El creixent protagonisme de la ministra d'Agricultura i Medi Ambient - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl creixent protagonisme de la ministra d'Agricultura i Medi Ambient\n11/01/2017 (11:01 CET)\nEl creixent protagonisme de la ministra d\_'Agricultura i Medi Ambient\nLa renúncia de Gilbert Saboya al ministeri d’Afers Exteriors elimina gairebé de fet un dels principals candidats a succeir Toni Martí al capdavant del conglomerat demòcrata. Alhora, i malgrat que seria molt agosarat situar-la com a hereva, potser fins i tot podria semblar hores d’ara fins i tot frívol considerar-la candidata a la successió, guanya punts la ministra d’Agricultura, Medi Ambient i Sostenibilitat. Diverses fonts han coincidit en assenyalar el creixent protagonisme que està adquirint Sílvia Calvó, que apareix cada cop més sovint en compareixences o reunions al costat de Martí.\nMalgrat que el líder màxim de Demòcrates per Andorra (DA) no es cansa de remarcar que el millor de la formació és que no es pot pronosticar qui en serà el futur candidat perquè hi ha tantes alternatives que fer pronòstics pot dur directament a l’error, el cert és que tampoc hi ha tantes opcions. Almenys sobre la taula. Amb Cinca fora de les travesses pel desgast sofert i Saboya havent fet un pas al costat -Martí ja li havia fet mitja creu i mitja ratlla quan una vegada al titular de Finances li van començar a sorgir els penjolls d’or i diamants i el ministre d’Exteriors va fer reunions i reunionetes buscant una benedicció successora que no va reeixir-, Xavier Espot sobresurt com a principal candidat a dofí. Segurament, el preferit de Martí.\nPerò el titular d’Afers Socials, Justícia i Interior ha fet algun intent de desmarcar-se els darrers temps. Fer-se el ‘ronso’ no seria pas una estratègia nova per deixar-se estimar. Però caldrà veure com evolucionen els temps. I encara més en un gabinet que va perdent força política (Eva Descarrega és més tècnica que política, com ho serien tant Imma Tor o Maria Ubach si finalment una de les dues agafa les regnes d’Afers Exteriors). La Mitra no veuria malament que el candidat taronja fos Vicenç Mateu. El síndic podria aglutinar una ala més conservadora que potser tenia fins ara tenia com a principal representant Gilbert Saboya. Espot vindria a representar el corrent més obert o progressista, amb tots els matisos que se li vulgui donar a aquest terme, de DA. I encara dos escaldencs més a la llista (Espot i Mateu són d’Escaldes): Eric Jover i… Sílvia Calvó. Que podria ser la quota femenina… i una mica més hi tot. (¿Candidata... a síndica general?)\nCalvó comença a acumular un notable bagatge polític. La legislatura passada la va completar sencera com consellera general a dedicació exclusiva de DA, amb la qual cosa va poder conèixer àmpliament els mecanismes legislatius. De fet, l’enginyera escaldenca, potser juntament amb Jordi Torres Falcó, sabia des de feia molts mesos abans dels comicis del 2015, que seria posteriorment ministra. Al ministeri també hi està fent un curs accelerat amb dos qüestions ara obertes que poden marcar el seu futur de resoldre’ls positivament.\nD’una banda, i encara que no sigui globalment de la seva incumbència directa, Calvó té un paper a jugar força important en la negociació de l’acord d’associació amb la Unió Europea per aquells elements més conflictius referits al sector primari. I, especialment, quant al tabac. El seu rol de titular d’Agricultura possibilita ser una corretja de transmissió directa entre el sector i els encarregats directes -ja sia tècnics, ja sia polítics- de la negociació amb Brussel·les. No cal oblidar que Calvó ha compartit taula en moltes ocasions amb Martí i altres representants governamentals quan s’han fet trobades amb els agents socials i econòmics.\nL’altre front que ara se li pot obrir és el dels residus després de la signatura, dijous passat i mig d’amagatotis, de l’acord amb l’agència catalana. Caldrà veure quina repercussió tindrà aquest conveni que farà que Andorra cremi 10.000 tones de brossa catalana. Si sap gestionar bé la qüestió i vendre-la en positiu, afegirà punts a la seva cistella de futur. Sia la que sia. Tampoc no cal oblidar que Sílvia Calvó és funcionària de carrera i, per tant, coneix d’allò més bé les interioritat de l’administració.\nMés encara: Calvó ha esdevingut més si calia una persona de l’extrema confiança de Toni Martí. Es coneixen de fa molt temps i se saben, més o menys, virtuts i defectes. Salvant algunes distàncies, la ministra és una ‘martiniana’ convençuda i no és estrany ni inhabitual veure’ls tots dos junts compartint taula en algun restaurant per continuar analitzant qüestions que ja han tractat en la taula ministerial. A més, pensant en futur, la parella de la ministra és l’actual magistrat-delegat per Andorra al Tribunal Europeu de Drets l’Home, Pere Pastor.\nMaria Ubach o ‘l’operació Descarrega’ per a Afers Exteriors\nQue Gilbert Saboya ha demanat al relleu al capdavant del ministeri d’Afers Exteriors és un fet. Tant com que es justificarà per qüestions personals i familiars però sense que això distregui del tot el soroll de fons: refredament de la sintonia amb Toni Martí i certes diferències en la negociació amb la UE, criticada per múltiples bandes. El cap de Govern hauria posat l’accent en dues dones per ocupar la plaça de Saboya. La predilecta seria la mateixa persona amb qui ja va contactar el 2011 per fer-la la seva primera titular d’Exteriors, la laurediana Imma Tor. Ambaixadora pel Principat en diferents etapes, Tor està molt còmoda en el marc de l’organització de la francofonia on està integrada. I si no va acceptar el 2011 l’oferiment de Martí, costa de veure que ho faci ara. L’alternativa seria l’actual ambaixadora d’Andorra a Brussel·les, Maria Ubach. Amb la diplomàtica el cap de Govern podria fer la mateixa operació que va fer amb Eva Descarrega. Una peça ja de l’engranatge governamental que fa un salt sabent que té coixí. En efecte, Ubach deixaria de ser l’ambaixadora davant la UE per convertir-se amb la ministra que negocia amb la UE i, alhora, en ser funcionària, té garantida una plaça de retorn. Martí té serioses dificultats per trobar persones vàlides de sectors professionals no públics. Ja va tastar el pa que s’hi donava buscant candidat per al ministeri de Funció Pública. Incorporar un funcionari més a Govern és dotar el gabinet de més perfil tecnòcrata. Així, Martí queda com el gran polític pràcticament únic al gabinet ministerial amb tots els ets i uts i, alhora, aplana el camí per a la successió.


PROGRÉS: de novembre 2008\nEl rebuig del PSC de Santa Coloma a la Moció en defensa de les finances locals\nEl Grup Municipal del PSC demostra no comprendre la moció que rebutja i actuar més per interès de partit que del municipi.\nLa moció presentada per PROGRÉS al proppassat Ple del mes de novembre en defensa de les finances locals va ser aprovada amb els vots favorables de PROGRÉS, ERC i CiU, i el vot en contra del PSC.\nLa Sra Marta Martínez (PSC), va justificar el seu rebuig dient que un paràgraf introductori de la moció "està en contra d'unes mesures preses pel president del Govern de l'Estat", referint-se al Plan español para el estímulo de la economia y el empleo y al Fondo extraordinario de inversión pública en el ámbito local que es va presentar el mateix dia del Ple.\nAquesta actuació del PSC de Santa Coloma ens porta a algunes reflexions:\n- Quan es va presentar la moció, no es coneixia el darrer conill sortit del barret de Zapatero. A la Comissió Informativa del Ple el PSC va mostrar una intenció de vot favorable a la moció. Tres dies després en comptes de plantejar el suposat nou escenari (seguint l'aillament voluntari respecte els grup de la oposició, que comparteixen amb els companys de govern d'ERC) van canviar la seva intenció de vot.\n- La justificació del vot negatiu es basa en un punt introductori de la moció, oblidant les propostes de pes que s'hi contenen.\n- L'argument esgrimit és que el mateix dia de la votació el Govern espanyol ha anunciat que repartirà 8.000 M€ per a projectes a desenvolupar pels Ajuntaments com a mesura per a crear llocs de treball en la situació conjuntural de crisi actual. El PSC demostra no entendre que la moció demana un canvi estructural i ho contraposa a una mesura puntual i poc concreta, possiblement actuant més en interès del partit que del municipi.\n- La mesura del govern espanyol repartirà els 8.000 M€ als ajuntaments en funció del volum de població. Sembla difícil que Santa Coloma pugui rebre un finançament rellevant d'aquest programa. Encara més sabent que per a rebre aquests diners s'ha de tenir un projecte específic, de nova planificació, preparat en un termini breu, no inclòs en el pressupost de 2009, no cofinançat per altres administracions, entre altres condicions molt específiques.\n- La iniciativa del govern socialista és un pedaç per a fer front a la crisi i la sagnia de persones que engreixen l'atur, però no resol en absolut les dificultats economiques estructurals dels ajuntaments.\nPodeu llegir informació complementària clicant a:\nTema: Economia, Mocions, Plens municipals\nMoció de PROGRÉS en defensa de les finances locals\nEn el Ple de 27 de novembre de 2008 PROGRÉS ha presentat una moció en defensa de les finances locals davant dels pressupostos generals que l'Estat ha acordat per l'any 2009, on pràcticament es veuen congelats els fons destinats als governs locals.\nDegut a l'actual situació de crisi econòmica el govern exigeix més responsabilitat als ajuntaments, un major protagonisme en les polítiques socials de proximitat i més disponibilitat de recursos. Contrariament, es veuen impossibilitats d'adaptar la seva política pressupostària al cicle econòmic fent un ús responsable del dèficit públic.\nPer aquests motius, no es pot acceptar que l'Estat aboqui als ajuntaments a reduir les seves prestacions socials per no poder-hi fer front pressupostàriament, degut a unes tranferències de l'Estat insuficients. Per tant, es rebutja la congelació de transferències prevista i s'insta a una urgent modificació de Llei General d'Estabilitat Pressupostària (LLGEP), entre d'altres acords.\nLa Moció va ser aprovada amb els vots favorables de PROGRÉS, ERC i CiU, i el vot en contra del PSC.\nEs constitueix el Consorci Urbanístic per desenvolupar el nou sector residencial Entorn de la Colònia Güell\nL’Incasòl i els ajuntaments de Santa Coloma de Cervelló i Sant Boi de Llobregat han signat el dia 19 de novembre de 2008 un conveni per promoure aquest sector residencial, amb capacitat per a 1.350 habitatges, la meitat dels quals seran protegits.\nEl conseller de Medi Ambient i Habitatge, en representació de l’Institut Català del Sò,l i els alcaldes de Santa Coloma de Cervelló i de Sant Boi de Llobregat, han signat aquest matí un conveni de col·laboració per constituir el Consorci Urbanístic que desenvoluparà el sector residencial "Entorn de la Colònia Güell".\nAquest sector residencial té una superfície de 40,82 hectàrees situades als termes municipals de Santa Coloma (39 hectàrees ) i de Sant Boi (prop de 2 hectàrees), i una capacitat per a 1.350 habitatges potencials, 675 dels quals seran amb diferents règims protegits. L’actuació té un pressupost de 32 milions d’euros.\nEls terrenys del sector residencial queden limitats per les rieres de Can Soler i Can Julià, en sentit perpendicular al Llobregat (podeu veure l’abast del terreny afectat clicant a la foto de l’inici de l’article). El 83% del terreny es destinarà a espais lliures, equipaments i vialitat, i el 17% restant a sòl residencial i activitats econòmiques i comercials.\nEl Consorci Urbanístic que s’ha constituït haurà de coordinar l’actuació dels ens consorciats, redactar, si s’escau, i executar els instruments de planejament i els projectes d’urbanització necessaris, i establir els criteris i els mecanismes per al finançament dels diferents projectes d’infraestructures o dotacionals.\nActualment, els dos municipis afectats han aprovat provisionalment el Pla parcial del nou sector i resta pendent que la Comissió d’Urbanisme de Barcelona l’aprovi definitivament. Es preveu que les obres d’urbanització puguin començar el segon trimestre de 2009.\nHan assistit a l’acte de signatura de constitució els responsables de les tres administracions signants, el director de l’INCASOL, el director general d’Habitatge i representants dels grups municipals. Per part de PROGRÉS han assitit a l’acte el regidor Jesús Blanco i la regidora Montse Vilajuliu.\nPodeu consultar la notícia a mitjans de comunicació clicant aquí o al web del Departament de Medi Ambient i Habitatge clicant aquí.\nNotícies relacionades aquí.\nTema: Colònia Güell, Infraestructures, Mobilitat, Territori\nEl rebuig del PSC de Santa Coloma a la Moció en de...\nEs constitueix el Consorci Urbanístic per desenvol...


