L'Ertzaintza deté tres etarres a Vitòria en una operació contra el comando Araba\nEn l'acció policíaca es confiscà material explosiu i diversa documentació de la banda\nL'operació policíaca, sota la supervisió de l'Audiència Nacional, s'inicià la matinada d'ahir.\nL'Ertzaintza detingué ahir a Vitòria tres persones, dues dones i un home, en el transcurs d'una operació policíaca contra el comando Araba de la banda armada ETA, en la qual, a més, s'ha confiscat material explosiu preparat per a la seva utilització i documentació de l'organització terrorista.\nSegons informà en un comunicat el Departament basc d'Interior, l'operació policíaca, que continua oberta i que està coordinada per l'Audiència Nacional, s'inicià la matinada d'ahir amb l'escorcoll de sis domicilis a la capital alabesa. Els tres detinguts varen ser traslladats a dependències policíaques, i no es descarten noves detencions.\nEntre el material trobat en els pisos, escorcollats durant la matinada i el matí d'ahir, es trobaren granades tipus «Mekar» i artefactes explosius preparats per a la seva utilització. Així mateix, els agents de l'Ertzaintza confiscaren documentació de la banda terrorista que s'està analitzant en aquests moments. Encara que el Departament d'Interior no ha facilitat la ubicació dels immobles, els escorcolls es realitzaren en el número 2 del carrer Galicia i en els portals 61 i 96 del carrer Florida.\nNo obstant això, testimonis presencials asseguraren que dotacions de l'Ertzaintza també entraren en altres dos habitatges del carrer Julián de Apraiz i en un altre més del carrer Heraclio Fournier, localització que no té la confirmació oficial del Departament basc d'Interior, que es limità a informar que s'escorcollaren sis pisos.


Agredeix al seu sogre amb una destral en una disputa per la custòdia del fill - El Gerió Digital\nEl detingut és un veí de Begur de 42 anys\nDissabte, 14 de juny de 2014 20:04h\nEls fets van tenir lloc a l'entrada d'aquest edifici de Palafrugell © ACN\nL'agressor que aquest divendres va ferir el seu sogre amb una destral a Palafrugell (Baix Empordà) és un home de 42 anys, de nacionalitat espanyola, i veí de Begur. Els Mossos d'Esquadra l'han detingut per un delicte de temptativa d'homicidi i pròximament passarà a disposició del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de la Bisbal d'Empordà.\nEls agents han informat que els fets van succeir a quarts de vuit del matí i que l'agressor va atacar la víctima per la custòdia del seu fill que actualment viu amb els avis materns. Un veí va aconseguir desarmar l'agressor i socórrer la víctima, de 61 anys, que ha patit una fractura oberta al cap, un tall a la mà i un altre tall a la cama Els fets van passar aquest divendres a quarts de vuit del matí. L'agressor, un home de 42 anys i veí de Begur, estava enemistat amb el seu sogre per desavinences familiars.\nEll i la seva parella - la filla de la víctima- tenen un nen en comú però la custòdia del petit s'ha quedat en mans dels avis materns. Tot apuntaria a què el detingut va decidir anar fins al bloc on viu la víctima, situat al número 85 del carrer Vilar de Palafrugell, i va esperar-lo al pàrquing de l'edifici. Quan el sogre va baixar de casa seva, els dos homes es van començar a barallar. Va ser aleshores quan el detingut va treure una destral i començar a colpejar la víctima de 61 anys.\nEl sogre va patir una fractura oberta al cap, un traumatisme cranioencefàlic, un tall a la mà i un altre a la cama. Un veí que va veure la baralla va ser qui va aconseguir aturar l'agressor i desarmar-lo. Tot seguit, l'imputat va fugir corrents del lloc dels fets però el veí va quedar-se amb la víctima fins que van arribar els serveis d'emergència. L'home va ser traslladat a l'Hospital de Palamós i, posteriorment, ha estat derivat a l'Hospital Josep Trueta de Girona per la gravetat de les ferides que havia patit.\nDesprés de rebre l'alerta, els Mossos d'Esquadra van començar a buscar l'agressor. Al cap de poca estona, el van aconseguir localitzar a casa seva, a Begur, on havia anat a refugiar-se. L'home està detingut per un delicte de temptativa d'homicidi.


No és [Toni] Martí que decidirà que jo estigui o no en política”\nActualitzada 14/09/2016 a les 06:47\nEl cap de Govern ja deu ser conscient d’això\n#4 Marxi si us plau\nSr.Bartomeu,las sevas políticas pertanyen al segle pasat,vosté no ens representa amb la suposada "oposició" que en realitat es un "canvi de torn".El bipartidisme está obsolet,volem una oposició reial,no una oposició a mida per perpetuar el poder oligárquic andorrá.\nsi si ara direu als demes el que es te que votar tambe!!! si aquest senyor vol continuar en politica i te els seus seguidors qui som els demes per dir res!! coses pitjors estan succeint i es segueix la doctrina DA!!\nFa dies que ha perdut tota la credibilitat.\n#1 Bola magica\nEls electors ja fa dies que ho han decidit pero tu no t'en vols adonar


Un rescat de set bilions, por Manel Pérez\nUn rescat de set bilions\n26/03/2020 00:25 | Actualizado a 26/03/2020 10:11\nEls plans de xoc o rescat posats en marxa pels principals països desenvolupats, incloent mesures fiscals i de crèdit, més els programes de la Reserva Federal i el Banc Central Europeu (BCE), sumen ja més de set bilions d’euros. Equivalen a gairebé sis vegades el PIB (la producció anual) de l’economia espanyola. O prop de dos terços de la del conjunt de l’eurozona. El 40% de la dels EUA, la primera economia mundial. I aquesta xifra no inclou les mesures que aplica la Xina, ni el Japó, ni tampoc cap economia asiàtica. L’acció pública mundial contra la coronomia no té precedents en la història del capitalisme en temps de pau.\nLa majoria d’aquests diners s’apliquen en forma d’avals d’ Estat a crèdits bancaris i compres de deute públic i privat dels bancs centrals; la resta, mesures fiscals, que són les que més notaran els ciutadans i les empreses en aquests temps d’aturada econòmica sobtada, encara són les menys nombroses.\nDe moment, aquestes mesures han servit per estabilitzar les borses, han corregit la caiguda lliure dels últims dies, i amb elles el sector financer, agafat de nou in fraganti jugant al dòmino especulatiu i a l’encadenament de deutes. La liquiditat massiva ha servit per calmar el pànic. El missatge ve a ser, tranquils, no fa falta que ho veneu tot, aquí hi ha els bancs centrals per garantir que sempre hi haurà un comprador per als vostres actius, siguin accions, bons empresarials o títols de deute públic.\nAmb aquestes polítiques, les compres massives de deute, els gran bancs centrals, en primer lloc la Reserva Federal i el BCE, s’han convertit en l’última dècada en els grans propietaris del capitalisme mundial. Els seus balanços vessen de bons de l’ Estat, accions i obligacions d’empreses. La suma de les grans corporacions privades no assoleix ni de lluny la dimensió d’aquestes carteres sobrevingudes. La crisi del virus suposarà un nou pas de rosca en el desenvolupament d’aquest model.\nEn el passat, els salvaments han evitat el desastre però al preu d’engreixar la bèstia financera\nPer això, en part, els bancs centrals volen que els governs facin més i deixin de viure acomodadament gràcies a les seves acciones, confiats en la vareta màgica dels apunts comptables que fabriquen diners. Gran part del seu problema és que el que injecten per salvar l’economia acaba alimentat encara més la bèstia financera.\nPer evitar que les finances s’incendiïn, que sempre sembla que pot passar quan la borsa cau bruscament o un estrany fons d’inversió fallit en un mar de deutes posa en un compromís alguna institució important de Wall Street, els banquers centrals, com bombers, acudeixen rabents a injectar diners i apagar el foc. I la paradoxa és que el cosmos financer emergeix del sinistre més gran, fort i famolenc que abans, amb les accions pels núvols i els fons de capital imposant el seu pas, mentre que l’economia aliena a aquella esfera, la que abans es deia productiva, s’esllangueix.\nQuina garantia hi ha aquesta vegada que les astronòmiques quantitats de diners destinades a salvar l’economia, i que majoritàriament es convertiran en deute públic sobre les espatlles de tots els contribuents, no acabaran tenint idèntica conclusió?\nEl gegantí pla de l’Administració de Donald Trump inclou l’helicòpter monetari, la majoria de totes les llars dels Estats Units rebran diners en efectiu, mètode que segons els seus prescriptors evitarà que els diners s’ esfumin al laberint financer. És una manera indirecta d’aplicar mesures d’ Estat del benestar a l’europea, en principi de manera conjuntural.\nEl capitalisme no havia posat mai en marxa accions d’aquesta dimensió en temps de pau\nCom ja va passar en la crisi financera del 2008, els EUA han optat per aplicar el programa de rescat econòmic més voluminós i incisiu. La justícia de les mesures és discutible, encara que també és cert que fa una dècada la primera economia del món va recuperar el creixement abans i amb molt més vigor que l’eurozona.


Mobilització permanent | Coordinadora Comarcal de La Selva\nInici » Mobilització permanent\nÉs sorprenent i gratificant alhora, constatar els avenços aconseguits en el procés sobiranista català només en els darrers cinc anys. En vivim els efectes i palpem els resultats -tan positius- però encara no podem abastar en la seva integritat la profunditat i solidesa dels canvis produïts en la consciència de la societat catalana. Només els esdeveniments acumulats i la perspectiva que dóna el temps ens permetrà escatir algun dia la importància estratègica del moment que estem vivint i de les petites-grans accions quotidianes amb les quals estem bastint el futur.\nArenys de Munt i les Consultes foren determinants com a desencadenants del procés i l’ANC ha estat- i continua essent- un element insubstituïble en l’etapa actual de consolidació i avenç cap a la llibertat nacional i social. La conscienciació, l’organització i la mobilització han estat les eines fonamentals del procés, sense les quals no estaríem a les portes del referèndum d’autodeterminació.I evidentment no podem deixar de banda la complicitat -involuntària però directa- del govern espanyol, amb els seus errors d’ignorància i prepotència, que ens han ajudat paradoxalment a accelerar el procés.\nAra mateix,som a l’inici de la recta final i no ens ha de sorprendre ni desanimar que s’accentuïn les contradiccions -també les nostres- Hem fet bona part del deures: Hem anat superant la por, hem guanyat autoestima col·lectiva ,hem aconseguit consolidar la complementarietat de la lluita del moviment social amb els imprescindibles posicionaments institucionals…\nTalment semblaria que per arribar a la victòria només ens cal esperar. Esperar i recollir els fruits, però de cap manera podem cometre un error tan greu com aquest. Ara més que mai ens cal la mobilització permanent. Bandegem les temptacions cofoïstes… Hem de mantenir permanentment tensada la corda de l’emplaçament democràtic al govern espanyol i als seus escolanets, sense deixar-ne passar cap.\nÉs clar que cal començar a preparar l’11S2014…No cal dir que hem d’acumular forces de cara el 9N2014…Només faltaria! Però sense oblidar que mentrestant tenim al davant reptes tan o més transcendents que, encara que puguin semblar més conjunturals, si els resolem amb èxit, ens ajudaran a arribar als moments finals del trajecte amb força indesmaiable i fermesa absoluta.\nEl repte més proper en el temps i sens dubte el més transcendent ara mateix, serà donar resposta adequada a l’enunciat rebuig dels diputats espanyols a la demanda del Parlament català del traspàs de les competències estatals sobre referèndums.\nNo hi haurà sorpresa -en sabem el resultat exacte- i per tant no tenim cap excusa per no començar a preparar la resposta. I ha de ser una resposta contundent en el contingut i massiva en l’escenificació. Tothom a Barcelona de vell nou? Tot el país dempeus de manera descentralitzada, vila a vila , ciutat a ciutat? O potser la conjuminació de les dues accions?\nNo badem! Posem-nos-hi ara mateix. La conscienciació, l’organització i la mobilització permanent continuen essent les millors eines!!!\nArbúcies, 12 de març del 2014\n← Anàlisi de conjuntura\nLa unitat, per fer què? →


