Jornades d'Etnologia Terres de l'Ebre - Resum de les comunicacions\nJornades d'Etnologia Terres de l'Ebre\n2021 - XVIII Jornada - La Ràpita\nResum de les comunicacions\n2014 - XII Jornada - Àrnes\nXII Jornada. Fitxers\n2015 - XIII Jornada - Roquetes\nXIII Jornada Fitxers\n2016 - XIV Jornada - Alcanar\n2017 - XV Jornada - Riba-roja\n2018 - XVI Jornada - La Fatarella\n2020 - XVII Jornada - L'Aldea\nXVIII Jornada d'Etnologia de les Terres de l'Ebre\nEl món mariner. Construcció naval, navegació i pesca, fluvials i marítimes\nA les Terres de l’Ebre, la construcció naval de tota mena d’embarcacions, la navegació fluvial per l’Ebre, la navegació a la Mar de l’Ebre i més enllà, i la pesca fluvial i marítima, són elements històrics i culturals, materials i immaterials, d’arrels històriques antiquíssimes, que encara avui formen part del present històric i etnogràfic de la seva població.\nTot i que han desaparegut ja alguns dels seus trets més divulgats i reconeguts arreu, aspectes com ara la navegació per l’Ebre amb rais, muletes i llaguts, que van caracteritzar la vida al riu en èpoques passades, o la pesca tradicional al bolig o el rossegall i a l’almadrava, continuen personalitzant el territori, i sent encara elements destacats de la seva identitat popular.\nAquesta XVIII edició de la Jornada d’Etnologia de les Terres de l’Ebre està dedicada al món mariner, en un sentit ampli. Té per objectiu difondre els coneixements tècnics, les pràctiques professionals i les formes de vida, tant tradicionals com actuals, que més estretament es relacionen amb la construcció de bastiments, la navegació i la pesca, tant marítimes com fluvials, en aquest àmbit territorial.\nEl cabotatge com a dimensió social i antropològica: el cas de Sant Carles de la Ràpita\nDr. ENRIC GARCIA DOMINGO\nL’ofici de mestre d’aixa a Sant Carles de la Ràpita\nANTONI CARTES REVERTÉ\nEl darrer mestre d’Aixa de Tortosa i l’Ebre, Isaïas Vilás Panisello.\nEls últims llaguters i barquers de la Ribera d’Ebre\nJOAN PUJOL PEDRET\nViure a l’Almadrava. Apunts per a una història contemporània de l’Almadrava Cap de Terme\nMARC SOLER PIQUER\nCom es pescava a Nonasp al Matarranya i l’Algars\nJosep Maria Ràfales Vidal i Mario Rius Roc\n(Museu Marítim de Barcelona/Universitat de Barcelona, Grup TIG)\nSegons la Gran Enciclopèdia Catalana, cabotatge és la navegació feta de port a port seguint la costa. Ampliant una mica, podríem dir que implica recorreguts curts, entre ports o platges relativament propers. I encara més, podríem afegir que el cabotatge engloba moltes activitats que inclouen el transport de mercaderies, de persones, de notícies i, en general, la comunicació fluida entre punts de la costa (ports i platges) que formen part d’un espai abastable i relativament homogeni.\nEl cabotatge, entès en aquest sentit ampli, articula els territoris costaners i el seu rerepaís, teixint xarxes invisibles. Però darrere dels mercats regionals i dels centres d’intercanvi, també es creen xarxes de relacions i formes de vida.\nAquesta presentació neix d’una idea per a una futura recerca. Tot i que el meu punt de vista parteix de la Història Social, hi ha una invitació clara a navegar per la dimensió etnològica. És a dir, deixant de banda l’aproximació econòmica tradicional, proposo una mirada social (i antropològica) sobre una activitat que es dona a la mar però que té un impacte total sobre terra ferma. Prenent Sant Carles de la Ràpita com a exemple inicial, podem intuir les grans possibilitats d’aquest camp d’estudi. Ports com ara Vinaròs, Benicarló, Castelló, Palamós, Sant Feliu, Ciutat de Palma o Torrevella, per citar-ne només alguns, poden ser analitzats des d’aquesta perspectiva. I també el paper de Barcelona com a node en una xarxa d’intercanvi molt complexa hauria de ser repensat.\nL’estudi del cabotatge convida a reflexionar sobre la idea de comunitat marítima, les formes de vida i de relacions socials, la poliactivitat, les xarxes familiars i de solidaritat, les migracions, etc. A més a més, ens porta a mirar d’un altra forma un element de la cultura material i immaterial com són les embarcacions. El llagut és la unitat bàsica de treball, tot i que no és l’única. La navegació, i la construcció naval alimentada per la necessitat de mantenir l’activitat comercial, són fets a estudiar i documentar. A més a més, es pot aprofundir en l‘estudi de la flota en aspectes com ara la seva composició o la propietat de les embarcacions.\nAquesta ponència és, sobretot, una invitació a mirar d’una forma diferent les poblacions de la Mar de l’Ebre en la seva relació amb un àmbit regional més ampli, i a analitzar el cabotatge com a mirall de formes de vida absolutament desaparegudes.\nEnric Garcia Domingo és director general del Consorci de les Drassanes Reials i Museu Marítim de Barcelona (MMB), des del mes de maig d’aquest 2021. Es va incorporar com a tècnic al Museu Marítim de Barcelona el 1998 i abans del seu recent nomenament ha estat Cap del Centre de Documentació Marítima i posteriorment Cap de l'Àrea de Col·leccions i Recerca del Museu.\nEntre els seus objectius es troba “reivindicar el paper del mar en les nostres vides, no només des del passat sinó també en el present i en el futur”, i que el Museu Marítim de Barcelona pugui “aportar les claus per comprendre la realitat de l'ésser humà des del mar”.\nDes de principis dels anys noranta s'ha dedicat a l'estudi de la història marítima aprofundint sobretot en el món del treball i les professions de la marina mercant. Té la titulació de tècnic de Recuperació del Patrimoni Marítim i Programes Educatius, i el 2013 es va doctorar en Història Contemporània a la Universitat de Barcelona, amb la tesi El trabajo en la marina mercante española en la transición de la vela al vapor (1834-1914).\nEspecialista en temes d’Història Marítima, ha publicat diversos llibres sobre història marítima. Entre els seus treballs es troben Viure o morir al mar. El salvament marítim al Maresme (1998), El hombre y el mar. A través de los tiempos (2004), La marina mercante española y la Primera Guerra Mundial (2005), 80 anys de construcció naval a Tarragona, 1918-1998. Astilleros de Tarragona S.A. (2007), El pailebot Santa Eulàlia (2009) o El món del treball en la marina mercant espanyola, 1834-1914 (2017). Juntament amb Antoni Sella Montserrat és autor del llibre Creences de la mar (2003).\nTambé ha participat en diverses obres col·lectives, ha escrit nombrosos articles científics en revistes especialitzades sobre el món mariner i el patrimoni marítim, i ha participat i realitzat comunicacions en trobades tant nacionals com internacionals.\nPostal que mostra un llagut navegant per la Mar de l’Ebre. Arxiu: Museu Marítim de Barcelona.\n(Observatori del Patrimoni Cultural Immaterial de les Terres de l’Ebre)\nL’Inventari del Patrimoni Cultural Immaterial de les Terres de l’Ebre (IPCITE) és un projecte d’identificació, recerca, difusió i promoció dels elements del patrimoni cultural immaterial que es manifestes a les Terres de l’Ebre. Actualment aplega més d’un centenar de fitxes classificades en 7 categories. L’any 2020, per encàrrec del Museu de les Terres de l’Ebre, es va elaborar la fitxa sobre l’ofici de mestre d’aixa al municipi de Sant Carles de la Ràpita, el qual és present en aquesta població des del segle XIX i ha romàs fins a l’actualitat amb dues drassanes de llarga trajectòria. Es tracta de Astilleros Nicolau, que compta amb més de 100 anys d’història i Nasai Marine, continuadora de les històriques Drassanes Carcellé, fundades cap allà al 1830.\nLes actuals drassanes poc tenen a veure amb la construcció tradicional, havent hagut d’adaptar-se a nous materials, noves tècniques i a una major inversió en tecnologia i capital humà per a ser competitives en un entorn global. Més enllà de la construcció d’embarcacions de pesca, la especialització en el disseny i construcció d’embarcacions especialitzades han estat aspectes clau en la pervivència i continuïtat d’aquestes drassanes.\nToni Cartes Reverté naix a Sant Carles de la Ràpita el 1985. Està llicenciat en Història i és màster en Arqueologia Clàssica i en Gestió del Patrimoni Cultural. Entre els anys 2006 i 2017 va participar en projectes museològics i museogràfics desenvolupats pel Consorci del Museu de les Terres de l’Ebre, com el Museu de la Mar de l’Ebre, del que en fou coordinador entre els anys 2014 i 2017; o coordinador del Servei d’Atenció als Museus del Camp de Tarragona i Terres de l’Ebre entre el 2012 i el 2017.\nÉs autor de capítols de les publicacions El canal que porta la vida. 150 anys del Canal de la Dreta de l’Ebre (2007), Entre Tàrraco i l’Ebre. L’Ametlla de Mar a l’Antiguitat (2014) i De quan es pagava un paó a l’any (2019), recerca que fou guanyadora del Primer premi de recerca Jordi Fontanet de l’Ajuntament d’Amposta. Ha publicat diversos articles sobre el món romà de les Terres de l’Ebre en diverses revistes especialitzades.\nDes del 2017 treballa a l’àrea de Cultura de l’Ajuntament de Sant Carles de la Ràpita, on coordina el festival de recreació històrica Orígens.\nIsaïas Vilás Panisello (Tortosa, 1904–2003), conegut pel seu malnom de família com Solapa, és el darrer mestre d’aixa que va construir bastiments fluvials per a l’Ebre i el darrer mestre d’aixa tortosí en construir-ne per a la Mar de l’Ebre. En un i altre cas els adaptava a l’encàrrec concret que se li feia, que en cada cas depenia tant del futur ús de l’embarcació com de la seva zona de navegació, i cal tenir present que l’Ebre tenia consideració de mar fins a l’altura del pont de l’Estat de Tortosa.\nVa aprendre l’ofici treballant des dels set anys a les ordres de son iaio i després de son pare, que havien assolit la categoria de mestre en superar les proves de mestratge. Quan es va fer càrrec de la drassana familiar, va rebre –com els seus avantpassats– encàrrecs de tota mena, tant de particulars com d’institucions i d’empreses, sempre dins l’àrea del que va ser fins al 1882 l’antiga Província Marítima de Tortosa. Entre el 1980 i el 1981, als 77 anys, va dissenyar i construir la seva darrera embarcació, una muleta de riu.\nIsaïas Vilás era membre d’una nissaga que documentalment es remunta diversos segles, però que podem enllaçar amb la tradició dels importants mestres d’aixa tortosins ja documentats al segle XV, que coneixem amb noms i cognoms. Si tenim, però, també presents les drassanes califals fundades a la ciutat l’any 945 per Abderrahman III, primer califa de Còrdova, el podem considerar com la darrera baula d’un ofici d’antiquíssim a Tortosa i a les Terres de l’Ebre, dedicat a la construcció de bastiments marítims i fluvials.\nM. Carme Queralt Tomás és llicenciada per la Universitat Autònoma de Barcelona. És antropòloga cultural i museòloga, especialista en el Patrimoni Etnològic i Immaterial català, que estudia a partir de la memòria popular i la documentació històrica, especialment en el cas de les Terres de l’Ebre.\nÉs tècnica d’Etnologia del Museu de les Terres de l’Ebre i ha estat membre del Consell Assessor de Cultura Popular i de la Comissió Científica Assessora d'Etnologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.\nHa participat en el disseny i execució de projectes museològics i patrimonials, i també gastronòmics, entorn de la cuina històrica i tradicional catalana, i pedagògics, al voltant del patrimoni lúdic i els jocs populars i tradicionals. També està relacionada amb el comissariat d’exposicions, la coordinadora de recerques científiques i coordinadora de jornades i congressos sobre temàtiques diverses, vinculades al patrimoni etnològic i la cultura popular.\nÉs autora d’articles científics, tècnics i de divulgació, i de diversos llibres, entre els quals: Menjar de fer culleres. Dels artesans als industrials. L'ofici de cullerer a les Terres de l'Ebre (2000), La cuina de les Terres de l’Ebre. Receptes tradicionals del Baix Ebre, el Montsià i la Terra Alta (2006, 4a edició), La clotxa i la seva festa. Cuina i patrimoni de les Terres de l’Ebre (2013). També ha fet la introducció a dos clàssics catalans: Divinitat del pa de Joan Amades (2001) i La cuinera catalana. Regles útils, fàcils, segures i econòmiques per cuinar bé (2008).\nMaça i maceta de calafatar del mestre d’aixa Isaïas Vilás Panisello. Autora: M. Carme Queralt. Arxiu de l’Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya (IPEC).\n(Associació La Riuada, Móra d’Ebre).\nAquest estudi és una recerca etnològica basada en el recull de memòria oral i de material gràfic, complementats amb la recerca documental en diversos arxius, museus i fons de particulars, de les nostres terres. Enfocat principalment a conèixer i publicar la història dels últims armadors de llaguts de la comarca i dels barquers de Móra d'Ebre.\nHe parlat amb sis llaguters d'avançada edat i amb un grup de familiars descendents d'armadors de llaguts. M’he interessat per la seva història i la dels seus avantpassats, els he preguntat com era la vida de llaguter, quines mercaderies transportaven si es dedicaven al transport, si tenien el llagut per a ús propi o feien de traginers, quina era la seva ruta més freqüent i quan van finalitzar la seva activitat amb el llagut.\nDels últims barquers de Móra d'Ebre que tenien muletes i bots no n’he entrevistat a cap, però els vaig conèixer als quatre que quedaven, dos d'ells antics llaguters, dels quals explico algunes activitats i anècdotes.\nDels nous barquers que han seguit la tradició amb les muletes dedicant-se a l'esport practicant el rem i l'esbarjo, navegant amb els tipus vela “quadrada, rombe i trau i gàbia”, n’ he entrevistat a una vintena d’ells.\nFruit d'aquests coneixements adquirits he pogut explicar les utilitats de les seves embarcacions, característiques, sistemes de navegació, accessoris i aparells.\nTambé he fet recerca de les barques de pas i dels molins de nau o fariners.\nPer la limitació de temps marcada per l’organització, sols podré fer una petita presentació del treball.\nJoan Pujol Pedret, de Móra d’Ebre, és membre de l'Associació Cultural la Riuada i representant del Club Nàutic Móra d'Ebre a la Federació Catalana per la Cultura i el Patrimoni Marítim i Fluvial. Tota la seva vida ha estat en contacte amb el riu i les muletes i des de jove navega a rem, vela i perxa o barra.\nVa començar fent recerca sobre el món de les embarcacions fluvials l’any 2004, amb l’elaboració d’un dossier sobre la història de la muleta Nykephoras, de la qual és copropietari.\nPerò ha sigut ara de jubilat que s’ha dedicat a la recerca de les muletes de Móra d’Ebre i dels llaguts de la Ribera, el que li ha permès, juntament amb altres col·laboradors, guanyar el XVII Premi d’Assaig Artur Bladé i Desumvila, amb el llibre Muletes i llaguts la tradició fluvial de Móra d’Ebre.\nTé escrits, i no publicats, diversos treballs, com l’Estudi sobre les muletes i bots de Móra d’Ebre, segles XX i XXI, i Llaguts de la Ribera segles, XIX i XX i ha fet recerca de les barques de pas i dels molins de nau o fariners.\nTripulació d’un llagut, navegant a rem prop de Tortosa. Autor: Pista Hitz.\nArxiu Comarcal del Baix Ebre. Tortosa, 1925-1926.\nPista Hitz, que era l'enginyer que va fer el traçat del carrilet de Tortosa a Amposta. . La foto és de 1925 o 1926 i està presa a les immediacions de Tortosa. Prové de la publicació d’Albert Curto i Laura Tienda “La mirada d'un enginyer”.- Onada Edicions, 2013\nLa història contemporània de l'almadrava Cap de Terme, situada al terme municipal de Vandellòs-L’Hospitalet de l’Infant està per completar. És a dir, ens falta explicar en tota la seva complexitat la història que abasta de finals del segle XVIII fins a mitjans del segle XX. El que en sabem d'aquest període es fragmentari i dispers. No va gaire més enllà d'un bon grapat de fotografies, el testimoni oral dels qui van ser els últims pobladors de la platja o dels seus descendents, els pescadors de l’Hospitalet de l’Infant i l’Ametlla de Mar que treien les tonyines a força de braços. I, sobretot, disposem d'un parell de documents censals localitzats a l'Arxiu Municipal de Vandellòs-L’Hospitalet de l’Infant que donen una idea prou exacta de quina va ser la població que es va dedicar a la pesca de la tonyina en aquest període final de la història de l'almadrava, així com la seva procedència. I, és clar, tampoc cal oblidar les informacions que es puguin localitzar a les hemeroteques.\nMarc Soler Piquer és periodista freelencer i escriptor. És autor de dos llibres: Els fars de Catalunya, publicat per La Magrana el 2007, escrit a partir de les memòries dels projectes dels enginyers i dels llibres d’ordres i de servei dels faroners, que retrata també l’evolució paisatgística i humana de la costa catalana, en l’època que va des de finals del segle XIX fins a les primeres onades massives de turistes dels anys 1950 i 1960; i L'estiueig. Com fèiem les vacances entre 1929 i 1935, editat per Quaderns Crema el 2011.\nEn relació a la pesca de la tonyina en almadrava, el 2011 va publicar a La Vanguardia un extens article de tres pàgines titulat “Viure a L’Almadrava. La solidaritat entre famílies va expressar millor que cap altra cosa l’esperit almadraver”, realitzat a partir de la memòria oral de diversos pescadors de tonyines de l’Ametlla de Mar i l’Hospitalet de l’Infant de l’almadrava Cap de Terme, els anys 1930, 1940 i 1950, una època en la qual les tonyines es treien del mar a força de braços, i els pescadors i els pagesos s’intercanviaven els seus respectius productes.\nEls rius Matarranya i l’Algars es fonen al terme municipal de Nonasp, a la franja de ponent. Des de sempre, els nonaspins s’han proveït de peix de les seues aigües, que era bo per a menjar i l’única manera d’abastir-se de peix fresc, ja que l’únic peix de mar que arribava al poble era salat: abadejo, ganyims, etc.\nLa informació que exposarem prové d’entrevistes fetes a gent gran del poble i dels elements relacionats amb la pesca exposats al Museu Etnològic de Nonasp. Antigament, en la major part de cases hi havia reixagues, cremallers o estremalls, estris necessaris per a poder pescar als rius, que fabricaven ferrers del poble com l’oncle Quico, Lluís Salvador, José Giner, Santiago Jala, etc.\nExplicarem les espècies de peixos que es capturaven al riu Algars i al Matarranya, les tècniques, aparells i estris que s’utilitzaven per a la pesca i les maneres de cuinar-los. Els Amics de Nonasp, com a associació cultural, arrepleguem la memòria oral de la pesca a la població perquè no es perdi.\nColla d’amics de Nonasp pescant amb l’estremall al riu Matarranya, a la partida de la Múria. Autor desconegut. Arxiu Assoc. Amics de Nonasp. Anys 1950.\nFoto capçalera: Sisco Vidal\nLes jornades d'etnologia estan organitzades pel Departament de Cultura - Institut Ramon Muntaner - Museu de les Terres de l'Ebre.\nEn cada jornada col·labora l'Ajuntament d'on se celebra i alguna associació local relacionada amb la seva temàtica.


