PANCHI VIVÓ, UN ARTISTA POLIFACÈTIC. | PRIMABLOG\nPANCHI VIVÓ, UN ARTISTA POLIFACÈTIC.\nPublicado por carmens a las 20:57 en GENERAL,PROJECTE ELS NOSTRES ARTISTES\nEls xiquets i xiquetes del segon cicle de primària continuen reben visites d’artistes de la nostra terra. El dilluns vam tindre l’oportunitat de treballar amb Panchi Vivó.\nAl llarg de la seua trajectòria artística, Panchi Vivó , ha treballat com a il·lustrador, músic i actor en nombrosos projectes.\nVa començar la vesprada explicant-nos com va ser el procés que va seguir per a il·lustrar el llibre de Vicent Marçà, “Jordi Turmix, aprenent de pirata”. Vam veure des dels primers esborranys que va fer, fins els dibuixos definitius. El procés ens va semblar molt interessant.\nCom a il·lustrador ha treballat en diversos llibres de l’escriptor Vicent Marçà i també de Pasqual Alapont, per a les editorials valencianes Bromera i Tàndem.\nDesprés ens va explicar com havia fet cartells per a anunciar la Mostra de teatre escolar, o per a obres de teatre. En aquest cas, vam poder veure tècniques diferents; unes manuals i d’altres per ordinador.\nNosaltres li vam posar un repte al nostre amic Panchi Vivó. Entre els companys de tercer i els de quart vam escriure una xicoteta història i li vam demanar a ell que ens explicara com ho il·lustraria. En un moment, ens va fer un esboç a la pissarra d’un dels personatges principals del conte, i va anar explicant-nos a la vegada les diferents possibilitats, que veia en el personatge.\nAcí teniu una foto del moment en el que Panchi estava realitzant el dibuix del nostre personatge principal del conte.\nPosteriorment, ens va fer un resum de la seua vida com a actor. Ens va explicar que ha participat en obres de teatre per a xiquets i per a adults; obres modernes i obres clàsiques… Igualment ha participat en algunes sèries per a la televisió autonòmica.\nEns va interpretar diversos fràgments amb estils molt diferents. Ens vam divertir molt veient-lo i escoltant-lo.\nPer acabar, vam sentir alguns fragments de bandes sonores que ha realitzat per a obres de teatre. Ens va contar que ha participat com a compositor en més de quaranta obres i projectes audiovisuals. Com si fos un joc anàvem imaginant i endevinant com podien ser els moments de les obres als que feien referència les diferents musiques.\nVa ser una vesprada molt satisfactòria per a tots. Vam aprendre molt i ens vam divertir molt.\nLi agraïm a Panchi Vivó la seua col·laboració en el nostre projecte. I esperem tindre’l amb nosaltres en una altra ocasió.\nPanchi Vivó amb els companys i companyes de tercer de primària.\nPanchi, amb els xiquets i xiquetes de quart de primària.


S'inicien els treballs de construcció del nou institut de Lloret de Mar - Diari de Girona\nS'inicien els treballs de construcció del nou institut de Lloret de Mar\nLa fonamentació del mòdul té un cost aproximat de 105.000 euros, que assumirà l'Ajuntament · Al setembre la instal·lació ja estarà operativa\nFonaments del mòdul del nou institut Sant Quirze de Lloret de Mar, els treballs de construcció són d'ahir. ajuntament de lloret de mar\nL'Ajuntament de Lloret de Mar va iniciar ahir els treballs de fonamentació del mòdul del nou institut del municipi, que es trobarà ubicat a la zona de Sant Quirze. En concret, la instal·lació entrarà en funcionament aquest setembre i està previst que albergui tres espais d'aula, un espai diàfan d'administració i una sala de professors.\nAquest mòdul prefabricat presenta un caràcter provisional, ja que en els pròxims anys s'espera que comenci la construcció del nou centre educatiu definitiu. «Tot dependrà dels pressupostos de la Generalitat», va comentar l'alcalde de Lloret, Jaume Dulsat, mentre va reivindicar l'aposta de convertir l'espai en un «institut-escola».\nPel que fa al finançament, l'Ajuntament ha assumit el cost dels treballs de fonamentació, valorats en 105.000 euros, i també ha cedit els terrenys, anteriorment destinats a una zona verda. El departament d'Educació de la Generalitat, en canvi, ha sigut el que ha facilitat els 200.000 euros del mòdul.\n«Tot i que el finançament de l'institut no és competència municipal, vam assumir aquest compromís perquè el nou centre fos una prioritat pel Departament», va assenyalar Dulsat.\nNecessitat de l'institut-escola\nDes del consistori es vol anar un pas més enllà. L'alcalde va assegurar que «continuen treballant amb la Generalitat perquè abans de la construcció definitiva del centre, aquest sigui un insitut-escola». De fet, la localitat ja compta amb l'institut-escola de Fanals, el qual Dulsat va remarcar el seu «model d'èxit». Els arguments que fomenten aquesta reivindicació, recauen en unes aules de primària «que van molt plenes» i amb una taxa d'immigració molt alta, fet que provoca una «especificitat dels alumnes, que s'han d'adaptar a un idioma i un nou mètode d'aprenentage».\nD'altra banda, Francisco Pastor, regidor d'Educació, va remarcar que «l'educació és un projecte prioritari que hem de treballar conjuntament organismes públics i comunitat educativa; hem de reduir la massificació a les aules i augmentar els recursos per atendre la seva diversitat».\nAixí, al setembre començaran les classes en el nou centre una seixantena d'alumnes, tots ells de primer d'ESO. «L'any que ve ja tindrem estudiants de primer i segon curs i, per tant, s'hauran de construir tres aules més», va assegurar Dulsat.\nSota el nom d'institut Sant Quirze, aquest serà el quart centre d'educació secundària del municipi, juntament amb el Ramón Coll i Rodés, el de Rocagrossa i el de Fanals.


Big Draw. Barcelona dibuixa - Visit Barcelona\nQuè fer / Agenda / Activitats en família / Big Draw. Barcelona dibuixa\nBig Draw. Barcelona dibuixaActivitats en família, Altres\nBig Draw. Barcelona dibuixa és una jornada en què artistes, il·lustradors, arquitectes i dissenyadors, entre d'altres, tant de reconeguts com d'emergents, proposen divertits tallers per a tothom que vulgui experimentar, de manera lliure, espontània i gratuïta, en el món del dibuix.\nAny rere any el Big Draw es fa més gran i tota la ciutat dibuixa. Enguany, la festa del dibuix, s'amplia als barris de la Ribera, Santa Caterina, Sant Pere, Parc de Montjuïc, el Raval, el Parc i la Llacuna del Poblenou, el Clot i el Parc del Fòrum!\nd'11 a 19h (activitats exteriors fins a les 18h).


Jaume Betriu guanya les 3 Hores de Resistència de Ponts — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Jaume Betriu guanya les 3 Hores de Resistència de Ponts\nJaume Betriu guanya les 3 Hores de Resistència de Ponts\nEl pilot nargoní s'imposa formant equip amb l'osonenc Nil Arcarons, també del Moto Club Segre La prova es va disputar diumenge al circuit del Bosquet\nEl nargoní Jaume Betriu ha sumat una nova victòria, en aquest cas a les 3 Hores de Resistència de Ponts. El pilot pirinenc va ser el guanyador absolut formant equip amb un altre membre del Moto Club Segre, l'osonenc Nil Arcarons.\nBetriu i Arcarons van completar la competició amb un temps de menys de dues hores (1.57:01), 48 segons per davant dels segons classificats absoluts, els lleidatans José Luis Martínez i Joan Cros. El podi el van completar l'osonenc Albert Arjonilla i el pilot d'Alforja Cristian Oliva, del MC La Selva del Camp.\nEl Moto Club Segre, organitzador de la prova, va obtenir d'altres podis. Així, per exemple, Nil Pons va guanyar en júniors 2 juntament amb Lluís Riera, del MC Baix Berguedà. I en màsters, David Serra va vèncer formant equip amb Jeroni Ribes, del SIP Moto.


La història de com un jove refugiat sirià s'ha pogut establir a Catalunya\nComencen les deportacions dels refugiats que arriben a Europa\tComencen les deportacions dels refugiats que arriben a Europa\nManifestacions a tot Europa contra l'acord de la UE i Turquia per a l'expulsió de refugiats\tManifestacions a tot Europa contra l'acord de la UE i Turquia per a l'expulsió de refugiats\nMés de seixanta morts en l'accident d'un avió al sud de Rússia\tMés de seixanta morts en l'accident d'un avió al sud de Rússia\nManifestacions a tot Europa contra l’acord de la #UErgonya\tManifestacions a tot Europa contra l’acord de la #UErgonya\nDetingut a Brussel·les Salah Abdeslam, el fugitiu dels atemptats de París\tDetingut a Brussel·les Salah Abdeslam, el fugitiu dels atemptats de París\nL'expulsió de refugiats de Grècia cap a Turquia començarà diumenge\tL'expulsió de refugiats de Grècia cap a Turquia començarà diumenge\nLa UE cerca la fórmula per a donar base legal a l'acord amb Turquia\tLa UE cerca la fórmula per a donar base legal a l'acord amb Turquia\nEl tribunal de justícia de la UE avala l'expulsió de refugiats a 'tercers països segurs'\tEl tribunal de justícia de la UE avala l'expulsió de refugiats a 'tercers països segurs'\nXosé Manuel Beiras colpeja la taula d'un diputat del PP al parlament gallec i és expulsat del ple\tXosé Manuel Beiras colpeja la taula d'un diputat del PP al parlament gallec i és expulsat del ple\nLa història de com un jove refugiat sirià s’ha pogut establir a Catalunya\nAhmad Basal viu ara a casa Nachaat Waez, un gironí que acull a casa seva catorze refugiats\nAhmad Basal és un jove sirià de vint-i-sis anys nascut a Alep que fa mig any que és a Catalunya, concretament a Salt (Gironès) on va arribar després d’un periple en què va pagar a traficants de persones perquè el fessin passar en pastera fins a Grècia i en el qual ha travessat nou estats. Avui ha estat entrevistat al programa ‘El suplement’ de Catalunya Ràdio, i ha explicat el seu cas. Ell és un refugiat que ha aconseguit establir-se a Catalunya gràcies a l’ajuda d’uns compatriotes seus.\nUn d’ells és Nachaat Waez, que li fa d’intèrpret (tot i que Basal ja entén força el català i en diu quatre paraules) i que li ha obert la porta de casa seva a Salt. Nachaat Waez és el sogre de Rafaat Sarajeddin, que fa catorze anys que és a Catalunya i que es va trobar amb el jove Ahmad Basal en un camp de refugiats a Turquia quan hi va anar per a portar ajuda humanitària amb l’Associació Solidària amb el Poble Sirià. En Rafaat Sarajeddin i en Nachaat Waez han acollit Basal a casa seva, on tenen allotjats, repartits en dos pisos, catorze refugiats més.\nBasal explica a Catalunya Ràdio que va pagar 1.100 euros a una màfia perquè el portés en una pastera de cinc metres de llarg i amb quaranta persones a bord des de Turquia fins a les illes gregues. Els qui hi anaven eren tots homes joves, i no tenien massa por, però patien quan veien altres barques en què viatjaven dones i criatures. Després, va anar fins a Atenes, i d’allà, després d’esperar al carrer tres dies per a tenir un salconduit, va travessar Macedònia, Sèrbia, Hongria, Àustria, Alemanya, França, i finalment va arribar a Girona.\nÉs pastisser, però encara no té feina perquè no disposa del permís de treball. Ha d’esperar a tenir el permís d’asil, i, després, demanar el permís de treball. Qui l’ajuda a fer tots els tràmits és Nachaat Waez, que diu: ‘No és complicat demanar l’asil a l’estat espanyol, si ho saps fer bé. Però és lentíssim. Cal posar-se en contacte amb les persones adequades per a demanra l’asil. Un refugiat arriba a Espanya i només hi ha un camí per a demanar l’asil. Han de demanar entrevistes, que triguen molt, i demanar a la subdelegació del govern que facin l’entrevista policíaca per a l’asil. I això pot trigar entre dos i quatre mesos.’\nEn Waez té catorze persones a casa. Els manté amb el seu sou i amb les ajudes de la família. Explica que justament avui ha arribat l’asil a quatre de les persones que té a casa. ‘És una targeta de residència de cinc anys amb dret de treballar i de circular per Europa. Un cop amb el permís poden buscar feina’, afegeix.\nAcí podeu escoltar l’entrevista sencera al programa ‘El suplement’:


Firmino no jugarà contra el Barça demà i Salah és dubte per un cop al cap - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMohamed Salah, estrella del Liverpool scott heppell/reuters\nMohamed Salah, estrella del Liverpool\nEl davanter brasiler Roberto Firmino no podrà participar demà en el partit de tornada de les semifinals de la Lliga de Campions davant el FC Barcelona a Anfield per culpa d'una lesió muscular, mentre que l'egipci Mohamed Salah, que dissabte va patir un cop al cap, és dubte, segons va confirmar ahir el Liverpool. «Roberto Firmino es perdrà el partit de dimarts contra el Barcelona a Anfield, però podria tornar per a l'últim partit de la temporada a la Premier, contra el Wolverhampton Wanderers, a Liverpool», assenyala l'entitat red.\nEl davanter Mohamed Salah va haver d'abandonar el terreny de joc del St. James Park en llitera a la segona part després de patir un cop al cap per un xoc amb Martin Dubravka. «El que vaig sentir és que el maluc del porter li va colpejar al cap. Estava a terra i el doctor havia de prendre la decisió de si es quedava o sortia del camp, i la decisió va ser que sortís. Ho acceptem, per descomptat», va explicar Klopp, relatant, a més, com el va veure. «Estava assegut al vestidor veient el partit per la televisió. Estava bé, però és clar que hem d'esperar». En principi, sembla que l'egipci podrà jugar.\nEl Liverpool buscarà remuntar demà el 3-0 encaixat a l'anada al Camp Nou per ser a la final del Wanda Metropolitano. A la Premier, l'equip és líder, amb 94 punts, però el Manchester City, que s'enfronta avui al Leicester City, està a dos punts.\nAhir es va confirmar la lesió muscular al bíceps femoral de la cama dreta d'Ousmane Dembélé, que podria no tornar a jugar aquesta temporada. «Les proves realitzades van confirmar la lesió i l'evoluació marcarà la seva disponibilitat», va assanyalar el mateix FC Barcelona en un comunicat. Dembélé es va lesionar a l'inici del duel al camp del Celta.


sardanesitges: L'APLEC 1985-2004\n20 Anys d’Aplec\nAmb la sardana Una Rosella del mestre Manel Saderra Puigferrer comença el 1er Aplec de la Sardana de Sitges.\nEs el 27 de maig de 1985. El lloc de trobada, les pistes esportives de Pins Bens, al Poble Sec. Actuen les cobles Sant Jordi, La Principal del Llobregat i La Principal de Terrassa, que interpreten 6 sardanes seguides cada una. Les dues primeres pel matí i la tercera per la tarda. Cal destacar que ja des d’aquesta primera edició estan presents les sardanes anomenades “obligades” –amb preeminència d’un instrument per sobre dels demés – que interpreten una cada cobla, excepte la Sant Jordi que en toca dues.\nEl lloc escollit en la segona edició torna a ser els Pins Bens. Però ja tenim 4 cobles. Repeteixen Sant Jordi i La Pral del Llobregat, i s’afegeixen Sitgetana i La Principal de la Bisbal, que intercalen la seva actuació fins a un total de 34 sardanes al llarg del dia. Aquest fet ens permet l’adhesió a la Coordinadora d’Aplec de les comarques barcelonines.\nA la nit es programa una doble ballada als jardins de la Societat Recreativa El Retiro amb les cobles La Principal del Llobregat i Sant Jordi, i es lliuren els premis del 2on concurs de fotografia.\nDins de la programació de l’Aplec trobem l’estrena de la sardana 2on Aplec de Sitges del mestre M. Rius, flabiol de la cobla Sitgetana que la dedica a aquest aplec.\nA la tercera edició les novetats venen primer pel canvi d’emplaçament, els jardins de la sardana de El Retiro, segon per la convocatòria del 1er concurs de la sardana incògnita i finalment per la cloenda de l’aplec, on gaudim d’un concert de 3 cobles. A l’aplec es canvia la cobla Sitgetana per la Vila de Blanes. En el concert es programen sardanes de compositors sitgetans i obres lliures al saló-teatre de El Retiro. Les cobles encarregades d’interpretar-les son Sant Jordi, La Principal del Llobregat i La Principal de la Bisbal.\nQuart aplec, el jardí de El Retiro repeteix com l’emplaçament de la Festa Major de la Sardana. La cobla Marinada ocupa el lloc deixat per La Principal del Llobregat que no pot assistir. S’estrenen 3 sardanes del convilatà d’adopció Janio Marti, La serenor de l’Angels, dedicada a la presentadora de TV3 `Angels Barceló, Espurnes Sitgetanes, dedicada a les colles sardanistes de l’entitat i L’encís de Sitges. Destaquem l’enlairament de globus a la repetició de l’ultima sardana, fet que constitueix tot un símbol de l’aplec encara avui.\nAl concert de la nit comptem amb la presència dels directors Jordi León, i J. Lluís Moraleda que dirigeixen a les cobles Vila de Blanes, Sant Jordi i La Principal de la Bisbal. Durant la mitja part es lliuren els premis del 4art concurs fotogràfic.\n1989, 5 anys d’aplec consoliden Sitges com a punt de trobada de centenars de sardanistes el tercer diumenge de maig.\nRepeteixen les cobles de l’any anterior i s’estrena la sardana Tres clavells dins d’un got d’aigua del mestre Pau Genis, pseudònim de Janio Marti, dedicada a l’amic i benefactor de la nostra dansa en Salvador Mirabent i Paretas.\nAl concert gran novetat, les cobles Sant Jordi i La Principal de la Bisbal són acompanyades per la coral Càrmina. Al llarg de l’acte s’estrenen mes sardanes d’en Janio, Capvespre a la Sénia, i Homenatge a un somni, aquesta dedicada a l’insigne compositor Manel Saderra i Puigferrer. El punt àlgid de la nit arriba amb la sardana La Processó de Sant Bartomeu d’Antoni Català, cantada per primer cop a la nostra vila per obra dels mestres Manuel Oltra i Joan Costa.\nParal·lelament es lliuren els premis de 5è concurs fotogràfic i es fa un homenatge d’admiració i afecte al mestre M.S. i Puigferrer.\nEn el 6è aplec la cobla Montgrins reemplaça a la Marinada i s’estrena la sardana Agafant-se de les mans de Janio Marti.\nAl concert de la nit tornem a tenir 3 cobles –Sant Jordi, La Principal de la Bisbal i Montgrins- amb la presència dels directors Martirià Font,i J.LL. Moraleda a més dels directors titulars de les cobles actuants.\nNo falta el lliurament de premis del 6è concurs de fotografia i es fa un homenatge en record dels socis d’honor de la nostra entitat absents: Ramon Planes, Salvador Mirabent, Manuel Franco i Amador Fernández.\n1991, any del centenari del naixement del mestre sitgetà Antoni Català i Vidal. L’aplec s’afegeix a aquest esdeveniment i programa tres sardanes del compositor. El quartet de cobles que ens acompanya es el mateix de l’any anterior.\nAl llarg del dia s’organitza la “Olimpíada cultural” Sitges Aplec 91, amb molts premis i sorpreses.\nEn el concert, les cobles Sant Jordi i La Principal de la Bisbal, interpreten tres sardanes més del mestre Català. S’estrenen les sardanes Sitges, racó de la calma, de Jordi Paulí i Sílvia, de Janio Marti, i la glossa L’hereu Riera J.J. Beumala. Destaquem la presència del director Manuel Oltra.\nPocs dies abans de la celebració del 8è aplec s’inaugura un nou espai lúdic a la nostra vila, l’hort de Can Falç. Doncs ... ja tenim nou emplaçament que acollirà moltes de les manifestacions sardanistes locals.\nA l’aplec el concurs de colles improvisades, la sardana incògnita ... cap novetat. Però, i al concert? Arriba el plat fort. El lloc escollit es el Saló d’Or del Palau de Maricel. S’estrena la sardana Gràcies Núria de Janio Marti per la cobla bisbalenca, dedicada a na Núria Feliu present a l’acte i s’interpreta l’obra Rapsòdia per a piano i cobla de Manuel Oltra, dirigida per ell mateix i amb l’actuació al piano de Janio Marti acompanyant a la cobla Sant Jordi.\nDurant l’acte es ret homenatge a l’antic delegat de la colla sardanista sitgetana Sol ixent n’Antoni Mirabent i Muntané. Finalment es lliuren els premis de la 8ena edició del concurs fotogràfic.\nA la novena edició hi trobem algunes novetats. A la sessió del matí s’interpreta la sardana revessa El Quixot de Carles Santiago, per averiguar el seu tiratge. Una prova de les vuit que consta el Passaplec. Passatemps integrat dins el programa de mà, que a més inclou la sardana incògnita, uns mots encreuats,una sopa de lletres i l’elecció dels 3 noms de colles improvisades més originals i on el guanyador li correspondria un premi sorpresa. Pel que fa a les estrenes, s’interpreta Els Trapp de Sitges de J.M. Guinart, a les hores director de la cobla Blanes.\nEn el concert, que retorna al saló teatre de El Retiro, tenim de nou tres cobles, la Sant Jordi, La Principal de la Bisbal i la Montgrins. Cal destacà que no s’interpreta cap sardana i s’estrenà la suite Sitges 1900 evocació de les Festes Modernistes a Sitges en commemoració del centenari. Dirigeix la cobla el propi autor.\nEl desè aplec es pas menys divertit i trepidant que els anteriors, ben al contrari. Això sí, no el celebrem pas amb un acte impactant i sorollós, sinó que seguim amb la nostra dinàmica habitual d’anar introduint novetats que en aquesta ocasió els centrem en l’àmbit de la participació del públic assistent perquè es senti partícip d’aquesta commemoració. Per primera vegada s’institueix el jurat popular en el concurs de colles improvisades i en l’elecció de cobla “10 Estels” que interpretarà la darrera sardana del dia.\nFinalment destaquem l’estrena de les sardanes L’amic Marià de Joan Manau i Nit de gresca de J.J. Beumala.\nA la nit en el concert gaudim novament de la música amb un programa força atractiu amb les mateixes cobles de l’any anterior. Destaquem les reestrenes Els estudiants de Tolosa de F. Pujol i la Suite segarrenca de J.LL. Moraleda. L’admirat mestre M. Oltra, ens honora –una vegada més- amb l’estrena de Berceuse i Rondó la qual dirigeix personalment.\n1995, any del centenari del naixement del mestre Eduard Toldrà.El nostre Aplec s’afegeix als actes commemoratius amb un gran concert amb les cobles Sant Jordi, Montgrins i La Principal de la Bisbal. Aquest esdeveniment comporta un canvi radical en l’ordre i horaris portats fins a les hores per continuar oferint un concert amb la màxima qualitat possible. Així aquest passa a fer-se abans de l’aplec a les 12 del migdia del diumenge 21 de maig.\nA la primera part podem escoltar sardanes premiades del mestre homenatjat com Nuvolada, Caterina d’Alió, Mariona, Puigneulós, entre altres. A la segona s’estrenen dues obres: El vol d’un ocell –gran vals- de Jordi León i Escenes del bosc mil·lenari –suite- de Joan Jordi Beumala. El concert finalitzà amb el poema simfònic per a tres cobles i timbales La maledicció del Comte Arnau del mestre Toldrà.\nL’Aplec es fa en sessions de tarda i nit, que comencen a les 4 de la tarda i a ¼ d’11 de la nit . Un total de 29 sardanes interpretades per les cobles Blanes, Montgrins, Sant Jordi i La Principal de la Bisbal.\nArribem a la dotzena edició. S’estrena el teatre del Casino Prado com a seu del concert matinal. Les cobles La Principal del Llobregat, Montgrins i Sant Jordi ens ofereixen obres dels mestres Garreta, Joaquím i Josep Serra, Morera, Català i Xavier Pagès , que dirigeix l’estrena de la seva obra Preludi i Fuga\nA les 4 en punt de la tarda comencen 6 hores continuades de sardanes amb les cobles Blanes, Montgrins, La Principal del Llobregat i Sant Jordi. 21 peces entre les que destaca l’estrena de Un llarg camí de Jordi Feliu. Sitges, racó de la calma tancava aquest aplec com a sardana de conjunt.\nAny 1997, El Casino Prado continua sent l’escenari del concert matinal. Enguany son dues cobles les que ens acompanyen, La Principal del Llobregat i la Sant Jordi, ja amb el títol de “Ciutat de Barcelona”. S’estrenen les sardanes Aurora de Tomàs Gil i M. I Blanca Espurna de Jordi Paulí, i s’escolten dues grans obres de l’estol musical català La presó de Lleida de Joaquím Serra i Fra Garí de Martínez Comín.\nA les quatre de la tarda comença puntualment Sardamania 97, afegint-se a les cobles ja esmentades la Marinada i la Blanes.\n1998, la nostra entitat Amics de la Sardana de Sitges amb el suport de l’Ajuntament edita el seu primer disc compacte que porta el títol Sitges, la festa.\nUn recull de sardanes que representen quelcom important del calendari festiu sitgetà. Als autors locals, G. Pallarès, J. Pañella, Antoni Català els acompanyen aquells que en algun moment dedicaren obres a la nostra vila i a la nostra gent. Encapçalen aquest enregistrament les tradicionals sardanes La Festa Major i La Processor de Sant Bartomeu.\nPer la presentació d’aquest disc es pensa en les dates de l’Aplec. El resultat es un gran pas endavant en la consolidació del 3er cap de setmana de maig del calendari de festes a la nostra vila amb el pas del concert al dissabte per la nit.\nEl lloc escollit es el saló d’or del Palau de Maricel, amb les cobles Sant Jordi – Ciutat de Barcelona i La Principal del Llobregat. La direcció va a càrrec de Jesús Ventura.\nA l’endemà es fa l’Aplec en sessions de matí i tarda. Pel matí amb les mateixes cobles del concert i per la tarda s’afegeixen Blanes i Marinada.\nS’estrenen les sardanes La llei de Murphi de J.J. Beumala i L’avi Tià de Jordi Feliu.\nLa 15ena edició, com havia de ser, també ens porta canvis. En primer lloc la Trobada Sardanista Infantil que la celebràvem al mes de juny encapçala a partir d’enguany els actes de Sitges, la festa, emplaçant-la al dissabte a les 6 de la tarda al mateix recinte de l’aplec.\nEn segon lloc fem més gran l’aplec amb la participació per a tot el dia de la cobla Marinada i l’entrada de la Blanes per la tarda.\nEntre mig no ens oblidem del concert , dedicat als compositors Joan i Ricard Lamote de Grignon, en commemoració del 50è aniversari del traspàs d’en Joan i els 100 anys del naixement d’en Ricard. Amb les mateixes dues cobles de l’any anterior.\nUna pintura de Núria Bartés serveix per il·lustrar la portada del programa dels actes.\nI arriba el mític any 2000, canvi de segle i també ........... any de la tenora. I ho celebrem amb quatre estrenes al concert : Sitges 2000, de Carles Santiago, Sitges, joia de la mediterrània, de Daniel Gasulla, Sitges cel i calitges, de Jordi Tarrides i Sitges la festa, de J.J. Beumala. A més cal destacar la reestrena de l’obra experimental per a sextet-tenors FM 40 (polca) de Marcel Caselles, estrenada a la Gala de la Tenora a l’auditori de Barcelona el 6 de febrer del mateix any. Els tenors actuants son: Pere Benítez, J.J. Beumala, Xavier Chacon, Jordi Figaró, Marià Franco i Josep Anton Sánchez.\nLa resta d’actes del cap de setmana no presenten cap novetat respecte a les edicions anteriors.\nDissabte 19 de maig de 2001, les 6 de la tarda. Comença una nova edició de Sitges la festa amb la Trobada Infantil. Més tard, a 2/4 d’11 de la nit el racó de la calma s’omple de música amb el concert Refilets de flabiol i tenora amb les cobles Sant Jordi-Ciutat de Barcelona i La Principal del Llobregat. Destaquen les obres Romança per a tenora solista i cobla de J.LL. Moraleda i el vol d’un ocell, gran vals per a flabiol solista de J. Leon. Marià Franco, tenora i Josep Llauradó, flabiol ens delecten en cada una de les obres respectives. El concert finalitza amb dues obres per a dos cobles: Pedres gòtiques, impressió simfònica de Xavier Boliart i Suite poemàtica, suite num.1 de Josep Mª Bernat. La direcció musical va a càrrec de Jordi León, director de la cobla Sant Jordi.\nAl diumenge arriba l’aplec amb 30 sardanes al llarg de tot el dia. Per la tarda la cobla Blanes es substituïda per la Ciutat de Cornellà.\nLa Punta d’Isa Marí ens il·lustra la portada del programa gràcies a Joan Iriarte.\nArribem a la 18ena edició. Un any més el tercer cap de setmana de maig es farceix d’actes festius on la cobla i la sardana son les protagonistes.\nDins la trobada infantil participa per primer cop el grup sitgetà d’animació Sàtirus Teatre, que juntament amb la cobla amenitza l’acte.\nAl concert, la cobla Sant Jordi es acompanyada en algunes de les obres amb 2 clarinets, 1 saxó baríton, 1 flauta, 1 violoncel i percussió. S’estrena l’obra Sitges 2+9 , fantasia concertant de X. Boliart es finalitza l’acte amb Mortis Saltatio (Dansa de la mort), ballet-suite per a cobla , 2 clarinets, flauta, violoncel i percussió .\nI al diumenge l’aplec, amb dues estrenes: Font de la Sardana de Jordi Paulí i Hort de Can Falç de Gil Membrado.\nUna pintura compartida per Lluís Barbadillo, Javier Rey, Mª Pilar Martínez i Jordi Ferré Veciana en forma de paleta de pintor ens il·lustra la portada del programa on es pot veure la punta, una rotllana, una cobla i el cap de la vila.\nBé, ja hem arribat a l’edició de l’any passat. Que us puc dir que no us recordeu!\nAl concert recordem als mestres Català i Pallarès i s’estrena la sardana Pare i amic de Jordi Paulí. A més podem escoltar grans obres del repertori del concertisme de cobla contemporani com son Akelarre, fantasia de Francesc Cassú i L’illa de la galera, rapsòdia catalana num.2 de Salvador Brotons. Ah! i descobrim les qualitats del Mercat Vell com a emplaçament musical.\nA l’aplec riem amb els acudits improvisats que ens serveixen per il·lustrar la sardapista.\nEl pintor Lluís Barbadillo ens honora amb una pintura dedicada a la sardana que ens serveix per il·lustrar la portada del programa.\nI ara, a fruir del 20è aplec. Que no us passi res!.