La pròxima Nit dels Musicals podria centrar-se en èxits de Broadway | Ràdio Sabadell\nLa pròxima Nit dels Musicals podria centrar-se en èxits de Broadway\nUn moment de l'espectacle de l'any passat | Roger Benet\n09.01.2020 17:06 Pau Duran\nLa Nit dels Musicals del Fresc Festival d'aquest estiu podria centrar-se en musicals de Broadway. Aquesta és la proposta que està estudiant la direcció del festival. Una nit que ja és sinònim d'èxit, i que en l'última edició ja va programar una segona funció de l'espectacle, que últimament s'havia dedicat a homenatjar les entitats teatrals històriques de la ciutat.\nAlbert González dirigirà per quarta vegada la Nit dels musicals del Fresc Festival. En declaracions al programa Connectats, el director sabadellenc deixa entreveure que "la idea d'aquest anys és, potser, agafar diferents musicals coneguts, de Broadway, del West End, i fer-ne un popurri. Ho estem estudiant", de manera que els principals escenaris mundials podrien ser els protagonistes de la cita.\nGonzález també ha explicat d'on beu la idea de la Nit dels musicals i és que "a Barcelona, en el Festival Grec sempre feien la nit dels musicals. I repassaven en format de popurri, musicals històrics". El director sabadellenc va pensar que "aquí tenim pedrera, tenim molt talent, hi ha molta tradició de teatre musical actualment a la ciutat" i per això calia "fer una nit per fer autobombo de què fem a la ciutat".\nEn les edicions anteriors, la gala estava dedicada a les entitats teatrals històriques de la ciutat, com va ser el cas de l'any passat, que es basava en el centenari del Teatre Sant Vicenç, o la de fa dos, dedicada als 30 anys del Teatre del Sol i al 70è aniversari de La Faràndula.\nLa Nit dels Musicals


«"L?anell" és aproximadament un dietari o una memòria d?uns dies passats a París del protagonista del poema amb la seva amiga. Ens parla en primera persona a partir de converses i de passejos. Estem arran de vida i de les coses, de l?atzar que pot prendre ?dins el poema? la forma de la rodona necessitat.Els últims poemes de Jordi Llav...\nColección Meteora Poesia #54\n«"L?anell" és aproximadament un dietari o una memòria d?uns dies passats a París del protagonista del poema amb la seva amiga. Ens parla en primera persona a partir de converses i de passejos. Estem arran de vida i de les coses, de l?atzar que pot prendre ?dins el poema? la forma de la rodona necessitat.\nEls últims poemes de Jordi Llavina parteixen d?aquí. I és des d?aquest caminar atent que, arribats a un punt, el llenguatge es fa dens entorn d?una imatge i qualla en un poema com a rúbrica o fa un pas més i esdevé poema independent. L?ús de la cançó com a gènere poètic vindria a subratllar aquesta fidelitat a l?experiència propera. Sense renunciar a aquest camí com a porta d?entrada, podem connectar amb els paisatges més diversos i amb reflexions que desemboquen al centre mateix de la seva poesia.»


Atenció a la diversitat i abandonament escolar. – EduFòrum.cat\nLa Fundació Bofill va emetre l’any 2017 l’informe “L’escola no és per a tu: el rol dels centres educatius en l’abandonament escolar“, on exposa el paper que el sistema educatiu en general té sobre l’abandonament prematur dels infants en els estudis obligatoris.\nA part d’aclarir conceptes com abandonament escolar i declarar-se obertament cap a una mirada no només acadèmica, sinó també molt social, l’informe presenta una sèrie de propostes destinades a polítics, societat i escoles – instituts clarament agosarada i valenta en termes d’equitat educativa.\nPartint de l’anàlisi feta, observem com sovint els centres educatius portem a terme accions que promouen, sense voler-ho com a objectiu, situacions de segregació escolar que poden acabar en una fragmentació de la relació alumne-centre, i que pot acabar (de fet, així passa sovint) en abandonament escolar.\nL’atenció a la diversitat ha de ser entesa com el cor de l’escola, el batec, el caminar, el moure’s… ha de ser l’equip capaç de conèixer a tots i cadascun dels infants del centre (no només aquelles que presenten informes mèdics, situacions concretes o barreres més grans d’accés als aprenentatges) i dotar l’equip docent d’estratègies, recursos i eines pedagògiques capaces de donar resposta a tothom.\nLlegir que només l’11% dels centres d’ESO a Catalunya respecten els grups heterogenis com a organització bàsica dels seus centres ens fa pensar que queda molt camí per fer.\nEn el desenvolupament de la tasca educativa la mirada d’atenció a la diversitat ha de procurar que sigui una mirada propera, humana, de cura de l’infant, d’altes expectatives i de propostes pedagògiques contextualitzades als infants que tenim al davant.\nEn aquest camí no hi ha recepta, però sí que hi ha compartir experiències, recursos i vivències que ens enriqueixin a tots i totes. Famílies, alumnat i equip docent han de treballar en una sola direcció: l’equitat educativa com a mesura de justícia social.\nabandonament escolar, Educació Audiovisual, Educació Infantil, Educació Primària, Educació Secundària, famílies, formació, Fundació Jaume Bofill, inclusió\nabandonament escolar, atenció a la diversitat


Una granja de Hampshire amb una masia immaculada i un gran graner entretingut, a pocs quilòmetres de la carretera de Country Life - interiorsnone\nPrincipal interiorsUna granja de Hampshire amb una masia immaculada i un gran graner entretingut, a pocs quilòmetres de la carretera de Country Life\nUna granja de Hampshire amb una masia immaculada i un gran graner entretingut, a pocs quilòmetres de la carretera de Country Life\nLa Bury Court Estate a Hampshire. Crèdit: estalvis\nUna casa extensa amb un parell de jardins dissenyats per algunes de les ments més brillants de l'horticultura moderna es troba al cor d'aquesta enorme propietat en venda, la qual cosa sembla estar més a prop d'allà on s'uneix Country Life.\nEl personal de les oficines del Country Life acull regularment propietats de somni a la venda, però hi ha una emoció particular al veure-ho a pocs minuts per l'A31 del nostre parc de negocis anònim de Farnborough. La propietat en qüestió que ha marcat aquesta casella és la finca Bury Court de 464 acres de Bentley, Hampshire, que incorpora una gran quantitat d’empreses agrícoles i no agrícoles.\nActualment, Bury Court es ven a la venda a través de Savills a un preu guia de 11 milions de £ creiem que tenim raó en dir que descarta qualsevol dels membres del personal present. Certament, si estan pescant en aquest tipus d’estanys, ho han guardat molt per ells mateixos.\nLa finca és un bell indret que es troba en un camp rodat a la vora del parc nacional South Downs i que, al segle XVII, era una finca de caça propietat dels bisbes de Winchester.\nUna granja productiva de llúpol fins a la dècada de 1980, al seu cor es troba una casa de camp de cinc dormitoris (amb potencial d’ampliació) disposada al voltant d’un parell d’enormes habitacions a la planta baixa, una de menjador-cuina i l’altra una sala d’estar-dibuix. habitació. No obstant això, aquestes habitacions són només l'inici de la propietat, que té una superfície de més de 21.000 metres quadrats.\nLa casa principal està envoltada de dos famosos jardins: un jardí al pati creat el 1996 pel dissenyador holandès Piet Oudolf, l'altre un "jardí de prat" d'herbes altes i plantes perennes florals de Christopher Bradley-Hole.\nEl grup central d’edificis inclou un magnífic graner, catalogat com a lloc d’esdeveniments i casaments, i una impressionant gamma d’edificis convertits en maó i pedra.\nDos pisos independents, sis cases i cases rurals i quatre oficines també generen un benefici útil.\nLes terres de conreu són principalment cultivables, intercalades amb pastures i boscos: una topografia que es presta bé a una presa familiar que fins fa poc es gestionava conjuntament amb els propietaris veïns.\nEls terrenys més alts de la finca tenen unes vistes magnífiques a la vall del riu Wey, i la casa i els edificis de la planta baixa gaudeixen d'un sentiment d'il·lusionisme.\nEl Bury Court Estate es ven a través de Savills a un preu de guia de 11 milions de £, vegeu més detalls i imatges.\nCopyright interiors: Una granja de Hampshire amb una masia immaculada i un gran graner entretingut, a pocs quilòmetres de la carretera de Country Life - interiorsnone


651x366 Les Deveses d’en Bru s’han recuperat per a ús dels ciutadans i se n’ha protegit la flora i la fauna. / AJUNTAMENT DE GIRONA Les Deveses d’en Bru s’han recuperat per a ús dels ciutadans i se n’ha protegit la flora i la fauna. / AJUNTAMENT DE GIRONA\nLa ciutat de Girona ha guanyat 32 hectàrees d’espai natural amb l’adequació de les Deveses d’en Bru, situades a la banda oest del pont de Fontajau. En aquest punt, s’ha creat una xarxa d’itineraris perquè els ciutadans puguin descobrir l’entorn tot fent esport o caminant. També s’han dut a terme tasques de conservació i millora de l’espai.


Aragonès i Colau es prometen "lleialtat" en la primera trobada entre els dos representants\nAcorden reunir la comissió mixta Generalitat-Ajuntament el 18 de juny\nPere Aragonès i Ada Colau reunits aquest dijous al Palau de la Generalitat. FRANCESC MELCION\nBarcelonaTres dies després de prendre possessió del càrrec, una de les primeres reunions que ha volgut tenir el nou president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha estat amb l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. En una trobada de gairebé dues hores, tots dos s'han conjurat a treballar conjuntament amb "lleialtat institucional i confiança mútua" en aquesta nova etapa que els dos representants polítics han coincidit que s'obria amb Pere Aragonès al capdavant de la Generalitat. "No competir entre institucions, sinó col·laborar", ha defensat Aragonès en roda de premsa després de la trobada. Hi ha insistit Colau: "És temps de col·laboració i diàleg, de posar els interessos de país per davant de qualsevol interès partidista".\nLa "màxima col·laboració" que s'han promès Aragonès i Colau s'ha traduït ja en un primer compromís: tornar a reunir la comissió mixta entre la Generalitat i l'Ajuntament de Barcelona el 18 de juny. És en aquest marc on els representants de les dues institucions volen abordar qüestions "prioritàries" com és el problema de l'habitatge. En aquest sentit, Aragonès s'ha tornat a comprometre públicament a canviar el protocol antidesnonaments. "Volem que estigui enllestit el més aviat possible", ha dit el president de la Generalitat. Aquest és un dels punts de l'acord d'investidura entre ERC i la CUP que el mateix Aragonès es va comprometre a complir fa dos dies, quan es va produir el primer desnonament sota el seu mandat.\nAragonès topa amb la CUP per la Brimo el dia de la seva estrena\nEn aquesta comissió, Colau també ha explicat que volen abordar-hi altres qüestions com la mobilitat i la reducció d'emissions a la ciutat o estendre a tot Catalunya el pla de salut mental que ha creat l'Ajuntament. Tots dos, a més, han coincidit que serà en aquest espai on s'abordarà la gestió i la distribució dels fons europeus.\nTot i aquesta promesa de col·laboració entre institucions, ni Aragonès ni Colau han volgut avançar si això es traduirà també en un suport mutu per aprovar lleis tan importants com la dels pressupostos tant al Parlament com al consistori barceloní. Els republicans ja han aprovat els últims comptes que ha elaborat el govern de Colau i els comuns van avalar els de la Generalitat de l'any passat. Ara bé, des de ja fa uns mesos, i sobretot arran de les negociacions per la investidura d'Aragonès, la relació entre ERC i els comuns s'ha anat refredant. A hores d'ara, el grup que lidera Jéssica Albiach al Parlament no es planteja asseure's a negociar uns altres pressupostos mentre Junts per Catalunya estigui al capdavant de la conselleria d'Economia.\n"La col·laboració institucional és forta quan enfortim el paper de les institucions. El que puguin fer els espais polítics als quals pertanyem es debatrà en els plenaris del Parlament o l'Ajuntament. Independentment del que vulgui fer l'espai dels comuns al Parlament, el meu compromís és de lleialtat i col·laboració amb l'Ajuntament de Barcelona", ha afirmat Aragonès. "La col·laboració pot ser de mínims o de màxims i estem molt il·lusionats perquè la col·laboració sigui de màxims", ha refermat Colau.\nCompromís per la llibertat dels presos i el "diàleg"\nLa sintonia entre Aragonès i Colau també s'ha exhibit a l'hora de comprometre's amb el "diàleg" i arribar a una solució política per resoldre el conflicte català. El president de la Generalitat ha tornat a defensar l'amnistia i el dret a l'autodeterminació, mentre que l'alcaldessa de Barcelona ha reiterat que el camí per arribar a una solució dialogada passa per la "desjudicialització" i la llibertat dels presos polítics. Ara bé, no ha volgut mullar-se sobre si els comuns o l'Ajuntament de Barcelona formarien part de l'Acord Nacional per l'Amnistia i l'Autodeterminació, que ha proposat Aragonès. De fet, el mateix president de la Generalitat ha admès que encara no han traslladat als actors que volen que hi participin els detalls d'aquest pacte. "Tot just encara comença a caminar. Quan es posi en marxa l'acord, ho compartirem amb les institucions", ha dit.\n"En el camí cap a la desjudicialització, però també en la construcció del diàleg i els consensos, sempre hi serem", ha promès Colau. En aquest sentit, l'alcaldessa de Barcelona ha posat en valor que el president espanyol, Pedro Sánchez, té la "voluntat sincera" de concedir els indults als presos polítics. "Crec que el president del govern ha activat els indults com a pas previ a l'etapa de diàleg i consens", ha assegurat.\nPere Aragonès Ada Colau


