Política de Privacitat | Can Kiku\nAdvertència de Privacitat: Les dades de caràcter personal que es facilitin per correu electrònic, seran enregistrades en un fitxer de cankiku.com amb la finalitat de gestionar la seva sol·licitud.\nPer això, poden exercir els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició enviant un escrit a la següent adreça:\nC / de la Vila, 62 08552 TARADELL\nAquest web fa servir cookies, petits fitxers de dades que es generen en l’ordinador de l’usuari i que ens permeten conèixer la seva freqüència de visites, els continguts més seleccionats i els elements de seguretat que poden intervenir en el control d’accés a àrees restringides, així com la visualització de publicitat en funció de criteris predefinits per cankiku.com i que s’activen per cookies servides per tal entitat o per tercers que presten aquests serveis per compte de cankiku.com.\nLa major part dels navegadors d’avui en dia permeten la gestió de les cookies de 3 formes diferents: Les cookies no s’accepten mai, el navegador pregunta a l’usuari si s’ha d’acceptar cada cookie o bé, les cookies s’accepten sempre.\nLes cookies s’associen únicament amb el navegador d’un ordinador determinat i no proporcionen per si mateixes cap dada personal de l’usuari. L’Usuari pot configurar el seu navegador per ser avisat en pantalla de la recepció de cookies i per impedir la instal·lació de cookies al seu disc dur.\nEl navegador també pot incloure la possibilitat d’especificar millor què cookies han de ser acceptades i quines no. En concret, l’usuari pot normalment acceptar alguna de les següents opcions: rebutjar les cookies de determinats dominis; rebutjar les galetes de tercers; acceptar cookies com no persistents (s’eliminen quan el navegador es tanca); permetre al servidor crear cookies per a un domini diferent. A més, els navegadors poden també permetre als usuaris veure i esborrar cookies individualment.


Napoli Centrale - Diari La Veu\nEscriba el número 565525\n30 abril 2019 06:00h\nLa finestra dona a nord-est i aquesta primavera tan fràgil, abans que s’acabe el dia, m’ofereix el pas dels abellerols. Em dispose a escriure el text que eixirà publicat dimarts i vaig prenent apunts, elabore uns mapes conceptuals i ordene i eixample les idees. Quan isca l’article seré camí de València, en un tren que em portarà a Nàpols per agafar l’avió. No recorde la de vegades que he fet aquest trajecte, com tampoc no puc recordar exactament com va ser la primera vegada que vaig arribar a l’estació de Nàpols amb Isma, després d’haver fet un viatge de més de trenta hores, des de Castelló de la Plana. Sí que recorde que hi vam arribar de nit, que ens va sorprendre tot aquell ciment gris, els trens tan llargs, les andanes interminables, la remor confusa de gent i trànsit.\nArribava a Nàpols amb vint-i-un anys, un premi de poesia, la il·lusió de veure publicat el primer llibre de poemes i tornaré a aquesta estació per anar a València per veure i presentar l’u de maig l’últim llibre de poemes que publicaré. Enmig, tants versos escrits en aquesta línia de tren, en aquesta estació, tantes imatges retingudes en l’ampli espai de la plaça de Garibaldi, durant tot el trajecte del Corso Umberto. Porta Nolana a prop, on vaig veure els primers morts de la Camorra, estirats en terra, l’scooter al damunt, el crani calb, de color quasi morat, la sang que anava fent-se bassal, els crits de la filla quan va arribar al lloc i va reconèixer el pare, la venjança immediata a l’altra banda de la ciutat.\nSerà diferent, l’estació, i potser tinga temps d’eixir a fora i contemplar la plaça, evitar l’aspecte de turista, arribar-hi com vaig arribar aquell u de maig camí de Roma quan encara la ciutat no s’havia despertat del tot i amb mi duia la traducció italiana del llibre de Norman Lewis, Neaples ’44, la bellesa de les edicions d’Adelphi. Potser no hi haja cap llibre que explique millor que aquest què significa Nàpols i els seus habitants, mudar contínuament perquè tot continue igual, fer-te creure que seràs lliure i feliç en aquesta ciutat que creuràs comprendre.\nDeixe els apunts damunt de la taula per acabar l’article després de sopar. Mentre sopem, escoltem l’entrevista que Fazio fa a la senadora Liliana Segre, deixem de menjar quan sentim com de directes són les paraules de la senadora, supervivent d’Auschwitz, que va saber que era jueva perquè per l’aplicació de la llei la van explusar de l’escola. Explica com la història i els valors de la democràcia poden servir per aturar i combatre el feixisme, que l’escola és necessària per no repetir barbàries. Que la llibertat li va arribar un u de maig de 1945, que davant d’ella el comandant del camp es llevava l’uniforme, l’intent de camuflar-se per fugir de la justícia o revenja, que aquell home de qui ella recordava totes les atrocitats que havia comés llançava la pistola a terra. Que va estar a punt de recollir-la i disparar contra ell, d’assassinar-lo per posar fi a tot l’odi que havia covat. Que tot passà en una fracció de segon, que aquelles mans es van negar a agafar la pistola i va comprendre que aquell gest l’alliberava.\nEscriba el número 771644


Lloret de Mar va acollir dissabte (25 de setembre) el segon stage d'àrbitres d'hoquei patins d'aquesta temporada. La trobada estava destinada bàsicament als àrbitres que no havien pogut anar al primer stage, que es va celebrar el passat 4 de setembre a Caldes de Montbuí (i va comptar amb la participació de 120 àrbitres de la Federació Catalana de Patinatge). En el cas de Lloret, hi van assistir una quinzena de xiuladors, la major part dels quals de la Territorial de Girona (tot i que també n'hi havia de Barcelona i Tarragona). També hi va ser present el president del Comitè Català d'Àrbitres d'Hoquei Patins (CCAHP), Josep Gómez.\nLa jornada es va iniciar a dos quarts de deu del matí a les pistes d'atletisme, on els xiuladors van realitzar les proves físiques necessàries per poder dirigir partits de categories superiors. Posteriorment, la comitiva es va desplaçar al punt d'informació juvenil El Puntet, on es va fer un examen teòric tipus test i es van exposar les novetats reglamentàries -que en principi ja s'aplicaran a partir del proper cap de setmana-.\nAquest és el primer any que el CCAHP convoca unes proves físiques i de reglament. Segons el president del comitè d'àrbitres de Girona, Raül Burgos, "els nostres àrbitres han de saber el reglament i com aplicar-lo en pista", així com també tenir "una bona condició física". "Per tant, esperem i desitgem que, al tenir els àrbitres més preparats, la qualitat de l'arbitratge millori considerablement i, per tant, beneficiar l'hoquei sobre patins", afegeix Burgos.


La inversió no serà inferior a 30 mil milions! Dongfeng va signar un acord de cooperació amb Wuhan - Notícies de la indústria - Notícies - Dongguan Power Long Battery Technology Co, Ltd\nLa inversió no serà inferior a 30 mil milions! Dongfeng va signar un acord de cooperació amb Wuhan\nSegons la informació, va ser ahir (9 d'agost) que Dongfeng va signar l'acord de cooperació estratègica "13ème cinc anys" amb el govern municipal de Wuhan i la zona de desenvolupament de Wuhan. En els pròxims cinc anys, Dongfeng invertirà no menys de 30 mil milions en han Inversió\nS'ha informat que durant el període del pla quinquennal del pla quinquennal, la base dongfeng wuhan mantindrà el ràpid creixement de la producció i producció de vehicles, i el 2021, la producció anual de tot el vehicle arribarà als 2,4 milions d'unitats.\nDongfeng invertirà en la construcció a Wuhan East tres fàbriques, Dongfeng actualització de la capacitat de Renault, fàbrica de cotxes de passatgers Dongfeng, motor de nova generació dongfeng, tecnologia Dongfeng, parc ii de parc, parc industrial d'automòbils d'energia de Nova Dongong, estil oriental, caixa de canvis, etc. Un lot Dels grans projectes.\nEntre ells, el parc industrial dongfeng de projectes de demostració de vehicles d'energia nova amb una inversió total de 16.500 milions de iuans, entre ells, el projecte de control electrònic automobilístic aeroespacial dongfeng s'ha iniciat el maig d'aquest any, la inversió del projecte de 1.100 milions de iuans, a Wuhan Zona de desenvolupament establir empresa conjunta, investigació i desenvolupament i producció del controlador del vehicle, controlador del motor, controladors del motor, control electrònic del cos i telemàtica tradicional i altres productes electrònics d'automoció per a automòbils energètics i productes electrònics automotors.\nLa companyia incrementarà la inversió en tecnologia i recerca i desenvolupament en els pròxims cinc anys, i el desenvolupament i la inversió d'empreses autònomes augmentarà a més del 3 per cent, segons les comunicacions de la companyia. Al mateix temps, construirem una xarxa intel·ligent i Noves capacitats d'investigació i desenvolupament de vehicles d'energia, construcció d'institucions de recerca, reforçament del lideratge.\nUn parell de: La demanda de vehicles elèctrics creix o s'enfronta a la manca de subministrament\nSegüent: Brasil acollirà dues subhastes al desembre, la segona sense solar


Seguint amb el propòsit del Blog d’aportar, compartir i divulgar articles en referència a l’àmbit de les relacions laborals, en article d’avui vull abordar l’obligatorietat del registre de la jornada laboral dels treballadors.\nPer experiència professional observo que són moltes les empreses que desconeixen aquesta prescripció legal, segurament per mala praxi dels seus assessors o per la creixent i insidiosa plaga d’intrusisme professional que es dedica a l’assessorament laboral sense tenir cap tipus de titulació al respecte.\nPer tant, si s’és empresari i es té contractats treballadors la legislació laboral exigeix l’administració d’un registre de l’horari dels empleats, així com la implantació d’un sistema de control per a elaborar i gestionar el registre.\nREGULACIÓ DE LA MATÈRIA\nEl Reial Decret Llei 16/2013, de 20 de desembre, de mesures per afavorir la contractació estable i millorar l’ocupabilitat dels treballadors, en el seu article 1.h) inclou una disposició que preveu el registre diari de la jornada dels treballadors i la obligació de l’empresari de portar el còmput de les hores dels seus treballadors a temps parcial.\nAquesta matèria també es troba regulada en l’art. 35.5 de l’Estatut dels Treballadors en aquests termes: “A efectes del còmput d’hores extraordinàries, la jornada de cada treballador s’ha de registrar cada dia i s’ha de totalitzar en el període fixat per a l’abonament de les retribucions, lliurant còpia del resum al treballador en el rebut corresponent. “\nL’Audiència Nacional, Sala del Social, s’ha pronunciat en dues recents sentències sobre el registre d’hores realitzades pels treballadors, una de 19 de febrer de 2016 que neix de l’incompliment per una empresa del degut registre de la jornada de cada treballador, i que complementa el ja resolt en la Sentència de 4 de Desembre de 2015 amb l’objecte d’aclarir la previsió continguda en l’art. 35.5 ET, en relació a l’obligació d’establir per part de l’empresa d’un sistema de registre de la jornada diària efectiva que realitza la seva plantilla de treballadors, per tal que es permeti comprovar l’adequat compliment dels horaris pactats, tant en el conveni sectorial com en els pactes d’empresa que siguin d’aplicació, així com es procedeixi a traslladar als representants legals dels treballadors, de la informació sobre les hores extraordinàries realitzades.\nPLA DE CONTROL PER PART DE LA INSPECCIÓ DE TREBALL I SEGURETAT SOCIAL\nLa Inspecció de Treball i de la Seguretat Social en el seu Pla de Control 2016, ha incrementat els controls de vigilància en els registres de jornada i quadrants de treball en les empreses, amb l’objectiu d’evitar el frau en la realització d’hores extraordinàries i procurar la seva correcta retribució i cotització.\nCOM S’HA DE FER EL REGISTRE DE LA JORNADA?\nLes recents sentències estableixen l’obligatorietat de portar un registre de l’horari dels empleats, així com la implantació d’un sistema de control per a elaborar i gestionar el registre, però ni estableixen ni fan referència a la manera concreta de dur a terme el susdit registre, podent-se instrumentar de múltiples maneres, és evident que es pot dur a terme a través d’un sistema mecànic o d’un sistema manual.\nPer tant, es tracta d’un registre en el qual es recull de manera individualitzada la jornada laboral de cada treballador, el qual rebrà una còpia del còmput d’hores realitzades al mes juntament amb la seva nòmina.\nCal assenyalar que la seva gestió obliga al seu registració diària i la seva totalització mensual, i que no és d’aplicació als empleats de llar.\nQUÈ INFORMACIÓ CAL INCLOURE PER PORTAR UN CORRECTE REGISTRE?\nEl document de registre de la jornada dels treballadors ha de contenir:\nIdentificació de l’empresa.\nIdentificació completa del treballador.\nEspecificació de la jornada de treball establerta per contracte.\nApunt de les hores laborals; ordinàries i complementàries per cada dia efectiu.\nEn el cas de registre manual, signatura per part del treballador, tant en l’hora d’entrada com de sortida.\nSignatura del representant de l’empresa.\nJustificant de recepció del treballador.\nHe de notar, que els resums mensuals dels registres de jornada dels treballadors s’han de conservar durant un període mínim de quatre anys.\nQUÈ PASSA EN CAS D’INCOMPLIMENT?\nLa Llei d’infraccions de l’ordre social (LISOS) preveu diferents sancions en funció dels incompliments:\nSi l’incompliment es degués a qüestions formals o documentals es contemplaria una multa d’entre 60 i 625 euros per una infracció considerada lleu, prevista a l’article 6.5 de la mateixa.\nSi és el cas d’un incompliment en matèria de jornada laboral, l’article 7.5 estipula la imposició d’una multa de 626 euros fins a un grau màxim de 6.250 euros.\nEn cas d’incompliment de les referides obligacions de registre, per als treballadors amb contracte a temps parcial, el contracte es considera subscrit a jornada completa, excepte prova en contra que acrediti el caràcter parcial dels serveis.\nIndependentment de ser una prerrogativa legal de garantia per al treballador, és una eina de control molt útil per a l’empresa o l’ocupador.\n#Registredelajornadalaboraldelstreballadors #Comrealitzarelcontroldelajornadalaboral #InpecciódeTreball


