El blog d'En Joan Quetgles | Ortega y Gasset i el racisme.\nOrtega y Gasset i el racisme.\nquetgles | 19 Maig, 2009 06:25\nEls llibres de text espanyols i les enciclopèdies exalcen l’obra i la figura de N’Ortega y Gasset com si aquest fos un pensador comparable als més grans d’Europa, dèiem.\nPerò En Vicenç Vives deixava dit que la interpretació de la història d’Espanya que feia N’Ortega y Gasset era inconsistent ja que els elements científics en què fou bastida no resisteixen, ni abans ni ara, la més lleugera anàlisi.\nEn aquest apartat haurem de veure que no és solament la interpretació de la història d’Espanya que és inconsistent, sinó que és el mètode filosòfic de N’Ortega el que no resisteix la més lleugera anàlisi.\nEls administradors de la maquinària de propaganda de la cultura espanyola tenen un problema insoluble. El problema no és si el filòsof de Madrid és poc conegut a Europa i als Estats Units (Els administradors tenen in mente fer tot de campanyes grandioses als Estats Units); el problema és que les teories del catedràtic de metafísica no resisteixen la més lleugera crítica. Aquesta és la feblesa de l’Univers ideològic espanyol. El Goliat espanyol resta tarat i inconsistent perquè està supeditat a l’oligarquia espanyola, mai vençuda encara ( oligarquia, que no s’ha de confondre amb la denominada burgesia, la classe dels industrials i dels comerciants).\nHaurem de veure que la metodologia utilitzada pel filòsof de Madrid té connotacions amb la manera aristocràtica amb que el Gran Capitán va presentar els seus famosos comptes de despeses bèl·liques que el rei li havia reclamat, diuen. Hi ha un recull llegendari que diu així: per pics i pales, cent milions de ducats, per almoines per a que monjos i monges preguessin pels espanyols, cent cinquanta mil ducats; per guants perfumats per a que els soldats no oloressin la fortor de la batalla, dos-cents mil ducats...\nHaurem de veure alguns exemples dels recursos dialèctics de N’Ortega on el filòsof adopta un aire de rendir comptes a la manera del Gran Capitán.\nUna dels recursos arbitraris que més ús en fa el filòsof consisteix en un pretès experiment mental – que ell diu -, el qual consisteix en una invitació a imaginar que un hom participa amb la imaginació en una determinada situació social o històrica. L’experiment mental ve a ser un succedani del que seria una aportació de dades verificables o fiables. Amb aquest sorprenent recurs, intenta donar validesa científica a l’exercici de la imaginació. Així, al presentar arguments sobre una determinada teoria per a explicar un procés històric, N’Ortega proposa un experiment mental. Així per demostrar la bonesa de la seva teoria sobre la crisi del Renaixement, el catedràtic diu als seus alumnes:\nIntentem, com l’altre dia, reviure pel nostre compte aquella situació – començaments del segle XV -...Per a nosaltres que som imaginàriament homes de començament del segle XV, la realitat és molt més complicada (Obras Completas, V, pàgina 158).\nEl professor convida els seus alumnes – aquests textos fan referència a un curs de 1933 – a que facin un esforç d’imaginació, i, d’aquesta manera, tot seguit, passa a descriure’ls el que s’esdevindria si visquessin en aquella època, el que veurien, el que pensarien i sentirien, les diverses situacions en què es trobarien, i acaba exalçant la fecunditat del seu original mètode, tot dient: Vegin vostès com aquesta emigració imaginària, aquesta experiència mental que fem al suposar-nos tenint que existir cap al 1440, ens posa enèrgicament de manifest la diferència radical de la realitat històrica de llavors i la d’ara (Obras Completas, V, pàgina 161).\nDut per l’entusiasme d’aquestes vivències històriques, el Gran Capián de la filosofia digué: I heus ací que en aquest principi del segle XV hem de viure a un món ja massa sabut, vell, recorregut per tots els seus racons, d’una complicació pul·lulant que aclapara i ofega. Res no té la gràcia incitant de la novetat; tot és el que fou i el que serà, sense remei, sense esperança. L’Església, l’Estat, la Universitat amb la seva ciència, la vida social, els usos domèstics, els jocs, tot estarà ritualitzat, tot són fórmules com a sacramentals (Obras Completas, V, pàgina 161).\nEl filòsof no explica d’on ha tret aquest mètode tan còmode y productiu; tampoc precisa de quina manera és vàlida una vivència històrica; tampoc diu res de què s’ha de fer si es dóna una diversitat de resultats de l’experiment mental, segons sigui la imaginació de cada experimentador. El catedràtic utilitzà aquestes pràctiques imaginatives també a les obres de maduresa.\nA la transcripció que segueix, l’autor donava unes estranyes indicacions sobre l’ús de l’experiment mental en qüestions socials y polítiques: Senzillament, prengui nota el lector del que passa quan, davant els grans problemes polítics actuals, vol adoptar una actitud. Primer s’aixeca dins la seva ment una certa figura de possible governació, per exemple: l’autoritarisme...Això fa que el lector rebutgi aquesta solució i n’asagi mentalment una altra en la qual s’evitin els inconvenients de l’autoritarisme. Però amb aquesta torna a succeir el mateix, i així successivament fins que esgota totes les figures de governació que són òbvies perquè ja eren aquí...(Obras Completas, VI, pàgina 38).\nSembla com si N’Ortega s’hagués muntat pel seu compte una mena de fenomenologia, però a l’espanyola, aristocràtica i imaginativa, de manera que té poc a veure amb la d’En Husserl.\nSi apliquéssim una simple anàlisi a aquest tipus de pseudo-fenomenologia, arribarien a la conclusió que, més que falsa, allò que s’ha de dir és que no té per on agafar, que no té sentit. En efecte, quan N’Ortega diu que, en determinades circumstàncies – quan una persona vol adoptar una actitud davant els grans problemes polítics actuals -, s’aixeca dins la seva ment una certa figura de possible governació, aquesta afirmació no és verificable. I més encara: jo, si de cas, afirmaria que les persones, davant els problemes polítics, allò que fan és donar suport al programa polític – o partit o líder polític – que defensi millor els seus interessos. Però, si ens hem d’atendre a la fenomenologia, direm que no sabem el que passa dins la ment de les persones.\nPoso com a condició sine qua non per a la dialèctica entre les persones que els humans no sabem, no podem saber, per endavant el que passarà dins la ment de les altres persones. Tampoc N’Ortega ho podia saber; no podia saber el que pensava i sentia un determinat lector d’un llibre seu.\nTampoc és verificable – i no té sentit – això de l’experiment mental de la figura de governació de l’autoritarisme. Cal assenyalar que N’Ortega fa com si no en sabés res de la metodologia corrent dels estudis de sociologia.\nPuc dir que la metodologia orteguiana és una mena de cuentas del Gran Capitán. Com si fos el tsar espanyol de la filosofia, el catedràtic de metafísica feu ús de recursos il·lícits de tot tipus així com li venia en gana. No havia de donar explicacions a ningú. Ungit pels déus, la tècnica d’introspecció li era més que suficient per entendre els grans problemes de la humanitat. Ell, com a profeta i salvador, no havia de fer altra cosa que fer partícips de la seva veritat superior als seus súbdits lectors.\nTot i que he seleccionat uns textos – que veurem tot seguit -, puc dir que aquests no són gens recercats, sinó molt típics de la literatura del filòsof.\nUna fórmula usada com a recurs dialèctic consisteix en afirmar que el lector o l’oient estaran d’acord amb allò que va anunciar, utilitzant expressions com el lector sap, vosaltres sabeu, tots sabem, heu comprovat i d’altres semblants. I així, el text diu: El lector sap, per haver-hi assistit o per referències, que hi ha hagut monarquies absolutes, cesarisme...i sap també que tots aquests autoritarismes, si resolen algunes dificultats, no les resolen totes; ans al contrari, en porten de noves (Obras Completas, VI, pàgina 38).\nAquest paràgraf de N’Ortega no pot ésser més desgraciat: No és possible verificar el grau de coneixement d’uns lectors desconeguts respecte als sabers que els suposa N’Ortega. L’expressió “resol algunes dificultats, però no totes” és d’una imprecisió tan extrema que respecte de la qual no és possible intentar afirmar o negar la veritat.\nI, semblantment, quan escrigué: Tot europeu actual sap, amb una certesa molt més vigorosa que la de totes les seves “idees” i “opinions” expresses, que l’europeu actual ha de ser liberal (Obras Completas, VI, 39).\nAnàlisi del text: No es pot definir quina cosa sigui tot europeu actual; tampoc es pot saber que vol dir una certesa més vigorosa. Respecte a la idea que s’havia de ser liberal, deixant de banda la raresa de l’expressió, el sí es pot dir és que solament un gran institut d’enquestes i d’estadístiques – el Gallup, per exemple – hagués pogut verificar aproximadament si els europeus (deixant de banda quins europeus) de l’època eren més o menys liberals o partidaris del liberalisme. I hagués resultat impossible als enquestadors verificar si els europeus tenien o no una certesa molt més vigorosa que la de totes les seves “idees” i “opinions” expresses, que l’europeu actual ha de ser liberal .\nEn aquesta mateixa línia metodològica es troben nombrosos textos, com aquest:\nL’europeu actual es sent avui sense fe viva amb la ciència, precisament perquè fa cinquanta anys hi creia a fons (Historia como sistema, pàgina 52). Es podia deduir, doncs, que els espanyols no eren europeus actuals, posat que, com declara el professor, els espanyols no s’havien dedicat al cultiu de la ciència.\nI, en un altre text, deia:\nTots “saben”que més enllà de les justes crítiques amb que es combat les manifestacions del liberalisme queda la irrevocable veritat d’aquest, una veritat que no és teòrica, científica, intel·lectual, sinó d’un ordre radicalment distint...(La rebelión de las massas, pàgina 157).\nDe l’anàlisi del text, veiem que no és possible: definir l’extensió del concepte tots; saber quines són les justes crítiques; saber a quines manifestacions del liberalisme es refereix; saber la irrevocable veritat del liberalisme. Ja posat en èxtasi metafísic, el filòsof deixa al lector in albis: es treu de la mànega una nova variant de veritat que no és teòrica, científica, intel·lectual.\nAllò que sí sabem és que N’Ortega y Gasset, al 1912, formà part amb En Melquíades Àlvarez del grup promotor d’un partit liberal, el Partido Reformista que fracassà a la contesa electoral (Era un partit de dretes. I com a detall orientador: Esdevingut l’aixecament militar del 36, d’immediat, N’Ortega y Gasset s’autoexilià, i En Melquíades Alvarez fou detingut per les autoritats republicanes com sospitós de formar part dels facciosos i fou afusellat pels milicians anti-feixistes a l’agost del 36).\nI un altre text especialment “descatxarrant” fa:\nEls racionalistes de l’hora present perceben d’una manera més o menys confusa que ja no tenen raó (El tema de nuestro tiempo, pàgina 45).\nUna altra mina de la dialèctica orteguiana és el recurs a l’experiència personal. Com per exemple la d’aquest text:\nSempre que a França o Alemanya he assistit a una reunió on es trobava qualque persona d’egrègia intel·ligència, he notat que les demés s’esforçaven per aixecar-se fins al nivell d’aquella...En canvi sense he advertit amb paor que a les tertúlies espanyoles ...succeïa el contrari (España invertebrada, pàgina 156).\nI un altre exemple, amb un to ampul·lós, fa:\nDurant quinze anys de càtedra he pogut adquirir la més ampla experiència de l’enorme dificultat d’un cap espanyol per a arribar a comprendre aquest concepte (El de saber-se a sí mateix). En canvi, en sorprengué moltes vegades, als seminaris filosòfics alemanys, la facilitat amb que el principiant hi penetra. Era l’ànec recent nat que es llença recte a la llacuna, el seu element (Tríptico, pàgina 84).\nS’entén: un cap espanyol de raça mediterrània no liva l’aigua de la llacuna.\nN’Ortega y Gasset, en tot moment, com a Gran Capitán, tendeix a la desmesura i veurem que arriba a extrems que provoquen astorament. Vegeu aquest text:\nEl meu pensament...tendeix a recollir en una forta integració tota l’herència familiar. La meva ànima és oriunda de pare coneguts: jo no soc solament mediterrani. No estic disposat a confinar-me al racó iber de mi mateix...Bolquen les meves pupil·les dinttre la meva ànima les visions lluminoses; però de llur fons s’aixequen a la vegada enèrgiques meditacions.¿ Qui ha posat en el meu pit aquestes reminiscències sonores, on – com en un cargol els vents oceànics – perviuen les veus íntimes que dóna el vent als sins de les selves germàniques?...No m’obligueu a ésser solament espanyol, si espanyol tan sols significa per a vosaltres home de la costa reverberant. No, no fiqueu dins les meves entranyes guerres civils; no afueu l’iber que va dintre meu amb les seves aspres , esquerpes, passions contra el blonde germànic, meditatiu i sentimental, que alena a la zona crepuscular de la meva ànima. Jo aspiro a posar pau entre els meus homes interiors i els empenyo cap a una col·laboració ( Meditaciones del Quijote, pàgina 85).\nS’entén: l’autor ha heretat vincles de sang visigoda – i es sent visigot – i de sang d’iber – i es sent mediterrani i reverberant -.\nEn aquest text, el catedràtic ha ficat mà a una mitòmana introspecció interior prefabricada on se li revela tot el que volia que li fos revelat. Amb aquestes veus interiors que diu sentir, s’acompleixen, justament, les teories racistes de Houston Chamberlain (Un dels grans teòrics del racisme). En unes pàgines anteriors, N’Ortega pontificava sobre les qualitats de les races i de la mescla de races, i afirmava que les races hispàniques són races essencialment impures; per les nostre venes flueix una tràgica contradicció fisiològica. Houston Chamberlain ha pogut parlar de races caos.\nDintre d’aquest rosari de vicis de mètode, cal situar el recurs del professor a la falsa analogia, que consisteix en aplicar les propietats pròpies d’un ens a un altre ens que era objecte d’investigació. Així, per exemple, N’Ortega sosté que d’una nació, d’una raça o d’una entitat, de la qual es predica que és jove es pot concedir sense més preàmbuls els atributs que són propis d’un home jove; i en paraules seves:\nLa vida és una sèrie de fets regida per una llei. Quan sembrem la llavor d’un arbre preveiem el curs normal de la seva existència. No podem preveure si el llamp vindrà o no a segar-lo amb el sabre de foc penjat del núvol; però sabem que la llavor de cirerer no portarà fullatge de pollancre. De la mateixa manera, el poble romà és un cert repertori de tendències vitals que es van desplegant dins el temps passa a passa. A cada estadi d’aquest desplegament, es troba preformat el subsegüent (El tema de nuestro tiempo, pàgina 22).\nO, també en aquest altre text:\nEuropa és vella, no pot aspirar a tenir les virtuts dels joves. La seva virtut està en ésser vella; és a dir a tenir una llarga memòria, una llarga història (Historia como sistema, 1941, pàgina 71).\nLa falsa analogia està feta : jove, vella predicat d’Europa queda analogat a jove, vella predicat d’una persona. Per suposat, N’Ortega es guarda molt bé d’explicar quines són les garanties científiques del mètode analògic.\nLa meva posició és absolutament crítica envers l’intuicionisme orteguià. M’ha satisfet trobar un text d’En Hegel crític amb l’intuicionisme del seu temps; el text fa:\nDe la pretensió del “saber immediat” d’ésser el criteri de la veritat es segueix...que es declari com a veritat tota superstició i tota idolatria i es justifiqui el contingut més il·legítim i més immoral de la voluntat...les apetències i les inclinacions naturals ...s’encarreguen per sí mateixes de dipositar els seus interessos dins la consciència, i els fins immorals es descobreixen molt directament dins ella (Enciclopèdia de les ciències filosòfiques, paràgraf 72).\nHaurem de veure que N’Ortega y Gasset, de bell antuvi, es declarà racista i convertí les races humanes en una categoria essencial del seu mètode. En José Luis Abellán - distingit estudiós oficial de l’bra de N’Ortega y Gasset – argumenta que N’Ortega no era pròpiament un racista, en el sentit clàssic de la paraula, però reconeix que es donen mostres clares de confessions racistes; ara bé, N’Abellán es dóna pressa a atribuir-les a la precipitació i a la manca de ponderació del jove Ortega; diu N’Abellán:\nNo volem dir diferències de raça, perquè creiem que les idees que en certa ocasió expressà N’Ortega sobre aquest punt no eren sincerament sentides, ni hi havia reflexionat detingudament, com es desprèn al ser opinions posades en boca del seu apòcrif Rubín de Cendoya. Bona prova del que diem: el que mai tornés insistir en aquestes afirmacions, encara que alguns han pretès un feixisme orteguià basa en aqueixa i en altres expressions no gens explícites (Ortega y Gasset en la filosofia española, pàgina 37).\nEls intel·lectuals espanyols, majorment, pretenen amagar o diluir les mostres de racisme que suren per tot arreu a la història i a la cultura espanyola.\nEl text de N’Ortega a que feia referència N’Abellán diu:\nLes races no solament són distintes, sinó que tenen un valor substancial divers. Fóra poca cosa la varietat en el color dels rostres, en la capacitat dels cranis, en la posició dels ulls; tampoc és molt important el que els antropòlegs anomenen esteatopígia...La cosa greu és que unes races es mostren totalment ineptes per a les tasques de la cultura, que d’altres aconsegueixen un desenvolupament espiritual considerable, i que una sola sembla capaç de desenvolupament indefinit: la indoeuropea (Obras Completas, I, pàgina 494).\nO sigui, el jove Ortega d’una teoria lingüística que suposava que existí una llengua indoeuropea, mare de les posteriors llengües germàniques, afirmava, sense més, que hi havia una raça indoeuropea. O sigui, hi hauria la deessa indoeuropea i el seu profeta Ortega y Gasset.\nCertament, d’aquestes declaracions i d’altres de semblants no es pot afirmar que N’Ortega fos un autor conscientment feixista o pre-feixista; però sí que es pot afirmar que l’ús i abús de categories racistes que fa N’Ortega contaminen gran part de la seva obra.\nEl racisme declarat d’En Rubín de Cendoya és el primer anunci de la salvació per la raça. Veurem que les declaracions racistes són extraordinàriament abundants. Però allò més greu és que el filòsof de Madrid declara explícitament que és d’acord amb els grans teòrics del racisme, Gobinau, Chanberlain; i fou un introductor de les teories feixistes de N’Oswald Spengler (autor del llibre La decadència d’Occident i enaltidor d’En Mussolini). Fins i tot es poden trobar referències d’escrits de N’Ortega a personatges nazi com fou el cas de N’Alfred Rosenberg, gran propagandista del racisme nazi (condemnat a mort pel tribunal de Nuremberg, i executat).\nN’Ortega recull a mans plenes el racisme germànic, però, a més a més, ens trobem amb una mena de panracisme orteguià original, molt peculiar i ben manifest. Amb la denominació de panracisme orteguià vull donar a entendre que hi ha una constant reformulació en sentit racista de conceptes i teories, fenomen dialèctic que l’autor utilitza de la manera més impensable i anodina.\nJa en un dels seus primers escrits importants, Meditaciones del Quijote, de 1914, es troben unes mostres clares de panracisme orteguià:\nQuan es parla d’una cultura específica no podem menys que pensar en el subjecte que l’ha produïda, en la raça; no hi ha dubte que la diversitat de genis culturals argüeix al cap i a la fi una diferència fisiològica de la qual aquella en una o altra forma en pervé. Però convindria fer constar que, encara que una cosa porti a l’altra, són, en rigor, dues coses molt distintes la d’establir tipus específics de productes històrics – tipus de ciències, arts, costums, etc. – i la de cercar, una vegada fet això, per a cada un d’ells, l’esquema anatòmic o, en general, biològic que li correspongui (Meditaciones del Quijote, pàgina 66).\nHe d’assenyalar que el filòsof introduí la categoria raça sense elaborar protocols explicatius, i sense preàmbuls. Com ja he comentat en altres anàlisis, N’Ortega no defineix els elements de les seves proposicions, de manera que presenten greus dificultats d’interpretació.\nAl paràgraf transcrit, es troba la mateixa metodologia viciosa que ja hem analitzat en altres escrits, però aquesta presenta un detall molt especial que és la categoria raça.\nEl propi pensador li dóna una càrrega transcendent al afirmar que la cultura és un producte de la raça.\nAl meu parer, aquestes afirmacions deixen fora de dubte que el filòsof participa del racisme, al menys, en el sentit irracionalista del concepte, com es pot comprovar en aquest altre text:\nLa resposta és obvia : la cultura mediterrània no pot oposar a la ciència germànica – filosofia, mecànica, biologia -, productes propis. Mentre fou pura – és a dir, des de N’Alexandre fins a la invasió bàrbara -, que la cosa no ofereix dubte. Després, amb quina seguretat podem parlar de llatins o mediterranis? Itàlia, França, Espanya estan negades dins sang germànica. Som races essencialment impures; per les nostres venes flueix una tràgica contradicció fisiològica. Houston Chamberlain ha pogut parlar de races caos (Meditaciones del Quijote, pàgina 67).\nI, unes pàgines abans, havia dit:\nEls pensaments nascuts a Grècia prenen la tornada cap a Germània. Després d’un llarg somni, les idees platòniques desperten sota els cranis de Galileu, Descartes, Leibniz i Kant, germànics (Meditaciones del Quijote, pàgina 65).\nSi apliquéssim la metodologia de N’Ortega y Gasset a aquests dos breus textos transcrits, llavors ens seria possible desfermar una tremenda marabunta. Vegem-ho.\nLa cultura mediterrània, diu, i es refereix a l’època actual; o sigui que s’ha d’entendre com una sola cultura el conjunt de cultures dels pobles mediterranis. Però sembla que N’Ortega no hi deu incloure els països musulmans; o sigui, hi hauria uns pobles mediterranis de cultura musulmana – Turquia, Egipte, el Marroc...- que serien i no serien de cultura mediterrània. Sembla que l’autor es vol referir – per això els anomena – a Itàlia, França i Espanya, bàsicament. L’Espanya de 1914, en efecte, no podia oposar productes propis a la ciència germànica, però no es pot dir el mateix de la França de 1914, la qual competia amb Alemanya per l’hegemonia europea.\nMentre fou pura, diu l’etnòleg de Madrid. Es refereix a la divisió de les races humanes en races pures i races impures (segons la proposta d’En Houston Chambelain, sense base científica, és clar). Diu que la raça – la mediterrània - fou pura des d’Alexandre; s’entén que es refereix a Alexandre el Gran. Es veu que el professor s’havia descomptat. Si els grecs eren de raça germànica, llavors s’ha d’entendre que ho eren abans i després de N’Alexandre.\nN’Ortega no especifica de quina manera han de ser considerades les poblacions no germàniques de l’època de l’Imperi romà.\nN’Ortega no aclareix de quin tipus era la puresa racial mediterrània, si es donaven una diversitat d’ètnies d’orígens diversos. Dóna a entendre que amb la caiguda de l’Imperi, amb les invasions germàniques, Itàlia, França i Espanya quedaren negades amb sang germànica. La cosa queda un poc complicada; vegem-ho: les ètnies de la península Ibèrica – allò que N’Ortega anomena impròpiament Espanya – eren diverses, i, entre aquestes, es suposa n’havia de celtes, és a dir, germàniques. Per altra banda els llibres de text d’història de l’època de N’Ortega – com els d’ara – afirmaven que hi hagué una mescla de celtes i d’ibers, mescla de la qual sorgiren uns suposats celtibers. De ser així, llavors sembla que per tot arreu hi hauria races impures. Els pobles de la península itàlica també eren d’ètnies diverses, i tota l’àrea del Nord, la conca del Po, era habitada pels gals, que són considerats germànics. I si ens referim als pobladors de la Gal·lia, eren majorment gals. Per tant, quan el catedràtic parla d’Itàlia. França i Espanya negades dins sang germànica no té en compte que aquestes tres àrees ja feia segles que estaven negades dins sang germànica.\nEls pensaments nascuts a Grècia prenen la tornada cap a la Germània, diu l’autor. Segons això sembla que s’ha d’entendre que la filosofia grega era un producte d’un poble de raça germànica, com si hi hagués una sola filosofia, un sol producte cultural. Tan és si és la filosofia d’En Protàgores o la d’En Plató. Aquells homes grecs, de raça germànica, pensaven i el seu pensament era un producte germànic. Per això, tornen a la Germània dos mil anys després.\nPosat que En Plató era de raça germànica, les seves idees dos mil anys després desperten sota els cranis de Galileu, Descartes, Leibniz i Kant. N’Ortega ens convida a suposar que un cap de pensador germànic pensa idees germàniques i que aquestes desperten a uns altres caps pensants germànics. Però salten tot de preguntes i de dubtes; Descartes, Leibniz i Kant eren idealistes com ho era En Plató, però es fa difícil haver d’acceptar que En Galileu fos platònic. En Galileu no era filòsof, era físic. En Leibniz i En Kant eren alemanys, però no seria gens segur afirmar que En Galileu era un home germànic. Aquests autors que cita N’Ortega no es declaraven seguidors de les idees d’En Plató. La pregunta que salta és: i què dir dels filòsofs idealistes que no eren de raça germànica, com, per exemple, En Baruch Spinoza el qual era de raça jueva (segons diuen)?\nPer altra banda, què passa amb els grans filòsofs materialistes alemanys com a En Haeckel? Tal vegada han de ser considerats no germànics els de pensament materialista? I de quina raça seria En Demòcrit, l’atomisme del qual era tan rebutjat per En Plató?\nEls pensaments nascuts a Grècia prenen la tornada cap a la Germània, diu l’autor. Si els pobles grecs – jonis, doris i eolis – eren de raça germànica, no té sentit parlar de la tornada a la Germània. Per altra banda, què passava la Germània a l’època d’En Plató? Perquè la Germània no produí ciència germànica ni de cap altre tipus durant segles? I perquè les idees entren en estat de somni? I perquè les idees es estat de somni un bon dia desperten? I perquè les idees d’En Plató no havien de despertar a la Grècia moderna?\nLlançat pel gran camí de l’irracionalisme, N’Ortega y Gasset fa del racisme un sac on hi cap tot, de manera que amb aquest sac es pot donar les més variades respostes a una qüestió plantejada. Hem vist que posava En Descartes al costat de Leibniz i de Kant; doncs, bé, unes pàgines més avall, amb no menys rotunditat, sosté la idea contrària, i diu que En Descartes no és germànic:\n...i admetent la producció ideològica duita a terme a les nostres terres des de l’Edat Mitjana fins avui com a relativament mediterrània, tan sols trobem dos cims ideològics capaços d’emular els magnífics cimadals de Germània: el pensament renaixentista italià i Descartes (Meditaciones del Quijote, pàgina 67).\nI, a continuació, afegeix:\nLeibniz o Kant o Hegel són difícils, però són clars com un matí de primavera; Giordano Bruno i Descartes tal vegada no siguin igualment difícils, però, en canvi, són confusos.\nEn l’espai d’unes pàgines, En Descartes, de cim de la Germània, esdevé un dels rars exemplars de la confusa cultura mediterrània. Queda clar que el catedràtic de metafísica podia fer qualsevol tipus d’afirmació sense que ningú digués res. Les elits oligàrquiques continuaven amb un domini ideològic abassegador, fins al punt que el professor anava amb les calces desfetes, podia afirmar o negar el que li vingués de gust.\nA N’Ortega y Gasset li encantava utilitzar les categories racistes per a l’elaboració de la seva florida literatura filosòfica. Va fer ús d’aquests recursos al llarg de tota la seva obra. En aquest aspecte, són especialment significatives les seves obres més populars, España invertebrada, de 1921, i La rebelión de la masas, de 1933. Al text que segueix, es pot constatar el grau insofrible de manipulació que feia el filòsof:\nEspanya és un organisme social, per dir-ho així, un animal històric que pertany a una espècie determinada, a un tipus de societats o “nacions” germinades en el centre i occident d’Europa quan l’Imperi romà sucumbeix. Això vol dir que Espanya posseeix una estructura específica idèntica a les de França, Anglaterra i Itàlia. Les quatre nacions es formen per conjunció de tres elements, dos dels quals són comuns a totes i solament un varia. Aquests tres elements són: la raça relativament autòctona, el sediment civilatori romà i la immigració germànica. El factor romà, idèntic a totes parts, representa un element neutre dins l’evolució de les nacions europees. A primera vista sembla lògic cercar el principi decisiu que les diferencia en la base autòctona, de manera que França es diferencià d’Espanya el que la raça gal·la es diferenciés de la ibèrica. Però això fou un error. No pretenc, està clar, negar la influència diferenciadora de gals i ibers al desplegament de França i d’Espanya; el que nego és que sigui ella la decisiva. I no ho és per una raó senzilla...els germànics conqueridors no es fonen amb els autòctons vençuts...són el poder plasmant i organitzador; són la “forma” mentre que els autòctons són la “matèria”. Són l’ingredient decisiu; són els qui “decideixen”...la diferència entre França i Espanya, no tant de la diferència entre gals i ibers com de la diferent qualitat dels pobles germànics invasors. Va de França a Espanya el que va del franc al visigot (España invertebrada, pàgina 129).\n(Ha de seguir una segona part de Ortega y Gasset i el racisme)\nPer a tornar, premeu La filosofia a l'abast