Senderisme a la Vall d'Albaida "Descobrim les serres que envolten BellÃºs i BenigÃ¡nim" - Portal de Xàtiva\nSenderisme a la Vall d’Albaida «Descobrim les serres que envolten BellÃºs i BenigÃ¡nim»\nPer tercer any consecutiu la Mancomunitat promou el senderisme a la Vall dâ€™Albaida\nDescobrim les serres que envolten BellÃºs i BenigÃ nim.\nLa Mancomunitat de Municipis de la Vall dâ€™Albaida, amb la colÂ·laboraciÃ³ dels municipis de la comarca, han organitzat, per tercer any consecutiu, el programa: Senderisme a la Vall dâ€™Albaida 2010. Aquesta iniciativa turÃstica mediambiental tÃ© com a escenari les serres que envolten la comarca. Lâ€™objectiu principal del programa de senderisme es donar a conÃ©ixer els nombrosos recursos ecolÃ²gics, naturals, botÃ nics i patrimonials, aixÃ com els espais singulars i zones naturals protegides que envolten la Vall. MitjanÃ§ant aquest projecte des de la Mancomunitat es vol oferir un turisme natural, ecolÃ²gic i sostenible.\nAquest cap de setmana descobrirem dos rutes de gran bellesa paisatgÃstica i de gran valor mediambiental:\nEl dissabte 2 dâ€™octubre: BellÃºs\nLa ruta al paratge de lâ€™Estret de les aigÃ¼es. A les 9h de mati, des de lâ€™ajuntament de BellÃºs eixirem pel camÃ de la piscina a vora riu fins a arribar a la genollada de San Jaume i baixarem cap a lâ€™Estret de les AigÃ¼es. Observarem la cova de la Petxina, lâ€™antiga pressa, el naixement i canal dâ€™aigua, lâ€™antiga fÃ brica de llum i la cova Negra de XÃ tiva, aixÃ com les arcades dâ€™Alboi. La longitud total aproximada Ã©s de 4 km i el temps aproximat Ã©s de 2 hores. Presenta una dificultat baixa i mereix la pena descobrir el magnÃfic paisatge de lâ€™Estret de les AigÃ¼es.\nEl diumenge 3 dâ€™octubre: BenigÃ nim\nRealitzarem la Ruta de les Fonts. A les 9h de mati, des de lâ€™ajuntament de BenigÃ nim eixirem cap la font del frares, la font del pi, la font Gaspar i la font de l a Solana. La ruta verda finalitza en lâ€™ajuntament. La longitud total Ã©s de 11 km i el temps aproximat Ã©s de 4 hores. Es tracta dâ€™un recorregut circular amb una dificultat mitja- baixa que mereix la pena conÃ¨ixer la flora, la fauna i els diferents recursos hÃdrics que ens trobem al llarg del recorregut.\nSegons ha indicat el president de la Mancomunitat, Filiberto Tortosa: â€œarranca el segon cap de setmana del senderisme 2010 amb BellÃºs i BenigÃ nim i durant tot el mes dâ€™octubre, els amateurs de la natura podran gaudir de 8 rutes de gran valor paisagÃstic i ambientalâ€.\nPer a mÃ©s informaciÃ³ www.valldalbaida.com\nLa Vall dâ€™Albaida, disfruta-la amb els 5 sentits\nTotes les rutes comenÃ§aran a les 9 h des de lâ€™ajuntament de cada poblaciÃ³\nOrganitza: Departament de Turisme de la Mancomunitat de Municipis de la Vall dâ€™Albaida.\nPublicado el septiembre 29, 2010 Autor Portal de XàtivaCategorías Albaida, Com. Valenciana, La Vall d'Albaida, Manc. Vall d'Albaida, Ontinyent, Rutas/Excursiones, XàtivaEtiquetas bellus, beniganim, La Vall d'Albaida, montaña, senderismo\nAnterior Entrada anterior: La selecciÃ³ espanyola de bÃ squet fitxa al speaker Pasqual de GenovÃ©s\nSiguiente Entrada siguiente: La V ediciÃ³n de la Feria Comercial y GastronÃ³mica contarÃ¡ con mÃ¡s de 80 stands


Ferran Bel: «En aquestes eleccions ens hi juguem molt» | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nFerran Bel: «En aquestes eleccions ens hi juguem molt»\nEl candidat de Democràcia i Llibertat al Congrés per Tarragona insta la gent a votar en uns comicis que qualifica com els més decisius des de la recuperació de la democràcia\nPer Carme López. Actualitzat el 17/12/2015\nFerran Bel, a la redacció del 'Noticiestgn'/Ivan Roig\nFerran Bel fa parada en el ‘Noticiestgn’ dins del seu periple d’entrevistes en diferents mitjans tarragonins. Bel, alcalde de Tortosa des de l’any 2007, és el candidat de Democràcia i Llibertat per Tarragona en aquests comicis que qualifica de decisius.\nCom defineix la candidatura de Democràcia i Llibertat per Tarragona?\nÉs una candidatura eminentment municipalista, perquè molts dels seus membres tenen càrrecs en governs municipals de la nostra demarcació. Sempre he considerat que qui vulgui optar a ocupar un seient en una cambra legislativa hauria de passar per la política municipal, ja que proporciona una gran dosi de realisme i proximitat amb els problemes reals de la gent.\nQuè pot aportar un candidat procedent de les Terres de l’Ebre com vostè a la candidatura?\nEl mateix que qualsevol candidat de qualsevol indret de les nostres comarques. El que puc aportar no ve donat tant per la meva procedència com per la meva capacitat. Crec que el que més destacaria de mi és la constància i la proximitat amb la gent, a més del meu bagatge i experiència com a alcalde de Tortosa i dels meus quatre anys a la cambra alta.\nQuines són les principals prioritats de la seva formació en la defensa del territori?\nEl nostre programa es basteix en dos grans eixos, d’una banda, la defensa dels resultats del 27-S i de tots els seus acords i decisions, i, de l’altra, la defensa del territori. Aquesta defensa la volem centrar, principalment, en dos grans àmbits: creació d’ocupació i defensa de les empreses i els sectors empresarials i la millora de les infraestructures. En aquest darrer àmbit considerem que patim un gran greuge històric que ens resta competitivitat. També reclamarem modificacions legislatives en matèria energètica per afavorir la competitivitat de les nostres empreses.\nCom valora la situació de provisionalitat de l’actual govern de la Generalitat?\nDe manera gens positiva, però la situació és complicada. Nosaltres també tenim línies vermelles que no traspassarem en les negociacions amb la CUP, i no parlo tan sols de la investidura del president Mas. Com dic, és un procés delicat, però també he de dir que qui pensi que per assolir la llibertat n’hi ha prou a votar una sola vegada està molt equivocat.\nPrecisament les enquestes diuen que encara hi ha molts indecisos…\nJo crec que n’hi ha menys dels que ens pensem, però és que molta gent no manifesta el seu vot en les enquestes. Repeteixo que és molt important anar a votar en aquestes eleccions, que són les més decisives des de la recuperació de la democràcia. Ens hi juguem molt.