FRACÀS ESCOLAR — FALTA D’ESFORÇ. – Fundacio Espavila\nInici→Articles→FRACÀS ESCOLAR — FALTA D’ESFORÇ.\n← L’ESFORÇ DE CONÉIXER-SE I DE CRÉIXER\nPresentació del Projecte MILLOREM →\nFRACÀS ESCOLAR — FALTA D’ESFORÇ.\nPublicat el 04/05/2011 per Patronat Fundació Espavilaoctubre 27, 2015\nEl passat dijous vint-i-vuit d’abril es varen presentar en el Teatre – Auditori de Granollers les conclusions del Projecte Educatiu MILLOREM. Un grup de treball coordinat pel professor de secundària Toni Argent Ballús ha analitzat les dades recollides de les enquestes fetes a més de dotze mil alumnes, de dotze a setze anys, de cinquanta-dos centres de secundària del Vallès Oriental; que representen el noranta-cinc per cent de cobertura. A partir d’aquestes dades s’han buscat les causes del fracàs escolar i s’han proposat millores.\nEl Projecte Educatiu MILLOREM, molt rigorós en cada un dels seus apartats, ens porta a la conclusió que el fracàs escolar és plenament present dintre del sistema educatiu actual i una de les causes més remarcables, per no dir la principal, és la FALTA D’ESFORÇ; i, en aquest sentit es fan les següents reflexions:\nEls últims trenta anys han estat de constant canvi social, econòmic, cultural, religiós…. però hi ha coses que no haurien de canviar mai com és la necessitat d’esforçar-se. Partint d’aquesta base, quan parlem dels nois i noies, em de tenir clar que són els que formaran part de les generacions futures de treballadors i treballadores del nostre país que hauran de tirar endavant els nostres ajuntaments, les nostres empreses, les nostres associacions, escoles, etc.. Com tirar endavant si cada cop estan desapareixent aspectes tan importants com l’esforç, la responsabilitat, l’educació i el treballar per fer bé les coses?.\nAvui dia un nombre elevat de nois i noies posen en pràctica el que coneixem com a LLEI DEL MÍNIM ESFORÇ, convertint-se en un perill per la nostra societat i que cada dia que passa te més seguidors. Se’ls dóna pràcticament tot mastegat, persegueixen allò que és fàcil, el que no costa, allò que no els fa pensar. Per aconseguir alguna cosa a la vida cal dedicar-li esforç. Segons Aristòtil, “més es vol allò que amb més treball s’aconsegueix” i realment és veritat. Allò que no ens costa gens no li donem importància però allò que ens costa ho recordem.\nLa poca implicació dels valors de la cultura de l’esforç en el terreny educatiu ens porta tot un reguitzell de mancances com és l’absència d’il•lusió i entusiasme, poc domini de les tècniques d’aprenentatge, desorientació, absentisme escolar…, que tenen com a conseqüència una educació de dubtosa qualitat. Perquè he d’estudiar? De què em servirà?; es pregunten molts joves. Per desgràcia, saben molt bé el que no volen però els costa saber el que realment volen.\nPlató (427 a.C.) en el seu llibre LA REPÚBLICA, ens diu que” l’educació comença des de la més tendra infància i és l’únic camí per aconseguir una societat justa”. L’educació, doncs, és la base i ha de ser una de les principals prioritats de la nostra societat per avançar dignament. El nostra sistema educatiu ha de millorar i ha de fomentar el treball i l’esforç. Tots hi estem implicats. Espavila’t


Estalvi energètic als habitatges - Més Matadepera\nMés Matadepera, Antoni MorrosMés Matadepera, Antoni Morros\nDijous, 13 de gener de 2022 | 17:47h\nLa COP21 Glasgow s’ha acabat amb resultat molt minso, si bé tot i així els experts ens venen a dir que s’inicia un canvi de tendència en el consum de combustibles fòssils com a conseqüència de l’increment de les instal·lacions d’energia renovable.\nA Matadepera continuem en un estat d’emergència climàtica que ens obliga a seguir treballant per reduir les emissions de CO2 en tots els fronts possibles haguts i per haver.\nUn dels aspectes que hem d’abordar seriosament és el de l’eﬁciència energètica, reduir el consum d’energia, tant del dels habitatges com dels ediﬁcis públics. Per això ens cal dotar de les millors solucions arquitectòniques, tecnològiques i urbanístiques que redueixin el consum dels combustibles més utilitzats avui, com l’electricitat, el gas i el gasoil.\nA molts municipis com el nostre les ordenances municipals reconeixen l’esforç que la ciutadania està fent per adaptar els seus habitatges a nivells d’eﬁciència òptims aplicant reduccions i ajudes econòmiques. Per altra banda, les ediﬁcacions públiques com escoles, pavellons esportius o piscines s’adapten per fer reduccions energètiques.\nA Matadepera continuem en un\nestat d’emergència climàtica que ens obliga a seguir treballant per reduir les emissions de CO2\nLa reducció de combustible i l’augment de l’eﬁciència energètica és quantiﬁcable tant des d’un punt de vista econòmic com ambiental i això facilita que qualsevol iniciativa d’estalvi justiﬁcable pugui ser boniﬁcada econòmicament des de l’administració.\nHi ha ajuntaments que boniﬁquen l’impost de l’IBI, d’altres ho fan rebaixant el permís d’obra de reforma o ampliació de l’habitatge.\nUn altre tema és l’estalvi energètic de les ediﬁcacions de serveis públics, siguin escoles, oﬁcines, piscines, casals o instal·lacions al servei de la ciutadania que tenen enllumenat, serveis de calefacció, aire condicionat, aigua calenta etc. Els costos d’explotació derivats del servei els està suportant la ciutadania a través dels diversos impostos i en conseqüència la disminució es torna obligació pel gestor municipal. No pot ser que el nivell d’eﬁciència energètica d’un ediﬁci escolar sigui el nivell més baix de l’escala de qualiﬁcació.\nSi els acords de la Cimera Glasgow ﬁxen la reducció del 45% de les emissions en deu anys, als Matadeperencs ens queda molta feina per fer. Som-hi!


Convé repassar com en la substitució que va fer Maldonado de Buenafuente en la setmana prèvia als Goya va intentar imitar el monòleg de Buenafuente però amb la nova perspectiva: acceptar que no es pot saber de tot i que d'algunes o moltes coses no es té ni punyetera idea. De fet es va parodiar a sí mateixa i va fer vore que no sabia res d'actualitat. Va construir el seu humor sobre la seua ignorància.\nLa mateixa sensació es produix en cada episodi de La Resistència de Broncano. Les errades, les ignoràncies i la intimitat del programa són exposades de manera obscena posant èmfasi en la imperfecció.\nNo és un tret comú aïllat. El format youtuber partix del paradigma de la imperfecció constant. L'edició fraccionada (per no saber el guió), les preses falses, l'edició pixelada de zoom... són moltes les característiques que ja farien pensar en un nou paradigma generacional de la narrativa televisiva. El nou paradigma seria: la perfecció no és real, la imperfecció sí.\nEl format youtuber admet moltes mancances tècniques sempre i quan el contingut siga autèntic-natural. Broncano ha optat per oferir-se com un ignorant que fa preguntes sense por a passar vergonya. És cert que en part és un paper perquè després demostra ser una persona molt inquieta i curiosa però no ho defuig la seua imperfecció, la seua capacitat per errar i la seua humanitat per tant. A canvi demana naturalitat en el consum. Maldonado decidix també situar-se en el paradigma de la imperfecció. A la primera que pot diu que és tartaja, la major part dels seus gags provenen de la capacitat per sobreviure a la ignorància d'alguns aspectes de la realitat.\nEstem davant de la mort del paradigma del periodista omniscient que tot ho sap? És possible. Com a mínim estem davant de l'acceptació de la humanitat del periodisme en un món creixent en complexitat i especialització on és impossible saber de tot.\nFins ara la ficció periodística ens feia pensar que l'entrevistador era una persona que llegia tots els llibres de l'entrevistat, veia totes les seues pel·lícules i coneixia amb profunditat tota la seua vida. Una mentida suficientment gran com per ser desmentida.\nÉs cert que ni Broncano, ni els youtubers ni Maldonado són periodistes. També és cert que fan infoentertainment. Però tancar els ulls davant el nou vector de la imperfecció seria no entendre per què una personatge fracassada i plena de defectes com Paquita Salas o Soy una pringada poden ser un referent generacional. Accepten la seua imperfecció, els seus defectes i la seua ombra com a punt de partida per establir una relació autèntica a l'espectador.\nComunicació entrevistes Periodismo


Conferencias en noviembre 2019 - emagister.com\nConferencias en noviembre 2019\nPresentació de Bytemaster TecnoCampus Racing Team\nEl proper 4 de novembre, presentem el Bytemaster TecnoCampus Racing Team, un projecte impulsat per estudiants universitaris del parc amb el suport de la Fundació TecniCampus i l'empresa Bytemaster. Es tracta de projecte de construcció d'una moto de competició que participarà ...\nGestió àgil de projectes i la seva contribució als negocis (Cicle Experiències).\nL'agilitat ha esdevingut en els darrers anys sinònim d'innovació, modernitat i èxit. Tothom vol ser àgil, ja que en cas contrari sembla que les coses no es fan bé. En aquesta xerrada analitzarem l'impacte de l'agilitat en el món dels negocis, i com encaixa dins dels processos ...\nC. de Sant Pau, 4, Tarragona, Seminari Centre Tarraconense\nEl cicle "Patrimoni Ramon Foguet (1729-1794). La Il·lustració a la Tarragona del segle XVIII" compta amb set activitats i quatre exposicions, que tenen lloc entre el 22 d'octubre i el 14 de novembre. Dimarts 5 de novembre se celebra la conferència "El cicle festiu de Santa Tecla, ...


Agraïment de la Residència Geriàtrica Zoilo Feliu per la donació del pessebre de Tomás Fernández , Notícies, Ajuntament de la Bisbal d'Empordà\n20/12/2019 a les 08:00\nAgraïment de la Residència Geriàtrica Zoilo Feliu per la donació del pessebre de Tomás Fernández\nEl passat 15 de febrer va defallir Tomás Fernández ‘El Pescador’. Fernández havia elaborat un pessebre especial i peculiar de manera completament artesana. Un de les darreres voluntats del qui anomenaven ‘El Pescador’ era el desig que el seu pessebre cada Nadal formés part de la decoració nadalenca de la Residència Geriàtrica Municipal Zoilo Feliu.\nI dit i fet: enguany la família de Fernández ha entregat el pessebre i s’ha instal·lat el al centre bisbalenc. En aquest sentit, la Residència Geriàtrica Zoilo Feliu ha volgut fer constar el seu agraïment per poder lluir-lo, així com a la família per haver fet efectiu el donatiu