La colònia dels coetanis De sòfocles Vista general del jaciment d'Empúries, a l'Alt Empordà, que es va començar a excavar el 1908. MAC-EMPÚRIES\nBarcelonaBruixes i ibers, romans i templers, grecs i bandolers... Resseguir les marques turístiques i culturals del país és una excel·lent manera de conèixer paisatges físics i humans que, tot i ser molt a prop, són sovint desconeguts. Amb la crisi com a excusa i la necessitat de no gastar gaire diners, és possible descobrir un món ric i variat, el del patrimoni cultural i històric de Catalunya. Una oferta molt diversa i per a tots els gustos que porta del mar a la muntanya, de les ciutats al camp, del passat més llunyà al més proper. Us hem preparat un menú amb algunes de les millors propostes per a conèixer el país i el seu patrimoni. Deu maneres de fer turisme cultural sense sortir de Catalunya. I les podeu descobrir a través de 100 enllaços.\nGósol (Foto: Ajuntament de Gósol)\nEl Camí dels Bons Homes és un itinerari patrimonial que uneix el Santuari de Queralt, a Berga, amb el castell de Montsegur, a l'Arieja. Es tracta d'una de les rutes que van fer servir els càtars durant els segles XIII i XIV, quan fugien de la croada i de la Inquisició. El camí, convertit actualment en sender de Gran Recorregut (GR-107), es pot recórrer a peu, a cavall i, en la majoria de trams, en bicicleta de muntanya. Existeix una variant que va des de Gósol, arriba fins al santuari del Miracle i segueix majoritàriament el GR7. Òbviament, i més enllà de la ruta, es poden descobrir els pobles on van viure els càtars al Berguedà, la Cerdanya, l'Alt Urgell, el Solsonès i l'Arieja.\nEl viatge a la Terra de Comtes i Abats segueix un camí que parteix de Ripoll i Sant Joan de les Abadesses, dos monestirs que dominaven un ampli territori que era terra de ningú. Seguint el fil de mites, històries i llegendes, la ruta s'endinsa en un món de lluites i pors, d'amors i de rivalitats entre homes i comtes, abats i abadesses. Aturant-se no només en els monestirs, sinó també en municipis del Baix Ripollès com Campdevànol i Gombrèn, aquesta ruta ofereix visites guiades a esglésies, museus, nuclis urbans i paisatges. Una marca que permet apropar-se a la importància i l'encís del Romànic català i explora figures que el temps ha convertit en mites nacionals, com l'abat Oliva i el comte Arnau.\nL'orde del Temple va néixer al segle XI, després de la Primera Croada, amb l'objectiu de protegir els viatgers que peregrinaven a Terra Santa. A Catalunya, els templers van conquerir poblacions de gran importància estratègica, com Tortosa i Miravet. El Castell de Miravet -fortificació que s'imposa al capdamunt d'aquest poble de la Ribera d'Ebre- i el Castell de la Suda de Tortosa -punt estratègic per vigilar l'entrada d'embarcacions des del mar- són l'epicentre d'una ruta, la Domus Templi (els dominis del Temple), que s'estén fins a Lleida, Peníscola (al País Valencià), i Montsó (a l'Aragó).\nSembla que de la Tarragona romana ja s'ha dit tot, però l'Institut Català d'Arqueologia Clàssica (ICAC) proposa una ruta que, a més de circuits més convencionals, inclou àmbits que podrien passar desapercebuts, com la pedrera del Mèdol (Altafulla), d'on sortien les pedres per construir la majoria d'edificis de Tarragona, i diverses vil·les romanes a la rodalia de la ciutat, com la de La Llosa, a Cambrils. Ja que hi ets, pots visitar el Castell Monestir de Sant Miquel d'Escornalbou. I, si fas aquesta escapada al maig, no et pots perdre el festival romà Tarraco Viva.\nPorta d'entrada de les cultures grega i romana i capital del comtat carolingi i medieval entre els segles VIII i XI, Empúries és un jaciment únic, perquè no és habitual que convisquin les restes d'una ciutat grega -l'enclavament colonial d'Empòrion- amb les restes d'una ciutat romana, creada a inicis del segle I aC sobre les estructures d'un campament militar romà instal·lat durant el segle anterior. Això fa d'Empúries un lloc privilegiat per entendre la vida quotidiana dels grecs a Catalunya, així com l'evolució de l'urbanisme grec i romà del període final de la República i la seva transformació posterior durant l'època imperial. La seva importància és tan crucial que molts la consideren l'ànima de Catalunya.\nA l'Alt Camp, la Conca de Barberà i l'Urgell es troben tres monestirs que són unes de les principals joies arquitectòniques del país. Santes Creus és un dels més grans i millor conservats conjunts monàstics que es poden visitar en l'actualitat. Santa Maria de Poblet constitueix un impressionant conjunt arquitectònic i és el conjunt cistercenc habitat més gran d'Europa. Santa Maria de Vallbona de les Monges és l'únic monestir femení de la Ruta i l'únic que ha conservat ininterrompudament la comunitat durant més de 850 anys. Santes Creus, Poblet i Vallbona de les Monges són la joia de la Ruta del Cister però la marca va més enllà dels monestirs, de la seva monumentalitat i sobrietat, i proposa descobrir la cultura, el patrimoni i la natura d'unes comarques amb tradicions pròpies i una extraordinària riquesa de paisatges.\nDurant el segle XIX, i de la mà de la creixent demanda mundial de sucre, Cuba vivia una època de gran esplendor i riquesa. Va ser el moment en què milers de ciutadans de Catalunya van emigrar a Amèrica, sovint per treballar a les cases i els magatzems de comerç que altres catalans tenien a l'Havana o a Santiago de Cuba. El seu record és present en la petjada deixada a les ciutats de la ruta dels Indians com Mataró, Calafell, Arenys de Mar, Sitges, Torredembarra o Vilanova i la Geltrú, entre d'altres.\ncultural Catalunya patrimoni