Recomanacions SANT JORDI. |\nRecomanacions SANT JORDI.\n20 Abril 2016 ampapompeu\tDeixa un comentari\nDes de la comissió de pares volem aprofitar la diada de Sant Jordi per recomanar-vos, amb la col.laboració de la Llibreria La Mulassa de Vilanova i la Geltrú, quatre llibres que tracten diversos aspectes relacionats amb l’educació i les relacions entre mestres, pares i fills.\nESPEREM QUE ELS TROBEU INTERESSANTS !!!!!\nCARLES CAPDEVILA , S.L. ARCADIA / ATMARCADIA, 2015\nISBN 9788494468001 192 págs\nRecull d’onze entrevistes a personalitats del món de l’educació: CARME THIÓ, JAUME CELA, MARIA JESÚS COMELLAS, JAUME FUNES, EVA BACH, GREGORIO LURI, MARIANO FERNÁNDEZ ENGUITA, JOAN MANUEL DEL POZO, ROSER SALAVERT, JOSÉ ANTONIO MARINA, FRANCESCO TONUCCI. Carles Capdevila creu que educar és apassionant i que també ho és parlar-ne, des de l’experiència i des de la reflexió. L’humor i la responsabilitat no són incompatibles en aquest terreny, i tot allò que pugui fomentar confiança i alegria entre tots els agents implicats contribueix a crear un teixit de complicitats imprescindible en la tasca d’educar. Les onze converses que recull aquest llibre són una invitació al debat: professionals de procedències diverses i visions ben diferents ens permeten conèixer no solament els camins que han consolidat les seves vocacions sinó l’ambició de fer bé les coses cada dia a les aules, al carrer i a casa. Si hi ha una cosa que es proposa aquest llibre és acompanyar les famílies i els mestres, i aprendre junts a educar amb convicció i optimisme.\nEDUCAR SENSE CRIDAR: ACOMPANYANT ELS FILLS D’ENTRE QUATRE I DOTZE ANYS EN EL CAMI CAP A L’AUTONOMIA\nALBA CASTELLVÍ MIQUEL , ANGLE, 2016\nISBN 9788416139880 160 págs.\nUs imagineu tractar amb les criatures sense perdre les maneres, sense aixecar la veu, sense enfadar-nos posant el crit al cel? Si ho aconseguíssim, viuríem més tranquils. A més, i això encara és més important, els fills podrien aprendre de nosaltres a regular la seva pròpia tensió en moments de contrarietat, perquè ells aprenen del que fem i no pas del que diem que cal fer.“ Alba Castellví ha posat sobre el paper la seva experiència com a mare, educadora i mediadora de conflictes, per facilitar als pares un manual àgil i pràctic sobre la convivència diària amb els fills. Si l’objectiu més gran com a educadors és dotar els fills d’eines que els permetin ser persones lliures i responsables, aquest llibre ens en donarà les claus. Mai és tard per construir una relació serena i positiva amb els teus fills i acompanyar-los en el seu itinerari vital. Estareu millor ara i ells t’ho agrairan sempre. Per una educació serena cap a la llibertat i la responsabilitat.\nCARME THIO DE POL , EUMO, 2013\nISBN 9788497664608 192 págs.\nTots els pares i mares voldríem construir famílies en un entorn de benestar, alegria i bon humor, amabilitat i confiança, calma i comunicació. Hem d’acceptar que cada fill, cada filla, són únics i diferents i que també ho són la manera d’estimar-los i la relació que hi establim. Aquest és un bon punt de partida perquè sapiguem trobar recursos i estratègies que ajudin a estrènyer vincles dins la família i ens situïn en bona posició per ser millors pares.\nFruit del treball realitzat durant trenta anys, Carme Thió presenta els temes més tractats en grups de reflexió amb pares i mares. Capítol a capítol exposa les dificultats i els conflictes més comuns en el procés d’aprenentatge i maduració dels fills (la gelosia, la inseguretat, les pors…) i proposa maneres d’expressar-se i d’actuar que ajuden a millorar les relacions i a augmentar la capacitat d’anàlisi i intervenció dels pares. La voluntat de Carme Thió de Pol, doncs, és contribuir a aconseguir unes relacions familiars positives.\nLA NOVA EDUCACIÓ: ELS REPTES I DESAFIAMENTS D’UN MESTRE D’AVUI\nCESAR BONA , ROSA DELS VENTS, 2016\nISBN 9788416430239 272 págs.\nPer què els llibres de text ja no són tan importants? Per què s’ha de relativitzar la importància dels deures? Per què cal educar en l’empatia? Per què l’educació ha d’estar per sobre de tots els governs?\nLa nova educació és el testimoni sincer i valuós d’un mestre d’avui.\n«Cada nen és un univers. Tots són extraordinaris i no n’hi ha prou amb omplir-los el cap de dades, sinó que cal facilitar-los eines com coneixement, empatia, sensibilitat i resiliència perquè puguin sortir enfortits de les situacions adverses. Han de saber que si es proposen alguna cosa i hi lluiten, poden aconseguir-ho, i que d’ells depèn que el món sigui un lloc millor.»\nCésar Bona, un dels cinquanta millors mestres del món segons el Global Teacher Prize, l’anomenat Premi Nobel dels professors, ens aclareix en aquest llibre que ser mestre no és acomodar els alumnes a uns plans d’estudi: tot educador s’ha d’adaptar al motor imparable i entusiasmat d’un nen. Cal motivar-los, estimular la seva creativitat i agullonar la seva curiositat; perquè ells no són només els adults de demà: són habitants del present.\nPodeu trobar més informació a www.llibrerialamulassa.cat.\nEntrada anteriorTarda de Sant Jordi.Següent entradaS’acosta el Casal d’Estiu!!!


Viladecans: Outlet no, gràcies\nSi jo fos l'alcalde de Viladecans, que afortunadament no ho sóc, començaria a prendre'm molt de debò el nivell de rebot que està produint la seva "idea" de col·locar-nos un Oulet monumental en els terrens annexos a l'Autopista que va a Sitges. Vostès, segurament han tingut l'oportunitat d'haver llegit en aquest diari diverses i ben documentades opinions dels representants dels sectors més afectats per la instal·lació d'aquesta macrocomplex comercial, l'última de les quals la signa en Pere Llorens, President de la Confederació de comerç de Catalunya, qui ens fa una reflexió en veu alta del dany irreparable que se li causarà al comerç del Baix Llobregat amb la construcció de semblant "enganyifa comercial".\nSi el que pensen els centenars de comerciants que paguen els seus impostos i generen centenars d'ocupacions reals i no probables, sumem el posicionament dels consistoris veïns i dels partits més representatius i associacions de tot tipus en contra del projecte, tenim davant dels nassos una bomba de rellotgeria que l'Alcalde Ruiz li farà esclatar als seus companys del PSC just quan la gent vagi a votar en les eleccions municipals. Per això, no s'entén el seu entossudiment i insolidaritat amb els qui comparteix projecte polític i molt menys, que la direcció del seu partit no li hagi cridat a capítol per fer-li reflexionar sobre aquest i altres temes molt impopulars i de biaix poc edificant o, si més no, opac.\nEls viladecanenses no són ximples i saben que el seu futur està lligat a la prosperitat dels seus conveïns i a una política de reindustrialització de tota la comarca i no a les vagues promeses d'un projecte en solitari que solament crea llocs de treball en precari i envia a l'atur a centenars de treballadors o petits empresaris que superaran molt en nombre als afortunats nous cotitzadors.\nSi en el d'Eurovegas ens posicionem des del principi advertint del que anava a passar, tenint en aquest primer període d'eufòria institucional, ho recorden?, la sensació de que estàvem sols i érem uns "pagafantas" als que no calia fer cas, per acabar la cosa amb un rebuig generalitzat que va obligar a Adelson a anar-se amb el joc a una altra part, ara la cosa ens fa olor d'alguna cosa semblat amb el fet diferencial que el Magnat, en aquesta ocasió, un polític mediocre disposat a sortir-se amb la seva no donant el seu braç a torçar, costi el que costi, per raons que algun dia coneixerem. Carlos Ruiz, l'alcalde, està completament equivocat i de res li servirà que les màquines hagin començat a moure terra per crear algun accés provisional. Amb l'escenificació de la política de fets consumats no podrà evitar que el de l'outlet fracassi. Com més s'entossudeixi en no fer cas a ningú, la indignació seguirà pujant de to , tret que s'avingui a dialogar, i per tant, a escoltar a tanta gent que segur que no pot estar equivocada. Si ara visqués Churchill segur que la seva frase per a la història seria: Mai un sol va cabrejar a tants.