Article 68. El Congrés dels Diputats, Sistema electoral i quatre anys de legislatura\nEl Congrés es compon d'un mínim de 300 i un màxim de 400 Diputats, elegits per sufragi universal, lliure, igual, directe i secret, en els termes que estableixi la llei. sistema electoral\nLa circumscripció electoral és la província. Les poblacions de Ceuta i Melilla seran representades cadascuna d'elles per un Diputat. La llei distribuirà el nombre total de Diputats, assignarà una representació mínima inicial a cada circumscripció i distribuirà els altres en proporció a la població.\nQuatre anys de legislatura\nL'elecció es farà a cada circumscripció atenent criteris de representació proporcional.\nEl Congrés és elegit per quatre anys. El mandat dels Diputats acaba quatre anys després de la seva elecció o el dia de la dissolució de la Cambra.\nSón electors i elegibles tots els espanyols que estiguin en ple ús dels seus drets políticos.La llei reconeixerà i l'Estat facilitarà l'exercici del dret de sufragi als espanyols que es trobin fora del territori d'Espanya.\nLes eleccions tindran lloc entre els trenta i els seixanta dies des de l'acabament del mandat. El Congrés electe haurà de ser convocat dins els vint dies següents a la celebració de les eleccions.\nArticle 69. El Senat, Cambra de representació territorial\nEl Senat, Cambra de representació territorial\nEl Senat és la Cambra de representació territorial.\nA cada província elegiran quatre Senadors per sufragi universal, lliure, igual, directe i secret pels votants de cadascuna d'elles, en els termes que assenyali una llei orgànica.\nA les províncies insulars, cada illa o agrupació d'illes, amb Cabildo o Consell Insular, constituirà una circumscripció a efecte de l'elecció de Senadors, corresponent tres a cadascuna de les illes majors -Gran Canària, Mallorca i Tenerife i un a cadascuna de les illes o agrupacions: Eivissa-Formentera, Menorca, Fuerteventura, Gomera, Hierro, Lanzarote i La Palma.\nLes poblacions de Ceuta i Melilla elegiran cadascuna dos Senadors.\nLes comunitats autònomes designaran a més un Senador i encara un altre per cada milió d'habitants del seu territori respectiu. La designació correspondrà a l'Assemblea Legislativa o, si no, a l'òrgan col·legiat superior de la Comunitat Autònoma, d'acord amb el que estableixin els Estatuts, que asseguraran, en tot cas, la representació proporcional.\nEl Senat és elegit per quatre anys. El mandat dels Senadors acaba quatre anys després de la seva elecció o el dia de la dissolució de la Cambra.\nArticle 70. Incompatibilitats i inelegibilitats\nLa llei electoral determinarà les causes d'inelegibilitat i incompatibilitat dels Diputats i Senadors, les quals comprendran, en tot cas:\nd) Als magistrats, jutges i fiscals en actiu.\ne) Als militars professionals i membres de les Forces i Cuerposde Seguretat i Policia en actiu.\nf) Als membres de les Juntes Electorals.\nLa validesa de les actes i de les credencials dels membres de totes dues Cambres restarà sotmesa al control judicial en els termes que estableixi la llei electoral.\nArticle 71. Inviolabilitat i immunitat parlamentàries\nEls diputats i senadors gaudiran d'inviolabilitat per les opinions manifestades en l'exercici de les seves funcions.\nDurant el període del seu mandat els Diputats i Senadors gaudiran també d'immunitat i només podran ser detinguts en cas de delicte flagrant. No podran ser inculpats ni processats sense la prèvia autorització de la Cambra respectiva.\nEn les causes contra Diputats i Senadors serà competent la Sala Penal del Tribunal Suprem.\nEls Diputats i els Senadors percebran una assignació que serà fixada per les Cambres respectives.\nArtículo72. Reglaments de les Cambres\nLes Cambres estableixen els propis reglaments, aproven autònomament els seus pressupostos i, de comú acord, regulen l'estatut del personal de les Corts Generals. Els reglaments i la reforma seran sotmesos a una votació final sobre la totalitat, la qual requerirà la majoria absoluta.\nLes Cambres elegeixen els presidents respectius i els altres membres de les Meses. Les sessions conjuntes seran presidides pel President del Congrés i es regiran per un Reglament de les Corts Generals aprovat per majoria absoluta de cada Cambra.\nEls presidents de les Cambres exerceixen en nom d'aquestes tots els poders administratius i les facultats de policia a l'interior de les seves respectives seus.\nArticle 73. Sessions de les Cambres\nLes Cambres es reuniran anualment en dos períodes ordinaris de sessions: el primer, de setembre a desembre, i el segon de febrer a juny.\nLes Cambres podran reunir-se en sessions extraordinàries a petició del Govern, de la Diputació Permanent o de la majoria absoluta dels membres de qualsevol de les Cambres. Les sessions extraordinàries hauran de ser convocades amb un ordre del dia determinat i seran closes després d'haver-lo exhaurit.\nArticle 74. Sessions i conjuntes de les Cambres\nLes Cambres es reuniran en sessió conjunta per a exercir les competències no legislatives que el Títol II atribueix expressament a les Corts Generals.\nConjuntes de les Cambres\nLes decisions de les Corts Generals previstes en els articles 94, 1; 145, 2, i 158, 2, s'adoptaran per majoria de cadascuna de les Cambres. En el primer cas, el procediment s'iniciarà pel Congrés, i en els altres dos, pel Senat. En tots dos casos, si no hi hagués acord entre el Senat i el Congrés, s'intentarà obtenir per una Comissió Mixta composta per un mateix nombre de Diputats i Senadors. La Comissió presentarà un text que serà votat per les dues Cambres. Si no s'aprova en la forma establerta, decidirà el Congrés per majoria absoluta.\nArticle 75. El Ple i les comissions de les Cambres\nLes Cambres funcionaran en Ple i per comissions.\nLes Cambres podran delegar a les Comissions Legislatives Permanents l'aprovació de projectes o proposicions de llei. El Ple, això no obstant, podrà requerir en qualsevol moment el debat i votació de qualsevol projecte o proposició de llei que hagi estat objecte d'aquesta delegació.\nQueden exceptuats del que disposa l'apartat anterior la reforma constitucional, les qüestions internacionals, les lleis orgàniques i de bases i els pressupostos generals de l'Estat.\nArticle 76. Comissió d'investigació\nEl Congrés i el Senat i, si és el cas, totes dues Cambres conjuntament, podran nomenar Comissions d'investigació sobre qualsevol assumpte d'interès públic. Les conclusions obtingudes no seran vinculants per als Tribunals ni afectaran les resolucions judicials, sense perjudici que el resultat de la investigació sigui comunicat al Ministeri Fiscal per a elejercicio, quan sigui procedent, de les accions oportunes.\nSerà obligatori de comparèixer a requeriment de les Cambres. La llei regularà les sancions que puguin imposar-se per incompliment d'aquesta obligació.\nArticle 77. Peticions a les Cambres\nLes Cambres poden rebre peticions individuals i col·lectives, sempre per escrit, resta prohibida la presentació directa per manifestacions ciutadanes.\nLes Cambres poden trametre al Govern les peticions que rebin. El Govern està obligat a explicar-se sobre el seu contingut, sempre que les Cambres ho exigeixin.\nArticle 78. Diputacions Permanents\nA cada Cambra hi haurà una Diputació Permanent composta per un mínim de vint-, que representaran els grups parlamentaris, en proporció a la seva importància numèrica.\nLes Diputacions Permanents seran presidides pel President de la Cambra respectiva i tindran per funcions la que preveu l'article 73, la d'assumir les facultats que corresponguin a les Cambres, d'acord amb els articles 86 i 116, en el cas que aquestes haguessin estat dissoltes o n'hagués expirat el mandat, i la de vetllar pels poders de les Cambres, quan aquestes no estiguin reunides.\nHavent finit el mandat o en cas de dissolució, les Diputacions Permanents continuaran exercint les seves funcions fins a la constitució de les noves Corts Generals.\nReunida la Cambra corresponent, la Diputació Permanent donarà compte dels assumptes tractats i de les seves decisions.\nArticle 79. Adopció d'acords\nPer adoptar acords, les Cambres han d'estar reunits reglamentàriament i amb assistència de la majoria dels seus membres.\nAquests acords, per ser vàlids, hauran de ser aprovats per la majoria dels membres presents, sens perjudici de les majories especials que estableixin la Constitució o les lleis orgàniques i les que per a elecció de persones estableixin els Reglaments de les Cambres.\nEl vot dels Senadors i Diputats és personal i indelegable\nArticle 80. Publicitat de les sessions\nLes sessions plenàries de les Cambres seran públiques, excepte acord en contra de cada Cambra, adoptat per majoria absoluta o de conformitat amb el Reglament.