8 d'octubre, contribució al #Reto5Mil - Notícies - UPF Saludable (UPF)\n8 d'octubre, contribució al #Reto5Mil\n8 d'octubre, contribució al #Reto5Mil - Notícies\nPer segon any consecutiu, el 8 d'octubre se celebra el #Reto5mil, una iniciativa promoguda per la Xarxa Espanyola d'Universitats Saludables (REUS), la Universitat de les Illes Balears i la Fundació Sang i Teixits de les Illes Balears.\nL'objectiu d'aquest repte, al què s'han adherit 29 universitats saludables espanyoles, entre elles la UPF, està en aconseguir 5000 donacions de sang al voltant del dia 8 d’octubre, Dia de les Universitats Saludables.\nAjudan’ns a contribuir a assolir el #Reto5Mil, entre el 7 i el 9 d’octubre. UPF Solidària ha previst punts de donació als campus al matí, tarda i vespre.\nSota el lema “desafíate y dóna” es pretén conscienciar la població universitària del valor que té fer-se donant de sang, una substància que no es pot fabricar i només pot obtenir-se per mitjà de donacions altruistes.\nA la primera edició del repte van participar 25 universitats, procedents de 14 comunitats autònomes, el que va permetre aconseguir una participació de 3.000 persones sent efectives 2.531 donacions. Cal destacar que el 29% d'aquestes donacions va correspondre a nous donants, complint així un dels objectius. Amb aquest esdeveniment, les universitats espanyoles i Centres de Transfusió Sanguínia pretenen captar donants nous, fidelitzar les persones que ja donen sang de forma habitual i establir una estratègia conjunta per donar visibilitat a la donació de sang.\nEl #Reto5mil s'emmarca dins el Dia de les Universitats Saludables, una jornada que serveix per visibilitzar la feina que les universitats espanyoles realitzen en promoció de la salut entre la comunitat universitària i la societat en general.