“L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” | David Castillo | barcelona | Política | El Punt Avui\n“L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” + “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” E-mail\nPanyella davant la seu de la ‘Jefatura’ de Via Laietana, escenari de la repressió ORIOL DURAN.\n“L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” “L’Estat ha respost amb la lògica del mascle ofès” E-mail\nM’explica Panyella que ha escrit el llibre de cara al futur: “Escric per als historiadors del futur, i en aquest cas ha estat així més que mai perquè imagino un historiador d’aquí a uns anys acudint al meu llibre per saber quina va ser la tragèdia del moviment independentista català a mercè de la ira i les ganes de venjança de l’Estat espanyol. Causa General és també un llibre indispensable per avui, per prendre consciència de tot el que ha passat. Dic que és un llibre com una campana, i pel seu volum, de més de 500 pàgines, com una llamborda, que són eines revolucionàries, però també sembla un maó, per començar a construir alguna cosa bona.”\nAmb Causa General, Jordi Panyella (Barcelona, 1966), periodista d’aquest diari, ofereix un llibre que denuncia la repressió contra més de tres mil ciutadans durant el procés. Avui presenten Causa General (Angle), a les 19 h, a la llibreria Ona de Pau Claris.\nL’abast del seu estudi és el procés sobre 3.628 represaliats. Com veu les conseqüències?\nÉs una xifra que fa por perquè aquest llibre va sobre la por, la por que l’Estat espanyol ha volgut, i encara vol, infondre sobre el moviment independentista. La conseqüència de la repressió, d’aquesta por que s’ha anat estenent de mica a mica, és la desmobilització de bona part de l’independentisme, una passa enrere que ha fet molta gent per temor de ser el següent a ser detingut, acusat, processat i condemnat. I és una por lògica, comprensible, humana. De cara a un futur, si el moviment independentista ho vol tornar a intentar, haurà de prendre consciència de fer-se fort davant la por i, sobretot, davant el mal. Perquè l’Estat ha fet servir la doble estratègia de fer por i, quan no ho ha aconseguit, aleshores ha passat a fer mal. Com més resistent sigui el moviment independentista al dolor, més lluny arribarà.\nQuan va decidir posar-hi veu?\nAixí que l’Estat va redoblar la repressió sobre l’independentisme i va començar a haver-hi casos, detinguts, presó, casos i més casos, vaig començar a tenir clar que estàvem davant una Causa General, un esdeveniment històric de repressió contra Catalunya que era necessari documentar..\nQui són els 3.628 represaliats?\nSón gent normal i corrent: ciutadans que han cregut en el projecte independentista, que hi han posat la cara i els ossos moltes vegades. La mostra més evident que el moviment independentista ha estat transversal és aquest llibre on s’hi recullen les identitats de presidents de la Generalitat, consellers, alcaldes, jutges, periodistes, mecànics, restauradors, pagesos, informàtics, estudiants, valencians, madrilenys, marroquins i fins i tot un americà. Ha estat una causa general, s’ha anat contra tots els ciutadans, de tot origen i tota procedència.\nVostè ha tractat de temes com el cas Palau o l’execució de Puig Antich. És un encàrrec editorial o un projecte personal?\nSempre he escrit els llibres que he cregut que havia d’escriure i fins ara he tingut la sort de trobar suport editorial. També va ser així quan vaig fer la novel·la Infidels a la pàtria, on dono una solució política i eròtica al procés independentista. Causa General era un llibre necessari, que el considerava necessari per mi, per tenir una visió completa i general de tot el que ha estat la repressió, i també, evidentment, un llibre d’interès general, perquè no hi ha una comarca catalana que s’hagi deslliurat de la repressió.\nQuina síntesi en treu?\nCatalunya va menystenir la fortalesa de l’Estat espanyol. Hi ha una certa tendència a mirar de manera frívola les capacitats dels espanyols, i Espanya és un estat molt potent i també molt ben acomboiat pel sistema d’estats que és la Unió Europea. Espanya és poderosa i també molt orgullosa. El moviment independentista va ferir l’orgull de la nació espanyola i per això s’hi han tornat d’aquesta manera tan brutal i despietada. En els crims de violència domèstica acostuma a haver-hi molta sang, acarnissament, perquè els sentiments es desfermen i l’agressivitat cau sobre la víctima; doncs bé, l’Estat ha respost amb aquesta lògica de mascle ofès. Hi ha, a més, una desigualtat de forces que ha fet que la repressió sobre Catalunya hagi estat implacable, impossible d’aturar, no ha quedat més remei que entomar les hòsties que anaven caient amb aquell objectiu que deia abans de fer por, desmobilitzar la persona represaliada i tot el seu entorn.\nRecull testimonis de cinc presidents de la Generalitat.\nJordi Pujol explica, per exemple, que quan va fer un pas “al costat” en explicar allò de la deixa, es pensava que el moviment independentista s’afebliria, i en veure la manifestació de l’11 de setembre va tenir clar que no és tan important com es pensava. Artur Mas revela com el govern espanyol el va advertir que s’havia reforçat el Tribunal Constitucional per actuar expressament contra Catalunya, amb una cessió del poder als jutges, com així ha sigut. Carles Puigdemont dona les claus del perquè no va fer el salt a la independència. Quim Torra insisteix que l’única via és col·lapsar les presons per fer rebentar el sistema. I Pere Aragonès revela fins a quin punt la Guàrdia Civil ha forçat les proves contra els independentistes.\nEl Punt Avui. Girona 27-01-2022, Pàgina 10\nEl Punt Avui. Nacional 27-01-2022, Pàgina 10


Eth susvelhant deth far: Fets diferencials (17): Els López\nTot i que les meves antipaties pels comunistes històrics són ben manifestes, ja he explicat alguna altra vegada que ells van ser dels pocs que van mantenir la flama viva d’un cert esperit democràtic mentre aquí estàvem sota la bota del franquisme –en el meu cas sense sentir-me’n gaire, ho reconec: hi havia com una submissió psicològica deguda al context meu de l’època, ja en parlaré un altre dia.\nUna altra cosa és que els ideòlegs i cappares d’aquell comunisme possibilista, després, no s’hagin esforçat gaire a explicar-nos el que sabien exactament sobre què passava mentrestant a l’est d’Europa. Alguns d’ells ho coneixien, però miraven cap a una altra banda o ho justificaven amb raons de necessitat conjuntural..., exactament igual com aquí altres justificaven el franquisme i les seves atrocitats més cridaneres, i força gent d’un dels partits majoritaris de l’Estat encara ho fa. Ni uns ni altres no han demanat gaires disculpes, ni han decidit, en conseqüència, desaparèixer una temporada de l’escena política, ni que fos per vergonya. Però tot això és una altra història.\nEl fet diferencial és que mentre a Espanya es parlava dels «Lópeces» –que eren els tecnòcrates del franquisme, els que van posar mitges soles al règim perquè el dictador pogués manar sense problemes quinze anys més–, aquí teníem el López Raimundo, que llavors era, com el Guti i altres, un dels herois de la resistència. I ara el López Raimundo s’ha mort a 93 anys.\nAquest López «nostre» era company de la Teresa Pàmies i pare de quatre fills, un dels quals l’escriptor Sergi Pàmies, a qui ja es veu que no agrada això de dir-se López. (Afegitó del mes de març del 2008. Diu la mare de Sergi Pàmies, Teresa, al Magazine del 9 de març 2008, que «per la clandestinitat del pare, [els nostres fills] no van poder dur el seu cognom i quan van poder canviar-lo, quan ens vam casar en arribar la democràcia, ja era tard perquè estaven escolaritzats, i passar d’un dia a l’altre a deixar de dir-se Pàmies per tal de dir-se López podia ser difícil d’assimilar en el seu entorn». Queda explicat: no és una qüestió de gustos, sinó de fets imposats per les circumstàncies.)\nNo deixa de ser estrany, ja que parlàvem de revisar el passat d’uns i altres, que entre els «Lópeces» n’hi hagués un que parlava català –em van enviar a fer-li una entrevista els anys 80, a Madrid, on jo vivia llavors i ell també, i la vam fer en català– i que en canvi el López Raimundo no el gastés ni per dir bon dia –també ho vaig poder comprovar un dia en una entrevista. Això em porta a fer una teoria: saber català i parlar català no vol dir que entenguis Catalunya. Però, alhora, viure a Catalunya i no parlar català potser és compatible en alguns casos amb entendre més o menys Catalunya.\nPerò des del meu punt de vista no parlar català vivint aquí és incompatible amb estimar prou Catalunya ni amb estimar prou els catalans (i les catalanes). Tret que siguis realment incapaç d’aprendre cap idioma per raons genètiques que podríem disculpar, cosa que em penso que no és el cas. Bé, és una teoria com una altra.\nEtiquetes fets diferencials, franquisme, Gregorio López Raimundo, López, Magazine, Sergi Pàmies, tecnòcrates, Teresa Pàmies


Riba-roja s'adhereix a la marca 'L'Exquisit Mediterrani' per a promocionar el menú visigot i l'Arròs de les Riberes del Túria\nLa nova marca gastroturística de la Comunitat Valenciana posicionarà en el mercat el producte valencià.\n'TURISME' 3 de maig de 2019\nL'Ajuntament de Riba-roja ha passat a formar part de la Xarxa Gastroturística de la Comunitat Valenciana i de la seua marca “L´Exquisit Mediterrani”, gràcies a l'acord subscrit aquesta setmana entre l'alcalde de Riba-roja, Robert Raga i el secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer.\nAquest acord aportarà visibilitat i promoció al producte gastroturístic, concretament al Certamen d'Arròs de les Riberes del Túria, les Jornades gastronòmiques “Del Túria al Plat” i el “Secret visigot: banquet visigot i menú visigot”\nL´Arròs de les riberes del Túria: arròs amb naps, carabassa i toronja, és un plat tradicional elaborat amb productes mediterranis de la nostra terra. Una recepta que vincula a Riba-roja amb la seua horta i amb el riu Túria i que aquest diumenge 5 de maig celebra la seua tercera edició al Parc Municipal Maldonado.\nUn altre dels productes gastronòmics locals per excel·lència és el menú visigot. Riba-roja de Túria gaudeix d'una situació privilegiada; és un dels pocs municipis que posseeix jaciments d'època visigoda, convertint-se en un emplaçament excepcional. El menú visigot és un compendi de plats resultat d'una intensa investigació realitzada pel cuiner, Joan Clement, que ha aconseguit recuperar i posar en valor productes i tècniques culinàries pròpies d'aqueixa època.\nEspecialitats com l'all-i-oli de codony, les olives partides, els tramussos endolcits, els adobats amb rabanets en rodanxes, el formatge i el moretum, el corder en guisat amb aigua mel de romer, porc rostit amb vi especiat, gallina caella de Tebdemir, Pàtina de piris, Pulimentum o faves amb naps i cervesa, o postres com l'aigua de xirivía amb mel, canyella i llima, melimela de figues, genjibre i carabassa, brull de cabra i codony, i coques d'espelta i dàtils, són algunes d'aquestes delícies.\nLa nova marca “L´Exquisit Mediterrani” donarà cobertura a totes les accions promocionals del producte gastroturístic Comunitat Valenciana, ja que s'utilitzarà en totes aquelles accions de comunicació promogudes per Turisme CV o en aquelles que es realitzen en col·laboració amb altres entitats, en convivència amb Comunitat Valenciana/Mediterrani en Viu.\n“És una manera de rellançar la nostra cultura gastronòmica, i acollir en el nostre municipi a visitants atrets per la riquesa històrica i culinària d'aquesta terra”, assegura l'alcalde de Riba-roja, Robert Raga.\n'L'Exquisit Mediterrani', és una marca basada en els colors de la palmera de la marca 'Comunitat Valenciana' i associada als valors de la dieta, la recepta, la manera de fer i l'hospitalitat en la taula, així com a la gran varietat de productes associats al paisatge i a la història de la nostra comunitat.