Fàbrica de reixes - Fabricants, proveïdors de reixes de la Xina\nSC-1606 Reixes i drenatges d'acer inoxidable fabricades pel fabricant de la Xina\n* Es pot personalitzar professionalment segons les necessitats del client.\n* Les especificacions generals del producte es refereixen a les següents.\n* Ventilació, il·luminació, dissipació de calor, antilliscant, a prova d’explosió.\n* Fàcil d'instal·lar i desmuntar.\n* El patró es pot fer al client.\nSC-1604 Reixa i drenatge d'acer inoxidable anticorrosió fabricada per la fàbrica de la Xina\n* Aquest producte té una alta capacitat de càrrega amb la propietat anti-impacte.\n* La coberta i el marc estan units per una frontissa. És antirobatori, segur i fàcil d’obrir.\n* Si s'utilitza acer, àrea gran per a fuites d'aigua amb tractament de superfície de galvanització en calent, atractiva i duradora.\n* Bonic aspecte, superfície brillant\n* Tipus de reixa d’acer\nReixa soldada a pressió W\nReixa bloquejada a pressió L\nReixa de soldadura per endoll C\nReixetes d'acer inoxidable per a materials de construcció metàl·lics professionals\nAquesta reixa d'acer inoxidable és un dels nostres tipus més famosos, fabricada pel disseny de la branca Triangle. Aquest disseny té l'avantatge de fer la bretxa de la ranura superficial, però l'aigua anirà més suaument en comparació amb el tipus normal. Aquesta superfície és fins i tot segura per a les sabates fines de taló alt.\nMaterial de construcció d'alta qualitat Acer inoxidable 304 o 316 Canaleta d'acer inoxidable per a la reixa\nLa reixa d'acer inoxidable, està dissenyada per ser diverses files de forats plans, elegants i concisos, amb una bona mà d'obra exquisida que s'utilitza principalment per a interior i exterior. La reixa d'acer inoxidable està disponible en una varietat de dissenys per a la decoració i el sistema de drenatge, compleixen l'estètica i la pràctica tot en un.\nSC-1607 Ben dissenyat canal de drenatge d'acer inoxidable Reixa Coberta de fosses de drenatge\nLa reixa d'acer inoxidable, també coneguda com reixa de barra d'acer inoxidable soldada, és una mà d'obra agradable i resistent per a totes les aplicacions de càrrega i s'utilitza principalment per a interiors i exteriors. La reixa d’acer inoxidable està disponible en una gran varietat d’espai i gruixos de barres de coixinets, segons les aplicacions i els requisits de càrrega.\nCanal d’aigua del dipòsit d’aigua de reixa d’acer inoxidable de forma especial personalitzat Fàbrica de la Xina\nAquest tipus de reixes d’acer inoxidable estan fabricades amb un disseny resistent que es conformen amb la protecció contra la corrosió, garantint la seva durabilitat i fiabilitat. Està fabricat en acer inoxidable 304 o 316 d'alta qualitat amb una mà d'obra fina.\nPassamans, Suports de passamans verticals, Plaça base de passamans, Suport de barana d'escala, Barana d'acer inoxidable, Barana d'ascensor d'acer inoxidable,


Sobre nosaltres - Jinan Acme CNC Equipment Co, Ltd\nVisió corporativa: estem compromesos a convertir-nos en el líder en la indústria del processament de tub làser.\nMissió corporativa: ens centrem en la màquina de tall per tubs làser R + D i producció, oferint als clients de tot el món solucions intel·ligents de processament de làser.\nValors corporatius: Basant-se en les necessitats dels nostres clients, seguim la innovació contínua, compartint una situació de guanys-guanys amb els nostres clients i empleats.\nSituat a la ciutat de Cui Zhai, la ciutat de Jinan, província de Shandong, Jinan Acme CNC Equipment Co, Ltd es dedica principalment a la R + D, fabricació i venda de màquines de tall per làser, proporcionant solucions completes d'equips de làser per a clients de tot el món.\nEl nostre equip compta amb molts anys d'experiència en el camp de l'equip làser, amb tecnologia líder en la indústria i capacitats continuades de R + D. Com a empresa orientada al client, oferim als clients els productes de màquines làser més rendibles.\nEls Estats Units Haas, Japó Mazak i Taiwan Ying-yuan i altres centres de mecanitzat CNC d'alta precisió, juntament amb l'engranatge de gran prestigi de COLGAR ITALIA, es despleguen en la fabricació del nostre equip làser, tots els components principals de les màquines es dissenyen de forma independent i fabricats amb alta precisió.\nLa màquina de tall per tub de làser de fibra és el nostre producte principal i hem desenvolupat amb èxit la màquina de tall per tub làser semiautomàtic, màquina automàtica de tall per tub làser, màquina de plaques de tub i màquina talladora de xapa plana d'alta potència i altres productes. La qualitat del producte i l'atenció al client reben l'aprovació unànime del mercat. La màquina automàtica de tall per làser de tub amb sistema de càrrega automàtica ha guanyat una sèrie de patents nacionals i tots els nostres productes estan en línia amb la certificació CE i FDA.\nLes nostres màquines de tall per làser són àmpliament utilitzades en equips esportius, fabricació d'automòbils, mobles d'art metàl·lic, equips mèdics, decoració d'edificis, fabricació de maquinària, equips elèctrics i equips d'ascensors i molts altres camps.


La DO Tarragona vol millorar la innovació als seus cellers amb una jornada tècnica Vadevi - El diari dels vins catalans\nLa DO Tarragona vol millorar la innovació als seus cellers amb una jornada tècnica\nSerà la primera d'aquestes característiques que organitza la DO Tarragona i posarà en contacte cellers amb empreses de productes enològics, vidre, suro i especialistes en la vinya\nper Redacció 17/01/2020 09:23h\nLa DOP Tarragona organitza dimarts 11 de febrer de 2020 a l’Hotel Class de Valls la 1a Jornada Tècnica ‘Innovació al sector Vitivinícola’. Aquest és el resultat de la voluntat de l’actual junta del Consell Regulador de la DO Tarragona de treballar també pel sector oferint informació útil que pugui aplicar-se posteriorment a la vinya i als cellers. Aquesta és una de les novetats que explicava a Vadevi, el president de la DO, Vincenç Ferré, com un dels reptes pel 2020.\nLa jornada estarà oberta als cellers de la DOP Tarragona, altres denominacions catalanes i professionals. Es pretén establir un contacte directe entre les empreses i entitats participants i els cellers de la DO Tarragona per tal que puguin esbrinar les possibilitats d’aplicar noves tecnologies o millores en la feina diària a la vinya o al celler. La inscripció és gratuïta, però caldrà fer-la prèviament a [email protected]\nLa jornada comptarà amb 6 ponències de 20 minuts i una sessió de networking posterior que serveixi per aclarir possibles dubtes. Les ponències giraran al voltant de diversos temes d’actualitat i d’interès pel sector. Aniran a càrrec de tècnics d’empreses destacades com Enartis (productes enològics), Verallia (vidre), Amorim (suro) i Afepasa (fertilització ecológica), qui s’encarregaran de fer arribar als assistents els darrers avenços del sector i de les seves empreses a través de les seves ponències tècniques.\nAl mateix temps, el director tècnic de l’Incavi, Xoán Elorduy, presentarà els diversos projectes d’investigació que està portant a terme aquest organisme. Per últim i aprofitant la presència dels cellers a l’Hotel Class de Valls, es presentarà la plataforma d’Allotjaments amb DO, de la qual en forma part aquest establiment hoteler de la capital de l’Alt Camp, que té com a objectiu ajudar en el foment de l’enoturisme al nostre país de la mà dels allotjaments i de les diferents denominacions catalanes.\nLa DO Tarragona impulsa la primera edició de la Festa de la Verema\ninnovació jornada tècnica


Fundació Xarxa d'Espectacle Infantil i Juvenil de Catalunya - UNA CARRETADA DE CONTES\nAgenda » UNA CARRETADA DE CONTES\nTeatre, Titelles, Teatre de carrer\nHan arribat dos personatges estranys i curiosos a la vila, semblen viatjants. Són la Filigrana Gràcia i en Joseph Tour, acompanyats del seu inseparable carro de fusta carregat d'històries que han recollit per arreu al llarg dels anys.\nUn ampli recull de contes que els permet adaptar-se a les edats dels espectadors, les temàtiques desitjades i fins i tot les diferents èpoques de l'any.\nSi obriu bé els ulls i pareu bé les orelles, amb molt de gust us explicaran el perquè del seu ofici, l'ofici dels Trobadors! Amb les sorpreses que amaga el seu carro es guanyen la simpatia de grans i petits.\nAutor música: Tales So\nDirector: Pere Farran\nVideo promocional: https://youtu.be/p17cx2A9g8c\nPàgina web: http://www.butaiproduccions.com/una-carretada-de-contes.html\nFormat de l'espectacle: Petit\nMides òptimes de l'escenari: 4x4x4


Valldoreix ja monitoritza tots els fanals de la vila per control remot\nLa telegestió de l'enllumenat públic s'ha implantat a Valldoreix FOTO: EMD\nL'EMD podrà controlar l'horari d'encesa i apagat de cada fanal de manera individual i des de qualsevol dispositiu\nper Redacció del TOT 14 de maig de 2020\nLa telegestió de la xarxa d’enllumenat públic ja és una realitat a la totalitat dels fanals de Valldoreix. Amb el nou sistema, el total dels 56 quadres elèctrics de la vila es poden monitoritzar i gestionar de forma remota per detectar i solucionar qualsevol incidència a la xarxa de l’enllumenat viari.\nEl nou sistema de telegestió permet, a través d’una aplicació informàtica i des de qualsevol dispositiu, controlar l’horari d’encesa i apagat de cada fanal de manera individual i detectar avaries a qualsevol zona. D’aquesta manera, tant l’EMD com l’empresa adjudicatària del manteniment pot saber en temps real on hi ha una incidència o una avaria i actuar de forma immediata.\nUn cop implantada la primera fase a 43 quadres de la vila, al llarg d’aquesta setmana s’està procedint a actuar sobre els 13 quadres restants. Amb aquesta segona fase de desplegament la gestió remota arriba a la totalitat dels 56 dispositius que controlen el funcionament dels 3.800 fanals distribuïts pels carrers.\nEn aquesta segona fase d’implantació, la telegestió arribarà a les avingudes Mas Fuster i Vall d’Or; els carrers Consolat de Mar, Cirerer, Llobregat, Ebre, Farigoler, Canal de la Mànega i Saragossa; i els passeigs de la Gardènia, Alegria, Rossinyol i Pintor Romero. En la primera fase del desplegament de la gestió remota, implementada el gener, es van prioritzar els quadres que donaven servei a àrees més grans, quadres que donaven servei a carrers principals i més transitats i zones que registraven més incidències.\nValldoreix controla l'enllumenat amb una aplicació informàtica