GIN MOJITO | Entre ceps\nPublicat el 22/07/2013 a les 10:40, per Tomàs Solsona\nEn aquesta ocasió vull anar una mica més enllà del gin tònic i oferir-vos una beguda més que refrescant i estiuenca, el Gin Mojito. I com ja se sap, mojito és sinònim a rom, per això avui substituïm el rom per la ginebra, i el resultat és esplèndid!!!\nLa variant del famós i etern Mojito, el Gin Mojito, és una beguda d’estiu dolça i refrescant i que estem obligats a provar.\nProposo la següent recepta:\n60 ml de ginebra Premium, anirà en funció si us agraden seques, cítriques, aròmàtiques, especiades, florals…\n30 ml de xarop de sucre (si no en tenim es pot fer amb sucre i al gust)\nAixò si, el got que utilitzarem serà un got baix i ample, per a aquesta ocasió deixem de banda la copa “balón.”\nPreparació del Gin Mojito:\nPosar les 10 fulles de menta al got, i amb una mà de morter les aixafarem una micona per després afegir el xarop de sucre. Amb el gel serem generosos, quasi fins a dalt de tot. Tirem el suc de llimona i acabar amb la teva ginebra preferida (60ml). Remoure, posar una mica de menta i mitja rodanxa de llimona per decorar. I a punt per beure.\nAixí de senzill és gaudir d’un Gin Mojito.


Alegries i decepcions a parts iguals en l'esport\n2019: alegries i decepcions a parts iguals en l'esport\nJavi ‘Jabato’ Dols, va aconseguir ser campió d’Espanya de ‘Freestyle’ MX. Albert San Andrés\nL'últim any ha estat un any amb varietat de resultats, marcat per la rotació a les banquetes de tots els clubs\nEl 2019 ha estat un any molt compensat pel que fa a resultats esportius a Castellar. Tot i no haver assolit grans resultats en l’àmbit d’equips, a escala individual aquests han estat força rellevants amb diverses fites en l’atletisme màster o el tenis.\nEls èxits però, no només s’han de valorar pels títols aconseguits, sinó per la capacitat dels esportistes i entitats de continuar un any més sent competitius en activitats sovint de manera altruista i amateur, un aspecte poc valorat per la gran part de la gent que veu l’esport local des de fora. Sense aquests actors -presidents, col·laboradors, tècnics, pares, etc.- la pràctica esportiva seria més difícil i en moltes ocasions nul·la, motiu pel qual, el reconeixement vers aquests figurants hauria de créixer en comprensió, solidaritat i atenció, aspectes que no sempre es tenen en compte.\nEn futbol, el segon descens consecutiu de la UE Castellar en una temporada de turbulències, va deixar el primer equip del club a Tercera Catalana, una divisió però, que ha dominat des de la primera jornada en la segona part de l’any, presentant la candidatura a l’ascens directe amb contundència. La remodelació de la plantilla a càrrec de Juan Antonio Roldán ha donat les garanties suficients per a un equip que ha patit massa en les últimes campanyes.\nEn futsal, Darío Martínez va aconseguir mantenir l’equip a Divisió d’Honor amb solvència, després d’un dur descens de Tercera nacional i l’equip haurà de consolidar-se en la categoria després del relleu a la banqueta, on David Civit tracta de mantenir la filosofia d’un club que es nodreix principalment de jugadors de la pedrera i que ha acabat el 2019 en vuitena posició a la taula.\nEl CB Castellar va acabar la 2018-19 lluitant per salvant la categoria, tot i tenir planter per a optar a més. Sis derrotes a final de temporada -amb molts homes clau lesionats- els van condemnar al play-out de descens, on un palmeig en l’últim segon del tercer partit va permetre mantenir la categoria als de Raúl Jodra, que va donar pas a la banqueta a Quim Pérez-Alarcón, fins al moment tècnic ajudant, en un canvi de rumb del club groc-i-negre, que termina l’any en 12a posició i lluitant per evitar el descens.\nL’hoquei va començar amb turbulències la primera volta de la 18-19, sense sumar cap punt fins al relleu a la banqueta en l’inici de la segona. Pere Gassó -substitut de Fidel Truyols- va deixar el càrrec després de completar la pitjor primera volta de la història a Primera Catalana, sent Ramon Bassols l’encarregat d’evitar un descens que no es va poder aconseguir. A Segona Catalana, l’equip comença a rutllar després d’un dur començament i ja és en vuitena posició.\nEn l’àmbit individual, Carmelo Morales va tancar la pitjor temporada des del 2006, on problemes amb els pneumàtics han impedit al pilot aconseguir cap victòria, acabant en quarta plaça al nacional de velocitat. Per la seva banda, Max Sánchez segueix progressant amb una lluitada setena posició final, sent capaç de lluitar amb els equips oficials, aconseguint una èpica victòria a Navarra.\nJavi ‘Jabato’ Dols va aconseguir el títol de campió d’Espanya de ‘freestyle’, fent un pas més en la seva acrobàtica carrera esportiva. També en motocròs, Eric Rubio segueix lluitant amb fermesa per complir el somni d’arribar al mundial, amb un tercer lloc al nacional de supercròs en el seu debut o el subcampionat en la Lliga Catalana de motocròs.\nGeorgina Garcia no ha pogut millorar el rànquing mundial WTA, caient fins al 257è lloc des del 124è. En dobles però, ha aconseguit sis victòries que l’han catapultat al Top100, tancant l’any en 88a posició.\nGarcia va tenir un destacat paper en l’ascens de la selecció espanyola en la Copa Federació, sent la peça clau al Japó per la posterior lluita per l’ascens enfront Bèlgica.\nEn atletisme, els atletes veterans del CA Castellar, amb Chema Cañadas i Josep Obrador com a màxims exponents, han deixat un reguerall de títols i èxits que faria falta un extens espai per anomenar. En categories inferiors, una bona fornada garanteix el present i futur dels verds, amb noms com Jan Casamada, Paola Pi, Paola Clermont o Ainhoa Roldán entre d’altres.\nIvet i Oriol Alcaraz, Asier Casado, Nicole Castillo i Alan Rovira -a més dels seus deixebles de l’escola de trial- garanteixen un futur en el ciclisme castellarenc amb notables èxits en aquest 2019.\nLa llista de campions és interminable en una vila on l’aposta per l’esport queda patent gràcies als èxits de tots els seus practicants. Hagin aconseguit títols o no, tots han estat protagonistes en una temporada molt compensada entre èxits i fracassos, dels que esperem recordar els primers i poder millorar els segons durant aquest 2020.\nUna nova realitat en l’esport


L'estrany gest de llengua de Shakira, l'anècdota de la Super Bowl\nShakira actua a la Super Bowl Europa Press\nper Jennifer Navarro Redactora 03 de febrer de 2020 10:19\nJennifer López i Shakira han estat les grans protagonistes de la Super Bowl. Dues estrelles llatines que han enlluernat l'estadi durant l'esdeveniment esportiu més seguit a tot el món. Elles han estat les escollides per entretenir el públic durant el descans, el que han aconseguit gràcies a una actuació estel·lar.\nShakira era l'encarregada d'arrancar el xou, un autèntic espectacle de música i ball que ha entusiasmat els teleespectadors. Ha recuperat alguns dels seus temes més famosos, els que ha interpretat en anglès i castellà. Energia en estat pur i una connexió amb el públic increïble. Ara bé, la part de Jennifer López ha estat encara més espectacular.\nJennifer López i Shakira, a la Super Bowl / Europa Press\nLa cantant ha interpretat temes amb més ball i acrobàcies, amb uns looks que no han fet més que començar a protagonitzar articles en les revistes de moda. Un dels moments més tendres? Quan ha pujat la seva filla a l'escenari, que ha cantat al seu costat.\nHa estat un duel, sí, però també dues actuacions que han posat la pell de gallina. Tothom s'ha quedat amb ganes de més, després d'una estona que ja és considerada com un dels millors descansos de la Super Bowl.\nShakira celebrava el seu aniversari pujada a l'escenari, però si tant es parla d'ella avui, també és per un gest que en un principi deixava molt sorprès tothom. I és que durant un moment de l'actuació, s'apropava a càmera i treia la llengua fent un moviment estrany. De què es tractava? En un primer moment alguns usuaris de Twitter ho interpretaven com un reconeixement al carnaval del seu país, mentre que d'altres deien que havia estat una picada d'ullet cap a les seves arrels libaneses en fer un soroll anomenat zaghrouta, una celebració típica durant una festa.\nGestos a part, avui tothom comenta la brutal actuació que es van marcar. Un duel de dives que ha servit per reivindicar el paper de les dones llatines dins del món de la música.\nShakira Jennifer Lopez


Ludmilla Lacueva s'endú el València Negra amb 'Olor de difunt' | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa novel·lista escaldenca, ahir al vespre en l'entrega dels premis amb el trofeu que va rebre com a guanyadora del guardó a la millor novel·la negra en català de l'any.\nDg., 15/05/2022 - 02:40\nLudmilla Lacueva s'endú el València Negra amb 'Olor de difunt'\nComparteix palmarès amb Marina Sanmartín, Mejor Novela amb 'Las manos pequeñas', i amb Virginia Feito, Best Novel per 'La señora March'.\nL'escaldenca Ludmilla Lacueva, novel·lista, historiadora i columnista d'aquesta casa, va donar ahir la campanada i es va proclamar guanyadora de la 10a edició del premi València CNegra a la millor novel·la de gènere en català per Olor de difunt. La tercera entrega de les aventures del comissari Cerni Llop es va imposar a les altres quatre novel·les que optaven al guardó, Monumental, de Joan Canela i Jordi Colonques; La dona invisible, de Mònica Richart; Vi i veritat, de Natàlia Gisbert, i Suburbis del paradís, de Silvestre Viaplana. I ho va fer, atenció, gràcies al vot popular, perquè la gràcia del VLCNegra és que és el lector el que escull la millor novel·la de l'any entre les cinc finalistes proposades per l'organització.\n"Per mi, que l'hagin nominat ja és un premi, perquè només cinc títol de gènere publicats al llarg de l'any hi tenen cabuda. Cinc! I de novel·la negra se n'escriu molta. Així que no puc estar més contenta i orgullosa que s'hagin fixat en Olor de difunt". Això ho deia a principis d'abril, quan es va conèixer la llista de finalistes. I Lacueva ha acabat fent fet bo l'acudit aquell d'Eugenio: "M'encanta jugar al pòquer i perdre." 'I guanyar, no?" "Home, això ha de ser la pera". Doncs ha sigut la pera.\nOlor de difunt, en fi, va veure la llum al novembre a Llibres del delicte, i hi proposa un viatge en el temps a l'Andorra rural del 1950, encara endormiscada però que comença a espolsar-se les lleganyes davant de l'imminent boom comercial i urbanístic. Ho fa amb l'excusa de l'assassinat de Joaquim Montmeló, cap visible d'una importantíssima immobiliària nacional que cert dia aparexi mort, però molt mort, a la borda que té en certa parròquia alta, convertida en niu d'amor clandestí on ha tingut l'ocurrència de passar un cap de setmana romàntic amb la seva amant. A ella també la pelen, per cert. I és aquest doble crim el que haurà de resoldre el bon Cerni, de nou amb l'ajuda dels seus inseparables, la forense Maria Sastre i l'exbatlle Climent Masoliver, orc i murri com sempre però peça clau perquè l'assassinat de Montmeló evoca sospitosament un altre crim succeït setanta anys enrere, que només ell recorda i que a l'època va ser convenientment arxivat.\nAixí que Lacueva afegeix el seu nom en un palmarès que aquesta edició també ha premiat la valenciana Marina Sanmartín, millor novel·la negra en castellà amb Las manos pequeñas, i la madrilenya Virignia Feito, millor novel·la negra en anglès per La señora March. L'última edició del VLCNegra en català se la van endur un clàssic del gènere com és Andreu Martín, amb Ara direu que estic boig, perquè vegin el pa que s'hi dona en aquest festival, i es tracta, per acabar, del primer premi que el comissari Llop s'endú al sarró. A la tardor passada ja va estar a punt de fer diana al Cubelles Noir, en aquella ocasió amb Scrap mortal, però és va quedar a un pas de la glòria. Avui la toca per fi amb la mà, i si ho volen comprovar i tenen temps, entre les 12 i les 14 hores firmarà exemplars a la Casa del Llibre de València. Ja es poden donar pressa si volen arribar-hi a temps.\nDiguem per acabar que Cerni és el segon agent del nostre molt literari servei d'ordre que toca les mels de l'èxit. Abans que ell l'havia precedit Andreu Boix, col·lega seu a l'edifici de l'Obac i fill literari d'Albert Villaró. I per partida doble: el Carlemany amb Blau de Prússia i el Prudenci Bertrana per La bíblia andorrana.