El cinema Kubrick renova la sala, amb un pati de butaques més confortable, moqueta nova i millor qualitat de so | RTVVilafranca\nEl cinema Kubrick renova la sala, amb un pati de butaques més confortable, moqueta nova i millor qualitat de so\nLa sala es va estrenar divendres i, segons la responsable del cinema Maria Olivella, els espectadors van valorar molt positivament els canvis.\nLes butaques són totes noves i s’han retirat les dues files de davant, de manera que l’aforament passa de 360 a 317 persones però es guanya en amplitud i comoditat. Al darrere de tot, a banda i banda, s’han instal·lat vuit butaques més amples amb els reposabraços abatible. La moqueta també és totalment nova i s’ha estrenat un nou rac de so més potent.\nLa renovació de la sala s’ha fet buscant el confort de l’espectador.\nLes butaques són vermelles, deixant enrere el gris i recordant el color dels seients que hi havia al desaparegut cinema Bogart. Ara falta instal·lar a davant de tot una filera de butaques que es podrà avançar a tirar enrere, si la sala acull algun tipus d’esdeveniment que ho requereixi.\nOlivella ha explicat que, des de la instal·lació de l’equipament de projecció digital l’any 2013, el Kubrick ha pogut oferir més estrenes i acollir més esdeveniments. Els espectadors han respost i, durant el 2014, el públic s’ha incrementat en un 34%. Això anima les responsables del cinema a fer més coses i es plantegen oferir ballets i òperes en un futur proper.\nEl Kubrick ofereix les sessions ordinàries, el cicle Una nit amb els clàssics, que coorganitza amb la llibreria La Cultural, els Dimecres de Cine, i el cicle CINC de cinema d’animació infantil en català.\nbutaques, cinema, Kubrick, Maria Olivella, renovació, sala\nEl FC Vilafranca anuncia les renovacions de Casamayor, Oribe, Pluvins i Toni Cunill


Showing 81 - 120 of 157 items\nDormitori ideal per a joves que viuen amb intensitat. L'exclusiu llit Keep incorpora, en el seu interior, espai de magatzematge amb porta abatible. Solucions de disseny per donar més facilitats d'ordre als adolescents de la casa. A la col·lecció Flow els escriptoris inclouen avanços tecnològics: l'escriptori incorpora pasacables integrat i connectors USB...\nUn disseny que enamora en tons soft. Qui pot resistir-se? Un disseny lleuger, suau i amb molta personalitat. Destaca l'original capçal del llit i l'escriptori d'estil retro. Una proposta molt lluminosa i funcional. L'escriptori inclou pasa-cables integrat i connector USB para mòbils o tablets. Dues bones idees que aporten comoditat. L'armari té uns...


Dos trens i centenars d'autobusos surten cap a la gran manifestació a Barcelona - El Gerió Digital\nEstelades, senyeres, moltes famílies i grups de joves entre els manifestants\nDimarts, 11 de setembre de 2012 16:50h\nUn miler de persones han anat fins a Barcelona en dos trens especialment noliejats per a la Diada © ACN\nEn tren, en bus o per carretera, els gironins han acudit de forma massiva a la manifestació d'aquesta Diada a Barcelona. L'èxit de convocatòria ha estat absolut i els dos trens que els ajuntaments de Figueres i Girona han noliejat especialment per a l'ocasió es van omplir en qüestió de poc temps. El primer comboi ha sortit a tres quarts de 3 de la tarda des de Figueres i ha fet parada a Girona poc després d'un quart de 4. El segon, ha passat uns 20 minuts després.\nEls mateixos regidors han actuat de revisors i s'han encarregat d'organitzar els dos trens. Han muntat un punt d'accés per on havien de passar els viatgers i ensenyar els bitllets i després han organitzat la gent al principi de l'andana o al final segons si anaven en un tren o a l'altre. Els trens pararan a l'estació de Passeig de Gràcia però per a la tornada, per motius organitzatius, els hauran d'anar a buscar a l'estació de França. Els alcaldes de Girona i Figueres, Carles Puigdemont i Santi Vila, juntament amb regidors també han viatjat en tren.\n"Aquest és el tren gironí cap a la independència", han cridat un grup de joves des de dalt del tren. De fet, els centenars de persones que esperaven el tren a l'estació de Girona han rebut el comboi amb crits d'"independència" i entre aplaudiments. Entre els gironins que han decidit anar a Barcelona a sumar la seva veu al clam independentista convocat per l'ANC, moltes famílies al complet amb avis, pares, fills i també molts infants i fins i tot nadons. També molts grups de joves han decidit participar a la manifestació.\nL'Adriana, una romanesa que fa sis anys que viu a Catalunya, és una de les persones que han agafat el tren. "Ara farà sis anys que visc aquí i em sento catalana 100%", ha explicat. El seu desig: "que avui sigui un moment històric i poder explicar, d'aquí a uns anys, que quan Catalunya va obtenir la independència jo hi era cridant 'Visca Catalunya lliure'".\nLa Rosa Maria Jaumà i la seva família també han decidit anar a la manifestació de Barcelona. Feia anys que no participaven en cap manifestació de la Diada perquè coincideix amb altres compromisos familiars però aquest any han decidit que era "la primera prioritat". "Hem de demostrar que tots els catalans anem a la una i que hem dit prou", ha explicat.\nDes de l'anada però ja pensant en demà, en Xavier Carrera de 60 anys i veí de Cassà de la Selva ha fet una crida als representants polítics catalans perquè "escoltin" la veu del poble i actuïn en conseqüència. "Molt parlar però fins ara no han fet res", ha afirmat.\nLa demanda popular ha desbordat totalment les seccions locals de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) que hagut d'anar a buscar autobusos per llogar a poblacions properes a Barcelona i inclús al sud de França perquè la flota de lloguer es comarques gironines s'havia esgotat. Ja fa dies que la previsió de 200 autobusos s'ha superat amb escreix. Des de Girona ciutat han sortit una cinquantena de busos i, segons càlculs de l'ANC, només de la comarca del Gironès n'han sortit un centenar.