El Barça supera el Recreativo sense brillantor i suma tres punts vitals en el camí cap al títol (2-0) - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEl Barça supera el Recreativo sense brillantor i suma tres punts vitals en el camí cap al títol (2-0)\nNo ha estat un partit brillant, però el Barça ha sumat una nova victòria en el seu camí cap al títol de Lliga. Els blaugrana no han estat el mateix equip que va meravellar Europa contra el Bayern i han resolt la visita del Recre al Camp Nou amb un futbol allunyat de l'excel·lència habitual. Els gols d'Iniesta, al cap de 46 segons de partit, i Morris, en pròpia porta, permeten als blaugrana anar-se'n a dormir amb 9 punts d'avantatge sobre el Madrid a la classificació. En un matx que no passarà ni molt menys a la història, el millor ha estat el resultat.\n12/04/2009 - 12.27\nFins a cinc canvis ha introduït Guardiola respecte de l'onze titular que el passat dimecres va golejar el Bayern de Munic a la Lliga de Campions. Eto'o, Xavi, Puyol i Touré han començat el partit a la banqueta i Piqué, descartat, ho ha hagut de veure des de la grada. Però tot i les rotacions introduïdes pel tècnic blaugrana, el matx no ha pogut començar millor per al Barça. Només havien passat 46 segons de joc i Iniesta ja ha inaugurat el marcador després d'una excel·lent jugada d'Henry per la banda esquerra.\nSemblava que un gol tan matiner permetria veure una nova exhibició de l'equip blaugrana, però no ha estat així. El Recreativo no ha abaixat la guàrdia en l'enfrontament i en el minut 6, Valdés s'ha hagut de lluir per evitar l'empat de Marco Rubén. Els andalusos, tercers per la cua, han jugat amb atreviment i Sylvinho, providencial, ha evitat al segon pal un cop de Lamas a boca de canó.\nEl Barça no ha jugat amb la fluïdesa de partits anteriors davant un Recre molt ben plantat sobre el terreny de joc. Només en el tram final de la primera meitat els blaugrana han tornat a prémer l'accelerador i han creat fins a tres ocasions per fer el segon abans del descans. Márquez, amb un cop de cap que ha fregat el travesser, Bojan, amb un xut llunyà a les mans de Riesgo, i Messi, amb una rematada que ha refusat Morris, no han trobat la manera de fer el gol de la tranquil·litat.\nIniesta tira del carro\nLa segona part ha començat amb una nova oportunitat del Barça. Bojan ha vist Riesgo una mica avançat i el seu xut ha estat a punt de sorprendre el porter basc, que ha enviat la pilota a córner amb la punta dels dits. Però la resposta del Recre ha estat immediata. Valdés ha dubtat en la sortida i, després d'emportar-se per davant Marco Rubén en un clar penal que Iturralde González no ha xiulat, ha reaccionat amb rapidesa per fer un tap en segona instància al xut de Sisi. La banqueta andalusa ha protestat la decisió del col·legiat basc mentre que Puyol no ha pogut ocultar la seva preocupació veient que els seus companys no eren capaços de rematar la feina.\nIniesta, el millor jugador del Barça amb diferència, ha tornat a fer lluir Riesgo amb un xut ajustat al pal que el porter visitant ha desviat a córner traient una mà providencial. I en el minut 65, Henry ha vist com li anul·laven un gol per un fora de joc molt justet. Però l'ambient fred del Camp Nou s'ha capgirat del tot dos minuts després quan ha arribat el 2-0 que encarrilava el triomf de manera definitiva. De nou Iniesta ha fet una gran jugada individual i la seva centrada l'ha desviat Morris al fons de la seva pròpia porteria.\nL'avantatge podria haver estat encara més àmplia si el Barça hagués aprofitat un penal xiulat per l'àrbitre per unes mans de Casado però Riesgo ha aturat el xut de Messi, que ha estat més discret de l'habitual. El Recre també ha tingut la seva opció per retallar distàncies i marcar el primer gol de la seva història al Camp Nou. El turc Ersen Martin ha perforat la porteria de Valdés en el minut 82 però el seu gol ha estat anul·lat per fora de joc. El Barça ha acabat guanyant un partit sense gaire brillantor i en què el millor ha estat el resultat.\n"Ens ha costat"


2 Miland Court Durban Sud-Àfrica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\n2 Miland Court, Mayville Terrace, Amanzimtoti, Durban, Sud-Àfrica, 4125\nbasat en 21 comentaris "The apartment was very Clean and comfortable with everything..."\nSobre 2 Miland Court\nAl visitar Amanzimtoti, vosté es sentirà com a casa a 2 Miland Court, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, 2 Miland Court és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, caixa forta. L'ambient de 2 Miland Court es reflexa en cada habitació. ventilador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. 2 Miland Court és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Amanzimtoti.\nEn arribar, cal abonar un dipòsit de 1000 ZAR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


ERC prepara l'acte de final de campanya per dijous - InfoJonquera\nERC prepara l'acte de final de campanya per dijous\nComençarà a les 20 h a la sala de la Societat\nDilluns, 20 de maig de 2019 a les 20:56h\nTrobada d'ERC amb entitats | Falgues Fotografia\nEl grup municipal d'Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) prepara el seu acte de final de campanya per aquest dijous al vespre. Començarà a les 20 h a la sala de la Societat la Unió Jonquerenca. Rere el lema "El canvi és cosa teva", la candidatura encapçalada per Anna Pérez explicarà les seves propostes i, posteriorment, conversarà amb els assistents. L'acte es clourà amb un berenar-sopar i l'animació musical del grup The Seventies.\nQuinzena de campanya intensa\nL'acte d'ERC serà el colofó d'una setmana que ha estat molt intensa pels quatre partits que es presenten a la Jonquera. Divendres, per exemple, el mateix grup republicà va organitzar una trobada amb els portaveus de diverses entitats locals. Diumenge, Ciutadans va presentar les seves propostes en una parada que va muntar a la Societat. I Junts per la Jonquera també ha anat organitzant trobades sectorials per presentar les seves propostes.


El Badiu dels Micacos: Bruixes de Pedra\nLa humanitat és una màquina cercadora de perquès. Tenim molts defectes com a espècie, però una de les nostres virtuts és cercar el perquè de les coses. Sempre necessitem una explicació de tot el que ens envolta, de perquè les coses són com són. Això no vol dir que tinguem l'explicació adequada, ni molt menys. De fet, hem canviat d'explicació molt sovint, tant com ha anat canviant el nostre grau de coneixement de tot allò que ens envolta. Podríem definir l'evolució humana com una dessacralització dels perquès; així, si al començament dels temps tot el que passava era per influència o efecte d'uns misteriosos i poderosos éssers sobrenaturals avui en dia ho és per culpa d'unes lleis naturals que cada vegada ens resulten més familiars. El camí que ens ha portat de la il·luminació divina a la il·luminació lògica ens ha regalat, a més, un ampli saber antropològic i popular. Així, per exemple, moltes llegendes van néixer de la necessitat que tenia el poble d'explicar fets que li semblaven excepcionals, que no tenien (des del seu punt de vista) explicació o que, simplement, sortien d'allò que hom anomenava normalitat.\nComencem el nostre apunt d'avui a Girona, on precisament va aparèixer una llegenda d'aquest tipus. Va ser justament a la catedral, aquesta catedral antiga que guarda tants i tants secrets i històries. Com a la resta de catedrals gòtiques, la de Girona disposa d'una sèrie de gàrgoles, generalment canals de pedra que representen a éssers grotescs i fantàstics, que compleixen un missió vital: buidar d'aigua les teulades per evitar que el seu pes provoqui l'enfonsament de l'edifici. Però aGirona una de les gàrgoles és diferent. Situada al costat de la Torre de Carlemany aquesta particular gàrgola representa una dona amb vestit llarg, cap cobert i un pergamí a la mà. La seva singularitat l'ha batejat, i hom coneix aquesta gàrgola com la Bruixa de la Catedral.\nDiu la llegenda que temps era temps habitava la ciutat de l'Onyar una dona dedicada a les males arts de la bruixeria i que odiava profundament la religió cristiana, odi que materialitzava llançant pedres i malediccions a la Catedral (segons uns) o a la Processió del Corpus (segons uns altres). El fet és que un bon dia sembla que el seu comportament va molestar a algú per allà dalt, que tip d'aquest color va decidir acabar aquests episodis convertint-la en pedra. Davant d'aquests fets, els gironins van decidir col·locar-la en la part més alta de la Seu, de forma que estigués perpètuament mirant cap a terra i mai pugés mirar al cel i fent, a més, que de la seva boca no sortissin renecs, sinó només aigua de procedència celestial.\nPerò el més curiós del cas és que, segons diu la tradició popular, això no va passar només a Girona. A Barcelona cap i cassal, sense anar més lluny, s'hi conta una història ben similar. Diu la tradició que al començar la Processió del Corpus, al voltant de la Catedral, tot un eixam de bruixes i mals esperits es situaven per aquells indrets per fer burla, maleir, xisclar i renegar als seus participants i, sobretot, a la Sagrada Forma. Des del cel no es van prendre aquest fet gaire bé, i van convertir en pedra a tots aquests irreverents, fent-los adoptar figures grotesques i esgarrifoses, situats al voltant de la Seu i condemnats eternament a escopir l'aigua de la pluja i a veure el triomf del Santíssim Sacrament.\nI és que, sembla ser, al Cel no s'estan amb gaires miraments per a segons què...\nLlops de Girona\nEl cant de la jueva\nEl falcó fidel\nMr. Stepp (Imatge Inici)\nNota Personal: Demà me'n vaig cap a València per a gaudir de tota una setmana fallera !! I com de costum, la setmana vinent miraré de publicar fotos de les falles d'aquest any. Bon cap de setmana a tots !!\nPublicat per Carquinyol a 11:00\nMolt interessant aquestes histories de gàrgoles...\n13 de març, 2009 11:34\nI com m'agraden les llegendes de Girona! (escombro cap a casa)\nPer cert, jo avui vaig cap al sud també, a gaudir d'un cap de setmana més lent...\n13 de març, 2009 11:43\nUna entrada ben didàctica. Interessant, de veritat.\n13 de març, 2009 15:35\nCom sempre, fantàstica la llegenda que ens ofereixes avui.\nUn cop a València, a veure si tens temps per fer algunes fotos al barri del Carme per fer-hi una "escapada" ben aviat. ;-)\n13 de març, 2009 15:56\nJo no se ben be perque, pero les llegendes cristianes no m'atreuen gens. Les trobo mes avorrides...\nA tu em sembla que t'agraden, oi?\n13 de març, 2009 23:30\nel dia que les bruixes es desperten tindran feina per allà dalt! ;)\nEspere amb ànsia la teua crònica fallera que jo aquest any no podré baixar i tinc penetaaaaaaaaa!!!\n15 de març, 2009 12:37\nTxarli: moltes gràcies !!\nvullunfestuc: Ha anat bé el cap de setmana?\nVicent: gràcies !!\nMarga: Per això d'El Carme millor esperar que passin les falles, que la ciutat no és la mateixa amb falles que sense !!\nahse: a mi m'agraden les llegendes en general, el que passa és que en aquestes terres es van cristianitzar bastant.\nnimue: ja mirarem de fer-te arribar les falles com sigui.\n16 de març, 2009 14:14\nEls premis Micaquers Fallers\nBadalona - València