Un Pare Noel anima els conductors a respectar les normes de trànsit en una nova campanya\nUn Pare Noel reparteix caramels per animar els conductors a respectar les normes de trànsit. Forma part de l'Associació per la Prevenció dels Accidents de Trànsit i els últims dies se l'ha pogut veure en alguns carrers cèntrics de Barcelona. S'ha dedicat a premiar els conductors que portaven el cinturó cordat amb caramels de fruita i a repartir fulls informatius sobre la importància de la seguretat vial.\n25/12/2002 - 00.00 Actualitzat 09/11/2006 - 09.42\nEn canvi, els infractors, els que no portaven posat el cinturó, s'emportaven un càstig en forma de caramels negres, "de chapapote", segons deia el Pare Noel d'aquesta curiosa iniciativa. 50 MORTS DES DE DIVENDRES A LES CARRETERES Les campanyes per reduir els accidents poden ser més o menys amables, però el fet és que, inexorablement, quan arriben períodes de festes com l'actual, les víctimes de la carretera es compten per desenes. Des de divendres han mort a Espanya cinquanta persones en accidents de circulació. El dolor per les morts va acompanyat, sovint, d'altres conseqüències per a les persones que resulten ferides, com poden ser els traumatismes cranioencefàlics.


El Govern obre una consulta prèvia per a l'elaboració del projecte de decret que regularà les escoles de música i dansa\nActualitzarà el decret vigent, que data de 1993\n· S’obre així un procés de consulta prèvia a l’elaboració d’un projecte de decret per regular l’oferta formativa i els requisits de les escoles que imparteixen ensenyaments no reglats de música i dansa, i que actualitzarà el decret vigent\nEl Govern ha aprovat avui obrir un procés de consulta prèvia a l’elaboració d’un projecte de decret que regularà les escoles de música i dansa, i que actualitzarà el decret vigent, que data de 1993. Aquest procés de consulta pública ha de permetre recollir les aportacions per a la futura redacció del projecte que reguli l’oferta formativa i els requisits de les escoles que imparteixen ensenyaments no reglats de música i dansa.\nEl Govern considera que després de 25 anys cal adaptar a l’evolució social i educativa els programes previstos per a aquestes escoles. Al mateix temps, en aquests anys s’ha incrementat l’interès i les competències dels alumnes pel que fa a la música i a l’expressió corporal, de manera que les escoles han anat distingint i ampliant els seus programes.\nAquesta proposta de decret preveu la formalització de 4 programes marc per a cadascuna de les dues especialitats, així com la possibilitat d’impartir programes específics en l’actual marc competencial. Els programes marc defineixen els continguts que s’han d’impartir a partir d’uns objectius i d’una dedicació i intensitat diferents en cadascun d’ells. El projecte també obre la possibilitat de preveure tant nous criteris d’autorització d’espais i d’instal·lacions, com de plantejar la figura de professor especialista.\nLa iniciativa afecta les escoles que imparteixen ensenyaments no reglats de música i de dansa equivalents al nivell elemental. L’objectiu de la consulta prèvia és actualitzar el règim vigent referent als centres de música i dansa i alhora potenciar aquesta oferta formativa. Cal adaptar la normativa a una situació actual en centres de música i dansa que ha evolucionat respecte del 1993, tant en nombre com en estructura i funcionament dels ensenyaments:\nD’aquesta manera, durant 30 dies la comunitat educativa podrà fer aportacions sobre el contingut i durada dels diversos tipus de programes que han d’impartir aquests centres. Hi poden participar escoles de música i dansa, famílies, professorat, ens locals, agents territorials i socials, així com associacions que els representen.


Els papers revelen la mentida dels comptes i l'herència - Diari de Girona\nEls papers revelen la mentida dels comptes i l'herència\nj. c. d.girona 07.02.2016 | 00:00\n-Jutge: A Andorra vostè ha tingut algun compte? Vostè o alguna de les seves societats...\n-Jordi Pujol Ferrusola: No, senyoria.\nAquest és un petit fragment de la declaració del fill gran dels Pujol Ferrusola al setembre de 2014 davant del jutge Pablo Ruz. El magistrat li preguntava i repreguntava sobre les societats i els comptes bancaris en diversos països del món, especialment a Andorra. Ell negava sistemàticament tenir-ne cap i només en va admetre un a Mèxic, a través d'una empresa mexicana propietat d'una altra societat espanyola. "Tot legal", afegia davant el jutge en una conversa que va publicar a principis de desembre passat Okdiario.\nÉs clar que quan Jordi Pujol deia això, els papers d'Andorra encara no havien arribat a l'Audiència Nacional. Per això, el jutge José de la Mata no es pot estar de dedicar unes línies a aquesta mentida en la interlocutòria del 30 de desembre: "Jordi Pujol Ferrusola i la seva dona han resultat ser titulars a Andorra d'una sèrie de comptes corrents, l'existència dels quals havien negat i que la investigació judicial ha posat de manifest".\nUna altra de les "mentides" que detecta de la Mata, arran de la documentació entregada pels bancs andorrans, és la famosa herència de la qual sempre ha fet gala tota la família i que ha servit per justificar-ho tot. Es tracta de la suposada herència del seu pare (Florenci Pujol) de la qual l'expresident de la Generalitat ja parlava en el comunicat-confessió del juliol de 2014. El magistrat també ho té clar: "No consta la realitat del llegat hereditari que menciona, a excepció d'aquelles manifestacions de Jordi Pujol Soley, i el comunicat referit és en si mateix un mer relat, sense cap contingut determinant".\nLa devaluació de la pesseta\nAquesta justificació s'ha mantingut durant el temps i a tot arreu on s'ha interpel·lat qualsevol dels membres de la família. Fins i tot la defensa va entrar un escrit al jutjat dient que la fortuna acumulada s'explica amb un "rudimentari càlcul que atengui les devaluacions de la pesseta", des que la famosa herència es va fer efectiva.\nLa corda que s´estreny al coll dels Pujol-Ferrusola . Catalunya


Del Mínim Producte Viable a la primera ronda d'inversió a una Startup | ESADE Alumni\n13maig 2019 de 19:00h a 20:30h\nESADE Alumni Entrepreneurship et convida a una sessió sobre el desenvolupament de la teva start-up des del minimum viable product (MVP) fins a la primera ronda de finançament. Aquesta sessió tindrà lloc el dilluns 13 de maig de 2019 a les 19.00 h, a ESADE Barcelona (av. Pedralbes, 60-62). Impartirà la sessió Aleix de Castellar, emprenedor, CEO i cofundador de MyPoppins.\nEl contingut girarà al voltant del producte viable mínim d’una start-up: què és, per a què serveix i com muntar-la, així com quins són els objectius reals de fer un MVP d’un projecte. A més, també coneixerem quines són les claus principals que et portaran a una ronda d’inversió amb business angels.\nAleix de Castellar, CEO i cofundador de MyPoppins. Graduat en Administració i Direcció d’Empreses per la Universitat de Barcelona i postgrau en Comerç i Finances Internacionals. Té un perfil de base emprenedora. Als 23 anys va fundar Carvings, empresa amb un model de negoci tradicional i que actualment segueix creixent i consolidant-se en el mercat. Després de treballar tres anys per a la millor xarxa d’inversors privats d’Espanya, ESADE BAN, va decidir emprendre un projecte de base tecnològica. La seva missió principal amb MyPoppins: reinventar la confiança de les llars.\nMyPoppins és una plataforma online que connecta professionals de la neteja (Poppins) amb usuaris que busquen un servei de qualitat, personalitzat i de total confiança. Tot en un clic. Aquest marketplace, creat el 2017 i establert a Madrid, Barcelona i Nou Mèxic, aglutina més de 1.500 professionals i va finalitzar l’any amb 12.000 serveis i més


TERRES DE SALAMANCA I VALL DE JERTE, Viatges 3a edat, Agència de viatges a Girona - Rigatours\nTERRES DE SALAMANCA I VALL DE JERTE\nDia 1. Origen – Ruta – La Alberca\nSortida en autocar direcció La Alberca, realitzant breus pauses durant el trajecte. En ruta, farem una parada destinada a l’àpat de dinar. A la tarda, continuarem el trajecte fins arribar a Alberca, ciutat declarada Conjunt Històric Artístic i Monument Nacional. Arribarem a l’hotel, instal·lació, sopar i allotjament.\nDia 2. La Alberca – Ciudad Rodrigo – Peña Francia – Santa Maria del Castañar\nEsmorzar a l’hotel i sortida cap a Ciudad Rodrigo, dominada per la Torre de Alcázar, avui en dia Parador Nacional. Podrem visitar la Catedral, començada el 1170 i lloc de treball d’alguns dels grans mestres com Rodrigo Gil de Hontañón o Rodrigo Alemán entre altres. A més, gaudirem de la Plaça Major que compta amb dos importants palaus renaixentistes.\nA continuació ens dirigirem a Peña Francia, per tal de gaudir del seu Santuari de la Verge. Dinar en restaurant. A la tarda, ens arribarem fins a Santa Maria del Castañar amb vestigis romans i medievals com part del Castell i la muralla. Una mostra molt representativa de la Sierra de Francia. Retorn cap l’hotel pel sopar i allotjament.\nDia 3. La Alberca – Salamanca – Morgaz\nEsmorzar i sortida direcció la ciutat de Salamanca, declarada en la seva totalitat Patrimoni de la Humanitat. En destaca la seva Plaça Major d’estil barroc on conflueixen l’Ajuntament, el conjunt catedràtic i la Universitat. Dinar en restaurant. A la tarda, ens desplaçarem fins a Morgaz, població declarada Bé d’interès cultural amb categoria de Conjunt històric des de 1998, amb un entramat urbanístic típicament medieval. Temps per la seva coneixença i retorn cap l’Alberca pel sopar i allotjament.\nDia 4. La Alberca – Vall Jerte – Garganta Infiernos\nEsmorzar a l’hotel i sortida per gaudir de l’espectacle visual que ens depara la florada de grans extensions de cirerers que conformen l’anomenada Vall del Jerte. Continuarem la visita amb la Reserva Natural de la Garganta de los Infiernos on s’observen preciosos saltants d’aigua i un centre d’interpretació de la fauna i flora de la regió. Retorn cap a l’hotel pel dinar. A la tarda, disposarem de temps lliure per a passejar i conèixer l’Alberca, essent el més típic de la zona pels seus carrers, places, gents i tradicions. Disposarem de temps per fer un circuit termal a l’Spa Aquaducto, ubicat prop de l’hotel. Sopar i allotjament.\nDia 5. La Alberca – Béjar – Candelario – Miranda del Castañar\nEsmorzar i sortida cap a Béjar, i a continuació ens desplaçarem fins a Candelario on ens delectarem amb una de les poblacions que manté encara el traçat original de la seva època. L’Ermita del Santíssim Crist del Refugi, qui es troba a l’entrada del poble, guarda una talla en fusta del mateix Crist. En acabat, tornarem cap a Béjar on coneixerem el que en queda de les seves muralles, el Palau Ducal i la plaça de Braus. Dinar a l’hotel.\nA la tarda, sortirem cap a Miranda del Castañar on passejarem pel seu casc històric, declarat conjunt històric-artístic. Descobrirem la bellesa dels seus raconets, dels seus carrerons, de les seves vistes, etc. Al capdamunt de la població, divisarem el seu castell emmurallat, qui conserva encara les seves 4 portes d’accés. Acabades les visites, retorn cap a l’hotel pel sopar i l’allotjament.\nDia 6. La Alberca – Soria – Origen\nEsmorzar a l’hotel i sortida aviat cap a Sòria per tal de conèixer el seu casc històric on escriptors de la talla de Machado i Bécquer deixaren la seva empremta. Temps per la seva visita i dinar en restaurant. A la tarda, continuació del trajecte cap a casa.