Ja tenim guanyadors/res dels primers 10 carros de la compra! - Notícies - Ajuntament de Picanya\nJa tenim guanyadors/res dels primers 10 carros de la compra!\nEsta iniciativa pretén fomentar el xicotet comerç local\nCom ja vos vam informar l'Ajuntament de Picanya una iniciativa mitjançant la qual sortejarà 100 carrets de compra en diferentes esdeveniments relacionats amb el comerç local amb l'objectiu de continuar amb el treball de promoció i suport al nostre xicotet comerç. Un comerç fonamental per a mantindre vius els nostres carrers i tradicional en la nostra forma de vida.\nEls primers 10\nEls primers deu carrets ja estan en mans dels afortunats guanyadors i guanyadores que van obtindre premi al sorteig entre els clients del 4t Mercat d'Outlet i Oportunitats del passat dissabte 22 de març. Està previst continuar amb este tipus de sorteig en altres esdeveniments com ara la Fira del Xicotet Comerç que ja té data prevista per al mes de juny.\nQuarta edició del mercat d’outlet i oportunitats\nLa decisió dels comerciants de Picanya de fer coincidir la 4a edició del Mercat d’outlet i oportunitats amb la mostra de teatre i la ruta de la tapa i a més, fer servir l’espai de la Plaça Major (molt a prop d’on es desenvolupaven els espectacles teatrals de la vesprada) va resultar tot un èxit i un públic ben nombrós va acudir a descobrir quins eren els productes que, en esta 4a edició, oferien fins a quinze establiments del xicotet comerç picanyer a preus molt competitius i com sempre, amb atenció personalitzada i la millor qualitat.


El model policial i l'ordre públic es revisarà al Parlament\nRedacció 25 juny 2021\nEsquerra Republicana, Junts, la CUP i els comuns proposen una comissió per estudiar-ho\nEl Parlament estudiarà com revisar el model policial i d'ordre públic de Catalunya. I ho farà en una comissió d'estudi que proposen conjuntament els grups parlamentaris d'Esquerra Republicana, Junts, la CUP-UNCPG i els comuns, i que s'haurà de votar els pròxims dies al ple del Parlament.\nEls diputats i les diputades republicanes avalen aquest espai de treball parlamentari per debatre i fer propostes com ara mecanismes de control, avaluació i investigació de les actuacions policials, i introduir-hi canvis si cal. La proposta respon, de fet, als acords d'investidura que Esquerra Republicana va segellar amb la CUP i amb Junts, i s'hi han sumat ara també els comuns.\nLa previsió és treballar-hi durant un any de manera que, a banda del model d'ordre públic, també es puguin abordar aspectes com la transparència o la creació d'un mecanisme independent que pugui investigar i millorar les actuacions policials. "Es tracta d'avançar en un model policial que volem democràtic al 100%, basat en la confiança mútua; evitar males praxis com les que s'han denunciat, i garantir que aquests casos no posin en dubte tot el cos de Mossos", defensen els republicans.\nEn aquest sentit, els quatre grups parlamentaris també proposen revisar les estratègies operatives i els materials d'ordre públic, comparant-ho també a altres sistemes internacionals.\nUs adjuntem la proposta👇 que s'ha registrat per crear aquesta comissió d'estudi al Parlament.\nProposta de resolució per la creació d’una comissió d’estudi sobre el model policial\n(PDF, 67.11 KB)