El Postiguet i la Cara del Moro - Informacion.es\nEl Postiguet i la Cara del Moro\njoan borja i sanz 12.04.2019 | 22:43\nPlatja del Postiguet amb la serra Grossa i l'Albufereta.\nRemor d'ones que trenquen sobre l'arena de la platja del Postiguet. És l'antiga simfonia: el cant etern. En aquest racó de la platja del Postiguet el trencall de la mar ofega el soroll de la ciutat pròxima: a penes no se senten els clàxons dels cotxes al semàfor, la màquina que excava l'asfalt, l'edifici en obres, la radial estrident... No. Al Postiguet, mirant l'encegadora fantasia de la llum del sol reflectida sobre l'aigua, s'obliden i desapareixen les preocupacions i les presses de la ciutat. Comprenem que davant tenim la natura nua, la mare mar, la neta veritat. I que darrere queda l'artifici, la confusió, la provisionalitat de l'empori humà.\nA l'extrem meridional de la platja del Postiguet ens embadalim mirant la mar. A la dreta, l'Hotel Melià, amb la cafeteria Palm Beach en primer terme; a l'esquerra, el cap de l'Horta, i un eixam de ciment i formigó sobre l'antiquíssima Albufereta. La serra Grossa, més ençà. I encara una mica més a l'esquerra, enfront per enfront de l'aigua del mar, el Benacantil. La Cara del Moro: la certesa que Alacant és encara Alacant.\nContinuem la volta completa sobre nosaltres mateixos. Observem des del nostre racó meridional del Postiguet que el campanar de l'església de Santa Maria sobreïx per damunt de l'antic Palas. I just al costat admirem la Casa Carbonell, amb les seues tres-centes seixanta-cinc finestres, tantes com dies té l'any. També el Gran Sol, hipertròfic, com una inversemblant penyora del desfici urbanístic durant el desenvolupisme franquista. I novament el Melià. Fins que la vista torna a la mar. Sempre: la mar.\nI palmeres, clar. Palmeres. Palmeres popularment himnejades: «En la mar mansa i lluentosa / que abaniquen les palmeres, / i a la llum de les fogueres? s'alcen les flames, camí del cel.» Palmeres, sí. Per tota la platja, palmeres. Palmeres sobre l'arena que visten de verd aquest bell racó de món on ve la terra a trobar-se amb la mar. Hi ha gent major que passeja al trencall de les ones, descalça, sentint el tacte humit de l'arena a les plantes dels peus. Un parell de xiquets enriolats corren i juguen a acaçar-se. Sobre els nostres caps, un vol de gavines trenca el cel blau, transparent, mediterrrani, tebi, immaculat. Més llunyanes, però encara visibles des d'ací, altres gavines voltegen la roca nua del Benacantil, testimoni d'antigues fantasies.\nImpossible no evocar, des d'aquest racó de la platja del Postiguet, mirant i admirant la Cara del Moro, les nits tèbies -adveniment d'estiu- en què la celebració d'una graduació universitària, l'efusivitat del solstici en les Fogueres de Sant Joan o un qualsevol atzar propiciador de la nit festiva podia acabar, a trenc d'alba, en un bany compartit, eufòric i agosarat, dins l'aigua freda, obscura, salada, silenciosa. La joventut era allò: exactament allò. Complicitat, germanor; somnis i paraules; quimeres i instants que goludament bevíem -al Barri, a la Ruta de la Fusta o al Port- en la dolça i confusa temptació de les nits infinites d'Alacant, sempre farcides de sensualitat, misteri i incertesa a flor de vida.\nLa remor de la mar dòcil que ara trenca sobre l'arena del nostre racó de la platja del Postiguet pareix idèntica a la remor d'aquell temps: la mateixa remor de sempre. També les ones semblen les mateixes. Però no: cada gota d'aigua d'aquesta mar és per força diferent a la d'aquella mar que ara evoquem. Ha sigut aire, i núvol, i pluja, i riu, i mar d'altres mars abans d'haver tornat ací, a la nostra platja d'Alacant. Tot sembla igual. I, tanmateix, tot ha mudat de color -i d'essència-; tot és, en realitat, diferent: una altra instància.\nEn l'escenari del present, juga ara sobre l'arena del Postiguet una parella de joves turistes de fesomia asiàtica, meteca, oriental. Pales de fusta. I una pilota de goma que va i torna, i va i torna, i torna a anar. Criden i riuen. S'adrecen paraules exòtiques, incomprensibles, enriolades, ofegades pel vent. És l'arena sobre la qual juguen la mateixa arena on queien derrotats els nostres cossos -joves, fibrosos, tibants- després d'aquells excessos de joventut remots, indefectiblement conclosos a la vora d'aquesta mar?\nTot sembla incert, ara, en la delegació imprecisa de la memòria. O no. Potser no tot és tan incert. Perquè, novament d'esquenes al mar, alcem el cap lentament -litúrgicament- envers el Benacantil, alhora imponent i amable. I reconeixem els sabuts i segurs perfils de la Cara del Moro. És com una certificació d'autenticitat: una garantia de personalitat esculpida sobre la roca. L'evidència inequívoca que, potser, a pesar dels anys i de la desmemòria col·lectiva, la ciutat continua oferint permanències inalterables que la fan ser com és -que ens fan ser com som, també, a totes i tots els qui l'habitem. A pesar de la dissolució identitària, de la claudicació i l'oblidança, la Cara del Moro continua presidint altivament la ciutat, com un signe d'impertorbabilitat, certitud i fermesa: com una última esperança per a la redempció i la revivificació de la memòria, la joia i la fantasia col·lectiva.\nConten i diuen -i diuen i conten- que fa molts, molts, molts anys vivia dalt del Benacantil un rei moro. Tenia un sumptuós palau ubicat just al mateix lloc on ara hi ha el Castell de Santa Bàrbara. Però més que no aquella meravella de Palau, aquell rei s'estimava, per damunt de qualsevol altra cosa, la seua filla, que tenia els cabells foscos com un misteri intrigant i els ulls tan blaus com la mateixa aigua de la mar propera. Amira Lacant, diuen que es deia, aquella bellíssima princesa.\nUna nit de lluna vella, Amira va conéixer un jove cristià que passejava prop de la muralla del castell. Era guapo i templat com un sol de primavera. I de seguida es van enamorar perdudament: ell, d'ella; i ella, ell. Quedaven cada nit, a la mateixa hora, en un mateix punt de la muralla. Enllaçaven les mans. S'ofrenaven paraules d'amor. I, a cor nu -amb els esperits despullats-, s'oferien besos, carícies, mirades; llavis, abraços i tendreses: amb l'únic testimoni del camí de la llum de la lluna tentinejant sobre l'aigua encalmada de la platja del Postiguet.\nPerò allò no podia ser. I una nit d'aquelles nits un soldat els va descobrir, i els va delatar davant del rei. I el rei, fet un bou „era cosa de veure: treia foc pels queixals i semblava que els dimonis se l'emportaven!„, va ordenar que detingueren aquell jove cristià agosarat i desvergonyit, i que al sendemà, amb la primera claror del dia, el feren penjar a la torre més alta com a escarni i escarment públic.\n-Pare, pare, pare! Per Al·là us ho suplique: perdoneu-lo... -li va demanar Amira Lacant, amb la cara tota banyada de llàgrimes.\nPerò el rei no estava per a raons ni clemències. La ràbia, la ira i la gelosia se'l menjaven per dins! I va sentenciar:\n-Demà, a trenc d'alba, serà executat. Només si en fer-se de dia els camps d'Alacant aparegueren coberts amb un mantell blanc de neu li perdonaria la vida...\nPobra Amira! Coneixent son pare, sabia que hi seria inclement. Si no és que passava un miracle i aquella nit nevava, el seu estimat tindria les hores comptades. I moriria penjat l'endemà mateix, de bon dematí, a la torre més alta. Va passar la nit plorant. Llàgrimes grosses de desesperació i impotència. En silenci. Amargament. Fora bufava un vent fort i desagradós que feia udolar els gambosins. «Uuuuuuuuuuuuuuh!». Fins que els primers rajos de sol van començar a despuntar per damunt de la mar. I ella es va abocar a la finestra per veure si potser s'havia produït el miracle i aquella nit havia nevat sobre els camps d'Alacant.\nOh! Allò era cosa de no creure! Els camps d'Alacant eren, tots, efectivament coberts de blanc. No de neu, però sí de blanc! El vent de la nit havia escampat per terra tots els pètals dels ametlers florits, tan bells i esplendorosos al mes de febrer. I la planúria on ara s'estén la ciutat, en aquell temps plantada d'ametlers, es mostrava llustrosa de pètals blanquíssims, que enlluernaven la vista amb aquell primer sol del dia. Blanca, blanca, blanca! Alacant era blanca com la flor de la farina!\nPerò quan Amira va anar a buscar son pare, per demanar-li que accedira a l'indult, va descobrir que el rei, insensible i incomprensiu, no havia fet cas d'aquell mantell blanc de la flor de l'ametler. Indiferent a aquell senyal, havia ordenat ja l'execució del presoner. I el jove cristià penjava mort de la torre més alta.\n-Noooooooooooo! -va cridar la jove Amira, desencaixada. I va sentir que, per dins, se li feia un buit gran com la mar, amarg com la fel, dolorós com un clau, agre com el suc de la més verinosa traïció.\nNo ho va pensar: en un tancar i obrir d'ulls es va enfilar fins al capdamunt de la torre, es va llançar al buit i es va abraçar al cos inert del seu estimat. La corda va cedir. I els cossos dels dos amants es van despenyar pel rocam fins als peus del Benacantil, sobre la bella catifa dels pètals blancs. En la caiguda, alguns d'aquells pètals van quedar esguitats de sang -flors de sang enamorada.\n-Però què he fet? Ai, trist de mi! Vull morir, sóc mooooort! -va cridar el rei, quan va prendre consciència de la tragèdia ocasionada.\nEn aquell moment la terra va tremolar. Un llamp de foc eixordador va caure sobre el Benacantil. I el rei va desaparéixer. Però sembla que no va morir: perquè es veu que la mort no era prou castic per a qui havia fet mudar l'amor en mort. Va quedar convertit en pedra! En pedra, sí. I la seua cara, perfectament recognoscible, va quedar per sempre esculpida en els perfils del tossal del Benacantil. Per això ara encara el podem veure, des de la platja del Postiguet: el nas, el turbant, la galta, l'ull, la cella... La Cara del Moro, com a referència icònic del vell tossal encantat.\nHi ha qui diu que la imponent presència de la Cara del Moro dominant la ciutat d'Alacant és el viu testimoni d'aquell amor pur, encara evocat, entre la jove Amira Lacant i el seu estimat cristià. I que aquell ver amor té com a penyora la mateixa ciutat que creix als seus peus, dedicada a la bella princesa mora. «A Lacant»: «Alacant». I que vol recordar-nos, a totes les alacantines i tots els alacantins, que res ni ningú no s'ha d'interposar mai en un amor que brolla amb plenitud de cor, de llum i de vida.\nI aquesta història -ai!- és tan certa com cert és que al febrer floreixen els ametlers, i n'hi ha alguns (els de varietat marcona) que no tenen les flors blanques, sinó d'un color rosat característic per la memòria d'antics pètals esguitats de sang -flors de sang enamorada.\nSi més no, això conten i diuen, i diuen i conten, a la ciutat d'Alacant.\nLa Casa Carbonell. Cultura