Campaneta segrestada - Barcanova Infantil y juvenil\nIl·lustrador/a Kike Ibáñez\nEscape books trepidants. Per a ESCAPISTES. Acceptes el repte?\nFormat Paper 12,50€\nOh, no! La pitjor de les tragèdies acaba de succeir al país de Mai Més. Aprofitant una breu absència de Peter Pan, el pèrfid capità James Garfi ha capturat Campaneta i la manté presonera a bord del temible Jolly Roger. Però no està tot perdut! En Hitwick i la Nunuala, dos intrèpids Nens Perduts, s'enfrontaran a mil perills per rescatar la seva amiga i evitar que el malvat pirata aconsegueixi les pols de fada. Ajuda'ls tu, resolent els nombrosos enigmes i endevinalles que trobaran al llarg d'aquesta emocionant aventura!\nCodi Comercial 1498260\nData de publicació 01-10-2020\nKike Ibáñez va néixer a Donosti l'any 1980, una ciutat amb mar on el més habitual és que hi plogui. Amb dotze anys no tenia bicicleta i feia servir la de la seva àvia, que de tan antiga i rara que era tothom es reia d'ell. Així, un bon dia va explicar el seu secret: la bicicleta havia estat abans del seu avi, un ciclista professional. Després de conèixer la història, tothom volia fer servir la bicicleta de la seva àvia. Anys més tard, el Kike, a Madrid, va estudiar Arts gràfiques, Disseny gràfic i Il·lustració. Des de l'any 2008 dissenya i dibuixa per a nois, noies, mares, pares, àvies, avis...L'any 2016 va rebre el Premio Lazarillo en la categoria d'àlbum il·lustrat i l'any 2020 va ser escollit per exposar la seva obra a la Fira del Llibre Infantil de Bolonya. A més a més de tot això, li agrada aprendre, continua anant amb bicicleta i regar les plantes.\nXimo Cerdà explica el seu llibre\nEl llibre de l'astronomia Ximo Cerdà\nEl llibre dels enigmes Ximo Cerdà\nContes de casa Salvador Comelles\nHospital per a monstres.Joc brut John Kelly\nMales bèsties. Episodis 11 i 12 Aaron Blabey\nLa feroç enciclopèdia dels llops Laurence Kubler\nHospital per a monstres. El crim viscós John Kelly\nMales bèsties. Episodis 3 i 4 Aaron Blabey\nMales bèsties. Episodis 9 i 10 Aaron Blabey\nMossegades monstruoses 2. Tom alça el vol Steven Banks


Organització – La Confederació\nHelena Fontanet Presidència\nÉs llicenciada en Administració i Direcció d’Empreses per la Universitat Oberta de Catalunya i Diplomada en Estudis Empresarials, en l’especialitat de Control Financer per la Universitat Autònoma de Barcelona.\nTota la seva tasca professional s’ha desenvolupat a la Creu Roja, com a tècnica d’activitats i serveis i posteriorment al Departament de Recursos Econòmics de l’Oficina Provincial de Barcelona, com a responsable de Control Pressupostari.\nAl 2013 va assumir la Direcció del Departament de Recursos Econòmics de l’Oficina Provincial de Barcelona i Oficina Autonòmica. Actualment desenvolupa el càrrec de Secretària Autonòmica de la Creu Roja a Catalunya i la Direcció de Recursos Econòmics Provincial de Barcelona i Autonòmica i la vicepresidència primera de La Confederació.\nGemma Garcia Vicepresidència primera\nUCCAP – Unió Catalana de Centres de Desenvolupament Infantil i Atenció Precoç\nLlicenciada en Psicologia Clínica per la Universitat Ramon LLull, Master en Atenció Precoç i Psicomotricitat Relacional per la Universitat de Barcelona, amb formació en Gestió Empreses Cooperatives per ESADE. Col·labora activament en projectes de docència i coordinadora de la formació de master i postgrau de cursos d’especialització en Institut de Formació Continua IL3 Universitat de Barcelona i l’Escola ITINERE.\nTota la seva trajectòria professional s’ha desenvolupat en el sector de l’atenció a la petita infància. És sòcia cooperativista a DELTA SCCL cooperativa de treball associat d’iniciativa social i ha estat al cap davant de l’entitat els darrers 10 anys, on en aquests moments assumeix la Direcció General. En l’actualitat exerceix la co-presidència de la Federació de Cooperatives de Treball de Catalunya i ocupa el càrrec de presidenta a l’UCCAP (Unió de Centres d’Atenció Precoç de Catalunya) i la vicepresidència segona de La Confederació.\nXavier Puig Vicepresidència segona\nDiplomat com a Mestre d’Educació Primària, educador social col·legiat en el CEESC i diplomat en Direcció i Gestió de les Organitzacions no Governamentals a ESADE. Dirigeix l’Associació per la Creació d’Estudis i Projectes Socials (CEPS), associació especialitzada en l’àmbit de la infància i la família i el desenvolupament comunitari.\nActualment és president de la Asociación Española de Empresas de Iniciativa Social y Servicios Sociales, president d’Entitats Catalanes d’Acció Social (ECAS) i vicepresident tercer de La Confederació.\nJoan Muntané Secretaria\nFEDAIA, Federació d’Entitats d’Atenció i d’Educació a la Infància i l’Adolescència\nDiplomat en professorat d’EGB, habilitat com a educador social i Postgrau en “Atenció primària i infància” per la Universitat de Barcelona.\nConsultor docent a la Universitat Oberta de Catalunya en el grau d’Educació Social.\nTota la seva tasca professional s’ha desenvolupat des del 1991 a Drecera cooperativa d’iniciativa social, treballant i afavorint la construcció conjunta i en xarxa amb diferents entitats de l’Economia Social i del Tercer Sector, primer com a educador i responsable de projectes de l’entitat, i posteriorment en tasques de direcció i gestió.\nActualment és president de Drecera, és membre de la Junta Directiva de la FEDAIA, de la Junta del Col·legi d’Educadores i Educadors Socials de Catalunya i secretari de la Junta Directiva de la La Confederació.\nJosep Serrano Tresoreria\nFEATE, Federació d’entitats d’Assistència a la Tercera Edat sense afany de lucre\nAmb formació en Màrqueting i en Gestió d’entitats esportives i socials, amb anterioritat havia estat vinculat professionalment a entitats associatives i a empreses de diversos sectors.\nDes del 2006 treballa a la Fundació per a l’Atenció a Persones Dependents, i forma part de la Junta Directiva de FEATE.\nHa estat membre de la patronal CECAD i és membre, en representació de FEATE, de la Junta Directiva de La Confederació, des de la seva creació, on actualment n’és el tresorer. Igualment, participa en diverses plataformes i grups de treball del tercer sector social.\nMònica Vàzquez Vocalia\nCooperatives d’Iniciativa Social, Federació de Cooperatives de Treball de Catalunya.\nÉs llicenciada en Ciències Empresarials&MBA per ESADE, té un postgrau en Direcció de projectes per AEDA i un postgrau en Estratègia Digital de Recursos Humans per la U.B.\nPorta 14 anys vinculada a SUARA Cooperativa en l’àmbit de la gestió laboral i de les persones. Actualment, i des del 2015, n’és la directora de l’àrea de persones. Des del 2019 és vicepresidenta del patronat de la Fundació Factor Humà.\nRicard Aceves Vocalia\nAEES Dincat: Associació empresarial d’Economia Social Dincat\nLlicenciat en Ciències Econòmiques a la Universitat de Barcelona (UB) i Programa de Direcció General (PDG) a IESE de Barcelona.\nDes de 1.997 treballa a Sant Tomàs, grup d’entitats d’iniciativa social sense ànim de lucre de la comarca d’Osona, on ha passat per diversos càrrecs i funcions, com a director de l’empresa social TAC OSONA i des del 2003 com a director general de l’entitat amb seu social a Vic.\nExerceix càrrecs en projectes impulsats o en els que participa Sant Tomàs i el sector de la discapacitat de Catalunya: conseller delegat de VICVERD, SL, patró de la Fundació tutelar l’Esguard, conseller delegat de l’empresa ECOGRUP ECOLÒGICA, S.L., president de SINERGRUP, patró de La Fageda i membre de la junta directiva d’AEES DINCAT.\nFrancisco Villegas Vocalia\nAMMFEINA, Salut Mental Catalunya\nPsicòleg clínic per la Universitat de Barcelona, actualment és cap de servei de l’Àrea de Rehabilitació Psicosocial del Grup CHP Salut Mental.\nAnteriorment va ser coordinador de programes de la Fundació Societat i Cultura i psicòleg dels Centres Mentals de Cornellà, de les Corts i de Sarrià-Sant Gervasi.\nTambé és membre del Consell Assessor del Pla de Salut Mental i Addiccions, president de l’Associació Catalana de professionals de salut mental i vicepresident de la Federación Española de Asociaciones de Rehabilitación Psicosocial.\nAnna Sánchez Vocalia\nDiplomada en Graduat Social per l’Escola Universitària de Barcelona. Amb una formació complementària amb Màsters en Lideratge e Innovació Social a les ONGD, Direcció i Gestió d’Organitzacions no Governamentals, Prevenció de Riscos Laborals (Nivell Superior, especialitat en seguretat) i Gestió de Recursos Humans.\nActualment és la Cap de l’Àrea de RRHH de Càritas Diocesana de Barcelona, entitat amb la que està vinculada des de 2006.\nBibiana Bendicho Vocalia\nLlicenciada en Ciències del Treball, està especialitzada en Direcció i Gestió de Recursos Humans. És membre de la Junta Directiva de la Federació ECOM des de 2014, on es va incorporar com a tresorera.\nLa seva experiència en l’àmbit associatiu l’ha desenvolupat dins de l’Associació de Paraplègics i Discapacitats Físics de Lleida (ASPID), on es va incorporar el 2002 i on ha exercit diferents funcions.\nDes de 2006 n’és membre de la Junta Directiva i des del 2014 és la presidenta de l’Associació.\nRafael Ruiz de Gauna Vocalia\nLlicenciat en Ciències Biològiques per la Universitat de Barcelona, diplomat en pedagogia del lleure i animació sociocultural per l’Institut Català de Noves Professions, director d’activitats de lleure infantil i juvenil i PMD (Programa del desenvolupament de la gestió) per ESADE.\nHa estat membre de diferents entitats, amb responsabilitats en les seves juntes directives, sent vicepresident i tresorer de la Taula del Tercer Sector Social. Ha fet de professor i director de postgrau de les EUTSES Pere Tarrés de la Universitat Ramon Llull.\nActualment és adjunt a la direcció general de la Fundació Pere Tarrés, patró de diferents Fundacions i director de la revista Monitor – Educador.\nJordi Roman Vocalia\nLlicenciat en Ciències de la Informació per la UAB, Diplomat en Relacions Laborals per la UB i tècnic superior en Prevenció de Riscos Laborals.\nVa iniciar la seva tasca en el món del lleure com a monitor i director d’esplais, i ha estat responsable i director de diverses entitats educatives a Sant Adrià de Besòs, principalment al Barri de La Mina.\nPosteriorment va treballar en el Departament de Recursos Humans de la Fundació Catalana de l’Esplai, on actualment és el Cap de Recursos Humans. Forma part del claustre de Suport Associatiu-Centre d’Estudis on imparteix formació en matèria jurídica-laboral, recursos humans i lideratge.\nMontserrat Estrada Vocalia\nCoordinadora de Centres per a persones amb Discapacitat Intel·lectual de Catalunya (CCPC)\nLlicenciada en Administració i Direcció d’Empreses per la Universitat de Barcelona i Postgrau en Gestió Urbanística.\nLa seva trajectòria professional fins l’any 2010 ha estat vinculada al sector financer i direcció d’empreses.\nS’incorpora al sector social l’any 2010 com a gerent de Fundació Atendis de Sabadell, fundació que treballa en l’àmbit de discapacitat intel·lectual.\nDes de 2012 és membre de la Junta Directiva de la Coordinadora de Centres per a Persones amb Discapacitat Intel·lectual de Catalunya.\nLaia Grabulosa i Descals Directora\nPsicòloga social (Universitat Autònoma de Barcelona). La seva trajectòria professional ha estat sempre vinculada al Tercer Sector Social (entre d’altres al Casal dels Infants, a la Fundació Un Sol Món de l’Obra Social de Caixa Catalunya o a l’Observatori del Tercer Sector). Des de l’any 2010 fins a l’actualitat és Directora tècnica de La Confederació.\nGemma Huerta Molina Tècnica de projectes\nLlicenciada en Pedagogia (Universitat de Barcelona). La seva carrera professional ha estat sempre vinculada a organitzacions de l’Economia Social i del Tercer Sector Social (entre d’altres: gestió de projectes socioeducatius a la Fundació Pere Tarrés, formació a l’Associació Juvenil Projectart o disseny i coordinació de plans de formació individuals i d’empreses a la cooperativa Aposta). L’any 2016 s’incorpora a l’equip de La Confederació per a desenvolupar tasques de gestió de projectes.\nLaura Trabal Svaluto-Ferro Tècnica de comunicació i premsa\nLlicenciada en Història, diplomada en Relacions Públiques (U.B.), i postgrau en Comunicació d’Empresa (U.P.F.), ha treballat en diversos àmbits de la comunicació, la premsa i les relacions públiques institucionals (Parlament Europeu i Generalitat de Catalunya) i de l’empresa privada com a consultora externa en comunicació (sectors cultural, educatiu i innovació). L’any 2020 es va incorporar a l’equip tècnic de La Confederació com a responsable de comunicació i premsa.\nNúria Álvarez Secretària administrativa i suport a la comunicació\nLlicenciada en Publicitat i Relacions Públiques (UAB). Ha treballat, entre d’altres, en una agencia de publicitat, com a tècnica de comunicació en un col·legi professional, de secretària administrativa a la CONC, així com en una associació professional on també realitza tasques de gestora web i community manager. L’any 2016 s’incorpora a l’equip de La Confederació com a secretària administrativa i com a suport de tasques de comunicació.