Offenbach Rodgau Bf: 2012\nMòdul de base.\nEn el grup modular de Märklin-Café un company planteja la possibilitat de complementar la decoració del seu mòdul. Paral·lelament s'havia plantejat la possibilitat de que un mòdul tingués en la seva decoració una caseta de canvi d'agulles o be una petita estació, que justifiqués l'existència de personal ferroviari encarregat de maniobrar el canvi d'agulles existent en un punt del traçat.\nD'aquí neix Offenbach Rodgau Bf: una petita estació que farà aquesta funció, de fet un baixador, i que en la realitat existeixen varies de semblants en Alemanya, a prop de Frankfurt, en la línia de rodalies de Offenbach a Rodgau. En la pàgina "bibliografía" he relacionat totes les referencies que he trobat en internet, i que em serviran de base per la seva realització.\nPer altre banda, el mòdul de base ja està fet. Te la secció i dimensions estàndard del grup Märklin-Café: 108x60 cm en planta i via doble Märklin tipus K (característiques generals mòduls). Una foto del mòdul de base:\nPublicat per DMR a 15:45\nOffenbach Rodgau Bf en el fòrum Modelismo Ferroviario Artesanal\nOffenbach Rodgau Bf en el fòrum LR Presse\nOffenbach Rodgau Bf en el fòrum Railwaymania


“El meu substrat polític és la insolència” | Eva Vàzquez | Barcelona | Llibres | L'Econòmic\n“El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” + “El meu substrat polític és la insolència” E-mail\nPOETA, NOVEL·LISTA I CRÍTIC LITERARI\n“El meu substrat polític és la insolència”\nDavid Castillo ha reunit en una antologia personal una selecció de poemes dels quinze llibres que ha escrit des de finals dels setanta. JUANMA RAMOS.\n“El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” “El meu substrat polític és la insolència” E-mail\nEn la poesia passa com amb la presó: voldries sortir-ne, però sempre estàs allà tancat, com en un recinte metafòric\nA l’Avui teníem una esquadra tremenda, però s’ha perdut. Ara hi ha gent molt bona, però no té aquella cosa important\nDavid Castillo (Barcelona, 1960) feia temps que no publicava cap nou llibre de poesia, i ho ha fet d’una manera peculiar: amb una antologia que incorpora uns quants poemes inèdits i que, amb el títol L’amor com a pena capital (Pagès Editors), més aviat proposa la visió d’una època i d’una ciutat, i també del jove llibertari de barri popular, més tendre que cínic, que havia estat. Datats entre el 1977 i el 2021, cada poema il·lumina alguna faceta de l’autoretrat que acaba sent tota antologia personal, on treuen el cap les amants, els amics, les decepcions i el temps esvaït.\nQuin va ser el primer impuls per escriure poesia?\nVa ser per una lectura de Juan Ramon Jiménez en un d’aquells llibres escolars collonuts que feien en Fernando Lázaro Carreter i en Federico Correa Calderón. Un poema del Platero y yo que deia: “Han pasado las vacaciones y, con las primeras hojas amarillas, los niños han vuelto a la escuela. Soledad. El sol de la casa, también con hojas caídas, parece vacío.” Vaig llegir aquest text als deu anys i vaig dir: ja no vull ser de la guàrdia municipal, amb aquells barrets tan macos dels dies de festa, ni bomber, ni futbolista: vull ser Juan Ramón. I des d’aleshores escric, a èpoques, perquè com diu en [Jesús] Lizano: “¡Se han ido los versos, se han ido los versos!” Després, de cop i volta tornen i estàs més tranquil.\nPer què ha triat el tema de l’amor per a aquesta antologia?\nNo és que tingui una disposició a l’amor, perquè ara mateix no estic preocupat pels enamoraments. Amb el temps t’apaivagues. Si et dic la veritat, a vegades no recordo a qui van adreçats, els poemes. La sensació, a través de l’escriptura, l’accentues o la relativitzes o la dilates. Quan anem per les escoles amb en Josep Pedrals, ens retreuen que no llegim poesia amorosa. Fem un sirventès o agafem poesia satírica a l’estil de Sagarra, coses així. El títol ben mirat ve d’un dels poemes que no hi han sortit, perquè tot això estava al mig de la meva obra. He reunit una cosa que no tenia previst aplegar-se. Però m’agrada que tingui el color del tabac Ideales a la portada, i que la foto sigui del meu nebot, que ara és una estrella pop, l’Alfred Garcia, el que va guanyar Operación Triunfo.\nAl seu últim disc hi ha algunes cançons meves. N’he escrit moltes: per al Gerard Quintana, per al Loquillo, per a grups de jazz del Taller de Músics, per al David Mengual. He anat mantenint aquesta relació amb els músics fins ara, que faig recitals amb Xarim Aresté.\nÉs important la música, en la seva poesia, a part de les biografies que ha escrit de Bob Dylan.\nSí, i també dels Rolling i de Pink Floyd. Em sento a prop dels roquers, però també del jazz i, si escolto música a casa, és de Bach, Mahler, Mozart, Mendelsshon, Stravinski o del dodecafonisme... Soc molt eclèctic, com amb la literatura, en què pots estar pensant una obra de teatre o un conte o un poema o un article.\nAquí parla de l’amor al llarg de molts anys, i per tant es va transformant. Hi ha més dolor i recança en els primers que en els últims poemes, que són més un mirar-se a si mateix.\nAbsolutament. Aquí hi tinc un llibre de joventut en castellà, El túnel del tiempo. Poemas adolescentes y de primeros antecedentes penales, on hi ha ‘Celda 59 primera galeria’. De jove escrivia poemes llibertaris, però la meva obra posterior pesava més i els vaig anar a abandonant, en benefici de la meva obra en català. Però, preparant el llibre, vaig trobar-ne un miler dels antics, dins un arxivador, i en vaig fer una tria. A la llibreta que tenia a la Model va aparèixer aquest poema, ‘Celda 59’. Dos o tres dies després que en traguessin els presos per portar-los a Can Brians, hi vaig tornar, i a la meva cel·la precisament hi quedava un últim pres, un anglès que havia robat en un súper i havia anat a parar a la Model, esperant que el deportessin. Era allà dintre com un ocellet, tot sol, just a la meva cel·la. Una d’aquestes coses angèliques.\nTots estàvem entrant-hi i sortint-ne. En un poema ho dic: “28 detencions per motius diversos.” A vegades la juerga acabava malament. Estaves sempre pendent de si venien els de la político-social o els estupas. Si t’enxampaven, era fotut, perquè t’aplicaven la llei de vagos y maleantes. Sabies quan entraves, però no quan sorties. Però hi trobaves molts amics, a dintre, no només del rotllo anarquista o comunista, a part que les presons eren també plenes de membres del Grapo o d’ETA.\nPer a la seva generació, la presó devia ser una mena d’universitat.\nTota aquesta cosa dramàtica i èpica està molt sobrevalorada, perquè era un espai habitual. Hi havia passat tothom, des de Jordi Pujol a Manuel Vázquez Montalbán. Els pares del país. De Carabanchel, on també vaig estar, en dèiem ‘la catedral’, perquè era enorme i estava carregada d’història. Hi havien tingut en Durruti, l’Ascaso, en Pestaña, en Peiró, en Seguí. Eres allà i pensaves: hòstia, aquí van passar pel garrote vil en Puig Antich! Et senties important. I quan sorties tenies totes les nenes a favor, o sigui que no ho veig com un període dramàtic, encara que evidentment en volia sortir. En poesia passa una cosa semblant: voldries sortir però sempre estàs allà tancat, com en un recinte metafòric.\nPot semblar una imatge opressiva.\nLa nostra és una literatura de rimaires, molt condicionada pel noucentisme i la Renaixença, per les tendències més de dretes. Ara ha estat substituïda per una literatura filològica, molt acabadeta i tal. Però a vegades hi ha poemes que no els has d’acabar.\nL’incomoda que el vinculin amb la poesia de la contracultura? De fet, la seva és molt neta, entenedora i directa, res a veure amb la cosa experimental\nAixò és una conya. Ja ho deia Margarit, que la poesia l’hauria d’entendre tothom. Això ja és prou complicat per posar-hi a sobre barricades. Al temps de la contracultura jo era molt jove, i tampoc no en dèiem així, perquè teníem la idea que era un invent de la CIA. Ep, i era una teoria bastant plausible, perquè se sap que la CIA va intentar erosionar els moviments revolucionaris. Si jo em vaig ficar en política va ser perquè veia que els tios tenien revistes, i en ser d’una barriada, tenia poca por: les distribuïa i a canvi m’hi publicaven els meus poemes revolucionaris. Amb tot això, va rebrotar la CNT. Per nosaltres, passar de cop i volta de la Unió Sindical Obrera o de CCOO a representar unes sigles tan potents com les de la CNT, i veure que venien en Josep Peirats i la Frederica Montseny, ens va fer sentir molt importants. Però en realitat el meu objectiu era col·locar els meus poemes.\nA l’antologia hi surt molt sovint déu, encara que pugui ser “un canalla”.\nÉs que jo parlo amb ell. Soc primer de tot catòlic. Del centre parroquial vaig passar a l’esquerra, i d’allà a la CNT, però sortíem tots dels centres parroquials. I de fet estava en un que va representar una obra basada en el maig del 68. No s’entenia res, però el capellà no sé què hi devia veure i es va emprenyar. Al meu barri els capellans eren bastant fatxes, a diferència dels del centre o de Sants, i ens van fer fora de la parròquia.\nEl Coll, a Vallcarca, un barri popular on els carlins hi havien tingut influència, i la CNT també, durant una època. Jo era escolanet i ajudava el mossèn. Recordo que quan va venir en Peirats de l’exili i va veure el míting de Montjuïc, amb milers i milers de persones, va mirar cap a nosaltres, que érem els de l’organització, i va dir: “Amb aquests no farem res.” Primer vaig pensar que era molt insultant, i després es va cagar també en les banderes catalanes. No era com ara: la senyera s’identificava amb les noies que ballaven sardanes. El cas és que després vaig adonar-me que tenia raó.\nEn el fet que nosaltres no vam fer res. Si haguéssim impulsat una revolució intransigent en aquell moment, hi hauria hagut una involució que ens hauria portat més endarrere que el franquisme últim, que havia intentat ser aperturista, encara que els capellans i els militars eren brutals, uns cap quadrats. Allò no va sortir, per sort, però sí la transformació impulsada per les feministes, els ecologistes, els nudistes, els vegans, tota aquesta gent que anaven amb nosaltres. El nostre moviment, en canvi, va quedar diluït, perquè no tenia una estructura política ben definida, sinó abstracta. Era com en el conte dels tres porquets: la casa era fràgil. Com deia en Peirats, aquesta no era la CNT de l’època gloriosa.\nNo, al contrari. T’acabo de dir que si haguessin guanyat els meus hauria estat pitjor! I tampoc sabia ben bé quins eren els meus, perquè a la presó et trobaves un fatxa i resultava que t’hi feies amic. D’anarquistes, en veig algun, però ja és diferent, més de club de jubilats.\nI no hi veu un relleu, en la joventut?\nEn el llibre parla molt de la seva ciutat.\nPerò és una ciutat popular, de la mateixa manera que quan vaig a les llibreries de vell no busco pas edicions d’antiquari, sinó les barates de Bruguera dels seixanta i setanta. Als meus poemes no hi surten pràcticament els barris del pijerio, que ara curiosament és on guanyen els independentistes. És una altra referència catòlica: el tractament de la pietat. M’agrada molt com l’escriuen en la poesia americana. Aquesta mirada cap al pobre i el desafavorit, cap al pres, el penjat i el marginat. És una herència de la meva cultura catòlica, insensata com tota la resta. Si hi ha un substrat polític, el meu és la insolència. Com deia un amic meu, “hem passat de la poesia de l’experiència a la de la dissidència, i ara potser toca la de la indiferència”.\nEn el títol hi ha el doble sentit de l’amor com a càstig i com la pena més fonda?\nL’amor com a pena capital per mi és quan van escanyar en Puig Antich. En vaig fer un petit poema el 1974. La pena capital era molt present en el sentit literal. L’amor en algun moment et trasbalsa, però ja fa anys que no em passa. I crec que no tornarà a passar. Ara és una cosa més acomodatícia, té una part femenina que m’agrada molt: l’estabilitat. Ja no aspiro a la revolució, no m’agraden els canvis. Vull que la gent sigui maca, que pugui anar a un restaurant, que facin bones pel·lícules, que surtin llibres de qualitat, no aquesta salsitxada que tenim ara en el mercat editorial català, que no se’n pot dir literatura. Quan vaig entrar a l’Avui, el màxim interès era reconèixer l’Espriu, i hi havia en Pere Quart i tota la generació dels setanta: un nivellàs. Al suplement cultural teníem de col·laboradors en Pere Calders, en Joan Perucho, en Palau i Fabre, en Víctor Alba, en Xavier Benguerel. Era una esquadra tremenda. I tot això tinc la sensació que s’ha perdut. Hi ha gent molt bona, però no té aquella cosa important. A en Joan Triadú el tractàvem de vós, i era molt disciplinat en el lliurament dels articles; un personatge extraordinari que actuava amb una humilitat absoluta. Ara és una altra cosa: surten molts noms, gent que sap escriure molt bé, que són bons estilistes, però allò era important.\nSí, però no crec que estiguem a l’altura. Tot va per cicles. Passa també a França, encara que ells tenen en Houellebecq i en Carrère, i totes aquestes autores que escriuen com la Marguerite Duras, però no hi ha l’autèntica Duras, no hi ha Camus, no hi ha Breton, ni Sartre ni Beauvoir. Es veu molt bé en la comparativa amb els francesos, per no dir amb els espanyols, amb aquella generació dels Barral, Goytisolo, Marsé o Vázquez Montalbán, que quan el trucaves per un article ja te l’estava escrivint o te’l dictava quasi en octosíl·labs. Això ja no hi és. C’est fini.\nEl benjamí de la colla\n“Mai no acceptarem que el nostre llegat siguin unes ruïnes, / però és la bellesa pertorbadora del passat la que ens inspira”, escrivia en un dels poemes de Barcelona. Instants robats (2010) que ha inclòs a l’antologia i que retraten millor aquest poeta, recitador, novel·lista, crític literari i periodista del Poblenou que va ser considerat el combatent més jove de la generació contracultural dels setanta i que avui, encara, sembla el benjamí de la colla en plena postmodernitat escèptica. Hem quedat a l’Ateneu Barcelonès, on arriba a peu des de Vallcarca i on té també un despatxet, encara que acabem preferint el pati, i la imatge que transmet al llarg de la conversa és la calidesa desarmant d’algú que no té edat, ni tan sols quan fa un incís rere l’altre per evocar els seus primers poemes, els anys de la presó o la seva amistat incorruptible amb Víctor Nubla, mort el 2020 i a qui dedica un inèdit preciós, ‘Com pots estar tan trist a la ciutat?’, on li surt la definició exacta que “una mort sobtada és un eufemisme mal resolt”. Periodista veterà de l’Avui, on va entrar el 1988, després de passar per El País, Quimera i Lletra de Canvi, ha tingut una certa presència als papers quasi més per la seva obra narrativa (ha guanyat el Crexells 1999, el Sant Jordi 2001 o el Joanot Martorell 2020, per El tango de Dien Bien Phu), que per la seva dedicació constant a la poesia, sense la qual, diu, res no té sentit, “vaig al balcó i adéu”. Costa imaginar-lo en cap gest dramàtic, excepte si li toquen el vers, que per ell és com “l’allioli” de la vida.\nEl Punt Avui. Girona 10-05-2022, Pàgina 14\nEl Punt Avui. Nacional 10-05-2022, Pàgina 14