La patronal i els sindicats trenquen la negociació dels convenis col·lectius - Diari de Girona\nLa patronal i els sindicats trenquen la negociació dels convenis col·lectius\nZapatero diu que l'Executiu aprovarà la seva pròpia reforma el 10 de juny amb o sense acord\nmadrid | europa press/ddg 03.06.2011 | 02:00\nPatronal i sindicats van donar ahir per trencades les negociacions sobre la reforma de la negociació col·lectiva a la reunió mantinguda entre els secretaris generals de CCOO i UGT, Ignacio Fernández Toxo i Cándido Méndez, i el president de la CEOE, Joan Rosell, hores després que els empresaris fessin arribar als sindicats una nova proposta.\nD'aquesta forma, l'Executiu prendrà el relleu i, tal com va declarar el president del Govern, José Luis Rodríguez Zapatero, aprovarà la seva pròpia reforma en el Consell de Ministres del pròxim 10 de juny. Fonts del Ministeri de Treball van indicar que no hi ha temps per aprovar abans la reforma i es van remetre al termini donat pel cap de l'Executiu.\nLa ruptura de les negociacions arriba després de molts mesos de negociacions que semblaven estar a punt d'arribar a bon port durant una reunió de dilluns passat. No obstant això, els sindicats van denunciar en finalitzar la trobada que la patronal havia endurit les seves propostes, després de les eleccions municipals i autonòmiques del 22 de maig, en les quals el PSOE va patir una àmplia derrota.\nLa patronal va remetre ahir un nou document als sindicats que, segons fonts consultades, era "més del mateix", un text amb el qual els sindicats van acudir a la reunió que va certificar el final de les converses.\nPunts de discrepància\nFinalment, els agents socials no van poder superar les seves diferències en matèria d'ultraactivitat o flexibilitat interna, entre d'altres qüestions; si bé es van produir avenços en temes com la reforma de les mútues i l'absentisme.\nEl ministre de Treball, Valeriano Gómez, ha indicat en reiterades ocasions que el Govern prendrà com a punt de partida per a la seva reforma els punts de trobada constatats entre les parts i ha deixat clar que intentarà buscar un "equilibri" entre flexibilitat interna en les empreses i la protecció dels drets dels treballadors. Així, el Govern aposta per acudir a mecanismes d'arbitratge en cas de conflicte i ha avançat que la nova normativa no preveurà el decaïment dels convenis col·lectius quan no hi hagi acord per renovar-los.\nEls secretaris generals de CC.OO i UGT, Ignacio Fernández Toxo, i Cándido Méndez, van acusar el president de la CEOE, Joan Rosell, de "no atrevir-se a fer el pas" per pactar la reforma de la negociació col·lectiva a causa d'una "rebel·lió interna" de part de la cúpula de la patronal.\nEl secretari general de CCOO, Ignacio Fernández Toxo, va aventurar que la victòria del PP en la majoria de municipis "va animar" sectors empresarials més durs de la patronal a "extremar" les exigències.\nPerò Toxo va anar més enllà en assegurar que la postura "amb límits més durs" de la CEOE també va estar condicionada per les condicions del rescat a Portugal.\nPer la seva banda, el president de la CEOE, Joan Rosell, va afirmar que els sindicats havien estat "massa prudents" en el procés de reforma de la negociació col·lectiva i va mostrar la seva esperança que en el futur siguin "més valents".\nRosell va reconèixer també que va posar sobre la taula als sindicats el document en matèria laboral dissenyat per el FMI i la Comissió Europea amb recomanacions per a Portugal i va incidir que no ho va fer per pressionar.


Els doctors Cugat i Pruna asseguren que al davanter asturià, que ha rebut l'alta mèdica però no l'esportiva, només li falta agafar ritme "després de set mesos i mig sense jugar i una operació". També han repassat l'estat de Muniesa, recentment operat del genoll, dels internacionals, de Thiago\nN.A. Barcelona Actualitzada el 31/07/2012 16:52\nDavid Villa ha rebut l'alta mèdica però encara no té l'esportiva, tot i que s'espera que la pugui rebre ben aviat. El doctor Ramon Cugat, en roda de premsa, no s'ha atrevit a concretar una data sobre el retorn del davanter asturià, però ha explicat que la seva evolució és bona: "Mèdicament està bé, però físicament no està per competir encara. El que s'ha de fer ara és preparar-lo com es prepara un jugador quan comença la pretemporada. Després de set mesos i mig i una cirurgia, no està per competir". El doctor Cugat ha explicat que el jugador està entrenant amb normalitat i respon bé a les sortides explosives i a la càrrega física dels exercicis més durs, però li falta el ritme propi de tants mesos sense competir.\nEl metge ha volgut deixar clar que la lesió d'una fractura de tíbia és complexa i per això el procés de recuperació és tan difícil de concretar. "L'evolució del David ha sigut normal, bona".\nMuniesa, operat amb èxit\nDesprés d'intervenir el central blaugrana de la seva ruptura del lligament creuat anterior, el doctor Cugat ha assegurat que la operació ha anat bé i que el "Muniesa podrà tornar a ser el que era". S'espera que el seu temps de baixa oscil·li entre els 6 i 8 mesos.\nBon retorn dels internacionals\nEl doctor Ricard Pruna valora positivament l'estat de forma dels internacionals que dilluns van incorporar-se a la pretemporada de l'equip. "Tots estan bé. Han vingut amb un puntet més de pes, i això és molt bo. Després de tantes setmanes, que no vinguin del tot en el seu pes és senyal que han descansat".\nThiago evoluciona bé\nSobre l'estat físic de Thiago Alcántara, que arrossega molèsties per un edema a la tíbia, el doctor Pruna adverteix que "Thiago té l'alta mèdica molt propera", però no s'atreveix a concretar quan la rebrà perquè es tracta "d'una lesió òssia".\nEl Barça s'entrena amb tots els jugadors disponibles del primer equip i dos del filial\nEl Barça obrirà aquest dimecres el procés per demanar entrades per al Madrid-Barça de la Supercopa


Bonet Ribas, Neus\nB BO 1 Imatge 1 Col·laborador/a 75 Visites Bústia de suggeriments\nBonet Ribas, Neus (Eivissa 1956) SOC Professora, política i actriu de teatre. Representant del moviment de la Nova Cançó Catalana , participà als inicis dels setanta en el concert del cine Cartago, juntament amb Joan Moreno , Victorí Planells i Dolors Laffitte, entre d’altres.\nEl 1973 començà a actuar amb el Grup Experimental de Teatre de l’Escola d’Arts i Oficis , sota la direcció de Pedro Cañestro Torres . El mateix any va rebre el primer premi d’interpretació femenina en categoria d’aficionats al Festival Nacional de Teatre de València per la seua actuació a l’obra Tiempo de 98, d’Antonio Castro. Va allunyar-se del món teatral arran de les seues noves ocupacions polítiques.\nMilitant de la Unió Socialista Pitiüsa PSOE des de 1987, en les eleccions municipals d’aquell any fou elegida regidora de l’Ajuntament d’Eivissa. Durant la seua gestió com a regidora de Festes i Joventut s’impulsaren les festes patronals de Santa Maria, se celebrà per primera vegada la Mostra de Jazz per a Joves Intèrprets i es va crear l’Estiu Jove .\nDeixà aquest càrrec el 1988 per substituir el socialista César Hernández Soto com a consellera insular i diputada del Parlament balear. Esgotada la legislatura el 1991, Neus Bonet va continuar fent feina a l’executiva del partit, però ja no ocupà mai càrrecs públics. El 1996 era professora d’educació general bàsica a l’escola pública de Can Cantó; des de sempre ha estat vinculada als moviments de renovació pedagògica. [XLl]


Landry Riba: “Seguir sonant minimalista amb deu músics a escena: aquest és el repte” | BonDia Diari digital d'Andorra.\n¿Com se li acut ajuntar un sextet de corda amb tres persèfones? ¿Potser perquè no havia músics més oposats?\nPrimer de tot perquè el ministeri de Cultura volia un format diferent de l’habitual, l’escenari ho permetia, feia dies que ho tenia en ment i vaig dir-me: “Endavant!”\n¿Què hi aporten Espinosa, Lozano i Verdeguer?\nEl que he fet és prescindir de les bases electròniques que utilitzo habitualment i substituir-les per instruments acústics: piano i bateria, amb l’afegit de les guitarres, que no n’hi havia. Un canvi d’electrònic a acústic.\nSi no abaixen els decibels, es cruspiran les pobres cordes\nEls he hagut de lligar, és clar. A veure, no ens hem d’esperar Persefone tocant amb sextet, sinó tocant la meva música de la forma que pensem que demana de ser tocada. I a un volum molt inferior a l’habitual.\nHa hagut d’arranjar els temes per a formació tan singular.\nTotes les peces, perquè s’han doblat les cordes i s’han introduït aquestes parts de guitarra, que no hi eren.\nUna de les gràcies dels 'Tales' i de 'We Were Trapped' era la proposta minimalista. ¿Es perdrà, en aquesta nova proposta orquestral?\nAl contrari. El repte és seguir sonant minimalista amb deu músics a l’escenari. Una anècdota: el teclista, Migue Espinosa, em deia l’altre dia: “Amb la teva música se’m sent!” Serem molta gent, però l’essència és la mateixa: fer música atmosfèrica.\nSonarà diferent que els discos, d’acord, però ¿gaire diferent?\nDiferent, sí, perquè sempre ho és quan canvies l’electrònica per l’acústica. Les cordes sonaran molt més plenes —no és el mateix tres que sis—, les guitarres, tot i que discretes, hi són. ¿Molt diferent? No. Hem tocat algunes dinàmiques perquè el concert tingui algun punt una mica més àlgid i tornar després a la calma, però sempre dintre de paràmetres molt subtils, evitant caure en el terreny del postrock i similars. Potser hi entro algun dia, però no és el moment.\nEl següent pas, ¿no serà aquella cosa tan kitsch de fer-se acompanyar per una orquestra simfònica?\nImpossible. Primer de tot perquè la meva música no està concebuda per a això, i tampoc no em veig capaç d’arranjar-la per a aquesta classe de formació.\n¿Quin escenari prefereix: La Fada, Sant Serni, Radio Andorra o l’Auditori?\nSant Serni em va encantar pel so, i per un concert reduït, posem que amb una vintena d’espectadors, és ideal. L’Auditori serà molt diferent: per la proposta i per les dimensions. Però per la meva experiència, amb banda petita, millor com més petit és l’espai.\n¿Tocaran amb faristol i partitura?\nLes cordes sí, perquè una part del sextet no havia tocat mai amb mi, i no era el cas de demanar-los que s’ho aprenguessin de memòria; el piano, també, amb una partitura que s’ha hagut d’escriure per a l’ocasió.\n¿On queda el baix, enmig de tot aquest desplegament instrumental?\nEn un segon pla, marcant les bases harmòniques. En cap moment he tingut la pretensió de fer un disc de baixista. El baix és per a mi l’eina amb què millor m’expresso, però no podria fer —de cap manera— el que fa Migue Guerra, per exemple.\n¿Com escriu els temes? ¿Predomina la improvisació o la feina d’estudi?\nCada disc té el seu leitmotiv. Sense això no em poso a escriure. El de Tales, per exemple, era la idea que només canviant la perspectiva —posant un mirall davant la realitat— captes matisos i facetes que mai no hauries dit. Una vegada tinc això, tot comença amb un acord, un arpegi, en algun cas una melodia; a vegades veig de seguida com vestir-la, d’altres, la deixo madurar al calaix i la reprenc al cap d’un temps.\nSegur que ja deu tenir rumiat el pròxim disc.\nTinc aquesta idea mare: la correspondència, les cartes personals, que avui semblen una cosa de l’any de la picor però que fins no fa tant encara eren un mitjà de comunicació importantíssim.\nDifícil intercalar-hi els sons de la naturalesa a què és tan aficionat.\nJa ho veurem: però poden ser altres sons com ara el frec d’una ploma o un bolígraf sobre el paper, o el tac-tac-tac d’una màquina d’escriure.\nJa que en parlem, ¿com sonaran a l’Auditori les campanes, les esquelles i els trons que acompanyen els temes?\nAixò va tot samplejat, a partir de l’enregistrament original. És com un músic més, amb la sola diferència que se l’ha de disparar i se l’ha de parar.\n¿Ha aconseguit amb aquesta formació el somni d’emular el seu admirat Olafur Arnalds?\nLa veritat és que em feia molta il·lusió provar-ho. Veurem quin és el resultat, però les sensacions són estupendes —per dir-ho com els futbolistes—, amb la Fundació ONCA ens hem entès a la perfecció i per tant queda molt de camp per córrer junts.\nSospito que amb 'Tales' li passa com a David Gálvez amb 'Res no és real': crítiques excel·lents... i escasses vendes.\nPel que fa a escoltes, som a la banda alta dintre dels músics del meu, diguem-ne, nivell. Però a l’hora de la veritat les descàrregues són —és cert— poquíssimes. He fet els deures, tocant totes les portes, escrivint a totes les emissores i revistes, i la resposta habitual és que aquest no és el pal que toquen. Que no els interessa. Però no em puc queixar, perquè tinc l’oportunitat de fer directes, i això és molt més del que poden dir col·legues meus d’altres països que practiquen aquest gènere. Així que no em queixo.