ciutadania crítica: de gener 2015\nUn blog per a compartir les nostres inquietuds envers el món de l'ensenyament\n08 de gener 2015\nNova sessió del seminari\nAvui 17 de desembre, dediquem la segona sessió del nostre seminari a les dinàmiques de cohesió de grup. Hi assistim Aida, Raül, Odet, Isabel, Begonya i David Porcar, qui ens orientarà en aquest aspecte.\nAbans de començar amb les dinàmiques, comentem l'estat dels projectes que aquest curs estem portant endavant. Begonya i Raül s'interessen per l'organització dels grups interactius a les classes de 1r i 2n d'ESO de l'IES Politècnic que Dolors i Isabel han engegat aquest curs. Isabel explica el funcionament de manera general i Begonya planteja la possibilitat d'assistir a alguna sessió per observar-hi i aprofundir en el treball a l'aula. Després d'intentar quadrar els horaris i sense poder fer-lo, enregistrar amb vídeo les classes es planteja com una solució per poder compartir l'experiència amb la resta de membres del seminari. Així, Odet proposa anar més enllà i fer una recopilació de materials realitzats pels membres del seminari sobre treball cooperatiu en diferents formats (audiovisuals, escrits,...). L'objectiu és fer un recull per compartir aquestes experiències amb els companys/es del seminari i altres persones interessades, com ara els estudiants del Màster de Secundària i del Grau de Magisteri de l'UJI, etc. Aquesta idea ens sembla fantàstica i quedem en portar per a la propera sessió enregistraments, fotografies, escrits,... de les nostres experiències d'aprenentatge cooperatiu (lectura en parelles, quaderns d'aprenentatge, tutorització entre iguals, aprenentatge servei, grups interactius, ...) per poder començar a donar forma a la seua publicació en format paper i/o digital\nUn cop establerta la tasca per al 28 de gener, passem a les dinàmiques de grup. Com vam comentar en la darrera sessió, aquest tipus de dinàmiques estan incloses dins de l'àmbit d'intervenció A del treball cooperatiu i són indispensables per aconseguir que, a poc a poc, els alumnes i les alumnes d'una classe prenguen consciència de grup. Per començar, David Porcar ens fa una breu introducció sobre les habilitats cooperatives i la seua importància, remarcant que cal incidir constantment en elles. La cohesió de grup mai s'ha de deixar a banda, atés que en qualsevol moment poden sorgir determinats problemes o dificultats que pertorben el «clima» de l'aula i facen necessari el restabliment d'un de més adequat. Així, cal treballar amb els alumnes les dinàmiques de grup prèviament al treball cooperatiu i durant el desenvolupament d'aquest. A continuació David ens explica les següents dinàmiques: món de colors, el rogle de la mirada, l'entrevista, un ball consensuat, el/la dibuixant i full a l'esquena. Les dues últimes les hem realitzades al final de la sessió sent nosaltres els participants i David el coordinador, valorant l'experiència molt positivament.\nMón de colors: Cada participant es posa d’espatlla a la paret, tanca els ulls i resta callat. A cadascú se li enganxa en el front un gomet de color, de manera que no puga veure quin color li ha tocat. A un participant no se li posa cap gomet o se li’n posa un de completament diferent, que només porta ell. Seguidament ja poden obrir els ulls i se’ls diu que tenen dos minuts, sense dir res, per agrupar-se. El tutor, o algun dels participants, observa com ho fan, i què passa amb el que té el gomet diferent... Després parlen sobre el que ha passat, com ho han fet, com s’han sentit.\nEl rogle de la mirada: En una primera fase, tots els participats es posen en rogle dret mirant als companys als ulls. Les mirades són a l'atzar i cal mantenir el silenci. En una segona fase, s'ha de connectar amb la mirada amb un altre participant i intercanviar-se la posició amb ell. En una tercera fase, s'ha de connectar amb la mirada amb un/a altre company/a i intentar xerrar amb la mirada. En acabar es comenta cada fase, les sensacions que hem sentit, ... Incidint en la importància de la comunicació no verbal.\nL'entrevista: Per parelles els alumnes s'entrevisten mútuament sobre diversos eixos o preguntes (pel·lícula preferida, un valor, un color, ...). Després cal presentar al company a la resta de la classe. L'objectiu és valorar tot el que tenim en comú i el que ens diferencia com a factor enriquidor del nostre grup classe. Hi ha moltes variants d'aquesta dinàmica, una d'elles és fer un doble cercle i que tothom s'entreviste mútuament.\nUn ball consensuat: En grups de 3 o 4 membres cal realitzar un ball davant la resta de la classe. El ball constarà de diferents passes cadascuna proposada per un dels membres i consensuada per tot el grup.\nEl/la dibuixant: Un participant del grup se situa de peu enfront de la classe amb un full dibuixat pel tutor/a. Aquest sense ensenyar el dibuix ha d'explicar a la resta com l'han de dibuixar. En una primera fase no s'accepten preguntes ni cap interacció amb els que estan dibuixant. En una segona fase, hi ha una interacció total entre ells. Al final es comparen els dos dibuixos i es determina que es necessita per a una bona comunicació.\nFull a l'esquena: cada participant es posa un full en blanc enganxat a l'esquena. Cadascun dels participants ha d'escriure un tret positiu de cada company en el full d'aquest. En acabar, ens llevem i mirem el full, i comentem amb la resta els nostres sentiments i sensacions.\nPàgines web on es pot trobar més informació:\nPublicat per raul el dia dijous, de gener 08, 2015\nMaterials Docents en Xarxa\nWeb de Compensatoria\nÍndex per a la inclusió (en català)\nÍndice para la inclusión (resumen en castellano)\nLa responsabilidad social como medio de combatir la anti-ciencia - Originalmente publicado en SCIENTIA: Esta semana han ocurrido en la Región de Murcia dos hechos relacionados con la anti-ciencia. Por un lado la Universida...\nLa impresión que cuenta - La cualidad de los cítricos como metáfora de promesa se remonta al origen de los tiempos. Así aparecen en textos antiguos. En el siglo XVI se consideraba...\nMy Own Private 2016 Top#60, part seven - Off The Beaten Track (GoGo Penguin - All Res) - *CCXVI* *(...)* *ALL RES* *GoGo Penguin* *Man Made Object* Decca 2016 Es el momento de repasar esas músicas que se alejan de los senderos más convenciona...\nadoctrinament (1) aprenentatge cooperatiu (5) autoritat (1) bon professor (1) comunitats d'aprenentatge (2) curs (2) discapacidades (1) documental (1) Eduard Punset (1) educació inclusiva (9) educación prohibida (1) Enseyament compartit (1) Esperanza Aguirre (1) estimulació primerenca (1) Finlàndia (1) Glenn Doman (1) Gordon Poster (1) grup de discussió (1) Howard Gardner (1) intel·ligències múltiples (1) interculturalitat (4) John Taylor Gatto (1) Llapis al centre (2) Montserrat del Pozo (1) NNGG (1) Partit Popular (1) postgrau (2) presentació (1) prezi (1) projectes (1) Puzle d'Aronson (1) Raúl Solís (1) Redes (1) reforma educativa (1) respecte (1) revolució (1) Richard Gerver (1) sistema educatiu (1) TAI (2) Universitat Jaume I (2) Wert (1) Xavier Campos (1) Xavier Melgarejo (1)\n¡Hagámoslo! Gordon Porter visita la UJI y nos anima a transformar nuestras escuelas\nEl Dr. Gordon Porter es consultor, investigador, profesor…es un líder en inclusión. Ha impulsado el desarrollo de un enfoque inclusivo en la...\nJORNADES "EDUCAR CON CO-RAZÓN"\nATENCIÓ!!! Us informem que les inscripcions per a l’activitat TALLER VIVENCIAL -13 DE MAIG (UNIVERSITAT JAUME I) es...\nXI Congreso Internacional y XXXI Jornadas de Universidades y Educación Inclusiva.\nEl profesorado del Área de DIOE de la Universitat Jaume I de Castellón, junto el grupo de investigación MEICRI, asumimos el reto de org...\nComunitats d'aprenentatge a la Comunitat Valenciana\nNo són una utopia. Cada vegada estem més a prop.\nEls retalls no ajuden, Manifest de ciutadania\nDes del seminari de ciutadania crítica volem manifestar el nostre malestar per les retallades encetades des de l’administració contra els ...\nY seguimos compartiendo proyectos...\nEs que no podemos parar: nuevas experiencias, reflexiones sobre educación, diversidad, inclusión...nuestras clases van a mil! Abrimos...\nOn ens llegixen?