Un carril bici paral·lel a l'autovia unirà Palafrugell amb Calella i Llafranc - Ràdio Palafrugell\nLa via ciclista tindrà un recorregut de 2.543 metres lineals i l’Ajuntament preveu tenir-lo enllestit i obert de cara a la pròxima temporada turística.\nComptem amb la col·laboració de Jaume Palahí, regidor de via pública i urbanisme de l’Ajuntament de Palafrugell.\nPalafrugell tindrà, en els pròxims mesos, un nou carril bici que unirà aquesta localitat amb els nuclis i les platges de Calella i Llafranc. Així ho va confirmar ahir l’Ajuntament, després que la setmana passada la Comissió d’Urbanisme de Girona donés llum verda al projecte.\nDes de l’emissora de Ràdio Palafrugell hem realitzat una entrevista amb Jaume Palahí, regidor de via pública i urbanisme de l’Ajuntament de Palafrugell. Jaume Palahí ens ha explicat amb més detall el projecte del nou carril bici que enllaçarà Palafrugell amb les vil·les de Calella i Llafranc.\nLa via ciclista proposada tindrà 2.543 metres lineals que transcorreran en paral·lel i pel costat sud de l’autovia que uneix Palafrugell i Calella (GIV-6546).\nConcretament començarà a la rotonda que dona a l’avinguda del mar i arribarà fins a l’últim giratori de l’autovia. El carril tindrà tres metres d’amplada, un pendent inferior al 4% i es farà amb sauló, tot i que hi haurà alguns trams especials de sauló sòlid i d’aglomerat asfàltic.\nTambé s’instal·larà un sistema de reg soterrat i es farà una plantació lineada d’alzines i d’espècies arbustives autòctones en el marge que queda entre la vorera de vianants i el carril bici. A més, com que el traçat travessa la riera de Vila Seca i la riera de l’Aubí, el projecte preveu la creació d’un gual inundable i d’una passera de fusta.\nPer tal de poder fer aquesta via ciclista, l’Ajuntament de Palafrugell haurà d’expropiar uns metres de terrenys agrícoles que hi ha actualment al costat de l’autovia. Inicialment, l’ens proposava que fossin 30 els metres per tal de poder fer una zona de pícnic. Davant la negativa de la Comissió d’Urbanisme de Girona, l’Ajuntament no descarta fer-la més endavant, en una segona fase, si Urbanisme finalment hi dónes llum verda.\nLa intenció del consistori de desenvolupar aquesta via ciclista, es va donar a conèixer el desembre de l’any 2018. Amb l’objectiu de «facilitar la mobilitat que genera l’activitat turística».\nEn aquell moment, es va calcular que el cost aproximat de l’obra seria de 610.495,01 euros, la meitat dels quals preveien cobrir a través d’una subvenció del Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER).\n@Roser Albertí – Diari de Girona\nAutovia que uneix Palafrugell i Calella (GIV-6546), on tindrà lloc el nou carril bici.\nPer concloure, adjuntem l’entrevista completa amb Jaume Palahí, regidor de via pública i urbanisme de l’Ajuntament de Palafrugell.\nEtiquetes bicicleta Calella de Palafrugell Carril bici Llafranc Mobilitat Palafrugell


La col d'hivern de la Cerdanya\nAmb el fred, les millors cols\nLa col d'hivern és una verdura autòctona de la Cerdanya que resulta indispensable per fer un autèntic trinxat per llepar-se els dits\nLa col d’hivern és una verdura autòctona de la Cerdanya que s’ha fet molt popular per ser un aliment molt saludable i, sobretot, gràcies a un plat típic cerdà que ha guanyat un gran reconeixement gastronòmic: el trinxat.\nAquesta varietat de col es caracteritza per resistir extraordinàriament bé el fred i és precisament per aquest motiu que s’anomena col d’hivern. De fet, resulta beneficiós que l’hort pateixi gelades, ja que només així obté el seu punt òptim de consum. És gràcies a aquesta capacitat que les cols han estat presents des de temps immemorials als horts de totes les comarques pirinenques. A la Cerdanya, concretament, la col d’hivern ha adquirit un significat especial pel trinxat de la Cerdanya, un plat tradicional que ha obtingut prestigi gastronòmic els darrers anys.\nDe cols hi ha moltíssimes varietats, la col de capdell, la col de Brussel·les, la col arrissada… Però per fer un bon trinxat només es pot fer servir col d’hivern. “El que té de diferent aquesta col és que a l’hivern, quan ha gelat, treu uns ulls petits que són les fulles amb què es fa l’autèntic trinxat. Els ulls són com uns brots o unes fulles molt petites que treu la col i que poden fer uns cinc centímetres de llarg. És amb aquestes fulletes amb què es fa el trinxat autèntic”, explica en declaracions a Vadegust Joan Girvés, pagès de Guils de la Cerdanya.\n“Avui dia, el trinxat s’arriba a fer amb escarola, enciam o amb les fulles grans de la col d’hivern. Jo ho entenc, l’hostaleria necessita molta quantitat i d’una col que treu cinc ulls només pots fer quatre racions de trinxat. Com que hi ha més demanda que oferta, es prepara amb qualsevol cosa. Però el trinxat autèntic tindrà un gust diferent i només es farà amb els ulls de les cols. El de debò és molt més fi”, defensa Girvés. A casa seva –i a totes les cases de pagès, com ha afirmat ell mateix–, les fulles de les cols d’hivern se les mengen les gallines.\n“La col la fem créixer des que és una llavor molt petita. La llavor es planta al març. Al juny, quan les cols ja estan a punt i fan uns vint centímetres, les trasplantem al mig de l’hort per poder-les regar i que puguin créixer i reproduir-se. Quan ja ha començat a fer fred i els ulls de les cols ja són una mica grandets és quan pots collir-les i fer trinxat”, assenyala Girvés. Cap al desembre i fins que comença a fer calor, al març, és quan les cols d’hivern estan més bones.\nLa col d’hivern es comercialitza només a nivell local, habitualment a restaurants de la Cerdanya. Però, com ha comentat el pagès, no tots els restaurants fan trinxat perquè no hi ha cols per tothom. Això és perquè el procés no és fàcil i hi ha molt poca producció. Ens ho explica: “Quan tu trasplantes les cols has d’anar al camp i fer-ho a mà. A més, no sempre va bé el cultiu perquè hi ha molta sequera i hi ha camps que no es poden regar. Després, també s’han de collir a mà, netejar-les una mica, treure’ls-hi els troncs, posar-les en caixes, anar-les a repartir a restaurants… Tot això és molta feina, és un problema”.\n“Abans, a casa de pagès, el trinxat es menjava amb un tall de rosta –un tall de cansalada grassa, amb la pell– i amb una arengada. Sempre s’ha menjat molt i molt bé. Això es menjava perquè era el que els pagesos tenien. Menjaven patates, que és el que hi havia al celler, les cols de l’hort, i les arengades que abans no tenien cap valor. Ara valen una fortuna! La rosta era dels porcs que mataves a casa”, afirma Girvés.\nAvui dia les coses han canviat. Hi ha tradicions que s’han perdut i molts restaurants serveixen el que poden amb el que tenen. Sobretot amb l’onada de turistes i clients que arriben amb ànsies de provar el plat més típic i tradicional de la Cerdanya, i del qual n’han sentit meravelles. Però si vostès són els comensals, assegurin-se’n que el trinxat que menjaran està fet amb les fulles més tendres de les cols i que és producte de temporada!\nCol Col de la Cerdanya


9 NOIES VALENTES: "AIXÒ NO ÉS TEATRE" - TOTLLEIDA\nAUTORIA VÍDEO. JAUMEDELLEIDA, (23 MINUTS)\nPla mitjà de dos participants amb pancartes durant la concentració per denunciar els casos d’abusos sexuals a l’Aula de Teatre de Lleida, el 5 de març de 2021. FOTO. ANNA BERGA\nConcentració per denunciar els abusos sexuals que van tenir lloc a l’Aula Municipal de Teatre de Lleida, i que fins que no s’han denunciat les del Institut del Teatre de Barcelona, semblava no haver trascendit a l’opinió pública en general. Intervenen en l’acte, exalumnes de l’esmentada Aula de Teatre\nPla obert de la gent que ha participat a la concentració per denunciar els casos d’abusos sexuals a l’Aula de Teatre de Lleida, el 5 de març de 2021. FOTO. ANNA BERGA\nUnes 200 persones aixequen la veu a Lleida contra els casos d’abusos sexuals denunciats a l’Aula de Teatre\nDones en escena qualifica de «buidor» les disculpes del centre i exigeix «acció i reparació»\nACN Lleida .- Unes 200 persones s’han concentrat aquest divendres al vespre a la plaça de la Paeria de Lleida per «trencar el silenci» al voltant dels casos d’abusos sexuals denunciats fa gairebé dos anys a l’Aula del Teatre de la ciutat. Amb el lema ‘La memòria no prescriu’, Dones en escena ha reivindicat la necessitat de «reparació» cap a les víctimes i ha denunciat que les disculpes que va fer públiques el centre fa una setmana són insuficients. «Paraules que sonen buides, buidor», han afirmat durant l’acte. A més dels escrits que s’han llegit, durant l’acció exalumnes de l’Aula han cremat fotografies dels dos exprofessors que presumptament van cometre els abusos i també s’ha fet un minut de silenci.\nCompromesos amb Lleida proposa que la demarcació aculli la primera fàbrica de bateries elèctriques de l’estat espanyol\nEl Museu d’Art Jaume Morera acollirà la PUCK Cinema Caravana


Saikaku Ichidai Onna - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nKinuyo Tanaka (en)\nJūkichi Uno (en)\nHaruyo Ichikawa (en)\nSadako Sawamura (en)\nKomako Hara (en)\nEijirō Yanagi (en)\nKenji Mizoguchi i Shintōhō (en)\nIhara Saikaku (oc)\nToshio Gotō (en)\nSaikaku Ichidai Onna (西鶴一代女, La vida d'Oharu) és una pel·lícula japonesa de 1952, dirigida pel director japonès Kenji Mizoguchi. Està basada en el llibre Kōshoku Ichidai Onna (好色一代女, , 1686?), La vida d'una dona galant, d'Ihara Saikaku. En la pel·lícula Mizoguchi explica la vida d'Oharu amb un llenguatge contemplatiu, implacable i tendre, d'una intensitat emocional punyent.\nNarra la vida d'O-Haru, una dona que viu en el Japó del segle XVII, que és venuda pel seu pare com geisha. S'enamora d'un camperol, però aquest és ajusticiat, ja que no tenia dret a posar els ulls en una dona com ella. O-Haru sofrirà diverses peripècies i la seva vida acabarà en un bordell.\nÉs una de les pel·lícules més cèlebres del director japonès Kenji Mizoguchi. Va obtenir el Lleó d'Or en el Festival Internacional de Cinema de Venècia el 1952. En la pel·lícula, Mizoguchi planteja tots els elements que caracteritzen la seva cinematografia, la seva consciència social, la rebel·lió davant la injustícia, i la seva reivindicació del paper de la dona en la societat japonesa. Aquesta pel·lícula està motivada entre altres coses pel desig de Mizoguchi de recordar a la seva germana que, com O-Haru, va ser venuda pel seu pare.\n↑ Commento del Morandini su mymovies.it (italià)\n↑ Morando Morandini, Il Morandini 2003, Bologna, Zanichelli 2002, p. 1527.(italià)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Saikaku Ichidai Onna\nComparació de la realització de DVD i Blu-ray a DVDBeaver.com\nThe Life of Oharu: Not Reconciled un assaig de Gilberto Perez a Criterion Collection\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Saikaku_Ichidai_Onna&oldid=22603603»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 gen 2020 a les 19:17.