Romanca, cuina de proximitat en un entorn rural\nRomanca és un nou hotel restaurant rural situat a Medina de Pomar, a només 70 km de Bilbao i 85 km de Burgos. El seu propietari, Alberto Cárcamo López, és un jove cuiner, però amb una important experiència al món de la cuina. Abans de començar aquesta aventura, Alberto va cursar estudis a l'Escola Superior d'Hostaleria i Gestió d'empreses Turístiques d'Artxanda (Biscaia) i després de la seva formació, va començar a treballar. I ho va fer amb els millors.\nAlberto recorda el seu aprenentatge amb aquests cuiners: els seus anys amb Manuel de la Osa, a les Pedroñeras; a l'hotel NH Aranzazu, al Zuberoa d'Arbelaitz o en el no menys innovador i valent Aitor Elizegi. El següent pas va ser obrir el seu propi negoci, i quin millor lloc que a la casa pairal de la família.\nAquesta construcció data del segle XVII, s'ha remodelat íntegrament, però respectant la seva estructura, per aconseguir un hotel de 7 habitacions, una en suite i un restaurant amb capacitat per 65 comensals. El menjador destaca per la seva decoració actualitzada i cuidada al detall. Un exemple és una de les taules, amb capacitat per a fins a deu persones, que combina el millor de la tradició i de la modernitat: una base de cristall sobre una antiga trilla per separar el gra de la palla.\nI quin tipus de cuina ofereix Alberto? El més important és l'ús de bona matèria primera de la zona, basada sobretot en l'estacionalitat del producte. La vall de Mena és rica en caça, verdures, bolets, formatges, mongetes i molt més. A més, Alberto té a la part de darrere del restaurant un hort on conrea les seves pròpies verdures.\nEn el restaurant es pot triar entre carta o menú degustació. Entre les seves propostes, destaquen els llagostins en tempura, l'amanida de perdiu escabetxada, la vieira de pelegrí a la brasa amb sopa de julivert i salsa de fumats (a la brasa amb carbó que li dóna un sabor immillorable), o la caldereta de bacallà amb sopa d'all.\nPel que fa al foie... Mereix fer un punt. Un bon amic de l'Alberto té una granja d'ànecs, La Llueza, molt a prop del seu restaurant. Una granja com les d'abans, artesanal, els productes de la qual van directes de la granja al consumidor final, sense intermediaris. Una granja d'ànecs criats en llibertat i a l'aire lliure, amb un mètode tradicional d'engreixi, la qual cosa fa que el foie sigui deliciós i d'alta qualitat. Hem parlat amb Alberto que, en aquest vídeo, explica algunes de les claus del seu projecte.\nEl millor steak tàrtar de València es cuina a El Gastrónomo


Riberaonline: Concentració a Móra d'Ebre per a exigir la llibertat dels consellers de la Generalitat i dels dirigents sobiranistes empresonats\nConcentració a Móra d'Ebre per a exigir la llibertat dels consellers de la Generalitat i dels dirigents sobiranistes empresonats\nUnes 400 persones de diferents poblacions de la Ribera d'Ebre s'han concentrat aquest vespre a la plaça de Baix de Móra d'Ebre, davant la Casa de la Vila, per tal de mostrar el seu rebuig a l'empresonament de nou membres del govern de la Generalitat acusats de rebel·lió, sedició i malversació, i demanar-ne la llibertat. L'acte ha comptat amb l'assistència de diversos alcaldes de la comarca, encapçalats pel de Móra d'Ebre, Joan Piñol, i per la presidenta del Consell Comarcal, Gemma Carim, a banda de representants locals de les entitats sobiranistes.\nJoan Piñol ha obert els parlaments mostrant la seua estupefacció per l'empresonaments del vicepresident i de la resta de consellers del Govern català destituït en aplicació de l'artickle 155 de la constitució espanyola. Piñol ha assegurat que actualment a Catalunya només resten els ajuntaments com a institucions legítimes i democràtiques, i ha augurat per als pròxims dies un nivell de mobilització desconegut fins ara davant la gravetat de la situació creada arran de la decisió adoptada aquesta tarda per la justícia espanyola.\nSeguidament, Ferran Roca, en nom de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) de Móra d'Ebre, ha llegit un manifest en què sa reclamat la llibertat de tots els empresonats els darrers dies, entre els quals Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, presidents de l'ANC i d'Òmnium Cultural, i dels consellers empresonats avui. El manifest ha qualificat de "veritable cop d'estat" l'aplicació de l'article 155 i d'"il·legal, segons la constitució espanyola" la convocatòria electoral del 21 de desembre.\nL'acte ha finalitzat amb el cant de la canço de Lluís Llach 'L'Estaca' i de l'himne nacional de Catalunya 'Els segadors' enmig de crits de "llibertat!".


Marfil vol conquistar una nova plaça - Diari de Santa Coloma\nMarfil vol conquistar una nova plaça\n03/01/2014 – Els colomencs mai han guanyat a Primera a la pista del Manacor i buscaran un nou registre que encara faci més bona la brillant temporada que estan fent.\nMarfil Santa Coloma vol sumar la primera victòria a domicili de la segona volta, per tal de començar a traçar el camí que permeti igualar o superar els quatre triomfs a domicili aconseguits durant la primera part del campionat.\nL’Hospital Llevant Manacor no ho posarà fàcil, tot i ser el dotzè classificat amb 14 punts. En el duel d’anada, el conjunt de Xavi Passarrius només va poder guanyar per un sol gol al Jacint Verdaguer, i Dídac va haver d’aturar una ocasió final que podria haver estat l’empat (4-3).\nEls balears acumulen dues derrotes seguides, la darrera a domicili contra Santiago (3-1), però en el seu últim partit al Palma Arena van posar-li les coses molt complicades a Inter Movistar (2-3).\nEl pivot Bruno Taffy, màxima referència ofensiva del Manacor amb 12 gols, ja va fer un gran partit contra Marfil a Santa Coloma. La defensa, doncs, haurà d’estar molt atenta.\nPel que fa a la llista de convocats, l’expedició colomenca compta amb la novetat del porter del filial Álvaro Lacuesta, qui substitueix a Óscar Algarate, també del B. La resta d’efectius estan tots disponibles per Xavi Passarrius.\nEl porter que habitualment acompanya a Dídac és Isaac, però encara està lesionat. Recordem que el jugador de Marfil va patir un trencament en un tendó d’un dit de la mà, i en principi podrà estar disponible pel derbi contra el Barça.\nLa setmana al Jacint Verdaguer també ha tingut un altre protagonista, aquest més habitual. Dani Salgado va tancar el 2013 com el millor golejador de l’any a la LNFS, ja que en 33 partits de lliga va sumar un total de 51 dianes.\nSalgado ha demostrat que és el millor golejador del futbol sala nacional, mentre que Adolfo apareix el vuitè de la classificació, amb 24 gols durant el 2013. Tots dos seran una gran amenaça pel Manacor, en el duel que està previst que comenci demà dissabte a les 18h al Palma Arena.\nArticle anteriorVisita de Reis complicada a Can Peixauet\nArticle següentMarfil es consolida a la quarta plaça (4-8)


Home \_ Notícies \_ Elements que es mostren per etiqueta: esport\ndimecres, 28 de maig de 2014 10:45\nEs vol que us feu vostra aquesta plataforma, que envieu notícies, fotografies, vídeos, articles o qualsevol contingut que considereu interessant per publicar. Es pot fer emplenant el formulari d'adhesió, a través de les xarxes socials, i/o enviant un correu a campus.esportiu@giny.cat i/o esportstricentenari@gencat.cat.\nA més, us animem a col·laborar amb el portal descarregant-vos els banners que trobareu a l'apartat de "presentació" del web. Descarregant-los i instal·lant-los al vostre web passareu a ser col·laboradors del Campus Esportiu del Tricentenari.\nFeu-vos vostre el portal campusesportiu.cat vol esdevenir un punt de trobada per a tots els amants de l'esport del nostre país. Un portal que ens expliqui i que ens projecti el sistema esportiu de Catalunya.\nFont: Consell Català de l'Esport\ndimecres, 14 de maig de 2014 14:49\nVine a gaudir de més de 40 esports en un únic lloc!\nL'Arc de Triomf, el passeig Lluís Companys i el Parc de la Ciutadella seran l'escenari, el proper diumenge 25 de maig, de FESCAT2014, la 2a Fira de l'Esport Federat Català. Aquesta cita, organitzada per Firasports i la Unió de Federacions Esportives de Catalunya, té com a finalitat promocionar la pràctica de l'esport federat i donar a conèixer la variada oferta esportiva que hi ha Catalunya.\nEn aquesta segona edició de la Fira de l'Esport Federat, el passeig Lluís Companys i el Parc de la Ciutadella de Barcelona s'ompliran amb més de 40 federacions esportives catalanes per poder ensenyar i promocionar l'esport entre els més petits. L'entrada serà gratuïta i les diferents federacions oferiran un munt d'activitats, tallers i exhibicions per a què els més petits puguin gaudir de l'esport com mai l'han vist en un espai obert a tothom.\nLa Fira obrirà les portes a les 10 h i ja a primera hora, a les 10.30 h, hi haurà una exhibició de kick-boxing a l'escenari principal, on a partir de les 12.45 h es podran veure més exhibicions de ball esportiu, karate, esgrima, taekwondo i culturisme. Els més petits podran gaudir fins les 18 h de les activitats que oferiran les més de 40 federacions en els seus respectius estands.\nHi haurà una àmplia i variada oferta d'activitats entorn tant dels esports clàssics, com els d'aigua, de combat, d'equip, a la natura, a sala, de raqueta i d'esport adaptat. Tot un esdeveniment esportiu per consolidar i promocionar l'esport a casa nostra entre els més petits.\ndimecres, 26 de febrer de 2014 10:00\nVela.cat amb les al·lèrgies alimentaries\nCada dia hi ha més persones afectades per al·lèrgies alimentaries i això no exclou als nostres joves regatistes.\nEls nois, després d´estar una mitjana de 5 hores a l´aigua necessiten un bon àpat calent quan arriben a terra i, ara per ara hi ha pocs clubs o escoles que tinguin en compte aquestes al·lèrgies. Això significa que els que pateixen una al·lèrgia es queden sense poder gaudir del plat calent que ofereix el club i sovint en funció de la personalitat del regatista marxa sense haver fet pinya amb els seus companys al no poder menjar o bé menjant menjar preparat de casa però que en cap cas és calent.\nAquests regatistes, abonen exactament el mateix import que els seus companys i no poden gaudir dels refrigeris que el club organitzador ofereix als joves.\nLes al·lèrgies alimentaries no han de ser un impediment, al contrari, és qüestió d'implicar-nos-hi i, per exemple, senzillament incloure en els fulls d'inscripció de la Regata o Campus alguna cosa similar a:\n"Pateix alguna al·lèrgia alimentaria?\nSi no hi ha cap regatista amb al·lèrgies, cap problema! Però si hi ha algun regatista amb alguna al·lèrgia és tant fàcil com adaptar els refrigeris oferts pel club sense incloure els productes que afecten a les al·lèrgies esmentades pels regatistes al full d'inscripció.\nDes de la Federació Catalana de Vela ens sensibilitzem amb aquest aspecte que cada vegada afecta a més gent i creiem que és un iniciativa molt humana que va amb la línia de la nostra filosofia, senzilla i alhora integradora i que a partir d'ara hauríem de començar a tenir en compte en el desenvolupament de totes les nostres activitats.\nVela.cat posa a la disposició de tots aquells que ho necessitin, un Servei d'Assessorament en Al·lèrgies Alimentaries per a poder donar-vos suport i assessorament en qualsevol dubte que us pugui sorgir en relació a aquest tema. Podeu accedir a aquest servei a info@vela.cat\ndivendres, 10 de gener de 2014 11:49\nSportLAB conference 2014, interessant esdeveniment per al mon de l'esport\nEl proper dimarts 21 de gener es celebrarà la SportLab Conference 2014 sobre tecnologies aplicades a l'esport al Citilab de Cornellà (Pl. Can Suris, s/n - Cornellà).\nEs presentaran diferents solucions des de la millora del rendiment, coneixement dels rivals fins seguiment de jugadors i creacció i gestió d'informació dels esportistes i equips.\nAmb la participació d'entrenadors i esportistes rellevants de diferents esports que explicaran en un fòrum obert la manera en què ells utilitzen les tecnologies per entrenar i conèixer millor els rivals.\nCreiem que será d'interès tant per a entrenadors com per a gerents i responsables d'instal·lacions esportives.\nAtès que l'aforament és limitat, s'ha obert una pàgina d'inscripció a l'esdeveniment (gratuït): http://www.1d3a.com/sportlab/ca/\nEntre els assistents inscrits es sortejaran llicències de programari i divers material esportiu.\nAdjunt teniu un PDF amb informació detallada


