecte. Perquè, si ho fos, com pot ser que els catalans permeteu que els forasters us tinguin tanta mania? Al meu país una persona que diu això a un client no podria treballar.\n(Suposo que si al final m’he decidit a escriure és en part perquè no en puc parlar amb els meus compatriotes, de tot això. Com els podria aconsellar, després, que aprenguin una llengua que ningú vol que parlis?)\n[PD: Els verbs “delatar”, “empassar” i “adreçar-se” i les expressions “tota la raó”, “de seguida d’arribar”, “el pa de cada dia”, “ves si ara haurem de tenir raons” i “anar pel món” me les ha posades el meu amic “profe” (“ni cap ni peus” sí que la conec, és una de les meves preferides). Jo no les sabia, però a partir d’ara m’esforçaré per emprar-les. En canvi el verb “xivar” li he fet deixar jo, ja sé que no s’ha de dir però m’encanta com sona.]


Els fons marins del Cap de Creus-Lleó – EMPORDÀ – NATURA I PATRIMONI\nEls fons marins del Cap de Creus-Lleó\nDate: 7 Març, 2010Author: naturemporda 0 Comentaris\nFa poc més d´un mes, el meu company Pere Puig, geòleg marí que treballa al l´Institut de Ciències del Mar de Barcelona, que depèn del CSIC, va aparèixer al programa de TV3, Thalassa.\nAllà s´explicava la problemàtica que enfronta els que volen protegir els fons marins d´enfront de Cap de Creus i de la zona del Golf de Lleó, molt malmesos per la pesca d´arrossegament, i els pescadors, que veuen com el seu mitjà de subsistència és cada dia més escàs.\nEn recents investigacions, s´han descobert colònies de coralls blancs que si no es protegeixen, corren el risc de desaparèixer. Paralel.lament, també s´ha descobert el mecanisme pel qual, la preuada gamba vermella es reprodueix i troba refugi en les profunditats del rec de Cap de Creus.\nSi us interessa el programa i la seva temàtica, el podeu veure aquí.\nAnterior Previous post: Guia il.lustrada del Parc Natural de Cap de Creus\nSegüent Next post: Tempesta de neu


La surrealista decisió de Mourinho amb la premsa | We Love Barça\nEl Manchester United suma 4 partits seguits sense guanyar, la pitjor ratxa de l'entrenador portuguès\nJordi Alba: "El premi 'The Best' és una mentida"\n4 Octubre, 2018 - 14:10\nJosé Mourinho està vivint el pitjor moment com a entrenador del Manchester United. El seu equip és 10è a la Premier, ha caigut eliminat contra un equip de segona a la Copa i a la Champions va empatar 0-0 contra el València en un dels partits més fluixos que es recorden a Old Trafford. L'equip acumula 4 partits seguits sense guanyar en la pitjor ratxa del tècnic portuguès i a Anglaterra creixen els rumors sobre una possible destitució.\nA més, com és habitual en Mourinho, la relació amb la premsa és nefasta i ara s'ha evidenciat més amb una sorprenent decisió. El tècnic ha decidit convocar els periodistes per la roda de premsa prèvia al partit contra el Newcastle a les 8 del matí, un horari gens habitual per fer aquestes compareixences. Normalment, les convocatòries es feien a les dues o tres del migdia però Mourinho ha sorprès a tothom amb l'hora d'aquest divendres.\nFa uns dies, el tècnic del Manchester United ja va ser notícia per presentar-se mitja hora abans del previst davant els periodistes i no hi va haver gairebé cap pregunta perquè la majoria encara no hi havien arribat. Ara caldrà veure què passa amb aquesta roda de premsa de les 8 del matí i si el club reacciona però la sensació de crisi augmenta cada vegada més al voltant del club anglès.


Associació Jardí Santa Susanna - SANTASUSANNA\nL’Associació Jardí Santa Susanna es crea l’any 2011 amb motiu de la celebració dels 625 anys d’història de la Fundació Santa Susanna.\nL’Associació és un espai de relació dels col·lectius que formen part de la Fundació (usuaris, familiars, voluntaris, amics, col·laboradors, treballadors…). L’Associació està oberta a aquelles persones de totes les edats que vulguin compartir una manera de viure basada en el respecte, el compromís, el diàleg, l’optimisme…\nL’Associació vol esdevenir un punt de trobada entre persones de totes les generacions, intercanviant riquesa humana i cultural, i aprenent, entre tots, a envellir.\nDes de l’Associació volem acompanyar l’evolució natural de l’ésser humà i desenvolupar una cultura de l’envelliment que suposi una oportunitat permanent d’aprendre, gaudir i compartir.\nCol·laborar en la missió de la Fundació Santa Susanna contribuint al benestar de les persones que en formen part.\nTreballar per una cultura d’envelliment actiu i saludable al llarg de la vida.\nPromoure el desenvolupament integral de les persones en el transcurs de les diferents etapes de la seva vida.\nFacilitar projectes intergeneracionals per compartir valors, experiències i coneixements entre persones i col·lectius.\nEspai de tai-txi