Els treballadors de la línia Bages Exprés inicien una vaga indefinida\nEl motiu de la vaga és que la nova concessionària té previst acomiadar 14 treballadors\nRedacció 17/10/2016 - 10.54 Actualitzat 17/10/2016 - 13.57\nUsuaris pujant a un dels autocars que fa els serveis mínims del recorregut Bages Exprés de Monbus, que cobreix la ruta entre Manresa i Barcelona\nDes d'aquest mateix dilluns, els treballadors del servei de transport de viatgers Bages Exprés de l'empresa gallega Monbus, que cobreix el recorregut per carretera entre Manresa, Monistrol de Montserrat, Olesa de Montserrat i Barcelona, han iniciat una vaga, que serà indefinida fins arribar a un acord, que pretén evitar l'acomiadament de 14 treballadors.\nEl problema recau en què la nova adjudicatària de la concessió per l'explotació del servei públic regular de transport de viatgers per carretera, Hispano Igualadina, va comunicar que a partir del pròxim 1 de novembre, dia en què es farà efectiu el canvi de concessió, no comptarà amb els 14 treballadors de la unitat d'empreses. La Generalitat ha fixat els serveis mínims que ha considerat oportuns i ha quedat així aquesta línia amb 6 serveis d'anada i 6 de tornada els dies laborables, i 3 en cada sentit els dissabtes i festius. Els treballadors, però, defensaven que la vaga fos sense serveis mínims ja que consideraven que ja hi ha altres serveis de transport col·lectiu que cobreixen aquest trajecte.\nLa problemàtica va començar quan la Generalitat va adjudicar la concessió a la Unió Temporal d'Empreses (UTE) formada per Autocars Julià, Transports Castellà i Alsina Graells. L'empresa Hispano Igualadina va interposar un recurs contenciós administratiu contra aquesta decisió per considerar que "havia estat exclosa de forma indeguda" i el Tribunal Suprem va reconèixer el dret de la companyia perquè s'adjudiqués el contracte al seu favor. A partir d'aquí, la Generalitat i la UTE van presentar recursos de cassació perquè es revoqués aquesta decisió però no van tenir èxit.\nEls treballadors de la UTE i el seu delegat sindical de CCOO consideren que existeix el dret de subrogació dels seus contractes i que Hispano Igualadina hauria d'absorbir el servei amb els treballadors inclosos, tal com es desprèn del propi Estatut dels Treballadors i del conveni sectorial. És per això també que quan es concreti la falta de subrogació del servei pensen interposar un contenciós administratiu contra Hispano Igualadina.


Martorell acull l’exposició ‘De París a Nova York’ – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 21 de setembre de 2020 a les 12:00 0 512 Visites\nLa composen gravats en diferents tècniques d’autors reconeguts\nMuxart, Espai d’Art i Creació Contemporanis de Martorell acull des del dijous 17 de setembre fins l’1 de novembre l’exposició ‘De París a Nova York. Gravats de col·lecció Gelonch Viladegut’. És una mostra en el marc del programa ‘La Mirada Tàctil’ de la Diputació, que també ha elaborat vídeos en llengua de signes per a la comunitat sorda signant.\nLa mostra s’estructura en cinc àmbits que contenen obres i estils que volen ensenyar com el món de l’art i el seu mercat van passar la seva capitalitat de París a Nova York. Incorpora la mirada personal del col·leccionista Antoni Gelonch, que demostra com grans artistes van utilitzar el gravat per difondre la seva obra.\nEl regidor de cultura, Andreu González, ha explicat que l’exposició la composen “gravats en diferents tècniques, com ara xilografia, serigrafia o litografia, fets per autors de primeríssima línia, com ara Andy Warhol, Pablo Ruiz Picasso o Eugène Delacroix”.\nLa mostra es podrà visitar, durant el mes de setembre els dijous i divendres, de 17.30 a 20.30h, i dissabtes, diumenges i festius, de 10.30 a 14.00h. A l’octubre i novembre, l’horari serà els dijous i divendres, de 17.00 a 20.00h, i dissabtes, diumenges i festius, de 10.30 a 14.00h.\nFotografia: Exposició ‘De París a Nova York’ [Eva Guillamet]


Nadó Set jocs en línia - jugar en Game - Game\nSet jocs del nadó\nEl millor Set jocs del nadó\nDia de la Mare nadó de set\nAvions Sven joguina del nadó\nNadó Set cura dental\nNadó Set Bird Crunch\nNadó Set Temps a la pesca\nNadó Set Animal Balancí\nPartit del globus de nadó feliç de set\nNadó Set Conteo de caramel\nSet nadó del saló del clau\nNadó Set de Nadal Neteja\nNadó Set Aventura al Bosc\nNadó Set infermera Injecció\nNadó Set Pares regal del dia\nSi sovint juga jocs gratuïts en línia nadó de set, aprendrà ràpidament a llegir, comptar, feu clic en l'exercici de lògica, convertit atent i expert\nJocs Tot Nadó Set jocs en línia\nIgry nadó Set: podruzhka\npares tots tornen més fàcils d'educar i desenvolupar als nens. Per ajudar a crear aquests productes meravellosos com el joc del nadó Set. Els petits jugadors molt més interessant per a l'estudi de les matemàtiques o endevinalles de lògica de decisions quan es comuniquen amb l'heroïna, que és la mateixa edat que ells.\nnenes que tenen els nens al món de la informàtica increïble, no més de set anys, i ja ha après algunes coses útils, que està disposada a compartir amb nous amics.\nmai s'avorreix en la seva companyia, ja que ofereix una gran quantitat d'activitats interessants durant el joc del nadó Set:\nUchimsya amb Seven\nFins i tot si vostè sap com llegir i saber el resultat, vostè ha de consolidar constant repetició coneixement. chtenie\nNa lògica i snorovku\nAmb quina freqüència fer-ho, més divertit que comenci a rebre. Les matemàtiques poden inspirar, si es compten els caramels. En Set de molts, i tots són diferents. Ella es va acostar a separar-los per tipus i comptar més. Ajudar a entendre aquesta deliciosa aritmètica.\nSet va agradar tant creure que sovint és aquest divertit. Fins i tot un passeig pel parc es converteix en un llenguatge matemàtic, quan el filferro per crear una gran quantitat d'aus. Cada número de seqüència a la mama, i cal fer clic en ells d'acord amb l'augment en el nombre.\nEsche joc Nadó Set li ensenyi anglès, que necessiten saber tots els nens a anar a l'escola preparat. Amb l'heroïna, es trobarà en un castell màgic amb un gat, un gos, un mico, un tigre i un lleó. Vostè els coneix, i ara fa clic en cadascuna de la bèstia, i substituir el nom de les lletres que falten. Set no li agrada estar equivocat, i sempre plora quan fos incident. Però el seu somriure el doble d'ample, si el nom de la lletra correcta.\nAra la noia va decidir posar a prova la teva lògica, el que suggereix un joc d'exercici de nadó Set. En una festa amb globus dels nens d'entreteniment ofert per endevinar la pilota que falta. Suposo que color està absent en la present sèrie, però crec que aviat – vostès tan sols 10 segons.\nAltres vegades és necessari col·locar correctament els avions, per no repetir dues de la mateixa a cada fila. Nena que estava disposat les joguines a l'armari, però hi havia alguns prestatges sense càrrega i el model de peu a terra, a punt per prendre el seu lloc.\nExisteix també la tasca de la lògica, estan convidats a indicar quins dels animals en el zoològic més difícil. Després de cada resposta, passa al següent nivell, fins i tot si la resposta equivocada.\nNastupil, i els set van decidir fer el Papa el millor regal. Però ha de ser guanyar, però es pot fer, si vostè troba el quadre totes les lletres emmascarats. Ajudar a l'heroïna a la tasca que li ha semblat el Papa. La meva mare, també, no es quedi sense un regal, però aquí necessitar la seva ajuda. Aviat\nNadal, nadó de set jocs no us oblideu d' incloure aquest tema i el títol. Amb la noia es reuneixen al carrer totes les decoracions i els regals i, a continuació, recollir un vestit bonic, Set de recordar aquest dia de festa per sempre.\nheroïna estiu també tenen el seu entreteniment favorit, com la pesca. En cas que el sol calent al llac, com una noia amb una canya de pescar i una galleda que ja són a la platja. Això és només en l'aigua, a més del peix res una gran quantitat d'escombraries que simplement no cal. Intenta no penjar en el ganxo, a fi de no molestar els Set.\nEncara no us oblideu de visitar el saló de bellesa, i fer totes les manipulacions necessàries per claus d'acer bella amb el seu brillant. Per cobrir el seu bell polonès, i la nena serà tan feliç.