Miquel Martín: de gener 2012\nLes fal·làcies de la dreta\nLa dreta espanyola, que ha anat assimilant també l’extrema dreta, ha treballat sense descans a favor de l’oblit i la manipulació històrica. Gràcies a aquesta incansable labor, devem ser un dels països amb més desconeixement del seu passat recent, un país ignorant reconstruït a còpia de silencis, claudicacions, tergiversacions i un cinisme capolador. Perquè aquesta dreta, nascuda de les cendres del franquisme, ha aconseguit que un règim feixista s’hagi jutjat –és un dir– amb benevolència i hagi passat com a salvador de la pàtria davant els perills extremistes de la República. Ha aconseguit arrabassar una part de la història i, ja sense cap complex, entroncar amb els valors d’una dictadura en la qual s’emmiralla encara que no ho pugui dir obertament (tot i que el subconscient els traeix sovint). Només així s’entén que personatges com Fraga facin el que han fet i morin com han mort. La dreta se n’ha sortit amb la seva i tots en som culpables perquè, d’alguna manera, ho hem permès.\nAra la dreta, espanyola i catalana, persegueix un altre objectiu aprofitant la coartada de la crisi. I poc a poc, arterosament, amb tenacitat i la inestimable col·laboració d’altres forces polítiques, socials i financeres, ho està aconseguint. Es tracta de fer passar per luxes el que són necessitats i drets. Totes aquelles millores que hem anat adquirint a força d’anys i reivindicacions, de lluita i evolució democràtica i social del país, ara resulta que són insostenibles (en canvi, l’Església no ho és, per exemple). L’educació pública, l’assistència sanitària, la promoció cultural, els drets laborals o les ajudes socials són luxes als quals hem de renunciar per mantenir l’estat del benestar. Quin benestar, si ens treuen allò que el justifica? Que no es financen amb els nostres impostos i altres aportacions, aquests drets i serveis? Bé, almenys amb les aportacions i impostos d’alguns, perquè els més espavilats ja disposen de paradisos fiscals on evadir les indecents quantitats que maneguen. Que no és feina dels governs controlar la corrupció i l’evasió d’impostos? Que no ho és també gestionar els recursos i establir prioritats? Les crisis afecten sempre els sectors més dèbils de la societat i és aquests a qui cal ajudar i protegir. Als rics, al cap i a la fi, tant se’ls en dóna el que retallin o deixin de retallar, perquè ja porten els seus fills a escoles elitistes i es fan operar en clíniques privades. Llavors, a qui vol salvar realment la dreta? És una pregunta retòrica, naturalment. Però com que tots en sabem la resposta, novament tots en som còmplices i culpables.\nDiari de Girona, 29 de gener de 2012\nCarta a un gos\nNomés puc començar així: ho sento, em sap greu, ho lamento, me n’avergonyeixo i, deixa-m’ho dir, em revolta. I la teva mirada, desconcertada i suplicant rere les reixes, em glaça la sang i em remou l’estómac. T’ho fan cada any, a tu i a milers com tu, des de fa molt de temps. T’ho fan i es queden tan amples i dormen a les nits i la consciència no els fa cap nosa. I t’ho fan especialment ara, que ja ha passat el Nadal i s’ha endut l’eufòria i els bons propòsits. M’ensumo (perdona però ja sé que aquest verb fa més per tu) que alguns dels que ara t’abandonen en un descampat, són els mateixos que si gosessis criticar la hipocresia nadalenca et clavarien agulles als ulls i et titllarien d’iconoclasta i d’esnob.\nNo ho diguis a ningú, però els humans ja ho som, així. Perquè m’entenguis: què es pot esperar d’una espècie que practica, entre d’altres salvatjades, l’esclavitud, el genocidi i el sotmetiment de les dones o que deixa morir de fam, dia rere dia, els seus cadells (o sigui els cadells humans, tu ja m’entens)? En fi, te’n podria explicar un cabàs... I això que ens anomenen Homo sapiens!\nTambé hi ha humans dignes, no et pensis. N’hi ha que us tracten com cal, que us recullen, que us adopten, que us defensen. I hi ha gent que malda perquè entenguem que nosaltres també som animals, que formem part de la natura, que som un més d’aquest complex entramat que compartim amb altres espècies. I què? Molts es continuen creient el centre de l’univers (una cosa molt grossa en la immensitat de la qual quedem diluïts com un gra de pinso). Molts creuen posseir el dret de disposar de la resta d’espècies, animals i vegetals: depreden, arrasen, destrueixen, malmenen, extingeixen. Mira, perquè vegis com són: fins fa poc, al meu país, permetien torturar els toros i al país del costat els continuen torturant i a sobre tenen la barra de dir-n’hi art.\nNo t’ho prenguis malament, però entenc que hi hagi gent a qui no li agradeu (jo no tindria mai un periquito, per exemple), perquè, has d’admetre-ho, deixeu anar molt de pèl i heu de sortir cada matí i cada vespre a pixar i ens costeu un ronyó en veterinaris. Però t’asseguro que si jo mai tingués un periquito, no l’abandonaria. Vull dir que qui no vulgui pols que no vagi a l’era. Entre tu i jo: qui us abandona perquè us moriu de gana i de fred és el que hauria d’estar tancat rere aquestes reixes.\nCuida’t i no defalleixis, que la vida de tant en tant dóna segones oportunitats.\nD’animal a animal,\nDiari de Girona, 15 de gener de 2012\nHi havia una vegada uns senyors encorbatats i importants que guanyaven molts i molts diners, i acaparaven i acaparaven sense preocupar-los les conseqüències i com que els diners no els cabien aquí, els evadien a paradisos fiscals. Eren tan cobdiciosos, que van provocar una crisi (com un daltabaix) que primer se’n va dir recessió i que deien els entesos que feia anys que no es veia i que treballs tindríem a sortir-nos-en (però als entesos no se’ls creia gaire ningú). Llavors, els senyors que governaven, que tot sovint no són els mateixos que manen, van pensar que la millor manera d’arreglar el desgavell era cenyir-nos el cinturó fins que ens afogués, per això van aplicar retallades, tot i que ells en deien reformes estructurals. Així, com que tots estaven en mans del capital, van collar els més indefensos i van fer pagar la crisi als que no hi tenien res a veure: van abaixar els sous i les pensions, i van decidir que la sanitat, l’educació, l’ecologisme i la cultura eren uns luxes superflus que cadascú s’havia de pagar de la seva butxaca (que prèviament s’havien encarregat de buidar).\nAleshores, uns quants van sortir al carrer a protestar i la gent va dir que eren “els indignats”, perquè es veu que n’estaven fins al capdamunt de la presa de pèl. Però quan portaven uns dies protestant, els governants van decidir que ja n’hi havia prou d’aquell color i van enviar uns senyors amb porra, que en diuen policia, a esbandir les places i els carrers, que és per on ha de passejar la gent de bé, que no protesta ni qüestiona res.\nMentrestant, el gendre del rei (que era alt i ros com als contes ho són els prínceps) va voler imitar presumptament els senyors encorbatats i importants que guanyaven molts diners, com ja ho havien fet abans uns a qui regalaven vestits i gestionaven palaus de la música i coses així. I el rei, que sempre sortia a la tele per Nadal, va dir que aquest havia estat un any “difícil i complicat per a tots” i també que “la justícia és igual per a tothom” i no se li va escapar el riure.\nAquell Nadal la gent retallada va menjar torrons mentre parlava de la crisi a les sobretaules i alguns deien que la culpa era dels que venien de fora i ens treien la feina i s’aprofitaven dels ajuts i d’altres deien que la culpa era dels funcionaris o dels poetes o dels periodistes, que sempre tenen la culpa de tot. I mentre es buscaven culpables, els senyors importants, el gendre del rei i els dels vestits, els del palau de la música i coses així s’atipaven amb golafreria perquè sabien que aquest conte no s’acaba mai.\nDiari de Girona, 31 de desembre de 2011


Aquest dimarts 28 al vespre va actuar a Barcelona la jove cantant japonesa Hatsune Miku en un concert anunciat feia mesos i entrades a més de 50 €, en la seva gira arreu del món.\nÉs probable que no sapigueu qui és Hatsune Miku ni per què té tants detractors com fans ni com ha arribat a ser un fenomen mundial per la nomenada Generació Z, o sigui els nascuts del 1996 cap endavant.\nUs explico breument: Miku va néixer en 2007 i està clavada a l’edat de 16 anys, du els cabells blaus i va vestida com vinyeta de manga (ja sabeu que així se’n diu al Japó dels còmics) i es mou com si fos un anime (ja sabeu que així se’n diu al Japó dels dibuixos animats emesos per tele o al cine).\nI és que és això: una imatge virtual que es projecta en un escenari. El que abans se’n deia un holograma.\nÉs a dir, Hatsune Miku no existeix en carn i ossos. És un dibuix animat en 3D.\nI d’aquí ve el soroll; la gent que la segueix diu que què importa, que quan vas a veure una peli els actors també són una representació i tampoc surten de la pantalla (tret que s’estigui projectant La rosa púrpura de El Cairo, clar) i la gent que no li agrada diu que és una enganyifa perquè no és una cantant de debò, i que és una animació realitzada per un programa de veu i imatge feta des d’un ordinador (com si la majoria dels efectes especials de qualsevol peli no es fessin així avui dia).\nI què importa si la veu és enregistrada i emesa després? No ho van fer així a Cantando bajo la lluvia i des de llavors a un munt de pelis; i que és el doblatge si no?\nI què importa si la imatge no és real, a cas ho són els dinosaures de Jurassic Park?\nI en quant a si és una estafa, home estafa, estafa, doncs no, ja que es veu clarament que és una animació i no t’estan venent res diferent del que t’estan oferint. Per estafa musical la de Milli Vanilli o Boney M aquells que feien play-back amb una veu que ni tan sols era la seva.\nMireu, ni a favor ni en contra, cadascú té el seu gust i pot o no agradar aquest fenomen que està arrasant des del 2007, però no es pot atacar l’avenç científic (amb en Galileo Galilei ja es va cobrir la quota) per ser diferent o innovador, és tecnologia aplicada a l’oci i l’entreteniment i o la fas servir o passes d’ella, però no pots aturar el futur, ni que vulguis.\nEl motiu pel qual molta gent es resisteix als canvis donaria per més d’una tesi doctoral i cap en trauria l’entrellat: necessitat d’una rutina i uns automatismes, arrapats a la zona de confort, readaptació a nous patrons de conducta, por a no estar a l’alçada dels nous requeriments, pèrdua de poder…\nLa incertesa de no saber si es podrà controlar el que vindrà no pot ser argument per no avançar i mai pot ser raó per tornar enrere.\nPer involució ja en tenim prou amb la representació al Parlament on hi ha partits que encara viuen al Juràssic i no, no són ni hologrames ni efectes especials, aquests sí que, lamentablement, són de carn i ossos.\nMeteoròleg televisiu i metafísic ocasional, català de Pittsburgh, aquari del 2 de febrer de 1993.\nanime Diari Sant Quirze generacio Z Hatsune Miku manga News SQ Phil Connors Sant Quirze del Vallès\t2020-01-31


Mostrant articles per etiqueta: Albalat dels Sorells\nDivendres, 27 Agost 2021 12:38\nDimarts, 13 Juliol 2021 09:58\nDijous, 18 Març 2021 08:51\nDijous, 10 Setembre 2020 10:24\nDimecres, 19 Febrer 2020 13:34\nDijous, 05 Setembre 2019 10:05\nSegons comenta Nicolau Claramunt, alcalde de la localitat, esta iniciativa pretén sobre tot donar visibilitat als camins escolars que es van dissenyar per fer més segurs els desplaçaments de l'alumnat cap a l'escola.\nEste projecte va ser una iniciativa de l'Ajuntament d'Albalat dels Sorells, amb la col·laboració de la Policia Local, el Col·legi públic "El Castell", l’AMPA i l'escola infantil Carmen Barrufet per crear una xarxa d'itineraris segurs, sostenibles, saludables i que fomenten l'autonomia per arribar al col·legi caminant o amb bicicleta, ha conclòs Claramunt.\nDimecres, 20 Març 2019 11:37\nDivendres, 08 Febrer 2019 13:44\nInforma Nou Horta. Compromís Albalat dels Sorrels\nDivendres, 08 Febrer 2019 13:36\nAl Castell d’Albalat dels Sorells es van presentar anit les finals de la XXIV edició de la Supercopa de galotxa, amb la presència dels quatre equips que disputaran aquesta gran competició al costat de les autoritats locals, federatives i aficionats de la modalitat. Els millors equips de 2018 en les competicions de El Corte Inglés i el Trofeu Edicom-Interpobles s’enfrontaran per a veure quin és el millor equip de la modalitat de galotxa.\nLa Supercopa és una competició que està patrocinada per la Diputació de València, administració que col·labora i ajuda a promocionar el nostre esport autòcton. L’alcalde de la localitat, Nicolau Claramunt, va donar la benvinguda a tots els finalistes i va agrair la confiança de la Federació per confiar en la localitat d’Albalat dels Sorells, ja que seran les seues primeres finals oficials. Esperem amb gran il·lusió aquest gran esdeveniment per a gaudir del nivell i qualitat dels equips finalistes. Jesús Fontestad, vicepresident de la Federació de Pilota Valenciana de la modalitat de galotxa, presenta les finals més importants de la modalitat, la final dels campions, l’única que enfronta a equips campions de galotxa. Va agrair la col·laboració d’Albalat dels Sorells, del seu ajuntament i club per bolcar-se des del primer minut i espera que siga un gran èxit que anima a consolidar encara més l’activitat que es realitza en aquesta localitat que ja porta dècades treballant de forma activa.\nProgramació de les finals XXIV Supercopa de galotxa, dissabte 9 de febrer de 2019:\n- 15.15 hores. Final juvenil:\nAjuntament de Beniparrell (Campió Trofeu El Corte Inglés) contra Llanzadora Montserrat (Campió Trofeu Edicom-Interpobles)\n- 16.15 hores. Final primera:\nKiwa Quart de les Valls (Campió Trofeu El Corte Inglés) contra Llanzadora Montserrat (Campió Trofeu Edicom-Interpobles)\nEls quatre equips van estar presents amb alguns dels seus jugadors per a presentar les finals de 2019. Beniparrell va estar present amb Jorge, Hilari i Marcelo, mentre que l’equip de Montserrat va estar representant per Pau, Fran i Ferrán. Per part de l’equip de Quart de les Valls van estar presents Álex, Berbis i Eloy, mentre que per l’equip sènior de Montserrat van estar Carlos, Javi i Any. En la presentació també van estar presents el regidor d’esports d’Albalat dels Sorells, Xavier Vázquez, la regidora de Cultura i Educació, Marisa Gimeno i la Regidora de Medi Ambient, Sonia Clemente, juntament amb una representació de jugadors i directius del Club de Pilota Valenciana d’Albalat dels Sorells.