Santa Cristina d'Aro 2010: ACTIVITAT 3: OBSERVACIÓ DEL NUCLI URBÀ\nMATERIAL: Una càmera fotogràfica i un ordinador per grup.\nORGANITZACIÓ: Grups de 4 o 5 alumnes.\n- Observar atentament el seu entorn.\n- Saber seleccionar les fotografies més rellevants per ells.\n- Justificar la tria de fotografies.\n- Explicar i comunicar correctament.\nEXPLICACIÓ: L’activitat es realitzarà en el nucli urbà de la localitat. Es formaran grups de 4 o 5 alumnes i cada grup haurà de portar una càmera fotogràfica, si es possible. Per començar, el grup-classe amb el mestre seguiran un itinerari pel nucli a partir del següent plànol:\nMentre fan el recorregut, els alumnes hauran de capturar fotografies d’allò que veuen més rellevant/important, el que els ha cridat l’atenció i allò que veuen que es podria canviar o millorar.\nUn cop finalitzat el itinerari, a l’aula, cada grup haurà de crear una presentació de diapositives, recomanem el programa Power Point, utilitzant les fotografies realitzades i han de construir una frase explicant el perquè de la seva elecció. Per acabar, els grups faran una exposició del treball als seus companys.\nPer a l’avaluació es tindrà en compte:\n- L’observació ha sigut adequada.\n- La tria d’imatges ha estat ben interpretada i justificada.\n- La qualitat d’expressió oral i escrita.\nPublicat per santacristinadaro2010 a 11:14


Jordi Bermúdez Martos: de gener 2012\nLes quatre llibertats i les quatre raons per fer servir software lliure a l'escola\nAl nostre país, l’educació passa avui dia per un moment legislatiu molt gratificant, si més no a nivell teòric. La LEC té un clar posicionament a favor de l’escola inclusiva, on tots els alumnes haurien de gaudir de les mateixes oportunitats d’aprenentatge independentment de les seves característiques individuals, i on els centres escolars han d’adaptar les seves instal.lacions i recursos a les necessitats dels alumnes per garantir la plena participació de tots ells a la vida escolar.\nAquesta idea d’inclusivitat, recolzada per il•lustres professionals de l’educació com el doctor Climent Giné (La educación inclusiva,2009), inclou també els recursos TIC que fa servir l’escola, i més concretament el software educatiu i de gestió que els alumnes fan servir a les aules. Per tant, donat que l’escola prepara els alumnes per viure de manera autònoma i competent a la societat, no és coherent, tal i com diu Richar Stallman, educar els infants amb unes eines que no són gratuïtes i que, per tant, no estan a l’abast de tothom.\nUn mestre d’educació primària, per exemple, pot fer un treball col.laboratiu de molta qualitat pedagògica i que engresqui els alumnes en un procés didàctic actiu i motivador. Com a treball conclusiu, els diferents grups d’alumnes poden fer una presentació de diapositives que després penjaran a la web de manera pública per compartir el coneixement amb altres companys de l’escola, amb la família i, àdhuc, amb altres escoles. Fins aquí està molt bé. Ara bé, si l’escola fa servir aplicacions de pagament per fer la presentació (m’estalvio el nom d’una que tots coneixem...), els alumnes estaran aprenent l’ús d’eines a les quals, possiblement, només tindran accés a la seva vida quotidiana si les poden pagar, o encara pitjor, si les poden aconseguir de manera no legal. La primera opció crea una diferència que, com diu R. Stallman, priva les persones de ser lliures. La segona opció recolza una societat amb un sentit ètic arran de terra.\nEn altre ordre de coses, penso que cal impregnar els alumnes d’un sentit solidari i participatiu a l’hora de compartir el coneixement. Estem a la societat de la informació i la comunicació on, com diu Francesco Tonnuci, tots sabem més que cadascun de nosaltres. Cal que els nostres alumnes vulguin compartir el seu coneixement, s’hi sentin còmodes fent-ho, perquè d’aquesta manera la societat futura serà realment més democràtica i més solidària en tots els sentits. Per això penso que, de les diferents raons que dóna Richar Stallman per fer servir el software lliure, la més important de totes és el fet d’educar en valors, no només en continguts i procediments. Tot i així, entenc que en els temps que vivim es pugui fer servir l’excusa de la reducció de costos en l’adquisició de recursos per justificar l’ús del software lliure als centres educatius, però crec que aquest és més un motiu polític vers la sostenibilitat que no pas un argument educatiu, que és el que ens hauria de preocupar en major grau als mestres.\nPublicat per Jordi Bermúdez Martos a 2:25 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Articles personals, programari lliure\nPublicat per Jordi Bermúdez Martos a 13:07 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nRecull d'eines enllaçades i comentades al blog "cuaderno intercultural":\n(Font: Cuaderno intercultural)\nPublicat per Jordi Bermúdez Martos a 11:39 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: programari lliure, Recursos com a mestres\nQui ha dit que fos fàcil !\nLa història de l'home està plena de canvis, positius o negatius en funció de la mirada que els observa. Avui dia, per exemple, la vertiginosa immersió del sistema educatiu en les Noves Tecnologies té segrestat els ànims de molts docents, els quals han vist com en un curt espai de temps les aules, els recursos i els propis alumnes, canviaven en consonància amb una societat cada dia més "digital".\nPerò mirem més enllà, ampliem la nostra perspectiva a moments no tant llunyans en què ni tan sols existien els llibres. Us heu parat a pensar alguna vegada quin canvi va suposar per els pocs que tenien accés a la cultura l'aparició d'aquest invent, el "llibre"? I l'aparició del paper a l'antic Egipte? I tants i tants canvis copernicans que van fer tremolar els mecanismes de transmissió de coneixements de cada època.\nPer aquest motiu m'agradaria relativitzar els canvis de l'era digital, sobretot a l'escola, perquè crec que una actitud positiva i amb una mirada àmplia del nou paradigma dins la història de l'home ajudarà, sens dubte, a construir una escola on tothom, tots els alumnes i tots els mestres, se sentin inclosos. La manera és, com en tantes altres ocasions, pensar, reflexionar entorn al que està passant.\nEn aquest sentit, vull compartir un vídeo que va caure a les meves mans (més aviat al meu ordinador) fa uns anys i que, pensant en escriure aquest petit article, coses de la vida, fa uns dies vaig tornar a trobar a la xarxa.\nMireu, somrieu i reflexioneu...\nPublicat per Jordi Bermúdez Martos a 9:14 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPLE, un enfocament constructivista de l'aprenentatge a una societat digital i com organitzar-nos amb Symbaloo.com\nEl concepte de "Entorns Personals d'Aprenentatge"no és nou. Tots tenim un entorn personal mitjançant el qual aprenem, el qual pot estar format per persones o per objectes tecnològics. El que està canviant en els últims anys de forma molt clara és el context en el qual es desenvolupa gran part del nostre PLE (Personal Learning Enviromental), ja que la xarxa d'Internet hi té una influència cada dia més significativa.\nMoltes de les activitats que duem a terme avui dia per informar-nos estan relacionades amb l'accés als diferents recursos de la xarxa: premsa, activitats d'oci, llocs Web de companys o de desconeguts a la recerca de recursos per a l'aula o de noves metodologies, etc. Aquesta manera d'actualitzar el coneixement és ineherent al funcionament de la societat i és, per tant, la manera com els nostres alumnes actualitzaran els seus coneixements de manera autònoma.\nPer tant, serà molt important que desenvolupin una bona competència "d'aprendre a aprendre", per la qual cosa, en aquest àmbit, dependrà molt de les habilitats relacionades amb la cerca, filtrat i posterior tractament de la informació.\nBuscar a Internet s'ha convertit en una activitat cada vegada més complexa: d'una banda, la quantitat d'informació es multiplica dia a dia; d'altra banda, Internet ha passat de ser una xarxa d'ordinadors en els quals algunes persones amb coneixements en Informàtica penjaven informació a convertir-se en una xarxa de persones en la qual qualsevol individu que té un blog o un compte a twitter, facebook,..., pot aportar els seus coneixements a la comunitat.\nAixí doncs, tornem a copsar que bona part de la capacitat que tenim per aprendre dependrà de la quantitat i qualitat de les persones que estan al nostre al voltant a les quals podem acudir quan volem aprendre alguna cosa. És molt important, doncs, aprendre a teixir aquesta xarxa de contactes a Internet que ens ajudin a potenciar el nostre aprenentatge, però també és important desenvolupar la capacitat de poder modificar aquesta xarxa en funció dels nostres interessos i del les nostres possibilitats de comprensió. Ben mirat, aquesta necessitat de proximitat dels coneixements propis amb els aprenentatges no és més que una visió “digital” de les idees constructivistes de Vigotsky i del seu concepte sobre la Zona de Desenvolupament Proper.\nPer tant, quan fomentem en els nostres alumnes la construcció del seu entorn personal d'aprenentatge en relació als continguts curriculars, estem, al mateix temps, desenvolupant la competència "aprendre a aprendre".\nPLE utilitzant els serveis que ofereix Internet\nAmb els serveis que ofereix Internet, els alumnes poden crear el seu PLE personalitzat de manera autònoma i flexible, adaptant-lo en cada moment als diferents nivells i a la tipologia dels continguts. Un possible esquema d’aquest PLE podria ser el següent:\nEs pot veure que el punt central i vertebrador del PLE ho ocupa la sindicació de continguts (feeds) , que recull informació de blogs, correus electrònics, xarxes socials, portals de notícies, etc.\nSymbaloo, una eina per organitzar el nostre PLE a la xarxa\nSymbaloo és un tipus de PLE que té com a finalitat ajudar al cibernauta a ordenar de manera òptima el que troba a la xarxa de xarxes. Una de les seves funcionalitats més importants és auxiliar als professors a organitzar i compartir els millors continguts en xarxa de manera òptima amb els seus estudiants. D'aquesta manera, tot queda emmagatzemat només en un lloc i s'impulsa l'alumne a utilitzar noves eines tecnològiques que constitueixen nous mètodes d'aprenentatge.\nAquest PLE permet incloure continguts de text, imatge, àudio i vídeo i els acomoda a manera de taula, amb la presència d'un cercador al mig. Així, en cas que es desitgi agregar algun contingut a aquesta espècie de tauler de fitxes, n'hi ha prou amb utilitzar el cercador i els resultats generats poden afegir-se al PLE que es tenia originalment.\nSymbaloo és una excel·lent opció per organitzar la informació que necessitem i compartir-la fàcilment.\nPer saber com funciona, aquí us deixo aquests tutorials :\nPublicat per Jordi Bermúdez Martos a 1:44 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Jordi Bermúdez a 12:11 0 comentaris Enllaços a aquest missatge


Novetats reglamentàries europees per al marcatge CE de productes de protecció contra el foc\nL’ITeC signa aquest article sobre el marcatge CE en productes contra el foc. ****************************************************** Tal com s’explica a la Guia per a la validació documental de materials, productes, equips i sistemes contra incendis, elaborada pel[...]\nEls morters projectats de protecció passiva contra el foc, una gran ajuda per a edificis en rehabilitació.\nDaniel Juscafresa, d’Ignifugacions Generals, ens ofereix aquest interessant article sobre els morters i la seva utilitat en la rehabilitació **************************************************** En l’actualitat, en el mercat existeixen bàsicament dos tipus de morters projectats per a la[...]\nDeflectors de vent en airejadors\nLinealtec, empresa especialitzada en moviments lineals elèctrics, ens explica què són els deflectors de vent i per a què s’utilitzen. ********************************************* I. Què són els deflectors de vent en airejadors de fums de coberta?[...]\nADDIENT és una empresa certificadora que està associada al CLÚSIC i ens ofereix el següent article. ***************************************************** Dins les actuacions de control que pot realitzar una empresa certificadora està el control documental i d’execució de[...]\nSectorització d’incendis amb classificació ” EI ” es pot substituir per classificació ” EW “?\nPrefire ens ofereix un interessant article sobre una nova norma en sectorització. El DB-SI amb comentaris del Ministeri de Foment (versió Desembre de 2014) estableix que: Prestacions dels elements amb funció compartimentadora Quan es tracti[...]\nSoler i Palau és l’empresa experta d’aquest mes a la web del CLÚSIC i ens ofereixen un complet article sobre la Validació de sistemes de ventilació per impuls. Segons les exigències del Codi Tècnic de l’Edificació,[...]\nComencem l’any amb un article signat pel Sr. Ramon Maria Altisent del Laboratori del Foc de Applus+ LGAI. El passat dia 3 de novembre del 2015 el CLÚSIC va presentar formalment la guia per a la[...]