“amb aquesta actuació complim diferents objectius que considerem fonamentals en la nostra acció de govern. D’una banda, la dignificació dels espais públics de tota la ciutat i reforçar tant la seguretat com la sensació de seguretat arreu. I, molt important, fem un gran pas endavant en termes d’eficiència energètica i de respecte pel medi ambient, que ha de ser protagonista de tota la gestió pública”.\nEls noves llums milloraran el confort visual, reduiran la contaminació lumínica i allargaran substancialment la vida útil de l’enllumenat. La durada mitjana d’un LED és de 10 anys o 40.000 hores, mentre que una bombeta de vapor de sodi té una vida d’entre 3,5 i 4 anys.\nLa renovació comportarà un estalvi anual de 926.231 €, perquè l’augment de l’eficiència energètica comportarà una baixada de consum d’uns 5,1 milions de quilowatts hora a l’any. També s’aconseguirà reduir 1.638 tones d’emissions de diòxid de carboni (CO2). L’Ajuntament ha d’assumir 10.073.026 € del pressupost total de la inversió, que és de 14.103.259 €, però l’import de la factura serà el mateix perquè el cost es compensa amb l’estalvi del consum d’energia.\nPrimeres zones d’actuació\nLa planificació per a la setmana inicial, tot i que pot registrar modificacions per causes meteorològiques o d’execució, es concreta en les vies següents:\nCentre i Hostafrancs: ronda de Ponent, amb afectacions puntuals al trànsit motoritzat i clicable.\nCa n’Oriac: plaça de la Marca Hispànica, amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Puiggener: ronda de Maria Gispert i carrers d’Escipió, de Joan Balart i de Jaume Ninet, amb afectacions puntuals al trànsit.\nGràcia: carrers del Pare Fita, de Josep Maria Quadrado, de Buxeda (entre carretera de Barcelona i Vergós), i carretera de Barcelona (entre Vergós i Ramon Llull), amb afectacions puntuals al trànsit.\nCastellarnau: carretera de Terrassa (entorn del complex central de Mossos d’Esquadra), amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Puiggener: carretera de Prats de Lluçanès (entre Gran Via i Puig de la Creu), amb trànsit alternatiu.\nGràcia: carrer de Doctor Balari (entre Gran Via i Comerç), amb tall de trànsit.\nCreu Alta: Eix Macià i plaça de Catalunya, amb afectacions puntuals al trànsit.\nLes Termes: ronda de Santa Maria (entre Rubió i Ors i Almogàvers) i illa Bella, amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Puiggener: carrers del Mas Canals, de Ramon Jové, d’Anníbal i passatge d’Asdrúbal, amb afectacions puntuals al trànsit.\nGràcia: carrers de Girona i Ramon de Penyafort (entre Gran Via i Narcís Monturiol), amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Llong: carrer de Varsòvia (entre la ronda d’Europa i Copenhaguen), amb afectacions puntuals al trànsit.\nLes Termes: ronda de Santa Maria (entre Almogàvers i Ramon Berenguer), amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Puiggener: carrer d’Amílcar Barca i passatge de les Escoles, amb afectacions puntuals al trànsit.\nGràcia: carrers de l’Abat Oliva i del Bruc (entre Tetuan i Vergós), amb afectacions puntuals al trànsit.\nSerra d’en Camaró i els Merinals: carretera de Terrassa (entre Manuel de Falla i Rafael de Casanovas), amb afectacions puntuals al trànsit.\nGràcia: carrers de Tetuan i Lepant (entre Gran Via i Bruc), amb afectacions puntuals al trànsit.\nCan Puiggener: carrers de Pau Colomer, passatge de Marco Polo i Archidona, amb afectacions puntuals al trànsit.\nEspronceda i Campoamor: passeig del Comerç (entre Pereda i carretera de Barcelona), amb afectacions puntuals al trànsit.\nQuatre equips treballaran simultàniament durant uns 6 mesos i actuaran en funció de la tipologia d’enllumenat a reemplaçar i les característiques de la via i la zona on es trobin. En tot moment es vetllarà per minimitzar les possibles afectacions a la mobilitat i es distribuiran avisos als veïnes i veïns afectats.\nInformació sobre la renovació de l'enllumenat\nLlistat de carrers del districte 1\nLlistat de carrers del districte 2\nLlistat de carrers del districte 3\nLlistat de carrers del districte 4\nLlistat de carrers del distrcite 5\nLlistat de carrers del districte 6\nLlistat de carrers del districte 7