Busquen un home que ha apallissat una parella de lesbianes a València\nLa Samantha i la Paula es petonejaven en un portal d’un carrer de València quan un algerià se’ls va apropar i els va preguntar si es podia unir. Les noies li van demanar que les deixés i, acte seguit, l’home les va insultar, escopir i pegar una pallissa. Els fets van produir-se el 17 de juny del 2018, però el judici va tenir lloc el dimecres, tot i que l’acusat no es va presentar i va haver de suspendre’s.\n“Ens va pegar perquè no el vam deixar participar i no suporta veure dues noies besar-se”, explica la Paula, de 19 anys, que va patir una contusió al envà nassal a conseqüència de l’agressió. La seva nòvia, de 21 anys, també va patir lesions al colze. “Ens va dir guarres, lesbianes, asqueroses, que dues dones no poden petonejar-se al carrer”.\nL'home va insultar-les, escopir-les i pegar-les\nLa fiscalia especialitzada en delictes contra l’odi considera que l’atac físic i verbal suposen “una agressió humiliant, vexatòria i atemptatòria contra la dignitat de les dues joves”. Per aquest motiu, sol·licita una pena de 15 mesos de presó i 3.900 euros de multa per dos delictes lleus de lesions i un delicte contra drets fonamentals i llibertats públiques, informa Levante-EMV.\n“No podem seguir suportant aquestes coses, hi ha gent que arriba a uns límits que no són normals”, remarca la Paula. “Som persones que ens volem i no tenim per què aguantar això, som lliures de besar-nos amb qui vulguem”, conclou.\nUna dona contracta una assegurança de vida per al marit i el deixa morir agonitzant\nUna dona és arrestada per “molestar” el seu marit en demanar-li que netegi la casa


Berga - Cal Ninxo - Font del Bou - Santuari de Queralt - Cal Fumanya - Castell de sant Ferran - Berga szlak - Berga, Catalunya (España)- GPS track\nwycieczki piesze (wycieczki piesze szlaki w Spain → Catalonia → Berga )\nBerga - Cal Ninxo - Font del Bou - Santuari de Queralt - Cal Fumanya - Castell de sant Ferran - Berga\n5 697 170 6332\nUploaded 9 września 2019\nBerga - Queralt - Ronda - Sant Pere de Madrona - Font Negra - Berga 2013-03-22 14:07:21 (wycieczki piesze)\nBerga MTB (kolarstwo górskie)\nMASCARO-CANALS DE ST MIQUEL (kolarstwo górskie)\nBerga - Cal Rosal - Pedret (wycieczki piesze)\nObejrzane 76 razy, pobrane 0 razy\nw pobliżu Berga, Catalunya (España)\nLa ruta comença a la plaça de Mossèn Armengou, situada als afores de Berga. Des d'allà eixim en direcció nord-oest pel camí de Berga a Capolat, que es correspon amb el modern carrer de Climent Peix.\nAmb aquesta via comencem a guanyar altura a poc a poc. Al remat, arribem a la casa Nova de la Guingueta, també anomenada cal Pellecu Nou. En aquest punt, el camí de Berga a Capolat se separa del carrer de Climent Peix i tira cap a l'esquerra, també cap al nord-oest. Per aquesta seguida continuem nosaltres, i sense deixar de pujar.\nUns metres més enllà, el camí es reorienta cap al nord-est i accentua l'ascensió. No tarda massa, però, en acabar. És aleshores quan eixim a la carretera BV-4241, o de Sant Llorenç de Morunys a Berga.\nEns incorporem a aquesta via cap a l'esquerra. Immediatament, però, l'abandonem i ens incorporem a un camí que, des de la dreta, arranca en direcció nord-est. De seguida, tanmateix, el camí tira cap a l'esquerra i després a la dreta, i acaba. Al final es converteix en una sendera estreta però trepitjada, que guanya altura a poc a poc.\nEns endinsem a partir d'aquest moment en una zona emboscada als peus dels cingles de Garreta. La vegetació frondosa que ens envolta fa que pràcticament no tinguem vistes del paisatge encinglerat d'aquesta contrada.\nL'ascensió és constant i no dóna pràcticament ni un respir. Després d'uns vint minuts de pujada, el camí trenca cap al nord-est i ja manté aquesta seguida fins a guanyar la capella de sant Joan, a 1.170 msnm.\nAllà enllacem amb el camí de sant Joan, o camí de ronda de Queralt, que agafem cap a la dreta, en direcció al mirador de les Guilles. Des d'aquest punt, un dels més elevats de l'excursió, fruïm d'una magnífica panoràmica cap a la banda de la Valldan i d'Avià.\nNo tardem massa en arribar a un altre dels miradors que poblen la muntanya de Queralt, el de Garreta. Allà mateix hi és també la capella dedicada a sant Ignasi de Loiola. Ara, la vista privilegiada s'estén cap a la ciutat de Berga.\nEncisats encara per la imatge quasi aèrea de la capital del Berguedà, continuem el camí de ronda cap a la cova de la Troballa, on fins al 1916 hi va estar la capella de santa Elena.\nD'aquest punt al santuari de Queralt hi ha poca distància. Tanmateix, nosaltres, abans d'anar a visitar la imatge de la Mare de Déu de Queralt, tirem cap a la font del Bou, que està un centenar de metres a l'oest d'aquest temple marià. Com a conseqüència d'una esllavissada, la font ja no llueix el seu característic cap de bou al brollador.\nEn havent vist la font, tornem sobre les nostres petjades fins al santuari de la Mare de Déu de Queralt, que visitem. Després, mamprenem la baixada cap a Berga. Primer ens adrecem cap al modern aparcament per a vehicles construït al peu del santuria. Des d'allà arranca el camí de Queralt, que pels cingles del mateix nom baixa cap a Berga.\nEl relleu és accidentat i són visibles els efectes de diverses esllavissades recents. Tanmateix, aquest fet no va impedir la construcció de tres capelles al peu del camí. Primer trobem la dels Dolors, en acabant, la de sant Jaume i finalment, la de sant Jacint.\nEn deixar enrere la dedicada a sant Jacint, el camí de Queralt a Berga ja enfila cap a cal Fumanya, situada al peu de la carretera BV-4242 o, precisament, de cal Fumanya.\nEns incorporem a aquesta via cap a l'esquerra, en direcció a l'Estret, que és dibuixat per la riera de Metge. Tanmateix, de seguida abandonem aquesta via i trenquem cap a la dreta, que és per on continua el camí de Queralt a Berga, i que en aquest tram també és conegut amb el nom de camí de Castellar del Riu a Berga.\nCaminem ara per la xicoteta vall que dibuixa la riera de Metge abans de fer cap a la zona del castell de sant Ferran. Amb el camí perdem un poc d'altura abans d'arribar a la capella de sant Marc.\nDesprés, continuem davallant cap a la riera de Metge. A l'esquerra ens queda la fàbrica abandonada del Garrigar. Al seu peu, el molí de Baró. En acabant, passem per cal Cunill, cal Bonvehí i cal Nen, i per la banda de baix d'un vell aqüeducte.\nAl cap d'uns cinc minuts, arribem al castell de sant Ferran, que domina la part alta de la ciutat de Berga. És aleshores quan trenquem cap a l'esquerra per la C-1411a, o de Solsona a Ribes de Freser. La seguim durant uns metres fins que tirem cap a la dreta, baixant, per la pujada del Castell. Nosaltres, però, baixem.\nCamí de Berga a Capolat / Carrer de Climent Peix\nLa casa Nova de la Guingueta\nCapelleta de sant Joan\nCamí de ronda de Queralt / Camí de sant Joan\nCapella de sant Ignasi\nCamí de Queralt a Berga / Camí de Castellar del Riu a Berga\nVista del Garrigar\nVista del molí del Baró\nCześć, uznał ten szlak za interesujący Berga - Cal Ninxo - Font del Bou - Santuari de Queralt - Cal Fumanya - Castell de sant Ferran - Berga https://pl.wikiloc.com/szlaki-wycieczki-piesze/berga-cal-ninxo-font-del-bou-santuari-de-queralt-cal-fumanya-castell-de-sant-ferran-berga-41081643 Pozdrowienia, Wikiloc | Szlaki Świata


Wikiloc | Ruta [100 cims] Montmagastre, la Noguera.\nsenderisme (Rutes senderisme a Espanya → Catalunya → Montmagastre )\n[100 cims] Montmagastre, la Noguera.\n2.367 238 2921\nTemps en moviment una hora 13 minuts\nTemps una hora 35 minuts\n190516 100 Cims. NOGUERA. (nº 209) 'Montmagastre' (senderisme)\nMontmagastre ( Dolmen - Castell i Església de Sant Miquel - Cim de Montmagastre ) (senderisme)\nMONTMAGASTRE:Montmagastre-Dolmen de Montmagastre-Castell de Montmagastre i Sant Miquel-Vertex de Montmagastre-Trincheras (senderisme)\nNoguera; Montmagastre-Monestir de Sant Miquel i castell (Ruïnes)-Cal Donzell-Dolmen de Cal Farré-Mas de Cal Farré-Final (senderisme)\nToni_Martí Tots els drets reservats\nVista 34 vegades, descarregada 3 vegades\na prop de Montmagastre, Catalunya (España)\nCircular horària a aquest petit cim isolat i envoltat de camps a primer terme i proper al Montsec.\nEl Poble de Montmagastre és una colla de cases i masies més o menys agrupades però de mida reduïda.\nEn hi aproximem per la carretera C-74 (C-1214b) d'Artesa de Segre en direcció a Tremp, després de passar la cruïlla de Vilanova de Meià i el nucli de Vall Llebrera i Vall Llebrelola, al pk 8 trobem a la dreta el trencall a Montmagastre abans d'arribar a una corba a l'esquerra.\nMirem d'aparcar per no fer nosa als veïns i iniciem la marxa just a l'entrada del poble com si ens en tornéssim per la carretera, desfent el camí uns 400 o 500 metres on trobarem a mà esquerra una fita de pedres i més endavant un pal indicador cap a un bosquets d'alzines assenyalant la direcció per accedir al dolmen, primer punt de parada.\nAl baixar desseguida passem de llarg perquè la bardissa ens tapa l'accés, però reculem i el trobem desseguida. És de cista i de dimensions considerables. Sembla que la llosa de cobertura és a un costat però no n'estem segurs perquè es veu molt gruixuda i pesada.\nDesfem aquest trosset i retornem a la carretera tot girant a l'esquerra, seguint la direcció que portàvem i uns 150 més endavant, passat Cal Donzell a la dreta, trobem un cobert i una pista que puja cap a la dreta amb un indicador cap al Castell, l'església i el cim.\nAra pugem recte cap al castell per la pista i a uns 200 m d'haver girat, a l'esquerra trobem un corriol que s'enfila dreta cap amunt. Anem pujant drets fent giragonses entre restes de mur de pedra i antigues edificacions en direcció NE, testimonis d'una època de més activitat.\nMés a munt arribem a l'indret, just abans d'una remuntada de roca, on en baixar prendrem direcció NE. Ara girem a NO i remuntem la roca i el camí que es va inclinant cap cop que pugem més. Davant mateix tenim l'església en runes, una barreja d'estils i èpoques que se li va donar altre usos.\nPrimer anem directes al cim que hi accedim per la seva esquerra fent una mitja volta cap a la dreta. Cim prominent amb unes vistes privilegiades donada la geografia de la zona.\nEn baixar passem per l'església i les restes del castell i observem el pas de la història a les pedres que ens en parlen.\nAl retornar a la desmuntada de la roca, girem a l'esquerra direcció NE i veiem un parell de fites des d'allí mateix. El camí sembla bastant embrossat i poc més endavant es confirma que per aquest tram fa temps que hi passa molt poca gent, tot i veure's clarament la traçada. Sortim a un camp i girem a l'esquerra de seguida per pujar un marge en direcció NO, després d'un curt tram més, sortim a un camí molt més fressat i girem a la dreta.\nAquest camí ens porta de dret amb suau baixada a les trinxeres i les coves que hi ha més avall i que es van fer durant la guerra. Més avall ja tornem a sortir als camps després de passar per un pedrís i girar a la dreta.\nVeiem el camí però si seguim per la dreta ens trobarem amb un marge prou alt com per travessar el camp i buscar el camí de sortida a la pista un xic més endavant. Un cop a la pista girem a la dreta en direcció sud primer i després SE per retornar de pla cap al poble observant la verdor dels camps a aquesta hora de la tarda.\nEntrem al poble des del nord i retornem al cotxe, uns metres més enllà.\nCurta però molt interessant, sobretot a aquesta època amb els sembrats en plena efervescència i amb sol de tarda. També un 100 cim més.\nGirem a l'esquerra per anar i tornar del dolmen\nEn tornar del dolmen seguim per l'esquerra\nDolmen de Montmagastre\nSeguim recte amunt i després al baixar a l'esquerra\nCastell i Església\nEsglésia i... cripta, refugi o església primitiva?\nCamí de Folquer\nCap a l'esquerra amunt\nCova i trinxeres de la guerra civil\nGirem a l'esquerra i travessem el camp per sortir al camí per salvar el marge de la pista\nA la pista a la dreta\nTornem a Montmagastre per la pista\nMontmagastre (poble). Girem a la dreta\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta [100 cims] Montmagastre, la Noguera. https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/100-cims-montmagastre-la-noguera-36077014 Salutacions, Wikiloc | Rutes del Món\nLa vaig fer juntament amb Toni_Martí\nDemana a Toni_Martí que t'afegeixi com a company a aquesta ruta\nSegueix a Toni_Martí i descobreix noves rutes!