Seguretat, robatoris i por: de la policia al model de ciutat - elCugatenc\nDissabte, 15 de desembre de 2018 - 08:30h\nLa seguretat ha anat guanyant-se un lloc a l’agenda política a mesura que els robatoris en domicilis han augmentat. Al 2017 els 663 de robatoris amb força en domicili –no necessàriament suposen força contra les persones– van més que duplicar els del 2014, situant la ciutat al capdavant del rànquing comarcal, per sobre de Sabadell i Terrassa malgrat la diferència poblacional, segons dades del Ministeri de l’Interior. La situació ha alarmat desenes de veïns que no han dubtat a mostrar el seu descontent en qualsevol dels fòrums en què poden parlar de tu a tu als responsables polítics mentre als espais en què s’ha abordat l’assumpte ha quedat palès que es tracta d’una problemàtica amb múltiples factors que és impossible d’abordar des d’un únic àmbit ni menys encara amb una única mesura.\nAmb les dades del Ministeri a la mà –que recull la delinqüència de municipis de més de 50.000 habitants–, el repunt de robatoris s’ha donat durant el mandat present i no ha seguit la tònica comarcal d’una certa estabilitat (exceptuant Sabadell). Això ha fet que part dels grups polítics fixessin l’atenció en el govern municipal, que inicialment havia fet recaure la responsabilitat de la seguretat en mans de l’exalcadessa, Mercè Conesa, qui poc després hi va renunciar –abans d’abandonar l’alcaldia– passant la cartera a la tinenta d’alcalde Cristina Paraira. Durant aquest mandat s’ha contractat via concurs públic un director de Seguretat, Jaume González, i passat l’estiu del 2016 es va aprovar a través de la Junta de Govern un nou Pla Local de Seguretat.\nCap d’aquestes mesures ha suposat un canvi substancial ni en les dades ni en la preocupació veïnal. En les xifres facilitades als grups de l’oposició en la darrera Comissió Informativa de Seguretat Ciutadana i Via Pública s’observa una lleugera davallada de robatoris entre el 2017 i el 2018 (agafant el període gener-novembre) alhora que s’evidencia que, mentre el problema s’ha estabilitzat a la Floresta i ha millorat a Mira-sol, Valldoreix és avui dia el territori més afectat. Ni el control aeri de l’helicòpter dels Mossos d’Esquadra ni la intensificació del patrullatge en les zones afectades –ni tan sols els mecanismes de seguretat privada– han suposat una millora substancial al conjunt del municipi.\nLes queixes dels veïns i la resposta dels polítics\nLes reclamacions veïnals pels robatoris han fluctuat al llarg del mandat i van tenir un dels seus moments més àlgids al setembre del 2017, quan desenes de veïns de la Floresta i les Planes es van manifestar a les portes de l’Ajuntament per exigir mesures davant el repunt de robatoris al barri l’estiu d’aquell any. Aquell pic també va suposar l’organització veïnal en l’anomenat grup escamot, que fomentava la coordinació via Whatsapp per espantar els lladres fent soroll quan algú avisava d’un robatori. Posteriorment la Policia Local es va coordinar amb els veïns per rebre avisos i poder actuar.\nTot i la rebaixa de robatoris a la Floresta, la problemàtica va seguir en alguns punts del barri i, sobretot, es va desplaçar a altres indrets del municipi. Des de fa diversos mesos Alfredo Cernuda, veí de la Serreta, acudeix a l’Audiència pública mensual per demanar un augment del nombre d’agents i de la presència policial així com per demanar altres mesures com ara instar als Ferrocarrils de la Generalitat a posar una tanca al voltant d’un dels trams de la via per on, diu, creuen els lladres per poder entrar i fugir de les cases sense ser vistos. La por a un possible nou robatori acompanya moltes de les persones que acudeixen a demanar responsabilitats a l’Ajuntament.\nEl darrer cas és el del barri de Can Monmany, a Valldoreix, on durant les darreres setmanes ha augmentat el nombre de robatoris. Segons expliquen dos dels veïns que impulsen una associació veïnal per poder mantenir reunions formals amb l’Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) i l’Ajuntament, s’ha arribat a una situació de robatoris quasi diaris. Molts dels residents, expliquen, han contractar un servei de seguretat privada, és a dir, un cotxe que patrulla per les cases sense poder practicar cap detenció.\nTots dos, que prefereixen per el moment guardar l’anonimat, són conscients de la dificultat d’aconseguir detencions –també lamenten que en la majoria de casos tornen a ser lliures i a delinquir en poc temps– però consideren que amb més mesures preventives s’aconseguiria reduir la problemàtica: càmeres, operatius policials permanents, més reunions informatives per prendre mesures d’autoprotecció i ajut en l’anàlisi de les debilitats dels immobles. De moment, s’han organitzat via Whatsapp amb la Policia Local i han aconseguit més patrullatge. Amb la trobada amb els cossos de seguretat i la lògica “davant el dubte, truca a la policiaˮ, consideren que s’estan fent passos en la bona direcció.\nSi bé, hi ha dos punts de les seves peticions, habituals també en altres barris, que no acaben de trobar resposta: tenir càmeres de vigilància al carrer i fer alguna actuació davant les cases okupes, que dubten si tenen res a veure amb els robatoris. La presidenta accidental de l’EMD, Susana Herrada, assegura que treballa amb l’Ajuntament de Sant Cugat –que és qui té la competència– per a la instal·lació de càmeres, mostrant-se disposada a què l’EMD faci front a part de la despesa. Pel que fa a les cases okupades, prenent dades facilitades per la Policia Local i els Mossos d’Esquadra, es desmenteix que aquests immobles estiguin al darrere dels problemes de seguretat: “El que s’ha detectat és que la majoria de lladres venen de fora del municipi, fins i tot del país, i que molts cops marxen amb autobús o en cotxeˮ.\nTot i les explicacions d’Herrada, que diu que es treballa amb sintonia amb l’Ajuntament, el repunt de robatoris a Valldoreix ha arribat en ple debat pressupostari. Això ha permès a Ciutadans, que ha estat juntament amb el PP el partit que més ha insistit en termes de seguretat aquest mandat, demanar un nou agent cívic, millores tecnològiques de control i prevenció i campanyes de sensibilització.\nA la banda de l’Ajunatment, Paraira no ha atès elCugatenc sobre aquest afer tot i la petició feta des de fa més d’un trimestre. En les Audiències públiques sempre respon els veïns crítics amb les actuacions que s’han anat fent, que van des de les trobades territorials i grups de Whatsapp a la col·laboració entre els Mossos d’Esquadra i la Policia Local passant per l’helicòpter. En els darrers Consells de Barri, a la Floresta i a Mira-sol, també s’ha informat de l’adquisició d’un dron amb càmera tèrmica.\nLa ràtio d’agents\nTot i el reguitzell de mesures proposades, la que més crides ha tingut ha estat la d’augmentar el nombre d’agents destinats a Sant Cugat. Així ho va ja a principis del 2017 la Iniciativa per un Sant Cugat més segur, que va aconseguir recollir 1.104 signatures a través de Change.org. També Ciutadans i PP han portat l’assumpte al Ple amb diverses mocions i, finalment, gairebé tots els partits han acabat coincidint que, més enllà de les mesures paral·leles que s’hi poguessin fer, cal complir les ràtios d’agents per nombre d’habitats recomanades per la Generalitat.\nLa ràtio orientativa és de 2,5 Mossos d’Esquadra per cada 1.000 habitants, el que suposaria més de 220 agents destinats a Sant Cugat. Ja a la recollida de signatures, la Plataforma explicava que només s’arribada a un 32% d’aquesta recomanació. A nivell de Policia Local, el compromís del govern d’incorporar cinc agents cada any ha quedat aigualit perquè, tot i que se n’han incorporat, les baixes i jubilacions han fet que la xifra total no creixi. De fet, en una entrevista a elCugatenc a principis del curs polític, l’alcaldessa, Carmela Fortuny, va reconèixer que en aquell moment no s’arribava als 100 agents amb què es va acabar el mandat anterior.\nDesprés de la darrera incorporació (5 agents) a l’octubre, el govern ha aprofitat la posada en marxa de l’operatiu Grèvol d’increment de la vigilància durant les festes de Nadal per dir que s’intensificarà el patrullatge. Si bé, no es tracta d’un augment de la plantilla sinó d’una redistribució dels torns. Segons Paraira, es tracta d’un acord pactat amb els sindicats.\nTot i la mirada sobre la policia sempre que es parla de robatoris, la presidenta del Consell de Barri de la Floresta i regidora de la CUP-PC, Núria Gibert, apunta a dos elements a tenir en compte en base als debats que ha mantingut amb els florestans. D’una banda, diu que molts veïns són conscients que una major presència policial no suposaria necessàriament una reducció dràstica dels delictes ja que el model de ciutat-jardí de molts indrets del municipi dificulta un patrullatge eficient. D’altra, accepta que en la planificació de la Generalitat s’ha de primar la integritat física de les persones i, per tant, entén que s’hagi de prioritzar l’augment de recursos en les zones del país on s’han registrat més delictes que posen en risc la vida.\nHi ha una sortida social?\nGairebé tot el debat sobre la seguretat i els robatoris al municipi ha girat al voltant de les mesures preventives i repressives davant dels delictes però sobre la taula hi ha el dubte de quines altres formes d’actuació hi ha més enllà del reforçament de les accions policials que s’han fet fins el moment. Aquesta preocupació va sorgir a la Floresta ja l’estiu del 2017, quan van detectar que una part dels robatoris d’aquella onada eren produïts per conciutadans sense recursos, que vivien al mateix barri i revenien els objectes robats per subsistir.\nEl grup escamot va començar la coordinació amb la Policia Local però també va entrar al Consell de Barri de forma indirecta ja que alguns dels seus integrants ja participaven a l’òrgan de participació. És allà, diu Gibert, on van començar a sorgir reivindicacions que superessin amb escreix la lògica policial. Bàsicament hi va haver dues grans peticions: agents cívics i treballadors socials a peu de carrer.\nEls agents cívics de moment funcionen a través de plans d’ocupació i tenen unes funcions limitades –només poden aconsellar i advertir però no detenir ni sancionar–. El repte, considera la presidenta del Consell de la Floresta, és definir bé les seves funcions i superar la fórmula de plans d’ocupació que suposa una rotació anual del personal en ser un programa d’inserció laboral destinat a persones aturades. Pel que fa als treballadors socials, mai ha arribat a existir aquesta figura amb presència continuada al carrer.\nAl marge del problema dels robatoris però també amb una perspectiva de seguretat i respecte mutu, el Consell de la Floresta ha estat el primer –i de moment únic– a impulsar un Pacte per la Convivència, un acord veïnal per al respecte mutu que, alhora, esdevé un espai per a la gestió de conflictes. “Evidentment és una mesura interessant però que no té efecte sobre els robatoris perquè no pots posar els lladres a una taula de negociacióˮ, explica Gibert.\nA més, en la darrera reunió del Consell florestà es va donar compte dels avanços de la comissió que tracta la seguretat al barri. Segons els veïns implicats, en la davallada de robatoris prèvia a l’estancament actual es va aconseguir que desapareguessin els robatoris produïts per persones assentades al territori. Ara, com passa a Valldoreix –i també es va comunicar al Consell de Mira-sol–, aquests delictes són produïts per grups organitzats i persones que venen de fora de la ciutat, i en alguns casos del país. La intervenció social és gairebé impossible des d’aquest punt de vista.\n“La problemàtica dels robatoris és el fenomen de la desigualtat i la pobresaˮ, argumenta Gibert tot cridant als serveis socials actuar sempre que sigui possible, “si no s’entén així l’única solució seria posar càmeres a tots els carrers, i a més no hi ha prou pressupost per fer-hoˮ. Mentre la majoria de reivindicacions polítiques i veïnals continuen encarades a la presència policial i altres mesures seguritistes, a ulls de la portaveu de la CUP-PC: “No és atractiu dir que és un problema estructural i de llarga durada però és la realitatˮ i “no hi ha solucions ràpides i qui digui que les té, menteixˮ.\nTant els veïns florestans com els de Can Monmany coincideixen a dir que les trobades amb els cossos de seguretat són importants des de dos punts de vista. En primer lloc, per informar-se de quines mesures es poden prendre als domicilis per no ser vulnerables –tant per manca de proteccions com per un excés, és a dir, tanques elevades que provoquen que si algú entra a l’immoble cap veí ho pugui veure–. En segon, perquè es permet gestionar la por, amb dades i informació no edulcorada ni interessada.\nEl repte urbanístic, la Floresta i Can Monmany com a prova\nMentre les reivindicacions veïnals no s’aturen i el debat sobre la seguretat segueix creixent amb l’intent d’encaix de mesures diverses, Sant Cugat segueix atrapat per la seva pròpia vulnerabilitat. En ser un municipi amb zones de baixa densitat i cases unifamiliars aïllades, els lladres tenen més facilitat per actuar. D’una banda, tenen menys probabilitats de ser vistos. D’altra, tenen vies de fugida fàcils en cotxe. A més, el perfil socioeconòmic de moltes famílies les fa especialment vulnerables davant els furts.\nPerò no només es tracta del model de ciutat-jardí i els nivells econòmics de les famílies sinó també de la ubicació d’alguns d’aquests barris. Tant la Floresta com el barri de Can Monmany estan envoltats de bosc, el que permet una via d’escapament fàcil i segura per si enxampen els delinqüents en meitat d’un robatori. No és casualitat que, tal com expliquen els veïns de Can Monmany, les cases més afectades siguin les que limiten amb el bosc.\nDavant aquesta realitat, Herrada diu que s’ha de treballar amb el Parc Natural de Collserola per veure quines mesures es poden prendre ja que la proposta d’il·luminar el terreny adjacent als edificis ha estat descartada per la contaminació lumínica que suposa. També Gibert entén la realitat urbanística com un repte però, en el seu cas, aposta per pujar el focus al nivell de ciutat, és a dir, apostar per una redensificació dels barris que permeti l’aparició de comerços i vida al carrer que dificultin la delinqüència.