pensaments | Say what you want\n*settle down- Zwan*\nmolts cops amagues el cap sota els llençols. És fosc i penses. Una llàgrima s’escorre dels ulls i et ressegueix el nas, va cap a la galta i et fa pessigolletes lentament mentre rellisca cap el coll fins arribar a disoldre’s a la tela del coixí.\nPenses en el dia que has passat.\nPenses en el fred.\nPenses en el demà.\nPenses en un demà diferent.\nPenses en la teva germana, que està al teu costat i et dóna suport, estiguis alegre o trista, estiguis malalta o no, i que es preocupa si et veu més prima, amb més ulleres, més cansada. Penses en els amics que també ho fan, penses en els dies futurs. En els pròxims avui.\nEn els pròxims demà.\ni no vols passar-los com ara.\nHas de deixar anar la mà d’aquesta malaltia. No tenir-la ni a dins ni al costat. Anar sola, perquè ella no t’escalfa, no et farà mai d’abric, sols et destrueix.\ni comences a dormir, refugiante en l’escalfor de la teva llàgrima, que t’indica que si, que encara estàs viva, que pots seguir endavant, i que tens els sentiments i la força per aconseguir-ho. T’adorms sommiant un nou futur.\n( gràcies Jes, va per tú =) )\nThis entry was posted on divendres, 23 de/d' Desembre de 2005 at 8:44 pm\tand posted in personal.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed.\n« propòsits pel nou any\nOne response to “pensaments”\n24/12/2005 at 2:15 pm


Bucs Espai Marfà, bucs d'assaig, amb equip bàsic de so i condicionament acústic\nEls bucs de l'Espai Marfà disposen d'un estudi d'enregistrament per tal de dur a terme produccions de petit format de caire semi-professional. Es planteja com una alternativa per tal que els grups tinguin un "primer contacte" amb un estudi d'enregistrament, com un home-studio avançat i també com un estudi de pràctiques formatives.\nExisteixen dues fórmules per a la utilització de l'estudi:\nEstudi amb tècnic\nEs disposa de tot el material de l'estudi i d'un tècnic que fa l'enregistrament-mescla, similar al funcionament de qualsevol estudi, amb les limitacions pròpies de l'equipament del qual es disposa\nEstudi amb autoservei*\nAquesta fórmula està orientada a la utilització com a un home-studio avançat, o per grups que disposen de tècnic pròpi. Per tal d'accedir a aquesta utilització caldrà haver fet la formació mínima prèvia de curs d'autoenregistrament, que s'ofereix al mateix espai Marfà o acreditar que es disposa de formació suficient com a tècnic de so, amb cursos obtinguts en altres acadèmies o escoles.\n(*) Els tècnics externs, hauran de fer obligatòriament una mini sessió de 2 hores en la cual s'explica el funcionament i configuració de l'estudi. Aquesta sessió només s'ha de fer la primera vegada i un cop feta, el tècnic ja està acreditat per a poder utilitzar l'estudi.\n1 Taula per estudi de mescla Studio RTA Producer Station\n1 Mac Pro EDU (8 nuclis)\n2 Pantalles LCD de 20''\n1 Targeta de so + pluguins UAD Apollo Quad\n1 Disc dur extern 1TB\nMonitoratge i previs:\n2 monitors Event Opal\n1 Controlador DAW Mackie Control\n1 Processador de distorsió harmònica Emirical Labs EL7 Fatso JR\n1 Previ de micròfon SSL X Logic Alpha VHD Pre\n1 Equalitzador + Compressor Avalon VT-747-SP\n1 Previ de micro amb conversió AD ADAT 96Khz AUDIENT ASP 009 ADAT/AES 96\n1 SHURE SM B52 (micro dinàmic per bombo)\n4 SHURE SM57 (micro dinàmic per instrument)\n2 SHURE SM58 (micro dinàmic per instrument)\n2 AKG C214 STEREO SET (micro de condensador de membrana gran amb diagrama variable)\n1 RODE NT5 (micro de condensador de membrana petita cardioide)\nManguera 16+4 10m XLR\n12 cables micro XLR 10m\n2 auriculars dinàmics semioberts AKG K-121 STUDIO (55 Ohms d'impedància, 18Hz-22.5Khz)\n1 filtre anitpops K&M 23966 POP KILLER\n1 peu de micro per bombo K&M 259935\n6 peus de micro mitja alçada K&M 25905\n4 peus de micro alts K&M 210\nEstudi amb "autoservei"\nPreu hora: 16,94€\nPack 12 hores: 183€ (15,25€/h)\nLlicència d'utilització en Autoservei*: 30€\n*Els alumnes d'EUMES i els que qui han fet el curs d'autoenregistrament no necessiten aquesta llicència, ja que ja tenen tota la informació de funcionament i configuració de l'estudi.\nPreu hora: 29,04€\nPack 12 hores: 313,68€ (26,14€/h)\nPack grava el teu assaig: Des de 80€ iva inclòs\nPack primera maqueta: 190€ iva inclòs\nAquest lloc web utilitza galetes perquè tingueu una bona experiència d'usuari. Si contineu navegant entenem que ens esteu donant el vostre consentiment per a l'acceptació de les esmentades cookies. Per obtenir més informació sobre les cookies que utilitzem i com eliminar-les, consulteu la nostra politica de privacitat.