Reflexión Crítica: Neu, especulació i personalitats\nLa xarxa Natura 2000 Europa pensava incloure la Vall d'Arreu pel seu caràcter de salvatge ¡intacta conservació. Ara, aprovada l'ampliació de Baqueira Beret exclusivament per motius econòmics, el previsible allau humà modificarà les condicions mediambientals i ecològiques de l'àrea, ja que les estacions d'esquí impacten greument qualsevol zona muntanyenca amb les remuntades, pistes, accessos, canons de neu, allotjaments, consum energètic, sorolls, afluència massiva de persones i vehicles. No obstant, per a la Conselleria de Medi Ambient, aquesta ampliació farà possible "una explotació sostenible de la zona". Per a l'actuació de la Conselleria no existeix més criteri que l'econòmic, és com si semblés que les qüestions mediambientals no fossin competència d'aquest departament del Govern de la Generalitat. Mentrestant, Juan Carlos va alabar la remodelació de l'estació, però reclama a Jordi Pujol millores en els accessos "perquè quan neva un poc, això s'embussa i la gent circula a dos per hora".\nCom cada any una munió de llepacrestes i servils s'aproparen a los pistes d'esquí de Baqueira Beret per veure el Cap de l'Estat. La manca de neu del 27 de desembre va perjudicar al president del Govern, Josep Maria Aznar, que no va poder practicar, amb el seu estil característic: l'esqui de Fons. En canvi, com ell mateix va manifestar, va córrer deu\nquilòmetres en una hora i quatre minuts. El Cap d'Any si que va moure els esquis sobre la neu tot envoltat d'agents d'ordre. La presència de Juan Carlos i del president Aznar a la Vall d'Aran genera un dispositiu policial en el que, per primera vegada, van participar membres deis Mossos d'Esquadra. Baqueira va quedar absolutament blindada en previsió d'un possible atemptat terrorista d'ETA. Més de 300 agents deis Mossos d'Esquadra es sumaven als més de 100 Guàrdies Civils, i als més de 50 membres de la Policia Nacional desplaçats a la zona per controlar aquest pas fronterer, sense comptat els escortes de les personalitats i el personal de la Casa del Cap de l'Estat. La protecció de les autoritats i personalitats de vacances era l'objectiu d'aquests operatiu que, en cas d'atemptat, hagués aïllat aquesta petita comarca catalana de la resta del mon en menys de 10 minuts mitjançant el tall de les carreteres de sortida: el túnel de Vielha, el Portilló, la frontera de Les i el port de la Bonaigua. A més a més, els Mossos d'Esquadra, en demanar els carnets d'identitat als ciutadans que circulaven per aquests indrets, obligaven els seus titulars a recitar a corre-cuita el seu nom, els dels seus pares, la data de naixement i l'adreça.\nLes condicions de treball i de vida d'aquest desplegament de les forces de seguretat ha generat disconformitat per part deis agents, tant de la Guàrdia Civil com dels Mossos d'Esquadra. En general, treballar aquests dies de Nadal no ha suposat cap guany pels Guàrdies Civils, doncs les seves dietes no arribaven per cobrir el seu allotjament i manutenció en una zona turística en temporada alta. En un vell edifici reconvertit en casera pernoctaven quatre en habitacions de matrimoni i fins a 20 membres de l'institut armat en sales habilitades com a dormitori. Malgrat que s'alegraven que els Mossos rebessin un millor tracte, consideraven aquest un greuge. Per la seva part, la Direcció General de Seguretat Ciutadana de la Generalitat va habilitar un alberg a Les per a la pernocta deis Mossos d'Esquadra i els hi facilita la manutenció. També, rebran quasi 4.000 pessetes extra per cada dia treballat a canvi de passar totes les vacances lluny de la família, no tenir relleus i de ser mobilitzats amb pocs dies d'antelació. Aquest és el cas d'uns treballadors amb un salari modest que no es correspon de cap de les maneres amb el risc, explícit i permanent, que corren davant l'actual onada d'atemptats selectius i indiscriminats.\n(Publicat a El Federal núm. 8 – Gener 2001)\nPublicado por Julio Gómez Bahillo en 5/31/2007 08:02:00 p. m.


El Govern considera «incomprensible» impedir que els Mossos escortin Torra a l'estranger | NacióDigital\nper Aida Morales, 18 de febrer de 2019 a les 16:47 |\nCompareixença del conseller d'Interior, Miquel Buch, per explicar per què s'ha impedit la seguretat de Torra. | Aida Morales\nEl conseller d'Interior, Miquel Buch, ha precisat aquest dilluns a la tarda que, "sense explicar els motius", el Ministeri d'Interior ha comunicat un "canvi de criteri" sobtat -des del passat dijous- a l'hora de garantir el servei d'escorta a l'estranger del president de la Generalitat, Quim Torra, així com de la resta de membres del Govern i autoritats.\nLa decisió, que ràpidament el Departament d'Interior ha hagut d'assumir, segons ha dit, sense conèixer exactament els motius, ha estat qualificada d'"incomprensible" i, per això, el Govern català ha emplaçat l'executiu espanyol a reunir-se, el proper 4 de març, en el marc de la comissió mixta de seguretat, on es compartirà taula amb la delegada del govern espanyol, Teresa Cunillera, així com amb diversos cossos i forces de seguretat de l'Estat.\nFins que la reunió no es realitzi, el Govern ha demanat a l'executiu de Pedro Sánchez que deixi sense efecte aquesta nova comunicació, i que permeti continuar operant com fins el moment, és a dir, que autoritzi la sortida dels Mossos d'Esquadra a l'estranger per garantir un servei d'escorta al president. No obstant això, Buch admet que no han rebut resposta, i espera que aquesta es faci efectiva en els proprs dies.\n"La forma com havíem fet fins ara enteníem que era lògica i raonable", ha afirmat Buch, perquè la llei de seguretat de Catalunya indica que la seguretat del president i membres del Govern depenen dels Mossos. El procediment era comunicar la sortida de les autoritats fora de l'estat espanyol, i el Ministeri d'Interior sempre ho havia autoritzat "amb normalitat absoluta". Els motius que porten al canvi de criteri, ha lamentat el conseller, no es coneixen: "No entenem el canvi de criteri i ens sorprèn".\nUna de les explicacions possibles seria que ara el Ministeri d'Interior hagués aplicat una circular aprovada l'any 2012, en què es podia vetar el servei d'escortes autonòmiques a les autoritats en situacions "excepcionals". El motiu, però, ha apuntat el conseller, no ha estat clar en cap de les respostes rebudes.\nAvís directe al Ministeri d'Interior\nSegons ha explicat Buch, "simplement s'han inadmès [les diferents peticions]", fins i tot les que s'han realitzat a partir de conèixer el nou criteri. Un fet inèdit, ha dit, ja que en els últims 30 anys sempre s'havia permès aquest servei d'escorta a l'estranger. Segons Buch, ara s'haurà de traslladar la petició directament al Ministeri d'Interior -en comptes d'informar la sala de coordinació policial-, però fins i tot així, aquesta setmana han rebut negatives. "Què ha canviat?", s'ha preguntat el conseller, que també ha sospitat que, a més, el canvi hauria d'afectar totes les policies de l'Estat com, per exemple, l'Ertzaintza: "Seria un disbarat que el Ministeri d'Interior pretengués que a una sèrie de persones se les protegís d'una manera, i a unes altres, d'una altra. És inconcebible".\nPel que fa a la seguretat del president, el conseller també ha recordat que hi ha un informe dels Mossos que aconsella que sempre viatgi amb un "equip de seguretat". I ha considerat una "incongruència" que no se li permeti, ja que això comporta més "inseguretat". En aquesta línia, a més, Buch ha apuntat la possibilitat d'haver de demanar la col·laboració als cossos policials de Bèlgica o d'altres països que es visitin, i ha alertat de l'auge de la ultradreta: "A ningú se li escapa que estem en un moment en què hi ha un auge de l'extrema dreta a l'estat espanyol, i ens podem trobar que hi hagi alguna persona que s'excedeixi o s'extralimiti en alguna protesta, i vulgui anar a l'apartat físic".\nConferència de Torra amb Puigdemont\nAquest dilluns al matí s'ha conegut que Torra havia viatjat a l'estranger sense escorta dels Mossos. Un fet que no havia ocorregut mai en el cas d'un president o conseller del Govern, i que marca precedent, segons alerten des de l'executiu català. Torra havia viatjat a Brussel·les per realitzar una conferència amb l'expresident Carles Puigdemont. L'ordre, però, va més enllà i també afecta el conseller d'Acció Exterior, Alfred Bosch, que té previst un viatge a Brussel·les aquesta setmana.\nFins el moment, el president de la Generalitat i els consellers viatjaven sempre a l'estranger amb una escorta formada per agents dels Mossos d'Esquadra, que comunicaven el desplaçament als ministeris d'Interior i Exteriors. No és el cas, però, de l'expresident Puigdemont, que malgrat demanar-ho al Ministeri d'Interior, ja va veure com li denegaven la petició. En el seu cas concret, l'escorta no és oficial i el servei de seguretat el conformen agents que estan inactius o de vacances.\nUna "represàlia" pels pressupostos\nEl col·lectiu "Guilleries" dels Mossos d'Esquadra ha estat un dels primers en denunciar aquesta situació. A través de les xarxes socials, s'ha preguntat si "és una represàlia per no donar suport als pressupostos generals de l'Estat", i ha assegurat que és "un altre incompliment de la llei" per part de qui s'anomenen constitucionalistes.\nVox sí que farà una conferència al Parlament Europeu sobre Catalunya\nTorra i Puigdemont anuncien el lloc de la seva conferència després de la censura al Parlament Europeu\nPolítica, Ministeri d'Interior, escorta, Mossos d'Esquadra, estranger, govern espanyol, Brussel·les, Quim Torra\nPer Just el 18 de febrer de 2019 a les 19:14\nFora de Catalunya no manen els independentistes, el suport internacional no hi es, de cap de les maneres...


El Govern valencià beneeix el tercer fil – Manuel Lillo i Usechi\nmarç 1, 2017 juny 30, 2017 Manuel Lillo i Usechi\t0 Comments\tcorredor mediterrani, íñigo de la Serna, Vicente Boluda, Ximo Puig\nEl diari d’exigències per construir el corredor mediterrani té un nou capítol. L’Associació Valenciana d’Empresaris ha celebrat la seua assemblea general amb un convidat molt especial. Es tracta del ministre de Foment, Íñigo de la Serna, qüestionat darrerament per les notícies sorgides que posen en dubte el seu compromís per les infraestructures de connexió que tant es demanden des de l’empresariat valencià i català.\nEls últims episodis que han envoltat aquesta qüestió han estat plens de polèmiques i d’actes adreçats a la conciliació. I entre aquests hi ha el que s’ha celebrat aquest dilluns a València, on De la Serna ha assenyalat les dates en les quals, previsiblement, s’acabaran les obres o s’iniciaran els trajectes de prova per les vies que formaran el corredor mediterrani.\nUna solució, però, que no és la demanada per part dels agents implicats. La idea de connectar els territoris mancats d’infraestructures no era, ni molt menys, la proposada pel ministre de Foment. Aquesta idea és la del tercer fil, destinat a adaptar les vies ferroviàries perquè s’equiparen a l’ample europeu, que permetria que els trens continuaren funcionant fora de l’Estat. L’aplicació d’aquest remei a només una de les dues vies –la d’anada o la de tornada– que haurien de transportar les mercaderies limitaria les possibilitats del corredor, com també les capacitats tècniques ferroviàries, que es veurien perjudicades per aquesta solució parcial que es presenta com a quasi definitiva. De fet, el mateix Govern valencià ha titllat el tercer fil com a “carril bici” en reiterades ocasions.\n← Una patronal valenciana menys provincialista\nOfrena a l’imaginari dels pobles →\nCorredor mediterrani, un projecte necessari\ngener 5, 2017 febrer 11, 2017 Manuel Lillo i Usechi\t0


Música, esports i conferències en la programació relacionada amb el 8 de març a Ontinyent - VilaWeb\nMúsica, esports i conferències en la programació relacionada amb el 8 de març a Ontinyent\nEs llegirà per primera vegada un manifest en la Cursa de la Dona, redactat pel Consell de les Dones\nLa regidora d’Igualtat de l’Ajuntament d’Ontinyent, Natàlia Enguix, i el d’Esports, Óscar Borrell, han presentat aquest dilluns la programació municipal relacionada amb la commemoració del 8 de març, que s’allargarà fins al mes de maig en incloure-hi representacions teatrals d’abril i maig.\nLa primera de les activitats previstes és la presentació dimecres 26 de febrer del llibre Feminismo a través de la Historia del Arte d’Esther Tauroni a la Biblioteca de Sant Josep.\nEn l’àmbit esportiu, el 3 de març es projectarà el documentari Campiones sense límits amb la presència de dones esportistes professionals de futbol i bàsquet, i el 7 de març hi haurà una sessió fotogràfica de dones esportistes d’Ontinyent ‘per a valorar totes les dones que practiquen esport en l’anonimat’, amb una foto-mural al poliesportiu. El 8 de març arribarà la Cursa de la Dona, amb la lectura per primera vegada en la prova del manifest de la diada redactat pel Consell de les Dones. La prova tindrà un Punt Violeta i parades d’associacions i col·lectius feministes.\nOrganitzada pel Fons Valencià per la Solidaritat, el dia 5 de març s’impartiran conferències i es faran activitats als instituts dins el programa ‘Ser Dona al Sud’ amb la participació de dones de l’Equador.\nPassat el dia 8, el dijous 12, les actrius i activistes Teresa Lozano i Zua Mèndez presentaran en una conferència el seu canal de comunicació feminista via youtube Towanda Rebels a la sala Gomis, on el dia 24 la psicòloga i experta en gerontologia feminista Anna Freixas parlarà sobre la imatge de les dones a partir d’una edat per a reflexionar sobre l’envelliment de les dones. La programació de març acabarà diumenge 29 amb l’actuació a l’Echegaray del cor CC Pink de Villena, format per 50 dones.