A TRAM, estem orgullosxs de tu\nTRAM s’uneix un any més a les celebracions del Dia de l’Orgull LGTBIQ+ amb diferents accions de prevenció i detecció de lgtbifòbia i visibilització del col·lectiu.\nAvui, tots els vehicles de TRAM llueixen a les cabines de conducció la tradicional bandera LGTBIQ+ per tal de manifestar el seu suport al personal intern, a les persones usuàries i la ciutadania en general en el Dia de l’Orgull. Des de dilluns 21 de juny, a més, un tramvia de Trambaix i un tramvia de Trambesòs circulen amb una imatge de diferents perfils de persones amb el lema “orgullosxs de tu”. Amb aquesta creativitat, el Tramvia vol recordar que no discrimina per motius de gènere, sentiments ni orientació sexual ni per cap altre motiu al seu equip ni a les persones que viatgin al transport públic.\nA través de la difusió d’aquest missatge als tramvies i als canals digitals es vol celebrar la diversitat i també conscienciar en un dia alegre i reivindicatiu alhora.\nCol·laboració amb el Festival Cruïlla per aturar l’assetjament\nA més a més, aquest any, TRAM amplia la seva col·laboració amb el Festival Cruïlla i passa a l’acció amb la creació del projecte “Al Cruïlla no callem by TRAM”. Les dues entitats s’han unit per crear un pla d’actuació enfocat a informar, conscienciar i atendre al públic davant les agressions o assetjaments per motius discriminatoris durant la celebració de l’esdeveniment musical els propers dies 8, 9 i 10 de juliol.\nLes més de 3.000 persones treballadores i voluntàries del Festival Cruïlla rebran formació per tal de saber com actuar en cas que es trobin o els notifiquin una situació d’aquest tipus, es crearà un espai fixe dins del recinte amb personal especialitzat en prevenció, detecció i atenció a les víctimes d’assetjament, i es garantirà l’accés a l’atenció amb personal itinerant i ben identificat per tot el Festival. El públic del Cruïlla també disposarà de diferents materials informatius per poder formar part d’una xarxa contra l’assetjament per qualsevol motiu.\nD’aquesta manera, TRAM i el Cruïlla es volen assegurar de crear un espai lliure d’actituds discriminatòries.\nCom cada any, la línia T4 de Trambesòs oferirà servei ininterromput durant el cap de setmana del Festival per tal de garantir els desplaçaments segurs i sostenibles: des del divendres 9 de juliol a les 5 hores i fins al diumenge 11 de juliol a les 24 hores.


Was in zu sehen: Descobrint els veïnats de Madremanya\nAquest camí per on iniciem l'itinerari és popularment anomenat camí Romà per les restes de paviment empedrat que hi resten, sent molt probablement d’origen medieval. Des d’aquí albirem al nostre...\nEls camins antics quan discorren per substrats argilosos es van encaixant amb el pas del temps pel desgast i l’erosió. Els talussos que en resulten son un ambient molt particular que aprofiten tota...\nEs tracta d’una formació forestal típica d’ambients mediterranis amb substrat calcari. Tot i que a Catalunya potser és un dels ambients forestals més comuns, a les Gavarres és l’excepció. La pineda...\nAlzinar lianoide. En aquest vessant obac, més humit, el bosc d’alzines (Quercus ilex) ens indica una fase més madura de la successió natural. Les alzines s’havien aprofitat antigament per carbó i...\nVeïnat de Bevià, també anomenat antigament "Cuartel del Oeste", com indica una rajola inscrita situada en una de les façanes del veïnat, per ser el barri situat més a ponent del municipi. D’aquest...\nPomera del ciri, de pomes vermelles. Antiga varietat de pomes, de forma allargada, com de pera invertida, que madura al mes d’octubre. Aquestes pomes tenen la polpa blanca, ferma i poc sucosa de...\nA l’esquerra, a 150 metres, en el marge del camp, sota els pins, es divisa una antiga barraca agrícola d’arquitectura ben curiosa. De planta circular i sostre pla està coronada per un perímetre de...\nAquesta és una mostra de les fases més avançades de la successió natural. L’alzinar dens, amb la seva ombra espessa, crea un ambient tan fosc que el sotabosc queda molt empobrit i esclarissat. Totes...\nLlentiscle (Pistacia lentiscus). Normalment a aquest petit arbret, emparentat amb el pistatxer, se’l considera un arbust, ja que acostuma a tenir un port petit. El que tenim al davant té unes mides...\nArribem a la riera de Vilers, que en aquest punt s’aiguabarreja amb la riera de Bevià. Les feixes del fons de la vall, més fèrtils, son plantades amb pollancres (Populus sp), arbre de creixement...\nEl codonyer (Cydonia oblonga) és un fruiter de la família de les rosàcies conreat pel seu fruit, el codony. És un arbre o arbust caducifoli, originari del Caucas, de fulles tomentoses al revers. El...\nAltar, molt probablement del segle XIV o XV, i creu de terme, que fou enderrocada a la Guerra Civil i reposada a l’any 1939. Si ens fixem en la rajola de la façana de la casa adjacent hi llegim:...\nWas zu tun ist: Descobrint els veïnats de Madremanya


El cadàver de Salvador Dalí s´exhumarà la setmana vinent - Empordà\nEl cadàver de Salvador Dalí s'exhumarà la setmana vinent\nLa seva suposada filla, Pilar Abel, ja s'ha fet les proves d'ADN\nDDG 13.07.2017 | 09:13\nDalí i Pilar Abel DDG\nDalí i Pilar Abel\nEl cadàver de Dalí s'exhumarà dijous de la setmana vinent amb l'objectiu d'extreure'n mostres d'ADN per poder confrontar-les amb les de Pilar Abel Martínez, la dona que afirma ser filla del genial artista empordanès. Segons avança el diari El Punt Avui, si no hi cap recurs que ho impedeixi, els forenses agafaran el material biològic necessari la setmana vinent després d'obrir la tomba de Dalí, situada a la cripta sota la cúpula del museu de Figueres.\nLa magistrada María del Mar Crespo, del Jutjat número 11 de primera instància de Madrid, va signar el passat 26 de juny un acte pel qual s'ordena l'exhumació del cadàver del pintor (1904-1989) i s'insta Abel a fer-se les proves a les quals es va sotmetre ahir a l'Institut Nacional de Toxicologia.\nLa Fundació Gala-Dalí va presentar tres dies més tard, el 29 de juny, un recurs, amb el suport del despatx d'advocats Roca Junyent en coordinació amb l'Advocacia de l'Estat, ja que la demanda de paternitat es dirigeix també contra el ministeri d'Hisenda i Administracions Públiques com a hereus legals del pintor.\nEn el seu recurs proposen a la jutgessa la possibilitat que es comparin, prèviament, els ADN d'Abel i del seu germà, per determinar si són fills del mateix pare.\nL'advocat de la demandant, Enrique Blánquez, va explicar ahir als mitjans a les portes de l'Institut Nacional de Toxicologia que aquesta és una proposició que ha fet la Fundació en el recurs: la fundació pretén la confrontació de l'ADN dels germans, «però això no està ordenat» ni creu que es faci, perquè el germà no és part en aquest plet.\nDavant la possibilitat que aquest recurs eviti l'exhumació del pintor empordanès, Blánquez apunta que «podria ser» en el cas que «la jutgessa estimés el recurs, però potser no s'ha resolt» (el recurs) abans de l'exhumació. «Portem dos anys amb aquest procediment, i aquesta prova -la de l'ADN del germà d'Abel- no garantiria que fos concloent, no podem arriscar-nos a perdre una altra vegada dos anys més», va subratllar el lletrat.\nEls resultats de les mostres obtingudes ahir serviran per comparar-les amb les obtingudes després de l'exhumació del pintor, va assegurar el mateix Blánquez, perquè fins que no hi hagi mostres de l'artista «serà impossible» realitzar la prova definitiva.\nMostres de saliva\nPilar Abel (Figueres, Alt Empordà, 1956) va explicar als mitjans que la prova a la qual s'ha sotmès ha consistit en l'extracció de mostres de saliva i que, encara que la seva mare també estava citada ahir a petició de l'Institut Nacional de Toxicologia, «no ha pogut» desplaçar-se per motius de salut.\nMariona Seguranyes proposa un viatge al món dels Dalí.\nFan una taula rodona a Figueres per parlar de la família Dalí en la intimitat.\nLa família de Franco esgotarà els recursos legals per impedir l'exhumació del dictador.


Una nova parella neix al plató de Telecinco: Les seves fotos junts\nDues persones de Telecinco podrien estar mantenint una relació sentimental | Telecinco\nLa mare de Melyssa i el pare de Lola han estat enxampats mentre es mostraven afecte fora de càmeres\nper Daniel H. Marín 15/07/2021 17:50h\nTelecinco ha demostrat que sap dominar el món de l'espectacle. És de les poques cadenes que converteixen la vida de qualsevol persona en un contingut atractiu.\nTenen a la seva graella concursos i programes que generen un gran enrenou entre l'audiència i, a més, converteixen a personatges anònims en protagonistes. Aquest és el cas d'alguns familiars dels participants de 'Supervivientes 2021'.\nConcretament estem parlant del pare de Lola i la mare de Melyssa, que han estat enxampats mentre es mostraven afecte. Un equip de fotògrafs ha estat testimoni d'una íntima trobada que han tingut fora de càmeres.\nHi ha la possibilitat que només tinguin una bonica amistat, però els seguidors del programa asseguren que ha nascut una nova parella.\nNo seria la primera vegada que un rostre secundari se situa en primera línia mediàtica. La mare d'Aída Nízar va viure una situació molt similar quan la seva filla va tornar d'Hondures.\nElla era l'encarregada de destruir a tots els detractors, i no va trigar a convertir-se en algú imprescindible per a la cadena. Van oferir-li participar a 'Acorralados', un concurs on va demostrar tenir un gran talent davant de les càmeres.\nEls directors de 'Mujeres y Hombres y Viceversa' es van quedar sorpresos amb el seu carisma, així que van contractar-la com a col·laboradora. Durant molt temps va tenir molta presència a Telecinco, però els problemes de la seva filla van obligar-la a abandonar la televisió.\nTot i que no hi ha res confirmat, es comenta que Aída Nízar va comportar-se malament quan treballava a 'Sálvame'. Recordem que tenia una secció pròpia anomenada 'Sálvese quien pueda'. Ara bé, ningú ha assegurat que la seva mare deixés la televisió per Aída.\nTot sobre la nova parella de l'estiu\nLa mare de Melyssa es va guanyar l'afecte del públic des del primer dia que va arribar a Telecinco. Sembla que Jorge Javier Vázquez també li té molt d'afecte, així que li dona molt protagonisme.\nLola està tenint molt de pes dins del concurs, i és per això que el seu pare sovint visita el plató de la cadena. Així doncs, els pares de les concursants coincideixen setmanalment.\nEls espectadors estan desitjant que les participants siguin informades sobre aquesta relació. Tothom vol veure com reaccionen, ja que ningú esperava que sorgís una relació tan especial entre ells. Melyssa és un dels personatges més estimats de Telecinco, de manera que el públic adora a la seva mare.\nAlguns experts asseguren que tindria un gran recorregut televisiu, ja que té un carisma molt atractiu per a determinats formats. Telecinco sovint prepara per a l'estiu un programa de baix pressupost; intentarà comptar amb ella per al projecte?\n'La última cena' està a punt de començar i aquesta nova parella seria el fitxatge perfecte per al concurs culinari. Tenint en compte l'experiència que té la cadena per crear espectacle, és probable que els fessin competir amb Tom Brusse.