vells remeis que la seva àvia feien servir també - Bellesa | Abril 2021\nHe estat malalt durant tres dies, però ara estic millorant. La bona notícia és que només han estat tres dies, ni una setmana ni més.\nGràcies a unes cures antigues - alguns han estat utilitzats des de fa més de 100 anys en algunes parts del sud dels Apalaquis, alguns durant més temps, estic a punt. Les àvies curadores dels Apalaques del sud i Ozark eren sovint els únics professionals de la salut a les zones rurals pobres. Alguns dels usos descrits aquí provenen de l'observació de primats a Amèrica Central i del Sud i després es van portar al nord amb tribus errants. Un fins i tot es remunta a milers d’anys! Avui, el tercer dia, encara estic feble, però la tos ha deixat anar una mica i la febre ha desaparegut. Com ho vaig fer? Segueix llegint!\n1. Escorça de salze blanc\nEls nadius americans l'utilitzaven com a reductor de febre i reductor de febre. Les àvies guaridores van seguir i van trobar que era antiespasmòdica. La ciència la va esbrinar i elaborar sintèticament aspirina amb ingredients similars. Precaució: no donar als menors de 19 anys pel risc de síndrome de Reye.\n(Trobeu l'escorça de salze blanc aquí.)\nFa temps que s’utilitza per a dolències cardíaques. Conté digoxina i és una planta de la família digitalis. Precaució: prendre només sota la direcció d’un curador coneixedor. Fins i tot una quantitat petita també pot ser fatal.\n3. Farigola comuna\nLa farigola conté timol que se sap que és antisèptic, antibiòtic i antiviral. Abans de l’arribada dels antibiòtics, s’empassava i s’utilitzava per medicar vendes.\n(Trobeu aquí fulla de farigola orgànica.)\n4. Dent de lleó\nEl dent de lleó fa temps que s’utilitza com a decocció per combatre la bilis i els problemes hepàtics.\n(Trobeu fulla de dent de lleó orgànica aquí o al vostre jardí!)\n5. carbassa, blat de moro i tomàquets\nTots ells contenen carotinoides, poderosos antioxidants que es mostren que disminueixen les taxes de mortalitat per malalties cròniques. Bàsicament, es creia que viuríeu més temps si en consumíssiu.\nfabricant els vostres propis productes de bellesa\nMolts tipus de menta creixen de forma nativa prop de mi, al sud dels Appalaques. Un tipus és Mountain Mint. Es tracta d’un recorregut de fulla perfumada i de gran aroma que s’ha utilitzat per a la reducció de la febre i com a antibiòtic. Està mostrant alguna promesa com a alternativa per fumar per a afeccions respiratòries.\n(Trobeu aquí un te de menta ecològic.)\nEls nadius nord-americans la van utilitzar per al dolor de l'artritis i els dolors musculars. Això es va transmetre a les àvies curadores, que van descobrir el seu efecte d’equilibri hormonal sobre les dones. Precaució: Eviteu el cohosh negre en cas d’embaràs o lactant.\n(Cerqueu l’arrel de cohosh negre orgànic aquí.)\nCom a aliment, per descomptat, han estat utilitzats des del començament del seu temps a la terra. Els nadius americans van trobar part del seu poder de conservació d'aliments com a antioxidant. Es tractava d’una barreja d’alcs, bisons o cérvols, assecats fins gairebé trencadissos, abatits en pols, barrejats amb el seu propi pes en greixos i llavors de baies seques afegides i barrejades. Això es mantindria durant setmanes si no fa mesos.\nLa seva arrel s’ha utilitzat per les seves propietats diürètiques.\ndiferència entre echinacea angustifolia i echinacea purpurea\n(Trobeu aquí una arrel de bardana orgànica.)\nFa temps que s’utilitza per la seva capacitat de curar les vies urinàries. Quan va preguntar el meu metge fa uns anys què pensava, va dir que ho provaria si vull, però no hi ha proves que funcionin. Centenars d'anys d'ús em van dir que ho faria. Hi ha diversos productes de venda lliure que ara contenen nabius per a infeccions de la bufeta. Imagina't.\nCrec que més que res, això és el que m’ha salvat d’una malaltia perllongada. Elderberry ha estat utilitzat durant anys com a cura. De fet, el seu elevat nombre d’antioxidants esborrarà la majoria de refredats, grip i altres malalties respiratòries. A continuació, compartiré la meva recepta de glicerita.\n(Apreneu a fer aquí el vostre propi xarop de tos de saüc.)\nAssegureu-vos de comprar de productors i compradors respectables. El ginseng i el goldenseal han estat caçats a gairebé extinció prop de casa meva. Hi ha disponibles productors comercials, tot i que el percentatge d’ingredients actius és una mica reduït. A les tarifes actuals de més de 600 dòlars la lliura de ginseng, podeu veure per què demanda. Segons la Botanic Gardens Conservation International, més de 400 plantes utilitzades per a herbolaris estan en risc d'extinció. Precaució: No heu d’utilitzar goldenseal si esteu embarassada o si teniu hipertensió.\n(Trobeu aquí l’arrel orgànica de ginseng i l’origen orgànic aquí.)\nHawthorn fa temps que s’utilitza per a problemes de cor. No hi ha precaucions per a aquesta planta, ni en relació amb medicaments ni amb marcapassos.\n(Aquí trobareu fulla / flor d'arç orgànic aquí.)\nOriginalment, la malva de marjal era bullida amb aigua i combinada amb sucre per fer un tractament calmant de la gola. (Els marshmallows d’avui no tenen res de semblança amb l’original.) Tot i això, es pot fer servir qualsevol de l’alzina, incloent la rosa de Sharon, hibiscus, okra i fins i tot la rosella no autòctona.\n15. Ortiga i Goldenrod\nTota bona àvia sabia que es tractava d’herbes autòctones excel·lents que s’utilitzaven per a al·lèrgies. Les ortigues eren i encara són especialment bones per a la febre del fenc. S’omplen de vitamines, minerals i antioxidants. Espereu, no és que la febre d’or es produeix febre de fenc? No, aquest ha estat un mite durant molts anys. Té la culpa perquè les flors grogues vistoses i més visibles. Una altra planta que floreix alhora és la responsable de tots els esternuts. Aquesta és la xinxa, tant gran com petita. Proveu de fer créixer el conreu “Focs artificials per a una excel·lent exhibició de tardor amb un bon nombre d'herbes.\n(Trobeu aquí fulla d’ortiga orgànica i baga daurada orgànica.)\nLa Flor de Cora porpra conté berberina i altres alcaloides. És ideal per donar suport al sistema immune. (Llegiu més informació sobre els beneficis de l’equinàcia aquí.)\n(Trobeu equinàcies orgàniques aquí.)\nUna altra gran herba que s’ha utilitzat durant segles que conté berberina. Tant l'equinàcia com el groc són alcaloides, cosa que els fa amargs. Els animals malalts són coneguts per cercar plantes amargades, que les purifiquen de paràsits interns.\nEs calcula que el 80% d'algunes nacions asiàtiques i africanes utilitzen la medicina herbaria com a font principal d'atenció sanitària. Els àvids curadors ho sabien, i també ho feien els nadius americans que es presentaven davant seu i compartien el que sabien. Qui dirà que no seríem més saludables en general si adoptéssim fins i tot algunes de les seves pràctiques ??\n1 tassa de saüc cuit (poden ser tòxics si s'utilitzen crues. També podeu obtenir maduixes seques del vostre local d'alimentació sanitària o en línia aquí.)\n1 tassa de glicerina vegetal (Obteniu aquest líquid a una botiga d'aliments naturals, farmàcies locals o en línia aquí.)\npot de pinta amb tapa ajustada (en trobeu aquí)\nPoseu les maduixes dins del gerro i cobriu-ho amb la glicerina. Col·locar la tapa hermèticament i agitar una mica. Col·locar-lo en un assolellat assolellat durant una setmana més o menys, agitant-se diàriament. Hauria de convertir un ric color vermell morat. Prova amb un escuradents enfonsat al líquid. Hauria de ser força fort. Deixeu-ho posar uns dies més si cal. Escorreu un filtre de cafè i una ampolla en un pot de vidre amb una tapa per gotes. Etiqueta i emmagatzema en un lloc fresc i fosc.\nCol·loqueu 5 gotes a la llengua algunes vegades al dia fins que ja no teniu ganes de morir. No podeu excedir-ne, però pot acolorir la vostra orina. Això és normal!\nremei natural per al mal de mar\nrecepta curativa amb olis essencials


5'5 anys de presó per l'acusat del crim de Sta. Maria de Montmagastrell - Teleponent\nInici Tribunals 5’5 anys de presó per l’acusat del crim de Sta. Maria de...\n5’5 anys de presó per l’acusat del crim de Sta. Maria de Montmagastrell\nL'Audiència de Lleida proposa l'indult parcial de la pena tal com va demanar el jurat popular que el va considerar culpable d'homicidi dolós el passat 1 de desembre\nL'acusat va agafar l'escopeta amb què va matar un veí de Santa Maria de Montmagastrell, durant el tercer dia de judici a l'Audiència de Lleida, amb un pèrit de la defensa i el president de la Sala al centre\nL’Audiència de Lleida ha condemnat, d’acord amb el veredicte de culpabilitat emès pel jurat popular, a 5 anys i mig de presó per un delicte d’homicidi un caçador que va matar un agricultor amb una escopeta a Santa Maria de Montmagastrell, a Tàrrega, al desembre de 2014. A l’home, que ara té 77 anys, també se l’imposa una indemnització de 400.000 euros i la prohibició d’acudir o residir a la població d’on era la víctima ni a comunicar-se amb la seva família durant un període de 7 anys. Després que així ho proposés el tribunal del jurat popular que va jutjar l’acusat entre el 27 de novembre i l’1 de desembre, l’Audiència proposarà al govern espanyol l’indult parcial de la pena imposada a causa de l’edat del condemnat.\nL’Audiència de Lleida considera provat que el dia dels fets, el 18 de desembre de 2014, el condemnat es va discutir amb la víctima, que era el propietari dels terrenys on l’acusat estava caçant amb companyia d’uns altres caçadors. En aquest sentit, dóna la raó al veredicte de tribunal del jurat quan diu que l’única possibilitat compatible amb la trajectòria de la bala que va matar la víctima i la posició del condemnat determina que el tret va ser ”directe i intencionat”. El jurat va descartar culpar-lo d’assassinat perquè va considerar que no havia quedat provat que hi hagués indefensió.\nEl judici es va allargar durant tres jornades d’entre cinc i vuit hores cadascuna de sessió. S’hi van poder escoltar les dades i les explicacions d’una vintena de testimonis i pèrits que van declarar durant la vista. El jurat va estar deliberant durant tota una jornada i va emetre el seu veredicte de culpabilitat.\nLes acusacions demanaven que s’imposés a l’acusat entre cinc i quinze anys de presó i la defensa sol·licitava l’absolució o homicidi imprudent. Totes les parts van reconèixer l’atenuant de reparació del dany ja que l’acusat havia indemnitzat amb 400.000 euros a la família de la víctima. (acn)\ncaçador Santa Maria de Montmagastrell\nArticle anteriorXandri es referma en llençar l’estelada: “És el símbol de tot allò contra el que lluitem”\nArticle següentLamban acusa al govern espanyol de ”deslleialtat” per recórrer la resolució de les obres de Sixena


Kart de pedals Berg Gran Tour Racer AF és un quadricicle d'innovador disseny , pensat per a les famílies . Poden utilitzar- dos adults i dos nens . Els seients dels nens porten cinturó de seguretat .\nPorta incorporat el Automatic Freewheel , és a dir té el pinyó lliure que permet conduir cap endavant i cap enrere . Les rodes es mouen independentment que els pedals pel que en una baixada és molt segur\nEl Gran Tour Racer és un kart de pedals molt fort amb un disseny molt atractiu , amb el xassís negre i els seients i les llantes taronges . El xassís del Gran Tour és lleuger i de fàcil maneig , perfecte per passejar en família .\nLes principals característiques del quadricicle Gran Tour Racer són les següents :\nKart de pedals pensat per a punts de lloguer. Poden pujar 2 adults i 2 nens\nEls seients davanters porten cinturó de seguretat\nAmb el sistema patentat Automatic Freewheel que permet anar cap endavant i cap enrere , a més de tenir pinyó lliure\nAmb fre de mà i fre per aparcar a les rodes de darrere .\nRodes de 58 cm de diàmetre\nLes mides del kart de pedals són les següents :\n197 cm ( llarg) x 115 ( ample) x 107 (alt )\nPes del quadricicle a pedals Gran Tour Racer AF : 100 kg\nEl quadricicle pot arribar a suportar un màxim de 350 kg.\nEl kart de pedals Gran Tour és perfecte per posar un punt de lloguer de quadricicles en un càmping, resorts, poblacions turístiques, parcs etc Si voleu saber com muntar un negoci de lloguer de karts de pedals, visiteu la nostra secció on donem informació de com fer-ho.\nSi voleu saber quines són les garanties dels productes de la marca BERG TOYS visiteu aquesta secció del nostre web.\nEls quadricicles de pedals Gran Tour se'ls poden afegir remolcs darrere per afegir a més persones i posar uns sostres per protegir els clients del sol.\nSostre pel kart de pedals GranTour