UNA CAMPANYA ROMANA...\nEscrita per elmarge de juliol 21, 2014\nNovament, El Marge Comunica ha tingut l’honor de realitzar la campanya del “LUDI RUBRICATUM”, la festa romana que organitza el Museu de Sant Boi de Llobregat a la mateixa localitat. Una festa que aplega a un públic familiar provinent de tota l’Àrea Metropolitana de Barcelona i que té el gran atractiu de la reproducció històrica i les importants restes romanes d’aquesta ciutat com les seves termes.\nLa campanya ha tingut una basant de màrqeting-off amb el disseny d’un cartell i d’anuncis per les revistes “Sàpiens” i “Descobrir Catalunya”, així com una basant de màrqueting on-line d’aprofitament de les xarxes socials per a la seva difusió, amb tot un seguit de banners publicitaris en webs i portals estratègics. Un vídeo-espot, també realitzat per El Marge Comunica i amb música de Roger Subirana, va ser unes de les eines més importants per atraure una gran quantitat de públic, aconseguint aquest any un gran èxit de visitants de la festa.\nbanner disseny gràfic Ludi màrqueting màrqueting on-line vídeo vídeo-màrqueting xarxes socials\nEtiquetes de comentaris: banner disseny gràfic Ludi màrqueting màrqueting on-line vídeo vídeo-màrqueting xarxes socials


El problema de Madrenas es diu Puigdemont - Diari de Girona\njosep lópez de lerma 20.05.2017 | 07:34\nNo tinc cap problema intel·lectual per afegir-me a les declaracions del diputat Jordi Xuclà, fetes a Diari de Girona, favorables que l'actual alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, encapçali la candidatura del PDeCAT en les eleccions municipals de 2019. L'amic Xuclà disposa de més informació i representativitat que jo per expressar una opinió com aquesta. Personalment, m'hi sumo perquè no li sé trobar alternativa que vingui a millorar l'expectativa de vot d'un partit, el seu, que es va engrunant.\nTanmateix, any i escaig després de la fatídica turbulència que va provocar en Carles Puigdemont, en dimitir per anar a fer de president de la Generalitat de Catalunya, observo que l'estigma de no ser «la volguda» per substituir-lo encara persegueix Madrenas. Puc entendre-ho perquè ha de ser molt dur saber pels mitjans de comunicació que el teu cap de llista no et considera capacitada per ser alcaldessa de Girona i, endemés, et munta un inacabable sursum corda d'errors que en la riota de Catalunya es converteixen. Marta Madrenas i el llavors equip de CiU no s'ho mereixien. L' Albert Ballesta, tampoc.\nEl problema de l'alcaldessa Marta Madrenas segueix anomenant-se Carles Puigdemont. Que no la «veiés» d'alcaldessa s'integra en el passat, tot i que encara l'ombreja, però que el govern de Catalunya no sàpiga estendre taló bancari que hagués evitat l'entrada en liquidació del Parc Científic i Tecnològic de la UdG és per cum laudem en matèria d'ignorància o de ineficàcia que de retruc ha afectat la credibilitat de l'alcaldessa, mentre el rector Sergi Bonet ha volat cap a altres arbres.\nSi aquest errada d'estendre xec a favor de qui res no pintava en el concurs de creditors no té nom, tampoc no en té de nom la caixa de trons que Puigdemont li va traspassar a Madrenas en format aigües de Girona, Salt i Sarrià de Ter i concessió d'aparcaments subterranis en caiguda lliure. Tampoc no en tindrà de nom altres dos transferiments que es troben a la recambra: El polvorí de certa concessió administrativa situada prop del Parc del Migdia, la qual fou portada per Zoila Riera (CiU) als tribunals de justícia, guanyant allí una partida que es segueix jugant en segona volta, en la qual tornarà a vèncer si no la retira del tauler, o el presumpte volcà anomenat Temporada Alta que, en cas d'entrar en erupció, pot causar grans estralls, àdhuc emportar-se per davant la mateixa Madrenas, si no s'espavila.\nPerò la gran assignatura pendent en matèria de governança segueix essent el «nou Trueta». El quid es troba en si es queda en el terme municipal de Girona, enfortint la seva capitalitat, o fuig cap a Salt, com ja va fer l'hospital Santa Caterina. Crec que l'alcaldessa Madrenas, bona persona i diligent gestora, aquí s'equivoca d'interlocutor. Entenc que és un error de principiant oferir uns terrenys -bons, per cert- per la via d'anuncis als mitjans de comunicació i també és un error de novell tenir per interlocutor un conserge amb targeta de presentació de conseller. I com que ara es porta la desmemòria i l'oblit volgut, em permeto la llicència de recordar que l'alcalde Joaquim Nadal tancava els temes «d'estat» del seu municipi amb el president de la Generalitat de Catalunya. Una vegada posats d'acord, el conseller del ram s'encarregava d'executar allò acordat i l'alcalde de vigilar-ho. Girona no és una ciutat de vintena categoria, oi?, com per tractar aquests assumptes amb un manat, ni que sigui d'ERC.\nLlavors, benvolguda alcaldessa, perquè pregar a Comím, el conserge, si el que té veritable poder de decisió és l'antic alcalde de Girona? O és que ha arribat a la conclusió que la ciutat de Girona res no en traurà del president Puigdemont i del seu còmic «I Girona, més!»? Si no és així, i crec saber que el president Puigdemont tampoc no vol que sigui així, aleshores, com diria el dibuixant Batllori, cagoencoi, alcaldessa Madrenas!, deixis de fills putatius i vagin a veure el pare de tots ells. Ràpid.


RACÓ VIATGER de Mariló: ESLOVÈNIA: la capital LJUBLJANA\nA primer colp d’ull qualifique la capital d’Eslovènia de ciutat elegant, culta, acollidora, bonica, tranquil·la… una ciutat que enamora on està tot a mà.\nLjubljana és la capital d’Eslovènia, punt estratègic entre altres països com Àustria, Hongria, Itàlia i Croàcia. Nosaltres venim de Croàcia.\nEslovènia té una xicoteta eixida al mar, és una nació menuda i va viure annexionada a l’Imperi Austrohongarès durant 600 anys. Tants anys deixaren petjada en tots els àmbits. Després va pertànyer a Iugoslàvia i no va obtenir la independència fins a l’any 1991 quan va caure el mur de Berlin.\nHui he aprés una cosa nova sobre política migratòria. Existeix el que s’anomena espai Schengen que començà a funcionar l’any 1995 i es creà per suprimir fronteres comuns entre els integrants de la unió europea i establir controls comuns en els exteriors. En termes migratoris els països integrants funcionen com un país solament amb una política comú de visats. També he sabut que la Unió Europa i l’espai Schengen són dues zones diferents. Croàcia que pertany a la Unió europea des de 2013, no pertany a l’espai Schengen per la qual cosa quan arribem a la frontera d’Eslovènia hem de passar controls. Per sort el pas és ràpid però no sempre és així.\nNomés traspassar la frontera d’Eslovènia note la diferència de paisatge. Hi ha conreus als camps i vegetació verda i frondosa. I també a traves del cristall de l'autobus, veig poblets tipus Suïssa. I amb estes imatges bucòliques arribem a la capital.\nL’any 1895 la ciutat va patir un terratrèmol. El que s’havia fet malbé s’havia de reconstruir o restaurar. I així a principi del segle XX la ciutat es va desenvolupar sota la influència de la Secessió Vienesa que la formaren un grup d’artistes que pretenien la renovació artística re interpretant estils del passat. Hui en dia els cataloguen dins del modernisme. És per esta raó per la qual trobem molts edificis d’art nouveu, donant a la ciutat un aire alegre i acolorit que associe inconscientment a vitalitat.\nCal ressaltar un nom, el de l’arquitecte Joze Plecnik (1872-1957), que va ser un dels alumnes més avantatjats en esta corrent modernista. Molts el comparen amb Gaudí i va deixar en la ciutat una petjada significativa edificant molts monuments. Estos edificis i altres més, “fets a consciència” amb cura i estima són els que li donen a la ciutat la fama de bonica i distingida.\nI precisament el primer edifici que ens crida l’atenció quan comencem el passeig cap al casc antic és d’art nouveau. És una meravella. És la casa Vurnik, de 1921, un dels edificis més famosos de Ljubljana per ser representatiu de l’arquitectura de l’estil nacional eslovè, combinat ornamentació de roig blanc i blau, que són els colors de la bandera. M’agradaria entrar i veure’l per dins, imagine que serà bonic, diferent, que trencarà esterotips tradicionals.\nCaminant uns metres trobem la Casa Urbanc, amb dosser semicercle format de pètals oberts de vidre i ferro forjat. Va ser el primer centre comercial de la ciutat. Dalt de l’edifici hi ha una estàtua neobarroca de Mercuri, el déu del comerç. Per dins és un centre comercial molt modern amb les botigues més afamades.\nL’edifici està en la plaça principal, la plaça anomenada Preseren. Preseren era un poeta, autor de l’himne nacional i el podem veure a la plaça en forma d’estàtua.\nEn l’estàtua, inaugurada l’any 1905, està representat amb la musa de la poesia i està mirant simbòlicament cap a una direcció concreta. Mira on està l’estàtua del seu gran amor, Julija Primic, situada en una façana a l’altra part de la plaça. Va ser un amor prohibit per deferències socials, que generaria versos tristos i romàntics.\nEstem al cor de la ciutat, el riu passa pel costat. L’arquitecte Plecnik es va encarregar de la canalització del riu i el projecte dels arbres i embarcadors, també del triple pont que és el comunica la plaça amb l’altra part de casc antic.\nÉs un lloc ambientat de músics, d’espectacles…de gent passejant o simplement asseguda a una terrassa mirant qui i què passa per davant. Enmig de la plaça hi ha instal·lat un artefacte peculiar, imagine que és temporal, d’estiu. És un cercle delimitat on plou, uns cables estratègicament col·locats deixen caure aigua i així refresca l’ambient i el calor minora. Encara que hui fa una temperatura ideal.\nA la plaça està la Casa Hauptmann, construïda l’any 1873. Va ser una de les cases que va sobreviure al terratrèmol però en comprar-la un comerciant, Hauptman, va manar redissenyar-la emprant l’estil de la Secessió Vienesa. Va ser anys en que altres burgesos manaren construir-ne de noves.\nEn un costat de la plaça està l’església Franciscana de la Anunciación, construïda al segle XVII. És punt de referència perquè el seu color destaca des de la llunyania.\nEl passeig per Ljubljana, a cada pas, m’enamora... per ser ciutat menuda i acollidora, no arriba a tenir 300000 habitants. M’agrada pels seus carrers només per a vianants, per les cases de colors variats, per l’arquitectura barroca dels període austrohongarès que conviu amb l’esperit l’Eslovènia independent...per tot, esta ciutat és especial.\nVeig monuments i edificis barrocs però sense saber què són. Però hi ha un que si identifique, és la universitat, la major i més antiga del país, va ser fundada l’any 1919, i fins la dècada de 1980 va ser l’única d’Eslovènia.\nLa pau que hi ha a l’atmosfera convida a gaudir del moment sense angoixa. El que fem la major part del temps és donar voltes al casc antic sense rumb fix, anem cap a on les cames ens porten. També parem a descansar, dinar, beure un refresc o fer-nos un gelat, per cert me’n faig un que és dels millors que he menjat en la meua vida i a més a més sense sucre, que una cosa no li lleva l’altra. És en una cafeteria-gelateria on, segons ens diuen, antigament anaven els escriptors i poetes.\nA la ciutat destaca el Castell medieval. Nosaltres no pugem, ens conformen mirant-lo de lluny. Però se que s’hi pot pujar en funicular o a peu i des de dalt hi haurà bones vistes.\nEns enfilem per un carrer important, és el més comercial i on està la catedral i l’Ajuntament. Quanta animació! I alhora no s’escolta barbull. Quin gust, quina educació! I tot net. Des de 2007 començaren a fer obres per embellir la ciutat i restaurant el patrimoni arquitectònic, per això en tot el centre està prohibit circular cotxes, es té cura dels espais verds i de netejar el riu. I es posa importància en el reciclatge del fem. Per tot a l’any 2016 se li va donar el títol de capital verda europea.\nParem davant d’un curiosa tenda que ven productes de sal, fins i tot fabriquen xocolate negre amb sal, el taste i està molt bo. També parem a comprar un dolç típic fet amb bescuit i nous: potica, és el seu nom. Pense que és un bon detall per portar a la família. És una delícia! En compre però no arriben tots a casa, la temptació és molt gran.\nDesprés parem davant de l’ajuntament i entrem. És un edifici amb estil gòtic del segle XV i com molts altres edificis de la ciutat es veu la influencia veneciana. Hi ha un pati interior amb un pou. Al l'interior hi ha sales amb exposicions.\nMolt a prop està la font Robba o font dels tres rius, barroca del segle XVIII i inspirada en la font dels quatre rius de la plaça Navona de Roma. En esta estan representats els deus dels tres rius de la regió: Sava, Ljubljanica y Krka.\nA la part esquerra del carrer està la catedral en honor a san Nicolas, enllestida l’any 1706. L’any 1996 el Papa la va visitar per la qual cosa, en record de la visit, la imatge del pontifici està representada en una de les portes. amb un orgue impressionant. L’església té una cúpula verda i dues torres.\nDes d’un carrer perpendicular vegem l’església dels franciscans. En esta ciutat es difícil perdre’s.\nAnem al mercat on trobem tan curioses com un dispensador de llet o un pes públic per a que la gent puga comprovar si els han pesat bé el que han comprat.\nL’edifici de columnes del mercat va ser també obra de L’arquitecte Plecnik. Des del riu es veu millor, ara entre tanta gent és difícil apreciar l’arquitectura. El mercat està molt animat amb persones, alguns comprant o venent. Vegem paradetes on la gent menja. Dóna ganes de parar-se a dinar. Hi es venen productes típics del país, fruites i verdures fresques. També hi ha venedores de flors.\nA més a més del triple pont que és el primer que hem creuat, hi ha altres. A Ljubljana s'hi pot fer una ruta turistica de ponts i anar creuant-los. Destaca el Pont del drac vinculat a la llegenda de sant Jordi. Sant Jordi està present en molts llocs d’Europa. En Ljubljana se’l considera el protector. El Pont del drac es va fer en arquitectura art nouveau entre 1900 i 1901, era un dels més grans que s’hi construïren en Europa.\nDe passada vegem el pont de les sabates, que és molt curiós perquè hi ha sabates penjades i també creuem el pont dels carnissers, on els enamorats posen cadenats en senyal d’amor. Em recorda un pont en Paris al que es van llevar els cadenats al poc temps de veure’l. Els noms d’estos ponts són pels oficis que predominaven en la zona.\nVages per on vages hi ha ambient romàntic, potser el proporcione el riu Ljubljanica que divideix el casc antic en dos parts. Hi ha aire pausat, relaxat, no es veuen les presses que caracteritzen les nostres ciutats espanyoles on la gent corre, entropessa i ni mira qui li passa pel costat. Este és l’encís d’esta capital.\nPel casc antic no passen cotxes només hi ha una excepció el Cavalier que es un cotxe elèctric gratuït que acudeix quan els habitants de la ciutat ho necessiten. Especialment és per a les persones discapacitades o d’edat avançada.\nCom no dir que és quasi la ciutat perfecta? Voldria quedar-me més. Quan més veig, més convençuda estic que vull tornar. No sé quan, però ho faré. He vist la ciutat amb poc temps. És una ciutat per passejar-la sense mirar el rellotge.\nM’agrada el seu ambient, per la tranquil·litat, per les seues plaçoletes i places més grans totes plenes de vida i assortides de cafès i cerveseries. I també m’agrada perquè em recorda ciutats amb encís com Amsterdam, Gante o Bruixes pels ponts i per les bicicletes que circulen sense molestar …quin goig! Però també em recorda Paris, Graz, Salburg, o Praga, pels edificis elegants. Ljubljana té una atmosfera realment familiar.\nQUADERN DE VIATGE, estiu 2017, ESLOVÈNIA\nPublicat per Mariló Sanz Mora a 15:15\nEtiquetes de comentaris: ESLOVÈNIA, LLOC ESPECIAL, PASSEIG PER CIUTAT