«Nois, jo no sé llançar penals»\n«Nois, jo no sé llançar penals. No n'he llançat ni un en ma vida. Però aquí teniu un senyor que és qui millor ha llançat penals de tot el món». Praga, 30 d'agost del 2013. Moment 26 del llibre 'Herr Pep'\nMartí Perarnau relata en un llibre les vivències de Guardiola en la seva primera temporada al Bayern\nDissabte, 06/09/2014 | Actualitzat a les 01:33 CEST\nGuardiola felicita Ribery pel seu gol a la final de la Supercopa dEuropa. / AFP / ODD ANDERSEN\nÉs una final estressant, febril i agònica. El Bayern només la pot empatar quan passen 51 segons dels 120 minuts reglamentaris. L'àrbitre suec Jonas Eriksson ha prolongat el partit un minut més a causa de les interrupcions. Quan només queden nou segons perquè l'equip de Guardiola perdi la seva segona final consecutiva en un mes, un jugador que tres dies abans era a la porta del quiròfan aconsegueix marcar el gol que dóna una oportunitat als de Munic, que una vegada més es jugaran la final a la tanda de penals contra el Chelsea, amb el record encara fresc del que havia passat un any abans a l'Allianz Arena, quan l'equip anglès s'havia endut la Lliga de Campions davant el Bayern també a la tanda de penals. Es tracta d'una gran revenja, però si hagués pogut escollir, Guardiola no se l'hauria jugat als penals: durant les últimes quatre setmanes, els jugadors del Bayern han llançat cinc penals i només han marcat tres gols.\nMourinho es tomba cap al banqueta de Guardiola i uneix les dues mans formant un cercle, com volent dir que en Pep ha tingut tota la sort del món. I és cert. Dels quatre grans protagonistes del futbol: pilota, espai, temps i sort, el Chelsea ha dominat l'espai, però la pilota, el temps i, finalment, també la sort, s'han decantat de banda de l'equip d'en Pep. És clar que encara queden els penals…\nI llavors, en plena eufòria, amb el cor desbocat, apareix en Pep fred i gèlid, i reuneix els seus en una rotllana. Hi són tots: metges, fisioterapeutes, ajudants, segons entrenadors, jugadors titulars, suplents i fins i tot lesionats com Schweinsteiger. Llavors sorgeix el millor Pep, el de les grans ocasions, el que enlluerna la gent. Perquè quan tothom espera una xerrada intensa i aguerrida, plena d'adjectius èpics, en Pep simplement els explica una història. Els parla somrient i relaxat, de forma planera, lluny del llenguatge guerrer, com si no es trobessin en el moment culminant d'una final tensa, com si no els rodegessin desenes de milers de seguidors enfervorits. Els explica una història de waterpolo. «Nois, jo no sé llançar penals. No n'he llançat ni un en ma vida. Però aquí teniu un senyor que és qui millor ha llançat penals de tot el món», els diu.\nI assenyala a la seva esquerra, al final de la rotllana, on hi ha una figura mig amagada.\n«És en Manel [Estiarte]. En Manel ha estat el millor jugador de waterpolo del món. Llançava els penals com ningú. N'ha llançat centenars. Penseu que el waterpolo és com el futbol: es marquen quatre de cada cinc llançaments. ¡I en Manel els marcava tots! És qui més sap de penals de tot el món.»\nEn Pep no només ha captat l'atenció de tots els seus homes, sinó que ha aconseguit que els canvïi la cara. Els qui esperaven sentir consignes guerreres, crits de motivació i rebre una bona dosi d'adrenalina, es troben de sobte escoltant una història enmig del brogit d'un estadi que bull pels quatre costats. Van Buyten i Starke, en xandall, s'abracen darrere d'en Pep, al costat del doctor Müller-Wohlfhart. A primera fila l'atenen Kroos, Lahm i Ribéry. Alaba repenja el colze en Müller, que també porta xandall, igual que Robben. Al segon cercle hi ha Javi Martínez, Shaqiri, Dante, Boateng i Mandžukic; els segons entrenadors, Domènec Torrent i Hermann Gerland; el suplent Kirchhoff; el fisioterapeuta Gianni Bianchi; els preparadors físics Lorenzo Buenaventura i Andreas Kornmayer; Götze; Claudio Pizarro; Rafinha i Contento. Lleugerament separats de tots ells, Matthias Sammer i Bastian Schweinsteiger. Al grup no hi és Manuel Neuer, que repassa amb Toni Tapalovic l'historial dels llançadors del Chelsea. També Estiarte s'ha enretirat uns metres.\nL'ambient és silenciós, però distès. Els jugadors somriuen. Estan a gust amb el to de la xerrada: «D'en Manel i dels penals n'he après dues coses. Escolteu-me bé, perquè es tracta de les dues úniques coses que heu de fer ara. Les dues úniques. La primera: heu de decidir ja per on llançareu el penal i no canviar-ho per res del món. Us ho repeteixo: decidiu-ho immediatament i no ho canvieu per res del món. I la segona: repetiu mil vegades que marcarem el gol. No deixeu de dir-ho des d'ara mateix i fins que hagueu xutat. No tingueu por i no canvieu d'opinió».\n«Tots marcareu gol»\n«Va ser una xerrada increïble», recordaria més tard Matthias Sammer. Però encara no s'ha acabat. Després dels dos consells, en Pep afegeix una altra cosa: «Nois, no hi ha llista de llançadors. Xuteu els que vulgueu fer-ho. Marcareu tots. Escolliu vosaltres. ¿Qui vol xutar?».\nAlaba és el primer d'oferir-se. Kroos aixeca la mà esquerra immediatament, i Lahm després d'ell. En Pep dóna una de les seves habituals cleques a la galta del capità. Ribéry s'apunta a la llista i l'entrenador li clava un cop al pit. Shaqiri també s'hi presta i en Pep ho celebra dient: «¡Bravo, Shaq!». Han triat ells mateixos. ¿I l'ordre de llançament? «Escolliu vosaltres mateixos, com vulgueu. L'ordre que us agradi, com us sentiu més còmodes. Tant se val: marcarem gol a cada xut».\nDecideixen llançar-los exactament en l'ordre en què s'han ofert voluntaris. Quan ja marxen, reclamats per l'àrbitre, en Pep engrapa Ribéry i Lahm i obliga tot el grup a tornar: «Només una cosa més. Recordeu-ho: ja heu decidit per on xutareu. Aneu-hi i feu-ho. Això sí, des d'ara i fins que xuteu, no pareu de repetir que serà gol. A cada passa que feu: gol, gol, gol…».\nDels set que havien assajat dilluns i que havien marcat 42 gols en 42 llançaments només llancen Kroos i Shaqiri. No ho poden fer ni Müller ni Robben, que han estat substituïts; ni Pizarro, que és suplent; ni Schweinsteiger, lesionat. Dels qui no havien assajat es presten voluntaris Alaba, Lahm i Ribéry. Marquen tots cinc. Neuer atura el cinquè llançament del Chelsea, a xut de Lukaku. El Bayern guanya l'únic títol que no tenia, i Guardiola, el seu primer trofeu amb el Bayern i la tercera Supercopa d'Europa del seu palmarès com a entrenador.\nEscollit millor jugador de la final, Franck Ribéry dedica el títol a en Pep: «Sé que és molt important per a ell, sé quant significa el seu primer títol i també conec la seva vella rivalitat amb Mourinho». L'entrenador portuguès ha marxat del camp sense felicitar Guardiola, en contrast amb l'excel·lent ambient que comparteixen els jugadors de tots dos equips.


Alumnes martorellencs coneixen l’oferta educativa al Saló de l’Ensenyament de Barcelona\nPàgina principal >> Les Noticies >> Alumnes martorellencs coneixen l’oferta educativa al Saló de l’Ensenyament de Barcelona\nEls dies 20 i 21 de març, alumnes de 4t d’ESO dels instituts Pompeu Fabra, Joan Oró, Maria Canela i Col·legi La Mercè, així com del Programa de Formació i Inserció – Pla de Transició al Treball (PFI-PTT) i del Centre de Formació d’Adults, han visitat el Saló de l’Ensenyament al recinte firal de Montjuïc. Repartits en dos torns, els assistents han pogut conèixer de primera mà tota l’oferta d’estudis de batxillerat, universitaris, altres estudis superiors, complementaris, de formació professional i idiomes, així com de serveis a l’educació. L’entrada al Saló i el desplaçament en autocar ha estat finançat per la Regidoria d’Ensenyament.\nEl Saló de l’Ensenyament se celebra del 20 al 24 de març i és la gran cita anual de l’àmbit educatiu a Catalunya. La trobada agrupa diverses iniciatives adreçades a estudiants, famílies i professionals del món de l’ensenyament, amb l’objectiu d’oferir-los informació àmplia i actualitzada de l’oferta d’estudis.\nPer tal de facilitar la visita al Saló, el Departament d’Educació posa a l’abast dels visitants una sèrie de recursos i dades d’interès que poden ajudar els alumnes a cercar la informació en funció de les seves necessitats acadèmiques i professionals. Aquests recursos també poden ser útils als tutors per dur a terme activitats d’orientació a l’aula, prèviament a la visita.\nLa sortida al Saló de l’Ensenyament forma part del programa ‘I-tria (Informa’t, assessora’t i tria)’, impulsat per la Regidoria d’Ensenyament, en coordinació amb els centres de secundària de Martorell i la col·laboració de la Diputació de Barcelona. El passat 6 de març el Centre Cultural va acollir una jornada d’orientació i informació, a la qual van assistir estudiants de 4t d’ESO, acompanyats dels seus professors.\nA més, s’estan duent a terme una sèrie de xerrades informatives adreçades a les famílies. El 12 de març es va fer el taller ‘No sap que fer!’ per mostrar com acompanyar els fills i filles en aquest moment vital a l’hora d’escollir el seu itinerari educatiu.\nLa propera xerrada serà ‘Adolescents. Movem fitxa!’ que tindrà lloc aquest dilluns, 25 de març, a les 17.30h, al Complex Educatiu. L’objectiu és que les famílies prenguin consciència que els fills són protagonistes de la seva vida i que han d’aprendre dels seus propis errors.\nDimecres, 27 de març, a les 17.00h, al Complex Educatiu s’organitzarà la xerrada ‘(Re)Enganxa’t als estudis!’ per tal de sensibilitzar i motivar els participants perquè es matriculin en una formació que els proporcioni una titulació oficial. La sessió s’adreçarà a joves que estiguin realitzant una formació sense titulació oficial, joves estudiant el GES a centres de formació de persones adultes i joves que no estiguin estudiant.


El dipòsit d’aigua i les millores de la depuradora, principals línies d’actuació d'ERC Amposta per a la zona d’Eucaliptus - EbreDigital.cat\nEl dipòsit d’aigua i les millores de la depuradora, principals línies d’actuació d’ERC Amposta per a la zona d’Eucaliptus\nRedacció Ebredigital.cat2019-05-23T19:14:35+02:0023 de maig de 2019|Eleccions municipals 2019| Amposta|Adam Tomàs, Eleccions Municipals 2019, ERC Amposta, ERC Ebre|\nEn una roda de premsa realitzada al mateix Eucaliptus, el candidat d’Esquerra d’Amposta, Adam Tomàs, ha enumerat les propostes de la seva candidatura per a aquesta zona de la ciutat. “Volem que Eucaliptus es converteixi en el pulmó verd d’Amposta, una zona en un gran valor turístic i paisatgístic, que volem cuidar i respectar perquè sigui un atractiu per als habitants de la zona com per als visitants”, ha dit l’alcaldable. Tomàs ha afegit que “sabem que ens trobem davant d’una platja verge, natural i per això no pot obtenir la bandera blava, com alguns grups de l’oposició proposen, però sabem que aquest és el seu encant, que sigui un espai ple de natura i per això ens encarreguem de la neteja“.\nPel que fa a la mateixa urbanització, Tomàs ha comentat: “sabem que la depuradora i el dipòsit d’aigua són temes que preocupen als veïns i veïnes d’Eucaliptus, per això vetllarem per l’ampliació de la depuradora dels Muntells per tal de fer la connexió amb els pous d’Eucaliptus, així com executarem el projecte del dipòsit d’aigua d’acord amb allò que ja contemplava el projecte d’urbanització”. Tomàs ha afegit “sabem que les obres realitzades per antics governs els han costat molts diners als veïns i veïnes i per això volem que totes aquestes millores no repercuteixin en les butxaques d’aquells que ja han pagat molt”.\nPel que fa a l’adequació de la platja, el candidat d’Esquerra ha comentat que “impulsarem conjuntament amb Costes de l’Estat la creació de zones de pas amb passarel·les de fusta des de la urbanització fins a la platja, per això, sabem que haurem d’adequar el pas per diverses finques”.\nSobre això, Adam Tomàs ha afegit “també voldria remarcar la millora en la neteja i la recollida de brossa, que els veïns em comenten que ja s’ha notat, i que quan es posi en marxa el nou contracte garantirà un alt nivell de neteja i jardineria en tota la urbanització“.\nPer acabar el candidat d’Esquerra d’Amposta ha afegit “sabem que per a molts turistes del Delta, la senyalització pot ser un problema, ja que es perden, així que també promourem la millora de les indicacions”.\nTotes les mesures per a la urbanització de l’Eucaliptus:\n145. Vetllarem per l’ampliació de la depuradora dels Muntells per tal de fer la connexió amb els pous d’Eucaliptus.\n146. Realitzarem les obres necessàries per tal d’adequar la urbanització feta a la connexió de la depuradora, sense cap cost per als veïns.\n147. Impulsarem conjuntament amb Costes de l’Estat la creació de zones de pas amb passarel·les de fusta des de la urbanització fins a la platja.\n148. Executarem el projecte del dipòsit d’aigua d’Eucaliptus d’acord amb allò que ja contemplava el projecte d’urbanització.\n149. Implementarem el nou servei de neteja i jardineria, ja adjudicat, que garantirà mitjans tècnics i humans fixos per a Eucaliptus.\n150. Promourem la millora de les indicacions per tal de facilitar la localització d’Eucaliptus per als turistes.