Vilafranca del Penedès se suma a RECICLOS, el sistema de reciclatge amb recompensa d'Ecoembes\nRECICLOS digitalitza el reciclatge de llaunes i ampolles de plàstic de begudes i premia els ciutadans compromesos amb el reciclatge a través d'incentius sostenibles.\nLes persones de Vilafranca compromeses amb el reciclatge obtindran a partir d'avui recompenses cada vegada que reciclin les seves llaunes i ampolles de plàstic. Això és possible gràcies a l'aposta de l'Ajuntament i la Mancomunitat Penedès-Garraf per augmentar els índexs de reciclatge d'aquest tipus de residus mitjançant RECICLOS, el primer Sistema de Devolució i Recompensa de reciclatge a l'Estat espanyol, que ha estat desenvolupat per Ecoembes, l'organització ambiental sense ànim de lucre que coordina el reciclatge d'envasos a tot el país.\nEl veïnat de Vilafranca podrà reciclar aquests envasos en qualsevol dels 194 contenidors grocs dels carrers -als quals se'ls ha incorporat tecnologia- i obtenir incentius, com productes per fomentar la mobilitat sostenible i accions per millorar l'entorn. A banda dels incentius individuals, també es podrà col·laborar en un projecte col·lectiu. En aquesta primera fase, el projecte col·lectiu que es proposa és la col·locació d'un punt de reparació per a bicicletes, per ajudar a incrementar els desplaçaments amb aquest mitjà de transport.\nLa regidora de Medi Ambient, Lourdes Sánchez, ha afegit que “Vilafranca aposta per la sostenibilitat com una de les línies estratègiques d'aquest mandat. Des de l'any 2017, disposem del segell Biosphere com a destinació turística sostenible. Això obliga a una millora contínua i cal treballar en la millora de la gestió dels residus, i en una aposta decidida per l'eficiència energètica i per una mobilitat més sostenible”. Sánchez ha finalitzat la seva intervenció recordant que “el millor residu és el que no es produeix” i ha ressaltat la importància de la prevenció dels residus abans que res. Malgrat aquest esforç que cal fer en reduir residus, els que es continuïn produint cal separar-los adequadament per tal que es puguin reciclar. En aquest sentit, “el projecte Reciclos, ha d'animar als ciutadans a millorar la recollida selectiva dels envasos”.\nEl regidor de Projectes estratègics, Aureli Ruiz, ha explicat que “la població de Vilafranca genera cada any més de 21.000 tones de residus, el que equival a 540 kg per habitant i any. D'aquests, només un 40% es diposita en els contenidors de recollida selectiva. Pel que fa als envasos, es recuperen cada any prop de 740 tones, uns 18kg per habitant i any. Tot i que estem prop de la mitjana de Catalunya, encara estem lluny d'altres poblacions de mida similar que arriben a seleccionar fins i tot el doble que nosaltres”.\nJordi Bosch, vicepresident de l'àrea de residus de la Mancomunitat, ha declarat que “cal fer créixer els índexs de reciclatge i pensem que la tecnologia ens ha d'ajudar a millorar en la recollida selectiva de residus. En el conjunt de la Mancomunitat recollim selectivament només el 42,73% del total de residus que generem, amb el que tenim camí per recórrer”.\nPer fer ús de RECICLOS, cal descarregar-se la webapp http://app.reciclos.com, escanejar el codi de barres de l'envàs que volen reciclar i dipositar-lo a un dels contenidors grocs. En fer-ho, obtindran punts, denominats RECICLOS, que podran canviar per les diferents recompenses que tinguin disponibles.


Finestrat presenta el llibre de les seues tradicionals festes patronals que se celebren del 22 al 25 d’agost – Ayto. de Finestrat\nFinestrat ja té en el carrer el Llibre de les seues Festes Patronals que se celebren del 22 al 25 d’agost en honor a Sant Bertomeu i el Santíssim Crist del Remei. Per a presentar aquest llibre els membres de la Comissió de Festes 2019 (Barraca El Potr) van estar acompanyats pel regidor de Festes, Héctor Baldó, la regidor del RON Donna Rebecca Plummer i el regidor d’Obres, José Vicente Lloret. En paraules de l’edil, “El dia de hui marca el compte arrere per a l’arribada dels dies grans de Finestrat que enguany seran del 22 al 25 d’agost. Hem volgut acompanyar i abrigar els festers en les tasques de repartiment dels llibres de festes per les vivendes dels veïns de la localitat”.\nL’edició d’aquest llibre s’ha dut a terme gràcies a la col·laboració de prop de 300 empreses locals i de tota la comarca. El llibre inclou el programa d’actes en valencià, castellà i anglés, fotografies que il·lustren els actes realitzats pels festers enguany i imatges de les 40 barraques participants.\nLes pàgines del llibre inclouen, com és costum, els Gojos als patrons, el Crist del Remei i Sant Bertomeu. També es pot llegir una entrevista al primer policia de Finestrat, Ramón “el municipal”, a més d’informació sobre l’excavació realitzada en les criptes de l’església parroquial de Sant Bertomeu.\nSegons va explicar el regidor “aquest llibre és un dels símbols de tot l’esforç que hi ha invertit la Comissió de Festes en els últims 12 mesos per a organitzar les Festes. Ací estan les imatges dels diversos actes que han celebrat i també figuren les empreses que han contribuït a la confecció del programa d’actes. Per davant queden uns dies de repartiment en què abrigarem a la Comi per a arribar a tots els veïns i empreses”.\nA més del llibre de Festes amb el programa d’actes, l’Ajuntament de Finestrat ha editat un fullet de mà amb tots els horaris i llocs de les activitats en tres idiomes: castellà, valencià i anglés.\n(GABINET DE PREMSA. 14.08.2019)


La Fira, 30 magnífics anys de titelles a Lleida - Escena Familiar\nLa Fira, 30 magnífics anys de titelles a Lleida\nAviat és dit. 30 edicions. 30 anys de titelles. Sembla una xifra màgica, oi? Doncs aquest és el nombre d’edicions que assoleix el proper cap de setmana -del 3 al 5 de maig- la Fira de Titelles de Lleida. Julieta Agustí i Joan Andreu Vallvé van tenir la pensada quan en aquest país els festivals encara eren una extravagància i, si era de titelles, ja es tractava gairebé de ciència-ficció. Abans ja havien instituït el pioner Centre de Titelles de Lleida, un espai de producció, d’exhibició i pedagògic. Era el camp base des del qual van començar a construir. Eli Vallvé i Oriol Ferré, amb l’assessorament del Joan-Andreu van continuar amb la tasca, després del tràgic accident que es va endur la Julieta el 2012, que va suposar un enorme sotrac i un punt d’inflexió des de tots els punts de vista. Han continuat fent créixer i evolucionar la Fira de Titelles de Lleida, que és també un dels festivals de referència en l’àmbit europeu.\nFerré llança la mirada enrere i la primera paraula que articula és “emoció”, de veure que allò que la Julieta i el Joan-Andreu van començar, situant Lleida al mapa de les arts escèniques de Catalunya, de l’Estat i d’Europa, s’ha convertit en un esdeveniment amb projecció mundial. Per primera vegada la Fira acollirà professionals de quatre continents amb la presència, sense precedents, de professionals provinents de l’Àfrica, concretament de Nairobi (Kènia). “En viatjar a d’altres festivals, ho percebo -explica el codirector de la Fira-, percebo que Lleida i la Fira són conegudes a nivell mundial que es tracta d’una de les capitals del gènere i el fet que contribueixi a una certa descentralització, ja que es fa des de la perifèria del país, no des de la capital, encara li dona més valor”. El que també satisfà molt als organitzadors de la mostra és la manera com la ciutat ha fet seva la Fira i com ja esperen al seva celebració any rere any: “Alguna cosa devem estar fent bé, ja que la Fira beneficia també al teixit comercial i hoteler de la ciutat i la gent ens ho reconeix. Això ja fa que pagui la pena”, diu Ferré.\nJoan Andreu Vallvé i Julieta Agustí, fundador del Centre de Titelles de Lleida i de la Fira de Titelles. Foto: Titeresante.\nDel llegat de la Julieta i del Joan Andreu, Oriol Ferré explica que “sense pretendre-ho, ens ho han ensenyat tot, a reconèixer l’art, a tenir la capacitat de compartir la il·lusió per la Fira amb l’equip que ha anat passant al llarg dels anys pel Centre de Titelles i també hem volgut mantenir el tarannà visionari de la Julieta pel que fa a la internacionalització de l’esdeveniment. Ella ho tenia molt clar i la idea era donar a conèixer Lleida a Europa a través de la Fira. Hem defensat molt amb l’Eli aquesta idea i és per això que venen professionals gairebé d’arreu del món.”\nEl suport a la creació\nS’estan ultimant els darrers preparatius per engegar la Fira a final de setmana. Oriol Ferré ens ho explica: “Estem començant a rebre les companyies -diu-, perquè enguany en tenim dues que estan o han estat en règim de residència. Borja, de la Cia. Ytuquepintas farà divendres al matí una sessió de l’espectacle Jojo per a escolars a l’Escorxador, abans de la inauguració del festival , i els Zero en Conducta, que faran l’estrena estatal d’Eh Man Hé (la mecánica del alma) a la Fira, després que els facilitéssim una estada en residència a Juneda i fessin l’estrena absoluta de l’espectacle la biennal de Meppel, a Holanda”. Ferré ho diu amb orgull, el que sent tenint la sensació, certa, de que el festival és motor de creació i que les companyies de casa en surten afavorides. Aquesta és la quarta edició en que el Centre i la Fira fan de coproductors d’un espectacle. La seva aportació és, sobretot, en espècies. És a dir, s’encarreguen de la manutenció i de cercar un espai on les companyies puguin treballar el seu espectacle de manera intensiva durant uns dies. Aquest és el cinquè any que fan coproduccions, que es podran veure a la fira, com en el seu moment van formar part de la programació el singular, breu i impactant El viatge (Tombs Creatius, 2015) o una altra proposta trencadora, El rumor del ruido (Onírica Mecánica, 2016).\nEl Viatge. Foto: Tombs Creatius.\nA la Fira els agrada pensar, amb motius fonamentats, que una part, “un granet de sorra” -diu Ferré- del que és avui el panorama de les arts escèniques del país i sobretot del gènere de titelles, es deu a la feina feta des de Lleida. I si és en aquesta demarcació que hi ha una presència rellevant de companyies de titelles, però també de companyies de teatre familiar, que són referència a l’Estat i que tenen un nivell i projecció internacionals, hi té molt a veure l’existència d’iniciatives com el Centre o la Fira, que durant 30 anys s’ha dedicat a promoure el gènere i d’aquí n’ha sortit un públic exigent, entès, però també un bon grapat de creadors i artistes.\nUn aspecte que vol remarcar Ferré del cicle és el que anomenen “La Fira s’implica”, que consisteix en fer palès el compromís de la Fira amb la societat que l’acull a través d’un seguit d’iniciatives, com ara la traducció d’alguns espectacles a la llengua de signes catalana; la cessió d’un espai al projecte artístic i social de la Cia. Ortiga anomenat Fulles ambulants, que difon realitats silenciades; la col·laboració amb el Banc dels Aliments; una actuació a l’Hospital Arnau de Vilanova i la col·laboració amb el banc de sang. Però el que fa també molta il·lusió a Eli Vallvé i Oriol Ferré és que per primera vegada portaran la fira al Centre Penitenciari de Ponent, on els reclusos podran presenciar un espectacle, en aquest cas Otto (Puppae Company), acompanyats de la família.\nLa dificultat de fer la tria\nCom a esdeveniment estratègic pel sector, la Fira rep centenars de propostes de les quals cal fer-ne una tria per conformar la programació. Ferré confirma que cada any en reben més i, si per a l’edició de l’any passat en van rebre poc més de 300, per a la d’enguany n’han rebut gairebé 400. “És un bon mal de cap -explica Ferré-, però també és molt emocionant anar veient quins són els espectacles que ens proposen. A l’hora de triar el criteri general és que hi hagi un cert equilibri i tenim clar que hi ha d’haver espectacles adequats per a totes les franges d’edat -inclosos els adults-, que n’hi ha d’haver de sala i de carrer, de petit i de gran format i, fins i tot, que hi ha d’haver equilibri en la procedència dels espectacles, per tal de reflectir diverses realitats culturals i per tal que els professionals d’aquí vegin el que es fa fora i que els que venen de fora també es puguin fer una idea del que es fa aquí.” Perquè pel coprogramador de la Fira no hi ha dubte que Catalunya s’ha posicionat bé en l’àmbit de les titelles i els familiars, que la Fira hi ha contribuït i ho vol continuar fent.\nL’espectacle de carrer Jottnjøl, dels holandesos Merkel & Vannix.\nEl fet que aquesta edició fos el trentè aniversari ha condicionat l’organització de l’esdeveniment. Bé s’havia de celebrar d’alguna manera. Van estar sospesant la idea d’oferir un espectacle per a un gran nombre de públic, però finalment es va imposar un altre raonament: “La Fira és del públic i per tant el que vam decidir –diu Ferré- és, en comptes de fer un espectacle per molta gent augmentar el nombre d’espectacles que presentem habitual, que volta els 23 o 24, a 31, així hi havia més varietat i més possibilitats que la gent trobés l’espectacle que li agradés. A més, estem convençuts que, a més companyies, més públic”.\nPreguntar-li a l’organitzador d’un festival o una fira amb diversos espectacles quin d’aquests recomanaria o destacaria és com demanar-li a qui s’estima més, si al pare o la mare. Sembla que els treguin un queixal. Habitualment les respostes són evasives, com a molt “inclusives”, que vol dir que inclou i lloa tota la programació en la mateixa mesura. Ferré és d’aquests darrers: “Tots els espectacles hi són per mèrits propis. No hi ha res per omplir l’expedient o per ocupar espai, sinó que tota la tria està fet a consciència, pensant en l’espai, el públic i quin tipus d’espectacle es tria que, òbviament, respon a uns estàndards de qualitat”. Tot i això, si es grata una mica, sempre s’aconsegueix que l’entrevistat acabi parlant més d’un espectacle per sobre dels altres.\nHabitualment són espectacles que fa temps que s’hi va al darrera per programar-los, que han impactat especialment al programador quan els ha vist en algun altre lloc o que han estat complexos de programar pels motius que sigui. Aleshores, la deducció és fàcil. En aquest cas, Ferré es mostra especialment satisfet que hagin pogut portar a Lleida una proposta performàtica com la de Olivier de Sagazan, Transfiguration: “És un artista que porta temps al circuit francès. No deixarà a ningú indiferent i fins fa poc potser mai no haguéssim pensat que fos una proposta que tingués lloc a la Fira, però la seva proposta d’escultura en moviment, utilitzant objectes, adreçada a un públic adult, ens va interessar moltíssim. A més, defensem que hi hagi titelles i teatre d’objectes per adults, perquè estem convençuts que és un gènere que enganxa al públic que ve per primera vegada a veure-ho.” Un altre espectacle que veus que és especial per a l’organització és Âme nomade, de la canadenca Magali Chouinard, una proposta adreçada a un públic juvenil, amb un caire existencialista, oníric, que fa flaire a meravella. I finalment, també parla amb passió d’un tercer espectacle: Têtes de mules, de Parasite Circus, una proposta que té un punt d’irreverent, de descordada i políticament incorrecta, que podria recordar a l’esperit d’alguns dels espectacles més celebrats de la darrera edició com Coulrophobia, dels anglesos Pickled Image, o els Brunette Circus. En aquest cas la companyia, que és francesa, presenta una barreja d’humor i tragèdia grega.\nResultaria una mica ingenu preguntar a l’organitzador de qualsevol esdeveniment cultural per les dificultats o mancances que ha de superar, i no esperar que la principal fos la insuficiència de finançament. En el cas de Lleida hi ha un matís, que es tracta no tant d’una qüestió quantitativa com organitzativa. Segons Ferré, la major dificultat que han d’afrontar a l’hora d’organitzar la Fira és la provisionalitat: “No sabem mai de quants diners disposarem exactament i per tant, només tenim una aproximació, força ajustada, respecte el pressupost. Però això ho hem anat aprenent a fer amb els anys. Trobem a faltar poder treballar amb tranquil·litat, tenint un horitzó clar, podent planificar sense haver d’anar d’any en any. Només en una ocasió vam signar un conveni plurianual -2 anys- amb la Generalitat, i ho recordem amb molt d’agraïment, perquè ens va aportar aquest plus de tranquil·litat i de poder aixecar el cap i mirar més enllà d’allò més immediat”. L’organització fa la seva feina amb la tranquil·litat de saber que el compromís de les administracions hi és, que els reconeixen el seu valor, i així els ho fan saber, però els tempos de les administracions són difícils de casar amb la immediatesa de les tasques organitzatives de qualsevol esdeveniment d’aquestes característiques.\nLa Jana i els 3 ossos, del Centre de Titelles de Lleida.\nDe tota manera Ferré es mostra optimista i té clar que des del Centre i la Fira continuaran treballant per tal que a Lleida s’hi vegin propostes d’arreu, anant dia a dia sense fixar-se grans objectius, però assolint els que es marquin i mantenint-se actius tot l’any, perquè això sí que ho tenen clar: “La Fira no es celebra només durant aquests tres dies de maig -a la cartera de propostes hi ha recuperar un dia més de celebració, dijous, que va caure amb la crisi-, sinó que es manté activa durant tot l’any.” Haurem de procurar que sigui així des de tots els sectors de les arts escèniques. Potser, algun dia, podran venir a Lleida els Royal de Luxe, una estupenda companyia francesa de teatre de carrer que manipula titelles gegantins i que Julieta Agustí va incloure en la carpeta de la 50a edició, que va obrir expressament per a l’ocasió. Així doncs, llarga vida a la Fira de Titelles de Lleida! Gaudiu-ne a fons, que som uns privilegiats.