Alacant, 27 de gener de 2006\nEn primer lloc voldria agrair-vos a tots la presència en aquest solemne acte de la festivitat de Sant Tomàs d’Aquino. En aquest acte, els estudiants egressats en el curs 2004-2005 com a diplomats, llicenciats, arquitectes, enginyers o doctors estan avui ací representats pels companys que han obtingut els premis extraordinaris i per aquells que avui han pujat a aquesta estrada a rebre el birret que els acredita com a doctors.\nSé molt bé que per a tots vosaltres han sigut anys intensos d’estudi, de capacitació i de formació humana. Un temps de dedicació i esforços que han sigut compartits també per les vostres famílies i amics, i que s’han vist finalment culminats amb brillantor i èxit.\nEn vosaltres, els nous diplomats, llicenciats, arquitectes, enginyers i doctors queda representada l’aspiració dels universitaris al coneixement racional, científic i crític com a components que han de presidir la investigació i la docència en els diferents camps del saber humà.\nUs felicite, doncs, sincerament, i us anime que, amb la vostra capacitació, amb el vostre comportament ètic i solidari, sigueu sempre ambaixadors de la Universitat d’Alacant en la societat.\nCelebrem avui la festa de Tomàs d’Aquino, teòleg, filòsof, doctor i sant de l’església catòlica, alumne d’Albert Magne, professor de la Universitat de París i patró de les universitats.\nSeria pretensiós per la meua banda intentar glossar la figura de l’autor de la Summa teològica, una obra ingent de catorze toms, peça fonamental de la tradició doctrinal catòlica.\nNo obstant això, en la meua condició d’economista, m’agradaria aprofitar aquesta ocasió per a plantejar algunes reflexions entorn d’una de les facetes del pensament del nostre patró: les seues idees i plantejaments en matèria econòmica.\nL’interès i la novetat que van suposar els plantejaments econòmics de Tomàs d’Aquino permeten situar el “doctor angèlic” en el camp dels economistes, un economista avant la lettre si voleu, però que va mostrar una gran agudesa en la percepció i en l’estudi d’alguns fenòmens que han sigut objecte de preocupació per part dels economistes de tots els temps.\nÉs en la segona part de la Summa teològica, la dedicada a la natura i les conseqüències de les accions humanes, en què el nostre autor va tractar problemes i qüestions inequívocament situats en el camp de la ciència econòmica, i les meues reflexions estan centrades exclusivament en aquesta part de l’obra.\nNo obstant això, per a entendre adequadament el que va representar la seua aportació cal plantejar algunes idees generals. Tomàs d’Aquino va renovar, quasi va revolucionar, els plantejaments dominants en matèria econòmica acceptats llavors per l’església i, també, per la societat europea, atesa la influència determinant d’aquesta institució. Aquesta renovació, que va trobar, per cert, l’oposició dels seus companys del claustre parisenc, s’inscriu en un plantejament general del pensament tomista que entenia que les lleis humanes, els principis que regulaven l’organització social, no eren immutables sinó que estaven subjectes a modificacions, guiades per la raó i derivades de les necessitats de la societat. Així, sant Tomàs trencava amb la rígida concepció social dominant en l’alta edat mitjana. Aquest plantejament és especialment important si tenim en compte que l’Europa del segle XIII, en la qual va viure Tomàs d’Aquino, era una societat que estava experimentant transformacions econòmiques importants. Després dels segles de l’alta edat mitjana en què l’economia europea havia conegut un procés d’agrarització i de tancament en si mateixa, es va obrir una etapa de més dinamisme econòmic. Podem afirmar que Tomàs d’Aquino fou el protagonista d’un procés de modernització, d’aggiornamento, dels petrificats plantejaments econòmics dominants fins aleshores. Finalment, cal també assenyalar que el nostre autor s’interessava per les qüestions econòmiques des d’una perspectiva ètica. El que el preocupava no era descriure ni analitzar com funcionava l’economia. El que li interessava era proporcionar una guia ètica cristiana sobre com comportar-se en els tractes i qüestions econòmics.\nEl desenvolupament comercial i el procés de revitalització de les ciutats van ser, sens dubte, els fenòmens més nous de l’època baixmedieval. La rígida estructura social característica de l’alta edat mitjana amb les seues tres classes socials –guerrers, clergat i camperols– estava esquerdant-se. L’aparició d’una nova classe de comerciants va introduir un element discordant que trencava la tradicional harmonia i era, en conseqüència, objecte de greus recels. L’activitat comercial havia estat condemnada per la patrística, que considerava il•lícit vendre un producte per un preu superior al de compra. Aquesta condemna del benefici comercial no havia plantejat problemes excessius durant els segles de decaïment del comerç, posteriors a la desintegració de l’Imperi romà, però xocava frontalment amb la realitat de l’Europa del segle XIII en què el comerç estava en una fase florent. A Tomàs d’Aquino li devem l’actualització del pensament econòmic sobre l’activitat comercial. Per a Tomàs d’Aquino no tot el comerç i el benefici corresponent era sempre moralment il•lícit. Si el comerciant actuava en benefici de la col•lectivitat, subministrant-li productes necessaris, o traslladava i conservava béns necessaris o dedicava part dels seus guanys en favor dels necessitats, la seua activitat podia considerar-se lícita i el benefici, una compensació pel seu treball. Simultàniament va insistir en una idea que no va acabar de perfilar analíticament però que té una gran transcendència: el benefici havia de ser just, no podia ser abusiu. Sembla condemnar els beneficis que s’obtenen des de posicions de privilegi; sembla estar condemnant els preus de monopoli molts segles abans que aquests problemes foren objecte d’anàlisi pels economistes. Tomàs d’Aquino, amb la seua enorme autoritat, va obrir als comerciants la via perquè pogueren situar-se en una posició social respectable des d’un punt de vista ètic.\nIgualment renovadors van ser els seus plantejaments pel que fa al cobrament d’interessos en les activitats de préstec. Per als autors de la patrística, el cobrament d’interessos en el préstec es considerava il•lícit i estava condemnat com a usura. Cal advertir que en aquells moments es considerava usura qualsevol tipus d’interès, encara que fóra molt baix. Es partia de la consideració del que es denominava esterilitat dels diners. Els diners per si mateixos no produïen res. Tan sols el treball els feia productius. Des d’aquest punt de partida resultava lògica la condemna del cobrament d’interessos. També en aquest camp Tomàs va introduir canvis essencials. Així, va començar a delimitar diferents classes de préstecs. No era el mateix prestar a algú perquè poguera satisfer una necessitat de consum, que prestar a un comerciant per a fer una operació comercial. En el primer cas, en els préstecs per al consum, el cobrament d’interessos resultava condemnable. No obstant això, la seua postura era més flexible en el segon cas. És molt interessant exposar, encara que siga breument, les raons que donava sant Tomàs per a trencar l’arrelada condemna de la usura; raons o arguments que resulten molt moderns. Així, atès que el prestador assumia el risc de perdre la quantitat prestada si el comerciant perdia la mercaderia per robatori o per enfonsament del vaixell en què es transportaven les mercaderies o per la raó que fóra, sant Tomàs entenia lògic que també poguera participar en els possibles beneficis de l’operació si aquesta concloïa amb èxit. Amb aquests plantejaments la teoria de l’esterilitat dels diners quedava completament qüestionada.\nUn dels problemes econòmics que més va preocupar els filòsofs, teòlegs i pensadors des de l’antiguitat és el dels preus. Resultava difícil acceptar que els preus d’un bé pogueren ser molt distints en diferents moments o llocs, igual que resultava paradoxal que alguns béns molt necessaris per a la vida, molt valuosos en termes vitals, tingueren un preu més baix, en ocasions incomparablement més baixos, que els d’altres béns que no resultaven vitals. Fins i tot alguns béns com l’aire o l’aigua eren (ara ja no ho són) lliures. En contrast, les pedres precioses o l’or tenien preus molt alts. Tomàs d’Aquino, seguint Aristòtil, va perfeccionar uns conceptes econòmics de gran interès. Calia distingir entre dos tipus de valor de les mercaderies: el valor d’ús o utilitat i el valor de canvi. Un bé podia tenir un alt valor d’ús com l’aigua, l’aire o el pa, i un baix o nul valor de canvi. Al revés, un producte com una pedra preciosa podia tenir un alt valor de canvi, però la seua utilitat per a la vida era escassa. Resolta aquesta paradoxa, quedava oberta l’altra qüestió: per què els preus de les coses podien ser tan diferents? Noteu que al nostre sant patró el preocupava que en aquesta diversitat es produïren situacions d’injustícia. Intentava buscar una norma que evitara que en una transacció una part es beneficiara en perjudici de l’altra. Per tal que això no succeïra, les coses s’havien de canviar o vendre per un preu just, pel seu valor autèntic. Tomàs no va desenvolupar aquest concepte i no ens va donar la clau de com poder arribar a determinar el preu just o valor dels béns. Encara que en els nostres dies els economistes parlem de preus de mercat i de diferents mercats, la preocupació pel problema del vertader valor dels béns va ser una qüestió que va ocupar els economistes clàssics des de Smith fins a Marx passant per Ricardo, i que va produir resultats analítics de gran interès. D’altra banda, la idea de justícia en les relacions comercials ha assolit en els nostres dies un cert ressorgiment entre organitzacions preocupades per la situació de pobresa dels països endarrerits que insisteixen en la necessitat d’un comerç just amb els països rics.\nFinalment, em referiré a una altra qüestió econòmica a la qual el “doctor angèlic” va dedicar també la seua atenció i en la qual també va saber introduir canvis d’interès, que és el problema de la propietat. Els pares de l’església s’havien mostrat recelosos enfront de la propietat privada. En alguns casos l’havien condemnada sense pal•liatius, i l’havien qualificada de robatori. En l’època històrica que li va tocar viure a Tomàs, una època de creixement de la riquesa i de la propietat privada, mantenir que es tractava d’un robatori era difícilment sostenible. A sant Tomàs li devem una distinció analítica fonamental que és la diferència entre la propietat i l’ús que se’n fa. Va defensar que la propietat era legítima, però que tenia els seus límits. Els béns terrenals els havia disposats Déu per al manteniment de tots els homes, de manera que l’ús d’aquests havia de satisfer les necessitats de tots. Com a conseqüència, el que tenia un excés de béns estava obligat a compartir-los. Encara més, en cas de necessitat extrema, el necessitat podia prendre aquells béns necessaris per a la seua vida, del que en tinguera en excés. Si bé és cert que no ens trobem davant de definicions i magnituds precises (per exemple, a partir de quin nivell la riquesa era excessiva?, on estava el límit de la necessitat?), el fons de la reflexió de Tomàs és molt clar i contundent: el dret de propietat no és absolut, la propietat té obligacions en raó de la caritat i la justícia. Aquests plantejaments, després de l’època de la revolució burgesa i liberal, en la qual es van consagrar concepcions absolutes de la propietat, van reprendre la seua vigència a Europa i avui ningú discuteix que el dret de propietat té límits. Bona part dels fonaments d’aquesta concepció els podem trobar avui dia en Aquino, encara que els límits al dret de propietat absolut es fonamenten en una varietat de conceptes que es troben lluny del de la caritat. També es va preocupar Aquino per una classe particular de propietat: la que exerceixen uns homes sobre uns altres, la de l’esclavitud. En aquest camp cal assenyalar que Tomàs va mantenir el principi que l’esclavitud era una institució creada pels homes i derivada del conjunt de mals provocats pel pecat original. A pesar d’aquesta acceptació de l’esclavitud, que als nostres ulls és sens dubte decebedora, Tomàs va advertir que el dret dels propietaris sobre els esclaus també tenia els seus límits, i defensava, per exemple, el dret dels esclaus a tenir família, a no ser separats d’aquesta i a rebre un tracte digne. Si recordem que la xacra infame de l’esclavitud, en les seues versions més cruels, ha arribat fins als nostres dies, cal reconèixer que els plantejaments de sant Tomàs van suposar un avanç per a la seua època.\nEn conclusió, podem dir que el nostre patró va ser un dels més destacats economistes de la seua època, que es va ocupar dels grans problemes econòmics, en particular en el seu vessant ètic, i que va oferir respostes progressistes i adequades al seu temps.\nFinalment, no em resistisc a fer una petita concessió a la nostàlgia que no té res a veure amb l’economista Tomàs d’Aquino. És probable que tots els presents de la meua generació i, per descomptat, de generacions anteriors ho sàpien; però, si de cas, vull recordar que Tomàs d’Aquino va ser l’autor de dos dels càntics que tantes vegades repetim en la nostra infantesa. Dos bells càntics, per cert. Em referisc, molts ho sabreu, al Tantum ergo i al Pange lingua.\nPermeteu-me que les meues paraules finals en aquest acte de la festivitat de Sant Tomàs d’Aquino s’adrecen una altra vegada als nous graduats, llicenciats, arquitectes, enginyers i doctors ací presents com a destacats representants dels nostres estudiants.\nVosaltres sou un exemple destacat de la tasca que es desenvolupa a la nostra Universitat, i per això, en nom de tota la comunitat universitària, us reitere el nostre orgull i la nostra felicitació per l’èxit que heu obtingut.\nPermeteu-me també que no m’acomiade de vosaltres, ja que, encara que els vostres destins discorreran des d’ara per camins diversos, mai deixareu de formar part de la Universitat d’Alacant.