Publicat el 5 September 2017 Nou Cicle Carles Puigdemont , Iñigo Urkullu , Rajoy\nEnric Juliana: Drama i pacte\nMariano Rajoy va inscriure ahir la qüestió catalana en el discurs sobre l’enfortiment orgànic i electoral del Partit Popular. El president va emplaçar a la seva gent a convertir les eleccions municipals i autonòmiques del maig del 2019 en el diumenge de Resurrecció de la dreta espanyola. Aquell mateix any hi podria haver eleccions generals, [...]\nPublicat el 29 August 2017 Nou Cicle Carles Puigdemont , Rajoy\nTot atemptat terrorista consumat és un èxit dels que el perpetren i un fracàs dels que s’ocupaven d’evitar-lo. Està per tant fora de lloc, és inútil, estèril, i fins i tot estúpida, l’autocomplaença dels qui s’enganyen a si mateixos pensant que la seva policia ha encertat més o menys que la del costat quan hi [...]\nPublicat el 1 August 2017 Nou Cicle Carles Puigdemont , Rajoy\nEl ‘procés’ conduït pel govern Mas, primer, i ara per Puigdemont, està consistint en una sistemàtica desviació de l’atenció dels ciutadans, de les forces polítiques i dels mitjans de comunicació. En lloc de parlar del que es vol dir, es parla d’una qüestió que està just al costat, que s’hi assembla, però que no és [...]\nLa canícula ve especialment dura aquest any. Les altes temperatures no ajuden a prendre sempre les millors decisions i quan es viu un conflicte polític com el que enfronta a la Moncloa i la Generalitat, el risc de radicalització puja enters. És el que estem vivint aquests dies amb l’amenaça del Govern central d’escanyar financerament [...]\nLa setmana passada deia que el cessament del conseller d’Empresa Jordi Baiget era només la part emergent d’un gran iceberg: la desconfiança d’un sector rellevant del PDeCAT respecte al president Puigdemont. En efecte, al cessament de Baiget l’han seguit els de altres tres consellers, la portaveu Neus Munté, el d’Interior, Jordi Jané, la d’Educació, Meritxell [...]


Intervenció de Manel Masià ple d'ordenances per la pujada impostos\nVull fer la meua intervenció en dos parts. La primera sobre la necessitat de pujar impostos en temps de crisi i la segona sobre el detall de cadascuna de les ordenances modificades.\nÉs tan obvi que la gent ho està passant malament amb gent que no pot treballar, gent amb ERTOS, autònoms que ha vist reduïts los seus ingressos d’una manera substancial, vostè mateix ho comenta a les comissions gent que no està acostumada a no poder pagar i que ara demanen ajudes per menjar, per pagar el lloguer o la llum, i en tot això de veritat, se’m fa difícil per imaginar quin mecanisme o quina ment lúcida ha pensat que, ARA, a esta gent, se li poden pujar impostos. Quin paràmetre econòmic li diu al seu govern que poden pujar impostos respecte l’any passat? M’agradaria saber-lo. Hi ha bonança econòmica? Però si hi ha hagut una baixada a tot espanya del 18% del PIB. Si com diu en les seves declaracions d’este matí es una reestructuració pensada, perquè no ho ha fet en temps de bonança, en anys anteriors? Perquè no ho fa un cop s’hagi pogut recuperar l’economia? Quan hi hagi la vacuna i l’economia pugui tornar a funcionar.\nAixò Sr. Adam es pot encarar de dos maneres, ja ho sap, o baixem despesa en allò que no aporta i s’ha demostrat que no aporta perquè la seua política econòmica ha estat viure del romanent de governs anteriors, gastant lo que tenia i lo que no tenia, o sigui un desastre, un desastre, o bé pugem impostos i taxes que ha estat la seua opció. La mesura serà molt d’esquerres i lo que vostè vulgui, però ara no toca. No toca desangrar més als ampostins. Es que no s’ho mereixen. Tenim sectors parats. Tenim gent que no sap si tornarà a la feina. I vostès pugen impostos?\nVostè feia la comparativa entre 2015, quan vostè va entrar i el que es pagarà ara. Un rebut de l’IBI que paga de menys respecte al 2015. Correcte. Però es que ara hi haurà gent que no el podrà pagar. Buscar ara a les butxaques dels ampostins més euros més no veu que arriba a ser immoral. En temps de crisi augmentar impostos es matar de socarrel qualsevol inici de recuperació.\nL’argument esgrimit a la ràdio que tenim unes instal·lacions esportives i s’han de mantenir, o que tenim una ciutat en molts de serveis i clar gastem molt. Me sembla de primer d’excusa barata. Lo tenia per una persona en seny i responsable. Però veig que em vaig equivocar. Que ha tingut una baixada d’ingressos es evident, que ha tingut nomines a pagar sense servei, clar estem en una pandèmia mundial, però el gruix d’ingressos l’IBI l’ha cobrat endarrerit però es cobrarà, l’impost de vehicles, s’ha endarrerit però es cobrarà. Però quan diu allò de les instal·lacions esportives o dels serveis no se’n recorda que ha pujat 3M€ en nomines en 5 anys, una pujada de 600k a l’any, se l’està menjant la seua política econòmica. Ja li vaig dir als debat de pressupostos, els seus pressupostos eren desequilibrats, i segurament me dirà que ningú estava preparat per una crisi com està i estic d’acord però com a Ajuntament, com a organització la seva política de pa i circ durant 5 anys, populista a matar, de gastar més del que es podia que venien eleccions, comprem les monges, com a organització no estàvem preparats. Ei la millor campanya de la història. Li va sortir rodó, Sr.Adam.\nPerò ara els ampostins se’n donen compte que aquell govern de festa major no està al costat d’ells, no els escolta, no els escolta. Tot era fum. En uns dels pitjors moments de la història d’Amposta vostè no està a l’alçada. En uns dels pitjors moments de la història d’Amposta vostè puja impostos.\nI pugem contribucions a tothom que està viu en l’IBI, a la part urbana un 5,88% i a la part rústica 14,28%, que els pagesos estan molt bé, i la pujada de les escombraries en la filosofia ‘com més ne visquen més paguen’. Pot ser va entendre malament que la filosofia era ‘qui més recicla menys paga’ esta es la línia que s’ha de portar per augmentar la taxa de reciclatge i no fer accions estètiques com Reciclos. Ja sap la proposta de JuntsxAmposta en l’ordenança que li vam proposar i afegiria que accions més contundents com començar a implementar el porta a porta i contenidors en xip, son les accions mes recomanades per l’Agència Catalana de Residus. Això faria que dràsticament allò que paguem per la resta disminuiria brutalment. Hi ha experiències de pujar del 40 al 90 per cent. I no només en poblacions menudes.\nPer a que desprès digue al seu programa de ràdio que des de l’oposició no es proposa res. Però no tot ha de ser dolent li aplaudim la incorporació d’una proposta electoral de Juntsxamposta on la bonificació a aquells qui fan alguna instal·lació d’energies renovables dins de les seves cases. Li aplaudim i molt. Esta també la portàvem al programa electoral. També li aplaudim que la bonificació de les empreses respecte l’IBI. Correcte. Clar que si, tant de bo vinguin moltes empreses a instal·lar-se als nostres polígons.\nI si pugem los impostos als vius, i ara també ens atrevim amb els morts, en la creació de la taxa al cementeri. Me fa gràcia sentir a vostè parlar de que està en contra de la zona blava, per fer una inversió com el pàrquing del mercat, que no es el seu model, com li hem sentit moltes vegades.\nPerò ara vostè crea una zona blava per als morts. Una zona blava al cementeri. Com diuen a les pel·lícules ‘els més grans del lloc’ no recorden una taxa al cementeri. Cap alcalde s’ha atrevit a posar-mos això. Cap. Durant esta setmana i conforme s’anava confirmant la mesura he rebut moltes trucades de gent indignada en este fet. Que per cert abans d’eleccions vostè ja volia fer i es va tirar endarrere.\nPot ser perquè pensava que seria impopular?\nEstic segur que si que ho va pensar. Per tant si pujar impostos es impopular, estic convençut que això farà obrir els ulls a molts d’Ampostins i ampostines que els anteriors números de l’Ajuntament estaven carregats de populisme. Carregats de pa i circ.\nDebat a Amposta Ràdio sobre el ple municipal d'octubre.


El cine del Picó » 2016 » Maig\n“El caso Fritz Bauer”: El fiscal que va capturar el nazi Adolf Eichmann ***\nPosted by alfred picó sentelles in Maig 13, 2016 Comments(0)\nComentari cinèfil: No és habitual que s’estrenin pel·lis alemanyes. Benvingut, doncs, aquest “thriller” polític (basat en fets reals) que explica la història d’un fiscal alemany (Fritz Bauer) que a finals dels 50 va organitzar la captura del nazi Adolf Eichmann amagat a l’Argentina. Atmosfera intimista: Tot i que el tema pot semblar grandiloqüent, la pel·li […]\n“Ahora sí, antes no”: Un bluff *\nPosted by alfred picó sentelles in Maig 10, 2016 Comments(0)\nComentari cinèfil: Les influències d’aquesta pel·li són evidents: “El dia de la marmota”, “Antes de amanecer”, “Antes del atardecer” i fins i tot el mestre Eric Rohmer. El problema és que aquesta producció coreana no aporta res de nou. Només imita, sense cap mena de gràcia. Una història que es repeteix. La primera hora ens […]


Alliberat dissident IRA El dissident de l'Exèrcit Republicà Irlandès (IRA) Paddy Fox, segrestat ahir dematí en la localitat irlandesa de Monaghan, prop de la frontera amb l'Ulster, quedà en llibertat sense danys devers el migdia. Un germà del segrestat rebé una telefonada en què s'anunciava l'alliberació de Fox, de 29 anys i contrari a l'acord de pau per a l'Ulster.AGÈNCIES.\nCanvis en Constitució El Govern xinès té la intenció de suprimir de la Constitució la noció de «crim contrarevolucionari», mesura que s'emmarca en una estratègia de modernització del règim iniciada pel traspassat Deng Xiaoping i que suposa també, en el cinquantè aniversari del naixement de la República Popular, la inclusió de la propietat privada en el text fonamental. Així ho assegurà ahir la premsa oficial xinesa.EPR.\nLewinsky torna a Washington L'exbecària de la Casa Blanca Monica Lewinsky ha tornat de Los Angeles a Washington, on ahir els senadors preparaven l'interrogatori a què la sotmetran avui en el judici de destitució del president Bill Clinton. Tot i que de manera sostinguda més del 60 per cent de l'opinió pública s'oposa a la destitució de Clinton pels càrrecs que se li imputen, una enquesta de la revista Newsweek mostrà dissabte que el 48 per cent està a favor que declarin els testimonis i el 47 s'hi oposa. Segons la mateixa enquesta, el 63 per cent dels entrevistats té bona opinió de la gestió presidencial de Clinton, un tres per cent més que la setmana anterior. Els republicans, amb majoria a les dues cambres del Congrés, han aprovat unes regles per al procés segons les quals el testimoni de Lewinsky i dues persones més es pot mostrar a tot el Senat mitjançant cintes de vídeo. AGÈNCIES.\n68è aniversari de Ieltsin Coincidint amb el moment més baix de popularitat i amb un estat de salut especialment dèbil, el president rus, Boris Ieltsin, celebra avui el seu 68è aniversari, envoltat, tot i que per poc temps, de la seva família i no de tot l'equip mèdic presidencial. El líder rus va ser donat d'alta dissabte a l'Hospital Clínic Central de Moscou, però encara li queda per davant una convalescència de dues setmanes en el sanatori de Barbija.EPR.\nFórmules de contingència El Govern de Brasília i el Fons Monetari Internacional (FMI) preparen fórmules de contingència davant la crisi econòmica que els brasilers creuen que va escapar del poder i del control del president, Fernando Henrique Cardoso. Segons fonts oficials, de la nova volta de negociacions, que va començar ahir a la capital brasilera i es prolongarà fins el pròxim dimecres, han de sorgir regles per a la intervenció del Banc Central en el règim de canvi econòmic.AGÈNCIES.