MATINALS ENTRE SETMANA: de gener 2015\nAvui, fen honor al nostre nom “matinaires”, teniem prevista la sortida a les 7 del matí. Sortim cap el Coll d'Estenalles, ja que l'objectiu del dia d’avui es MURA, i encara que una setmana més tard que l’any passat a veure si podem gaudi d’algun TIO, típic i tradicional d’aquestes passades Festes Nadalenques en aquesta preciosa localitat. Aquest cop som 20 matinaires, un ja nombrós grup habitual. L’any passat érem 13 a la mateixa trobada i cel-lebració del 3r aniversari.\nIniciem la matinal fen una variant aquest cop, doncs en Joan Urquizu es junta amb Paco de Terrassa i han fet in-revés d’anada per darrere el Montcau, i per evitar l'asfaltat, baixem vers la riera de les Arenes i creuem fins arribar al Coll d'Eres.\nLlavors agafem el camí que va cap a Cova Simanya i direcció al Marquet de las Roques, ens desviem a l’esquerra fins arribar a la carretera i ens desplacem altre cop a la dreta. Trobem gel en llocs humits i gens soleiats dels que gaudim fen fotos. Veiem una masia aïllada i ja tornem a creuar la carretera. Arribem a la Masia SANT LLEHIR, aprofitem per fer fotos, doncs és un lloc molt bonic, tranquil, inclús amb un embalsamen amb gansos inclosos. Hi ha també divers material agrícola, un tractor que en Manel no dubte en pujar-hi però no el fa arrancar.\nJa estem a tan sols 15 minuts de Mura baixem ràpidament, doncs són las 10,30 i anem atraçats. Dins Mura, podem veure dos o tres tions encara, no com l’any passat. Ens adressem cap al nostre habitual lloc de trobada, el Café Laika, a on ens han obert expressament per a nosaltres, llevat que tenien dia de festa. És un fet per agrair aquesta família, que ens tenen una consideració molt especial i en particular a l’Alfons. Després d'un glorios esmorzar, ens acomiadem d’ells fins a la propera trobada o inclús abans doncs tenim ganes de pujar al PUIG DE LA BALMA dintre d’aquest any.\nTeníem previst sortir a les 11,30 però finalment sortim vols de les 12:45. Es normal, ja que ens posen unes botifarres, uns peus de porc, amb cigrons de Mura, mongetes, el porro cafetó i un xumet… Però abans de marxar cap Estenalles per al camí que pa-ssa per les coves de Mura, fem una foto de tots junts, al costat del local del Centre Excursionista de Mura, doncs és per enviar li a l’Orland, que esta fen l'Aconcagua i que desitgem que pugui fer Cim. Una gran abraçada de tots, ja que també participa a les matinals junt amb la seva dona la Rosa.\nJa arribem a les 3 a l'aparcament de Coll d'Estenalles, i cap a Rubí ,arribant a les 3,30. Una matinal llarga, però molt bonica passant per llocs que semblava que féssim un GR, camins i pistes forestals gens transitades, poca gent i un paisatge molt bonic.\nHan sigut 5 hores reals, de les 8,30 entre desplaçament i esmorzar, més de 16 Km, dades que en Joan Urquizu ,com sempre, és el encarregat de controlar i fer el track de dita matinal.\nJa esperem l'11 de febrer, (48 matinal) tornem al nostre campament base de Sant Llorenç i La Mola, abans de març, que farem el tradicional Matagalls, si més no, aquest cop en lloc de fer-ho amb sortida per Sant Marçal, ho farem per Collformic. A veure si tindrem sort i puguem gaudir de neu……\nBon any i una forta abraçada a tots.\nFotos: Alfons Capmany, Gabriel Alsina, Manel Almendros, Miquel Canals i Rosa Alsina\nEdició i muntatge: Manel Almendos


Noticias de Paeria » La Paeria - Ayuntamiento de Lleida Notícies » Ajuntament de Lleida » Conveni entre la Paeria i la Parròquia de Santa Maria Magdalena per a la cessió d’ús d’un local pels veïns del barri del Clot\nConveni entre la Paeria i la Parròquia de Santa Maria Magdalena per a la cessió d’ús d’un local pels veïns del barri del Clot\nData de publicació: 31/12/2021\nL’alcalde de Lleida destaca el resultat de la col·laboració entre centres neuràlgics que articulen responsabilitats i projectes com el de la Parròquia de la Magdalena i entitats veïnals que fan un gran servei a la ciutadania\nLa signatura del conveni ha tingut lloc al Saló del Retaule\nAbans de la signatura, hi ha hagut una recepció al despatx noble de la Paeria amb els regidors dels grups que han assistit a l'acte\nL’Ajuntament de Lleida ha formalitzat aquest migdia un conveni amb la Unitat Parroquial del Pilar i Santa Maria Magdalena i el Bisbat de Lleida per a la cessió d’ús d’un local, que utilitzaran l’Associació de Veïns i Veïnes del Clot i Confluències i el Grup de Dones del mateix barri.\nLa signatura del conveni, que s’ha realitzat en el Saló del Retaule de la Paeria sota la presidència de l’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, ha comptat amb la participació del rector de la unitat parroquial, Mn. Carles Sanmartín, i del secretari-canceller del Bisbat de Lleida, Juan Luis Salinas. També hi ha assistit el tinent d’alcalde Paco Cerdà, la regidora de Participació, Marta Gispert; les regidores Mariama Sall i Carme Valls i representants de les dues entitats veïnals, que faran servir els espais parroquials.\nEl conveni de col·laboració contempla la cessió d’ús compartit d’espais a la planta baixa de l’església de Santa maria Magdalena, situada al número 10 del carrer Ramon Llull, concretament dos despatxos, una sala de 20 metres quadrats i una altra de 90 metres quadrats ja equipats amb mobiliari.\nLes finalitats de les activitats organitzades hauran de ser d’interès sociocomunitari, de tipus cultural, cívic, social i esportiu, sense ànim de lucre i que afavoreixin els sentiments de solidaritat i bon veïnatge. La Paeria es farà càrrec de les despeses de manteniment i neteja de l’espai durant la vigència del pacte, que s’estableix inicialment en un període de tres anys, prorrogables durant tres anys.\nL’alcalde Miquel Pueyo ha assenyalat que amb l’acte d’avui celebrem “que hi hagi centres neuràlgics que articulen responsabilitats i projectes com el de la Parròquia de la Magdalena i que hi hagi entitats veïnals i ciutadanes que fan un gran servei, de vegades impulsat per un grup reduït de persones, i afronten les dificultats amb el seu esforç individual. És el resultat que entre tots subratllem que hi ha més coses que ens uneixen que no les que ens separen”, ha dit.\nEl paer en cap ha destacat l’energia i musculatura de les entitats que treballen als barris i ha explicat que el Govern de la Paeria és conscient de la precarietat que moltes vegades han hagut de treballar, però alhora ha anunciat la voluntat de buscar solucions definitives.\nPer la seva part, el rector Carles Sanmartín ha explicat que amb la cessió de l’espai de la parròquia es complia la recomanació del papa Francesc en la línia de compartir amb la societat aquells espais de l’Església que no en fa ús. Una pràctica de compartir on la parròquia de la Magdalena té una llarga tradició històrica, ja que va aixoplugar el moviment veïnal en els seus inicis, amb la reivindicació de la plaça del Clot, ha acollit durant dècades esplais juvenils i en els darrers 8 anys ha estat seu de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca, entre altres.\nSanmartín també ha destacat que aquesta col·laboració és una manera d’obrir-se al barri i de poder cooperar amb les diverses entitats de forma conjunta, en uns moments tan difícils per al conjunt de la societat. Una idea que també ha argumentat en la mateixa línia el secretari del Bisbat, Juan Luis Salinas.