Bio - Carme Gomila\nFotografia de Nacho Caravia\nRealitzadora i creadora visual\nMaó, 1987. Llicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona, completa la seva formació a la Universitat de Guadalajara (Mèxic) i amb el Màster en Arts Digitals (Pompeu Fabra). Especialitzada en la creació audiovisual amb perspectiva feminista, la hibridació entre documental i l’animació , les pràctiques de creació col·lectiva en l’àmbit artístic i les arts visuals en directe.\nCom a realitzadora, ha co-dirigit els curtmetratges documentals amb animació Blessy (21min / Barcelona / 2018), construït per quatre dones supervivents de Tràfic d’Éssers Humans en col·laboració amb tres realitzadores; Organizar lo (im)posible (14min / Barcelona / 2017), co-dirigit amb Tonina Matamalas i realitzat conjuntament amb el col·lectiu de cambreres d’hotel Las Kellys, que està tenint un ampli recorregut per festivals arreu (Brasil, Mèxic, Colòmbia, Suècia, Àustria, França i Escòcia, entre d’altres) i ha estat guardonat amb nombrosos premis com Best Short al London Feminist Film Festival (2018), Biznaga de Plata «Afirmando los derechos de la mujer» del Festival de Cine de Málaga (2018), Menció especial al Festival Articulo 31 (2018), Premi del públic i Accèsit millor direcció al Festival Ull Nu’18 (Andorra), entre d’altres. El 2014 co-dirigí, amb Tonina Matamalas, el seu primer llargmetratge Un teatre obert al Cós (33mins / Menorca / 2014), sobre el procés de disseny i construcció del teatre Albert Camus de Sant Lluís (Menorca) i la relació d’aquest amb els habitants del poble. Prèviament, havia coordinat i disseny el procés de disseny col·lectiu de la façana del Teatre Albert Camus en col·laboració als alumnes del Col·legi Públic Sant Lluís.\nEn l’àmbit de les arts visuals en directe, recentment ha creat i co-dirigit Pla-dur (2018), una pel·lícula documental construïda en directe en col·laboració amb un equip multidisciplinari. Ha treballat realitzant propostes visuals amb artistes com Maria Arnal i Marcel Bagès (projecte Codi Obert), Clara Peya i Ariadna Peya (projecte Zip) o la companyia de dansa Abast Elàstic (projecte A.U.R.A.), actuant en escenaris com la Sala Hiroshima, La Pedrera, Festival Vallsonora, Mostra sonora i visual del Convent de Sant Agustí, Sala Becket, entre altres.\nRecentment ha rebut el Premi Joves Creadores de l’Institut de Cultura de Barcelona (2017), Premi Maria Aurèlia Capmany de l’Ajuntament de Barcelona amb la Cooperativa de tècniques (2017), Beca Fundació Reynolds (2017) i Premi Acció Curts de Dones Visuals (2018).\nÉs co-fundadora dels col·lectius de producció audiovisual feminista Cooperativa de tècniques i La Ròtula, així com de la companyia de cine en directe Atzur i del col·lectiu artístic Maixap.


València; espai de trobada del voluntariat estatal de Creu Roja - Diari La Veu\nEscriba el número 141574\n“La labor i l'experiència de la Creu Roja és molt important, perquè entre les guerres i les catàstrofes naturals generades pel canvi climàtic, el nombre de desgràcies cada vegada és major i els governs necessiten comptar amb el màxim nombre de recursos disponibles per atendre la ciutadania”, ha manifestat Joan Ribó.\nEl primer regidor ha manifestat el seu suport a l'acció humanitària que desenvolupa en diferents àmbits l'organització no governamental Creu Roja, que durant aquest cap de setmana reuneix a València més de 600 voluntaris que s'han citat en un congrés estatal per a reflexionar sobre la seua implicació i contribució a la millora de la situació de les persones més vulnerables.\nEn el marc d'aquest congrés, s'han habilitat espais informatius en diferents enclavaments del centre de la ciutat. Concretament, la plaça de l'ajuntament acull un d'aquests espais destinats a la difusió dels treballs que realitza Creu Roja en matèria de socors i salvament.\nLa plaça de l'ajuntament és escenari hui d'un acte de visibilització i reconeixement al voluntariat de Creu Roja que intervé en situacions de risc i conflicte de tot el món. Consol Castillo ha destacat “el treball que exerceix el voluntariat per a la transformació social i per aconseguir un món millor”.\nEn la mateixa línia s'ha manifestat aquest matí l'alcalde, que ha fet una crida “a tots els valencians i valencianes perquè, en la mesura de les seues possibilitats, participen com a voluntaris per a millorar la societat”.\nCongrés estatal Creu Roja\nEscriba el número 588714


Liffey - Església, oficina de turisme i ara mercat de menjar\nDivendres, 05 de maig 2017 00:00\nL'antiga oficina de turisme a Saint Andrew's Church / Foto: Liffey\nAl centre de Dublin hi ha uns quants temples religiosos, majoritàriament antigues esglésies de la Church of Ireland (branca irlandesa de l'Església Anglicana), que van ser desamortitzades fa uns anys causa de la baixa assistència de feligresos, bona part dels quals van anar a viure a zones més acomodades de la ciutat, fora del centre. El seu nou ús ha estat ben divers i entre altres coses els llocs sagrats han esdevingut botigues, pubs, restaurants, cibercafès, albergs, habitatges particulars, oficines o vivers d'empreses.\nEn el cas de la Saint Andrew's Church, situada a Suffolk Street (Dublin 2) i que va ser desamortitzada l'any 1993 quan només tenia dos parroquians censats, va passar a ser una oficina de turisme, tot i que al final la cosa no va rutllar prou bé i va haver de tancar. Curiosament, ara, just al davant hi ha l'estàtua de Molly Malone, que atrau una munió de turistes i que hi és de manera temporal durant els treballs de construcció del Luas Cross City.\nEl recinte ha tingut uns quants pretendents, inclosos, segons diuen, els U2, però ha estat l'empresari Michael Wright, propietari d'alguns locals de lleure al nord de Dublin, qui ha sol·licitat permís per a muntar-hi un mercat de menjar i begudes a l'estil de l'Ostermalm d'Estocolm o el Foodhallen d'Amsterdam. A banda de l'aspecte comercial també n'hi hauria un de social, amb actuacions musicals, tallers de cuina i un auditori multimèdia.\nWright té previst d'invertir-hi tres milions d'euros i crear 120 llocs de treball, per la qual cosa alguns regidors municipals ho han trobat molt interessant; en cas que tot vagi bé, la data d'obertura seria al juny del 2018.\nURL curta: bit.ly/2pLvoVy\nAltres notícies d'aquesta secció: « Diari de la Mélodi: últimes proves i berenar Dies durs per als fans de Fair City però amb final feliç »


Arrenca l'Any Pompeu Fabra\nRedacció\t| Actualitzat el 20 Febrer 2018 a les 12:26\nEl Teatre Zorrilla de Badalona acull aquest dimecres al vespre l'acte inaugural de l'Any Pompeu Fabra, que commemora la figura i obra del filòleg amb motiu del 150 aniversari del seu naixement i els 100 anys de la publicació de la Gramàtica catalana normativa.\nL'acte inaugural duu per títol Quan arrela el llenguatge clar, està dirigit per Xavier Albertí, i consisteix amb diverses lectures sobre Pompeu Fabra per part d'actors i actrius com Marta Angelat, Pere Arquillué, Oriol Genís, Manel Barceló, Carme Sansa, Rosa Cadafalch i Pablo Derqui; un monòleg escenificat de Jordi Oriol, i actuacions a càrrec de Cesc Gelabert, Maria Hinojosa i Francisco Poyato.\nDurant l'any s'organitzaran diverses activitats i s'endegaran diverses iniciatives en memòria i reconeixement de Pompeu Fabra i Poch (Barcelona, 1868 - Prada de Conflent, 1948), que va codificar i modernitzar la llengua i la va fer apta per als diversos estils i funcions. La celebració farà especial incidència en la seva aportació a la llengua i també posarà en valor el gran arrelament social de la seva figura i obra arreu de Catalunya.\nLa Generalitat vol que l'Any Pompeu Fabra, comissariat per Jordi Ginebra i Serrabou, sigui una commemoració de país. Per això, la Direcció General de Política Lingüística ha convidat institucions, entitats i el conjunt de la societat civil a compartir col·lectivament la celebració amb actes que reconeguin la seva figura i obra, que siguin també estímul per reforçar la vitalitat de la llengua i la projectin amb força cap al futur.\nEn la commemoració hi tindrà un paper destacat l'Institut d'Estudis Catalans, de la Secció Filològica del qual Fabra va ser president i va assumir la tasca de codificació de la llengua catalana. Entre d'altres, l'IEC digitalitzarà l'Obra completa del filòleg impulsada per la Càtedra Pompeu Fabra.


TAC12 TV - Salou degustarà, del 17 al 26 de maig, la ruta de tapes Gastrotour\nDes d’aquest divendres i fins al 26 de maig Salou viurà una nova edició del Gastrotur, la ruta de tapes de la capital de la Costa Daurada. Enguany hi participen 65 locals de restauració, són més que l’any passat. Oferiran una tapa més un quinto a un preu de 2,5 euros. A banda, alguns d’ells, també tindran a disposició un menú exclusiu per dinar o sopar.\nAquesta és la vuitena edició d’aquest esdeveniment on el sector comercial del municipi també s’hi afegeix regalant a tots els clients una bossa de roba.\nDes de l’organització valoren l’alt nivell de creació de tots els plats i la importància del calendari gastronòmic que té Salou per desestacionalitzar el turisme.\nMés en aquesta secció: « Entrevista a l'alcaldable de Ciutadans a Salou El Salou FS juvenil omple el pavelló i frega la final de la Copa Catalunya davant el Barça »