L’organització de moltes indústries ha començat moure la seva infraestructura de TI al núvol més ràpid que mai. Quan parlem d’infraestructura, no només es tracta de servidor, base de dades, emmagatzematge, sinó que n’hi ha més.\nUna organització típica de mitjà a gran disposaria dels components de la infraestructura següents.\nSeguretat / protecció DDoS\nEn una infraestructura tradicional, l’aparell de tallafoc pot costar uns milers de dòlars i necessitar-ne un firewall administrador gestionar-lo. Ho és car.\nGràcies al tallafoc gestionat on estàs No heu de comprar electrodomèstics costosos i contracteu un administrador per a això.\nEl tallafoc gestionat és un servei on pagueu per allò que utilitzeu tant a demanda com mensual. No haureu de preocupar-vos pel maquinari. Podeu administrar el normes de tallafoc des de GUI intuïtiva o línies de comandaments.\nNota: A continuació s’inclouen tallafocs d’infraestructura i no es confonen amb el tallafoc d’aplicació web.\nMirem alguns dels tallafocs gestionats que podeu utilitzar per protegir l’entorn de la vostra infraestructura de producció.\n2 2. Plataforma de Google Cloud (GCP)\n3 3. Punt de verificació\n6 6. Cúpula9\nHeatShield funciona amb qualsevol servidor de Linux de infraestructura híbrida, dedicada o híbrida. Admet Protecció contra la força bruta SSH fora del quadre i us permetrà veure i actualitzar el tallafoc ràpidament a tots els vostres servidors.\nPodeu iniciar-lo GRATU .T que bloquegen tot el trànsit excepte SSH, HTTP i HTTPS en servidors il·limitats. Sota el pla de pagament, teniu el control complet de les normes del tallafoc i ofereixen regles il·limitades.\nSi teniu servidors amb diversos proveïdors de núvol, com ara GCP, AWS, Linode, Rackspace, Azure, DigitalOcean, etc., i mirar de gestionar el tallafoc centralment, HeatShield serà una elecció adequada.\nActualment, és compatible amb la següent distro Linux.\n2. Plataforma de Google Cloud (GCP)\nGoogle Cloud crear regles de tallafoc per defecte per a cada xarxa VPC (Virtual Private Cloud). Podeu permetre o denegar les connexions a entrada (entrant), o destresa (sortint) les regles i són efectives immediatament.\nAdmet l’ordre de prioritat entre 0 i 65535, on la quantitat de regla més baixa va obtenir la prioritat més alta. Totes es gestionen a través de “Regles del tallafoc”Secció a la xarxa VPC o a la línia d’ordres.\nFaig servir el GCP i m’encanta senzillesa.\nSource suporta diverses opcions com ara rangs IP, sub xarxes, etiqueta font o comptes de servei i en una sola línia podeu donar diversos números de port.\nSi ja utilitzeu Google Cloud, feu un joc amb les regles del tallafoc per explorar les possibilitats d’endurir i protegir el servidor a nivell de tallafoc de xarxa..\n3. Punt de verificació\nUn nom conegut a la indústria de la seguretat Punt de control té el producte vSEC per a la seguretat al núvol pública i privada. vSEC està disponible a a núvol públic com ara AWS, GCP, Azure & VMware i núvol privat com OpenStack, VMware NSX & Cisco ACI.\nvSEC proporciona proteccions avançades contra les amenaces incloent tallafoc, IPS (Sistema de prevenció d’intrusions), Anti-virus, Anti-bot, protecció Zero-day, DLP (Data Loss Prevention) i control d’aplicacions.\nPodeu provar una Unitat de prova GRATU testTA.\nFirewall al núvol de DigitalOcean és gratuït i no cal instal·lar cap programari al servidor. Podeu controlar quins serveis estan autoritzats al vostre gotet a partir de quines fonts.\nDigitalOcean el tallafoc és fàcil d’utilitzar i podeu controlar les regles en una vista per gestionar tota la infraestructura de DO.\nBarracuda El tallafoc de NexGen està disponible al núvol públic: AWS, GCP & Azur. NexGen ofereix solucions de tallafoc complet amb una protecció a nivell de xarxa.\nFunciona com a passarel·la de xarxa entre la vostra xarxa i Internet i inspecciona totes les entrades & a tràfic sortint a protegir en funció de les polítiques.\nEl tallafoc de NexGen s’ha de proporcionar SD-WAN (xarxa d’àrea àmplia definida per programari) per proporcionar connectivitat entre el núvol i un centre de dades en premissa.\nSeguretat de xarxa de Dome9 està disponible per als tres principals proveïdors de núvols: Amazon Web Services, Google Cloud Platform i Microsoft Azure.\nNo només el tallafoc, sinó que Dome9 va obtenir un visualització potent d’actius al núvol, capacitats integrades per arreglar problemes i diversos nivells de control.\nOferta cúpula9 prova gratuïta.\nFirewall de núvol de Zscaler està alimentat per tecnologies patentades com SSMA, ByteScan, PageRisk, Nanolog, PolicyNow per proporcionar una protecció de seguretat avançada.\nPodeu crear una nivell granular de polítiques controlar el protocol, els ports, la ubicació, el departament d’usuaris, etc.\nSi cerqueu seguretat de xarxa tot en un amb algunes de les funcions següents, proveu Zscaler.\nFirewall al núvol\nFiltració DNS / URL\nControl de l’amplada de banda\nControls del tipus de fitxer\nEspero que més amunt us donem una idea sobre algun tallafoc gestionat pel núvol disponible al mercat protegir les empreses petites a les empreses.\nSi allotgeu una senzilla aplicació, bloc o lloc web i no feu una manera de gastar massa, podeu provar-ho de forma alternativa Núvols que ofereixen tallafocs a nivell de plataforma.\nOrganización de muchas industrias han comenzado moviendo su infraestructura de TI a la nube\nLa plataforma d’allotjament en núvol de Redis gestionada per Leverage per obtenir una millor\nCreeu ràpidament el lloc de WordPress d’alt trànsit a Cloud o VPS VM Quan


Diferència entre revisions de la pàgina «Oraons» - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDiferència entre revisions de la pàgina «Oraons»\nRevisió del 11:30, 4 ago 2010\n351 bytes afegits , fa 10 anys\nRevisió del 17:24, 24 des 2009 (modifica)\nRevisió del 11:30, 4 ago 2010 (modifica) (desfés)\n'''Oraon''' उरांव o '''Kurukh''' कुड़ुख és un poble [[adivasi]] (aborigen) de l'Índia principalment al [[districte de Ranchi]] a [[Jharkhand]], però estesos a [[Bengala]] i fins a [[Bangla Desh]]. Ells mateixos s'anomenen kurukhs i pensen que venen del [[Carnàtic]] i haurien marxat creuant el [[Narmada]], establint-se a la riba del riu Son; expulsats pels musulmans es van dividir en dos grans grups,És un quedels vapobles seguirclassificats elcom [[Ganges]] i es va establir a les muntanyes Rajmahal on serien el origen del poble [[sàuria]] o male, i l'altre va pujar el [[riu Son]] i va ocupar el nord-oest de Jharkhand ([[Chhota Nagpur]]) d'eon van expulsar als [[mundesadivasi]].\nElls mateixos s'anomenen kurukhs i llurs tradicions diuen que venen de la [[regió carnàtica]] i haurien marxat creuant el [[Narmada]], establint-se a la riba del [[riu Son]]. Expulsats pels musulmans es van dividir en dos grans grups, un que va seguir el [[Ganges]] i es va establir a les muntanyes Rajmahal on serien el origen del poble [[sàuria]] o male, i l'altre va pujar el [[riu Son]] i va ocupar el nord-oest de Jharkhand ([[Chhota Nagpur]]) d'eon van expulsar als [[mundes]].\nLes dones no es poden casar fins arribar a la pubertat. Les vídues es poden tornar a casar. La separació dels matrimonis està permesa i els separats es poden tornar a casar. Els agrada la llibertat en la seva vida social i activitats. No consideren a altres grups superiors ni inferiors, i creuen en la igualtat en general.\n* [http://www.sinlung.com Sinlung - Indian tribes]\n[[Categoria:Grups humans de l'Índia]]▼\n▲[[Categoria:Grups humans de l'Índia]]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/5737260»


L’objectiu de la trobada és que els grups escolars puguin mostrar davant altres grups les coreografies que han anat treballant al llarg del curs. Es permet qualsevol modalitat de ball: aeròbic, batuca, funki, hip-hop, dansa-jazz, etc.\nCada centre o club ha d’organitzar els seus alumnes en grups, fins a un màxim de tres grups per centre. Tots/es els/les participants han de tenir tramitada l’assegurança esportiva del Consell Esportiu corresponent.\nCada grup pot fer una o, com a màxim, dues coreografies diferents.\nLa música s’ha de fer arribar per correu electrònic i en un format .mp3 en el moment de fer la inscripció (del contrari l’ inscripció no serà acceptada). De tota manera, els responsables de cada grup hauran de portar també la música en un CD o en format mp3 en un USB el dia de la trobada.\nDurant l’execució dels balls la pista no podrà ser ocupada.\nUna vegada tots els grups hagin fet les seves coreografies es realitzarà una desfilada per grups i posteriorment les fotos de grup.\nLloc: Poliesportiu municipal de Mollerussa\nUTILITZEU EL SEGÜENT FORMULARI PER A LA INSCRIPCIÓ


DIARI CIVIC: 04/01/2012 - 05/01/2012\nS’està celebrant la Festa Major dels estudiants de la Universitat de Lleida (UdL). Nosaltres, la gent de LO CAMPUS, havíem denunciat que no es podien gastar 10.000 euros (deu mil euros) en una festa, en una farra d’estudiants. Doncs, s’han gastat 15.000 euros (quinze mil euros).\nEls fotem a parir, els hi expliquem que és un temps de crisi i retallades ?\nEl pitjor de tot, és que els organitzadors o sigui el Consell de l’Estudiantat de la UdL troba normal la despesa. I això que a la UdL no hi ha ni un fotut fons per ajudar als estudiants.\nTot plegat no és una obscenitat de pijos?\nDamien Rice's song "The Blower's Daughter," from his album O.\nThe song was featured in the film "Closer." The video features scenes from the film.\nPublicat per jrcc a 10:04 p. m.\nThe Magic Flute, film by Ingmar Bergman based on W. A. Mozart's opera Papageno & Papagena duet\nHåkan Hagegård, Elisabeth Erikson\nTots els que hem estat responsables de comunicació institucional i política de governs, politics i entitats flippem del bon treball de la Casa Real Española en com han estructurat professionalment, les disculpes del Rei Juan Carlos per la seva cacera d’elefants.\nHa estat perfecte l’escenografia i el contingut. Com la manera de trametre el missatge, que ha estat gravat en diferit a traves d’una sola televisió per controlar la gravació, sinó sortia bé a la primera. Desprès s’han distribuït les imatges a tothom.\nLes onze paraules triades pels tècnics i dites pel Rei, han estat ben travades: “Lo siento mucho. Me he equivocado y no volverá a ocurrir”.\nFer-ho bé en tècniques de comunicació no vol dir ni que el protagonista, ni que la seva conducta tinguin valors morals, ni ètics i sobretot ni legitimitat permanent.\nCap responsable de comunicació, ni que sigui de primera divisió, podrà resoldre la decadència pública que estem assistint de la Monarquia Española.\nL’Oriol ha mort a Israel\nTant se val si es deia Josep-Lluís en català, Yair en hebreu que vol dir “que il·lumina”, per a mi sempre serà l’Oriol, el nom de guerra que tenia en el Front Nacional de Catalunya.\nAcaba de morir un amic que un dia em va escriure que tenia un càncer terminal d’estómac i que calia que ens veiéssim. Fa uns dies, el seu silenci a traves de les tecnologies de la comunicació, em va posar sobre avis que estava passant alguna cosa. Avui ja és públic el seu traspàs.\nHa mort un patriota català, marcat per uns esdeveniments molts durs d’acció directa, però que emmascaren una altra realitat molt més forta i potent. La d’un jove que als disset anys, en plena dictadura franquista, es va “enrolar” a una aventura política de lluita per les llibertats. Una acció de servei, carregada de moral i ètica. Carregada d’il·lusió i projectes.\nVarem coincidir molt, varen discrepar molt, com també en la seva etapa de militància jueva sobre el paper d’Israel, però varem compartir la passió a la vida, a la llibertat, a reconstruir País, a fer nació, a fer cultura catalana.\nQuanta por i quanta satisfacció de feina ben feta, quan de sacrifici per crear organització política i social. Quan recuperem de veritat la memòria històrica de l’independentisme català, es veurà com l’Oriol i centenars d’Oriols amb una generositat immensa, varen picar pedra de veritat, -de la que perdura-, en el camí que ens ha portat a l’independentisme social d’avui.\nTreballant per una Israel més justa, a traves d’un petit partit defensor de les llibertats civils, l’Oriol mar enllà, continuava exercint de Front. Perquè qui ha estat de l’històric Front Nacional de Catalunya, ho és tota la vida.\nL’Oriol símbol de la sisena generació del Front, ens deixa una vida de lleialtat personal i col·lectiva. Com sempre el seguirem estimant.