l'inici del no-res: de gener 2006\nla bella vella\nla bella vella em va ensenyar, com a tots, moltes coses importants per a la vida. però avui la bella vella ha marxat, i només volia recordar-la.\nella em va ensenyar, per exemple, a escoltar-nos amb respecte i a saber imposar-nos. ella em va ensenyar, per exemple, a no "fregar vidres".\nella em va ensenyar què era pujar dalt d'un escenari.\nella em va ensenyar que no s'ha de ser el protagonista, sinó el millor.\nella em va ensenyar a ser responsable.\nella em va ensenyar que les persones creixem segons podem, i que hem de trencar motlles.\namb ella vaig aprendre que s'ha de ser imprescindible, però que tots som substituïbles.\nvaig aprendre a callar, tant a dins, com a fora de l'escenari.\namb ella vaig aprendre que l'escenografia es pot montar al mig del primer acte.\namb ella vaig aprendre què significa el món de la faràndula\ndels seus llavis vaig sentir per primer cop "la quarta paret"\ndels seus llavis vaig sentir per primer cop que la història l'escriuen els qui guanyen.\ni dels seus llavis en van sortir les bromes més simpàtiques, les ironíes més subtils, i els comentaris més dolorosos per a molts.\ni d'ella, d'ella se n'han dit tantes coses...\nse n'ha dit que era una gran persona,\nuna gran professional,\nse l'ha posat verda, que és el que volia,\nha estat valorada pels exalumnes i criticada pels alumnes, que, com sempre l'enyoraven a la classe quan no hi era.\nd'ella, d'ella se n'ha dit moltes coses, potser massa i tot.\njo només en recordaré una, la duré sempre dins el cor.\nfa molts anys, en una aula de plàstica i amb la meva bata descordada observava les seves sabates extranyes, aquelles malles negres i un jersei molt ample. i no em vaig adonar del que estava dient. però de cop, va dir que volia donar-li un paper important a una persona que el mereixia, a una persona que s'havia sacrificat pel grup i que ara mereixia una recompensa. i tothom va demanar qui. n'hi havia més d'un que pensaven que parlaven d'ell. però jo només mirava les sabates, les malles, els cabells blancs. i de cop, va aixecar la vista i va dir TU.\ntothom es va girar, i jo també. però al meu darrere tan sols hi havia paret blanca.\nuna vegada vaig ser el seu petit princep, d'altres vaig ser el que va voler. però ella per mi només pot ser una cosa, la bella vella que em va ensenyar que ser mestre, no vol dir altra cosa que ensenyar-nos a ser persones. i també va dir-me, que si volia, podia fer el que vulgués, que perquè no ho havia d'intentar?\ni sí, ho intentaré, per ella. perquè aquest és el meu adéu i el meu comiat.\nadéu bella lola,\nadéu bella vella.\nPublicat per carlota a 1:43 p. m. 6 comentaris:\nSe'm fa estrany no ser el darrer\nde marxar cap a dormir\nquan ja hem xerrat de tot\nentre quatre bons amics\ni el sol ens pica fort\nben bé cap a mig matí.\nGairebé ja ni em conec\nquan fa dies que no dic\n"posa-me'n un altre, Quim,\nque me'n vaig però ara vinc!"\nmentre al vater tancat\nm'ensumo la dignitat\nI soc aquí\n per fer memòria\nem pots fer molt de cas o gens\nperò recorda aquesta història:\nuna retirada a temps\nsempre és una victòria.\nJa no em perdo com abans\nper racons caus i forats\nde les nits sense final\nseguint un deliri fals\nque amb el temps em va portar\ncap a un excés fatal.\nNo calia córrer tant,\nuna treva em deia el cos,\nque comences a ser gran\ni arribaren amb les pors\nles angoixes i tristors\ni tot es va anant fent fosc.\nI sóc aquí per fer memòria\nuna retirada a temps sempre és una victòria.\navui la veu de'n Lluís Gavaldà em perseguia, i no he parat fins que mentre plorava he pogut cantar la cançó. i sí, n'estic segura.\nPublicat per carlota a 1:45 p. m. 2 comentaris:\nla tarda. =)\nun missatge de veu\nno, millor galetes\nfred a les mans\nPublicat per carlota a 2:32 p. m. 3 comentaris:\ndon't look back. (my story with music)\nThen I won't see how much I hurt you... I really hurt you,\nAnd if I don't look backI\nt doesn't mean I didn't love you... I didn't love you.\nit doesn't mean I didn't love you, but I won't hurt you,\njust thank you for all this time.\nPublicat per carlota a 2:56 p. m. 3 comentaris:\nmirades que fan mal\nens fan mal\nun dels que dol\nperò que també vol\ni vol i dol\ni li fan mal\nun dels que el plor\nque n'esborra el record\nque ha fet l'amor\nde les mirades\nno fan res\nno et fan el pes\nles que no fan res\nho fan tot\ni cau el món\no es para\namb les mirades\nem fan mal, em fan amor, em fan res, em fan tot.\nun món de mirades.\ni diré que menteixo si dic que no moriria per perdre'm en els seus ulls pregons.\nheretge de cor i de paraula, com tu, Àgata\nPublicat per carlota a 2:50 p. m. 1 comentari:\nbona nit doctor\nja sé que és tard i vostè\nse'n va a la missa del gall\ni la mestressa ja té el sopar a taula.\nno es preocupi doctor\na mi no em fa mal res,\ni li ho puc jurar,\nque el remei no és per a mi, paraula!\nem dones somnífers i em diu:\nsi els mescles amb el vi\nalfú farà tard per morir.\nsomnis que duraran fins Sant Esteve,\nsomnífers que em portaran a casa teva.\nsomnis, que durarant fins Sant Esteve\nbona nit soldat\nencara veus plorar els nens\na ells no els portaran res\nni els reis, ni el tió... ni els seus pares\nsi necessites dormir\npren un glop del meu vi,\net cardarà tant bé\nper qui vulgui oblidar aquestes dates.\ni en adonar-me que és Nadal\ni no ets amb mi\njo també vull anar a dormir.\nuna d'aquelles cançons que has de sentir una vegada, i escoltar-la dues per a poder apreciar. preciosa.\nquina enveja, ja voldria poder escriure així.\nEm trobo a la biblioteca de l'escola, i realment, tinc al davant l'estranya parella. les dues bibliotecàries més raretes del planeta. realment, només de sentir-les parlar, te'n fas creus que puguin avenir-se, i a més, que la resta de gent no s'imagini una sense l'altra.\nFa un moment, tan sols, una d'elles li comentava a l'altra que havia posat en pràctica la recepta dels bunyols de quaresma que li havia donat, i l'altra li ha contestat que els nens eren uns insuportables. i així, amb carinyo i amor, han començat a discutir i a insultar-se. com aquell qui no vol la cosa, donen l'especlacle.\nPerò a mi ja m'agrada, m'encanta venir a la biblioteca i sentir-les parlar, tenir-les al davant i pensar que no sabràn mai que escric sobre elles.\nperò és igual. això ja m'agrada.\nPublicat per carlota a 1:00 a. m. 2 comentaris:\npateixo com pateixen les mares.\npateixo com patim els fills pels pares\npateixo com pateixen els enamorats al separar-se\npateixo com mai no havia patit.\ni el millor és que encara no ha passat res\nperò penso que si aquella nit no me n'hagués volgut oblidar, potser no hagués passat el que va passar.\nperquè els estimo molt i no em canso de repetir-ho\nperquè no m'entenen quan els demano que vigilin\nperquè no saben ni sabràn mai el que signifiquen per a mi.\nperquè son els meus amics, la meva vida, el nostre futur\ni el futur de tots si no hi som tots, no és el meu futur.\nPublicat per carlota a 2:24 p. m. Cap comentari:\navui he plorat\navui he plorat, i no era de ràbia. No era alegria, ni era son. No badallava, no m'estremia de fred. No tenia gana. No tenia pena, ni cap pes al cor. Però tenia molt més. He tingut una sensació que feia anys que no tenia, i això m'ha fet infinitament feliç. i sí, perquè no, hauria pogut plorar de goig i de joia, però no ha fet falta. he plorat de vent, he plorat de llum, i he plorat, sobretot, d'una de les coses més meravelloses per la qual es pot plorar: de velocitat.\ni ho comprendreu si heu pujat mai a una moto, heu sentit el vent a la pell, us heu aferrat a aquell qui us portava i us heu sentit feliços. com jo avui, com jo fa una estona. com jo fa escassament una hora.\ni si la velocitat em perd, la vida em passarà volant, i ho vull escriure abans que el vent se m'endugui els records.\nPublicat per carlota a 3:37 p. m. 4 comentaris:\nprohibit sortir de nits\nprohibit, així hauria d'estar. o si més no, entre setmana. la gent no ha de sortir, home. que surtin els divendres, que és quan toca! perquè clar, la gent no se n'adona, però és perjudicial per a ells. no rendeixen a la feina, fan mala cara, es gasten més diners dels que tenen amb un vi que de bo tan sols en té la marca, perquè en el fons és Don Simon, i després es prenen 3 o 4 kubates i sense adonar-se'n, ja van pet. i llavors, evidentment, van a agafar un taxi, que no arriba. i els fan mal els peus, o l'etiqueta de la camisa els rasca i els ha irritat l'esquena... i tot, tot això per què?\nper una mica de felicitat, per una mirada amable o potser una morrejada amb algú a un cantó de la barra... per això val la pena?\nno, senyors meus, no. surtin altres dies, surtin quan toca. surtin els dissabtes, quan hi ha gent jove, surtin els divendres, però entre setmana no. que hi ha gent que amb això hi patim, ho entenen, que n'hi ha alguns que d'això en viuen i en moren, saben....\nELS CAMBRERS TAMBÉ SOM PERSONES!\nPublicat per carlota a 2:55 p. m. 3 comentaris:\npecats capitals (*)\njo sóc l'enveja, mato als rics i estimo als pobres. a uns, els mato d'un mal del cor, que els ve de dintre, que els demana més i més, dels qui estan més amunt encara. i als altres, els estimo pel cap, pel cervell que tenen i pel mal que fan, en veient unes butxaques plenes, que semblen massa grans de portar-hi tanta moneda, i trober la forma vera, de fer-hi un forat prou gran, per fer caure la moneda sobrera.\njo sóc la peresa, i m'és igual classe social, o si ets home o dona. jo sols em cuido de no fer mal, de fer bé a la persona. que la feina és molt dolenta, i un descans no fa mai mal, i si bé no em canso massa, es per no fer-me gran, que les arrugues, amb la feina, sembla que surten abans.\nheus ací dos pecats capitals que m'agraden, la gula potser també, però en acabar de sopar no tenia massa gana, i he pensat no fer-ne tres, no fos que .... em cansés massa, per exemple.. =)\ntinc son i els ulls se'm tanquen,\nells són els culpables de la meva mala cara.\nells fan que em senti malament als matins.\nells m'obliguen a odiar el despertador\nells, dolents, no saben què és la peresa.\nno, només volen fer.me mal.\ni la son, què fa la son?\nla son només dorm.\ni ells, són ells... el somnis impossibles que em fan pensar en tu, els somnis que m'obliguen a restar desperta per a creure que són reals.... i que ja fa mesos que dura.\nPublicat per carlota a 3:42 p. m. 3 comentaris:\nolor de ranci\nno puc suportar aquesta olor. de fet, ni aquesta ni cap de la mateixa mena.\nsabeu aquella gent que no es dutxa? em fan vomitar! no suporto passar pel seu costat i sentir aquella olor. això és olor de ranci. i la gent que sense dutxar-se, es renta les aixelles i es opsa desodorant, i es creu que ja va net? això és bastant porc, però imagineu si, a més, després es posen la roba bruta que duien abans. redéu, quina porqueria! de debò.\nperò el més graciós va ser el que vaig veure l'altre dia: algú posant-se el desodorant per sobre la roba.\na més a més de no eliminar la pudor, va deixar tota la roba tacada.... en fi, ja sé que no és gaire agradable parlar de tot aixìo, però només prenguem-ne consciència: la roba, pot rentar-se, i nosaltres també, i és bo fer-ho tot el mateix dia, i, a més, fer-ho cada dia. que una cosa és posar.se uns mateixos pantalons un parell de vegades, i l'altre es no canviar-se de jersei, o de calçotets.\nquin fàstic només de parlar d'això.\njo també hi tinc dret!\njo també tinc dret a enfadar-me i no cridar,\njo també tinc dret a plorar sense motius,\njo també tinc dret a no voler xerrar\njo també tinc dret de preferir callar\njo també tinc dret a no confessar\njo també tinc dret per a decidir\njo també tinc dret de ser un xic com sóc, i potser sóc així i no com us pensàveu...\njo també hi tinc dret.\nno vull anar a dormir per no haver de recordar, no vull anar a dormir per tot el que això comporta. avui no vull anar a dormir, i despertar demà sense saber què passarà de nou, o si més no, sense saber amb certesa si passarà res de nou. segur que no. i seguiré com ara, "moderadament feliç". la meva vida és planera, la feina em va bé, la meva parella m'estima, els meus pares es jubilaràn aviat i n'estan contents, la meva colla d'amics no es dissol, però s'estanca, i jo ... jo hauria d'estar bé, així. però per què tinc la sensació de que em manca alguna cosa?\npotser em falta un alicient, algun incentiu, i cada cop que me'n vaig a dormir em ve al cap que em falta alguna cosa, i tinc por, tinc por de perdre'm.\nno vull anar a dormir perquè sóc petit i tinc por. tinc por de llevar-me demà i veure que m'he fet més petit i que mai més em faré gran, i tinc por de llevar-me i veure que tot el que hi ha al meu voltant ha desaparegut. de cridar i que la mare no vingui, d'anar a la seva habitació i que ni ella ni el pare no hi siguin. d'anar a l'habitació del meu germà i que tampoc no hi hagi ningú. tinc por del buit, però encara no conec aquesta paraula. no vull anar a dormir per no perdre'm.\npotser d'aquí a uns anys seré moderadament feliç.\nPublicat per carlota a 1:52 p. m. 1 comentari:\ni tú, qui ets tu, aquest cop?\nets tu l'amic fidel, diposat a ajudar-me?\nets tu el germà afable, que em renya pel meu bé?\nets tu l'amant desesperat que em crida en la nit?\nets tu l'amor impossible que em mira amb ulls de suficiència?\nets tu l'amic desfet que em truca plorant de ràbia?\nets tu el cap, el superior, aquell qui em mana?\nqui ets tu de tots ells?\ni què se suposa que he de ser, jo per a tu?\nno t'entenc, no comprenc, què vols de mi aquest cop?\njo tampoc no penso perdre la vida esperant, perquè, i tu qui ets?\nnadal de debò\nDe petit m’agradava mirar per la finestra durant tot l’any, menys per Nadal. Per Nadal només mirava fotografies, fotografies de l’estiu, i de la resta de l’any, quan podia sortir de casa i era lliure com un ocell. Però no per Nadal. En la meva memòria, esborrava tots els records referents al Nadal, a l’ hivern en general, però sobretot al Nadal. No era que odiés aquells dies, perquè no hi tenia cap mena de motiu en especial per a odiar-lo, només que, em posaven nerviós.\nLa meva vida era feliç i plena. Era un xiquet feliç, sempre alegre. Tenia una colla d’amics, que m’apreciava molt, i a qui no deixava mai de banda. Em passava l’any al carrer, als parcs, als jardins de cases seves o nostres, o de qui toqués. La meva infància era tan meravellosa que qualsevol qui no em conegués hauria pogut dir que no tenia cap mena de problema. Però no. Només en tenia un, de problema. El meu avi.\nEl meu avi era una d’aquelles persones qui tothom voldria conèixer, i qui tots els nens del món voldrien per avi. Menys jo. Odiava que el meu avi fos qui era, perquè, realment, no em feia mai d’avi. El meu avi, durant l’any, era un home rialler, ben afaitat, amb el cabell curt i vestia de manera normal, fins i tot moderna per l’època. A l’estiu l’adorava, amb els meus amics i amb mi, hi tenia molta paciència, ens ajudava amb els deures i ens ensenyava a fer avions de paper. Érem l’enveja de la ciutat. Les colles dels altres barris volien ser com nosaltres, fer uns avions com els nostres, saber jugar amb els cromos igual, i, a més, treure prou bones notes per a poder xerrar tranquil·lament amb el mestre de l’escola. Però això tan sols durava fins per tots sants. Després, com explicava als meus amics, el meu avi marxava lluny. Molt lluny, tan lluny, que ni tan sols jo li podia acompanyar. I el pitjor, és que el meu avi no marxava. Només es tancava al soterrani de casa i no en sortia fins el dia vint-i-cinc de desembre. Sí, remaleïdament fum-fum-fum. No us imagineu qui era el meu avi? Sí, era ell. El “Pare Noel”.\nL’avi Genís, com li dèiem a casa, i com li deia tothom al barri, era una persona meravellosa. Tota la família sabia qui era, i per què era així i no d’una altra manera. Era el pare de la mare, i com que la mare no tenia més germans, el següent a substituir-lo era jo. Potser per això odiava tan el Nadal. Perquè perdia el meu avi, i temia que, amb el temps, els meus fills i nets haguessin de patir el mateix. L’avi desapareixia, i jo plorava. Plorava de petit de ràbia perquè no ho entenia, plorava de més gran de ràbia perquè encara faltaven dies per a tornar-lo a veure, i plorava d’adolescent al pensar que el següent era jo, i que l’avi es feia cada vegada més gran...la meva barbeta incipient s’hauria de tenyir de blanc, no podria tallar-me els cabells tal i com volia...\nEra un adolescent quan va passar això que us volia explicar. S’acostava tots sants, i havia tingut un mal dia. I l’avi era a casa, i n hi havia ningú més. Vaig intentar que no em veiés, i escapolir-me fins a la meva habitació per a poder cridar i tocar la guitarra una estona, per a calmar-me. Però l’avi em va interceptar. Va començar a interrogar-me, perquè estava preocupat, suposo. Però no vaig poder veure les ganes que tenia d’ajudar-me, i senzillament, em vaig enfadar amb ell. Ens vam discutir, i després d’uns quants crits de part de l’un i de l’altre, li vaig dir que era un desgraciat i un egoista, que només pensava en ell, i que realment mai s’havia estimat a ningú, que amb tanta falsa felicitat, no havia pensat en el que això podia representar per a la seva família. Li vaig recomanar que enlloc de fer feliç a la gent d’arreu del món, es mirés primer la seva pròpia llar, a veure si funcionava, i potser entendria els mals del món. Potser era per això, que ell només hi anava un cop l’any. I llavors sí, llavors me’n vaig anar a tocar la guitarra a la meva habitació.\nA partir d’aquell moment la relació entre el meu avi i jo va passar a ser una cosa completament diferent al que havia estat fins llavors. De petits, érem amics, menys per Nadal, però ara, no érem ni amics, ni tan sols teníem una relació d’avi i net. Senzillament, ens comportàvem amb cordialitat l’un amb l’altre, però res més.\nEls anys passen, i passen per a tothom. Jo vaig créixer i em vaig comportar com em tocava, vaig sortir molt de festa, vaig cremar-me les celles estudiant, i finalment vaig ser “l’home de profit” que havia d’arribar a ser. Però igual que els anys passaven per a mi, l’avi també es va fer vell. I suposo que amb el temps, ens vam anar moderant i perquè no teníem ganes d’acabar la relació d’aquella manera. Senzillament, ens començàrem a caure bé una altra vegada. Malgrat tot, la cosa no va anar gaire enllà, l’avi es moria.\nI el dia de la seva mort, em va cridar. Va fer-los marxar a tots de la seva habitació, i em va dir que aprofitava per a morir-se el mes de gener, per deixar-me la feina feta. Que tenia un any per preparar-me, i que ja sabia que jo considerava que el s’havia equivocat. Em va dir que si volia canviar les coses tenia llibertat absoluta, però que no oblidés que el Nadal feia molts anys que existia, i que no el podia canviar d’un moment a l’altre. I per últim, em va fer posar la pell de gallina quan em va dir: “si he fet tot això, és perquè he cregut en la màgia del Nadal, i aquesta, la vaig veure per primera vegada en els ulls de la teva mare, i després, amb més claredat, només als teus ulls. No ho trenquis”.\nQuan vaig sortir de l’habitació, l’avi va acomiadar-se de l’àvia, i va morir. I jo vaig decidir que havia de fer alguna cosa.\nI bé, tot s’ha de dir, que la idea va sorgir per culpa de la cervesa. Vaig passar un temps pensant, i no tenia massa idees, i vaig sortir una nit amb la colla, i com sempre, vam anar a prendre una cervesa. I quan ja portava unes copes de més, me’n van servir una d’irlandesa. I va venir la llum. Ho havia trobat, era la solució, el que el meu avi havia estat buscant, ho tenia al davant, i no, no era una vida d’ebrietat absoluta. Era una idea molt sòbria tot i que duia més alcohol que sang a les venes.\nA l’ampolla de cervesa hi havia un dibuix d’un leprechaund. I aquella havia resultat la meva idea.\nEls petits ninotets irlandesos, podien substituir al pare Noel, si volia. I ho volia. Però no, no ens equivoquem, no volia pas contractar a una munió de nans per a tenir-los com a esclaus, ni molt menys, les èpoques del circ ja han acabat. Volia crear una mena de pares Noel en miniatura que duressin tot l’any. Aquesta era la gran idea.\nPensant fredament vaig arribar a la conclusió que era millor esperar que passés la nit i la ressaca posterior per a portar a terme el desenvolupament de la idea.\nPerò l’endemà al matí em vaig llevar de bon humor i sense ressaca, i així vaig poder posar-me a escriure i a pensar en el que volia fer. Volia crear un esperit de Nadal permanent. És a dir, oblidar aquella estupidesa consumista en que s’havia convertit i recuperar allò que el meu avi feia abans de que se li escapés de les mans. Volia crear alguna cosa semblant al telèfon de l’esperança, però real, una mena de tele-psicòlegs, una consciència per hores tipus ONG.\nEls leprechounds eren consciències, petits follets trapelles que ajudaven a la gent. Però els nadins, no havien de ser això, ni molt menys. Tan sols ajudarien a la gent, els farien veure quin era el seu problema i els farien veure com ho havien de solucionar. Res més. No els solucionarien res, ni molt menys. Això sí, anirien vestits de vermell rigorós. Era un petit homenatge que em vaig permetre de fer al meu avi.\nDe tota manera, jo no vaig deixar de treballar, i vaig seguir mantenint la figura del Pare Noel, només que tenia uns ajudant que duraven tot l’any, i que, aquests sí, mantenien l’esperit de Nadal tal com jo l’havia volgut viure.\nI per fi, quan amb els anys, t’he pogut explicar aquesta història nano, ho he fet perquè entenguis com no vull acabar amb tu, que ja sé que sóc pesat, però sóc el teu avi, i m’has d’entendre, sóc d’una altra època, i algun dia et tocarà a tu canviar-ho, i no vull que ho deixis igual que jo, però recorda, “si he fet tot això, és perquè he cregut en la màgia del Nadal, i aquesta, la vaig veure per primera vegada en els ulls de la teva mare, i després, amb més claredat, només als teus ulls. No ho trenquis”. I ara sí, ara ja pots marxar a la teva habitació a tocar la guitarra.\nper fi ets aquí\nsort que has tornat\nPublicat per carlota a 3:53 p. m. 1 comentari:\nper la tigretona (marta, per la resta del món)\nhi havia una vegada, una nineta que semblava de porcellana, però que no deixava d'esgarrapar. la nineta, mica en mica, va anar quedant marcada, perquè s'havia fet amiga d'un monstret que sempre la mossegava. mica en mica, la nineta es va anar fent gran i el monstret també va ser al seu costat.\namb els anys, el monstret i la nineta han crescut, i la nineta sempre ha ajudat al monstret, i el mopnstret ha intentat ajudar sempre a la nineta.\ni aquest conte no té final, i esperem que no s'acabi.\nt'estimo molt, tigretona\nPublicat per carlota a 4:51 a. m. 1 comentari:\ndeu ser falta de costum\ni si no sóc jo, la que té problemes?\ni si no sóc jo la que té la veritat absoluta\ni si no sóc jo, jo mateixa?\ni si no sóc jo, qui sóc jo?\nno sé ser jo si no hi ets, sense tu no sóc jo amb tu, sense tu soc jo sola i jo sola em perdo en mi.\ndeu ser falta de costum.\nPublicat per carlota a 4:06 a. m. 1 comentari:\nquè en serà, de nosaltres?\nEm temo que no sóc l’única que em faig aquesta pregunta, sinó que som molts els joves que, sense dir-ho, i sense que això interrompi la nostra vida, ens plantegem com anirà tot això. Tot això vol dir el món, el país, la ciutat, el barri, o simplement nosaltres mateixos.\nQuan ens pregunten què serem, quan som petits, de seguida busquem la professió dels nostres somnis, només el que volem ser. Després, amb els anys, anem relativitzant i veiem que potser no serem futbolistes, o astronautes. Potser només serem físics, químics o professors de llengua. Amb els anys, acabem per desitjar ser allò que els altres ens diuen que hem de ser. Però, i què volem ser, nosaltres?\nAlguns de nosaltres, ens preocupem pel que passa al nostre voltant. Normalment, és una cosa molt petita la que ens fa adonar del problema real de la societat, aquell “nosequè” que ens fa estar descontents amb el nostre món i que es manifesta quan, per exemple, a un amic se li crema la moto, es mor l’avi d’ alzehimer o, senzillament ens discutim amb els pares i no tenim diners per a marxar viure fora de casa.\nA partir de llavors, doncs, podem tenir dues reaccions diferents, totes dues a arrel de la mateixa pregunta: què en serà, de nosaltres?\nAlguns –molts- s’intentaran oblidar d’això, i trucaran als amics per a sortir de festa. I res més no els farà pensar en això fins que al cap d’un temps es vegin en un altre problema i l’intentin solucionar de la mateixa manera, és a dir, queixant-se i sense afrontar-lo.\nD’altres, però, també trucaran als amics. Però els explicaran el que els passa, els diran que estan preocupats i que estan decidits a fer alguna cosa per a canviar aquest món que no els agrada. I a partir d’aquí, començaran a fer petites coses, tal vegada de voluntariat, o potser tan sols ajudant a casa, o fins i tot una cosa més simple: seran servicials, i cívics, com tants d’altres, però ho faran per convenciment i també per educació.\nAlguns d’aquests, però, creiem que sent una bona persona no n’hi ha prou per a canviar el que no ens agrada, tot i que també hi ajuda. Alguns de nosaltres pensem que hem de passar als fets. Els fets depenen, evidentment del que vulguem canviar, i no tots volem canviar el mateix. Alguns lluiten per a una causa existencial, d’altres per a la llibertat, i uns quants per a coses senzilles.\nI una de les coses senzilles per a la qual lluito jo, és per que se’ns consideri ciutadans en ple dret. Es senzill aconseguir comprendre que els joves som iguals que tota la resta, és senzill comprendre que no tots som males persones, i que no tots som uns capsigranys. A tots, poc o molt, ens importa el que passa al nostre voltant, però necessitem ajuda: algú ens va fer creure que no podíem preocupar-nos per al mon, sinó que només podíem deixar-nos endur pel corrent, o ser uns anti-sistema. Però això s’ha acabat. No tots pensem igual, i ara volem pensar, i pensar lliurement. La nostra lluita comença ara, i per què no?\nPerò la nostra pregunta torna a ser la mateixa, ara que hem decidit canviar les coses, què en serà de nosaltres?\nPublicat per carlota a 4:56 a. m. Cap comentari:


Forma i funcionalitat: els pilars del disseny de Jeep\nBrowse: Home » Forma i funcionalitat: els pilars del disseny de Jeep\n4 Agost, 2016 · by apmc · in Notícies\nDe tretze ranures de la característica graella de set ranures: un detall de disseny que ofereix el ‘rostre’ emblemàtic de tots els models Jeep.\nDurant 75 anys, els elements característics del disseny de Jeep s’han mantingut fidels a les seves arrels.\nLa forma segueix a la funció, un component fix de l’ADN de Jeep des del seu primer vehicle, amb el qual va començar tot, el Willys, el Jeep original. Quan ens fixem en el disseny de Jeep reconeixem immediatament que l’estil de cada model inclou elements clau que estan ben definits i clarament identificables. Autèntiques i representatives característiques estètiques, com ara els fars rodons, la graella de set ranures, els passos de roda trapezoïdals i el parabrisa vertical, pertanyen a l’imaginari col·lectiu i fan que un vehicle sigui immediatament recognoscible com un ‘Jeep’.\nLa graella vertical amb ranures i els passos de roda trapezoïdals en particular són elements de disseny amb setanta-cinc anys d’història que es poden veure en gairebé tots els vehicles Jeep actuals. Les obertures de ventilació tradicionals, que en el llenguatge de Jeep es diuen ranures, es van introduir en el primer Willys-Overland MA a principis dels anys 40 quan Willys Overland, juntament amb American Bantam i Ford, va respondre a la crida de l’Exèrcit dels Estats Units i va dissenyar els primers prototips de vehicles tot terreny. En aquest vehicle que va marcar una fita, avantpassat de tots els models Jeep posteriors, la graella disposava de barres verticals. Ford va introduir la graella de 9 ranures d’acer en els seus models prototip. L’Exèrcit dels Estats Units va preferir aquesta última versió i es va estandarditzar en tots els models MB i Ford GP.\nDesprés de la guerra, amb la introducció del CJ-2A (1945) produït per a fins civils, Willys-Overland va introduir la clàssica graella de 7 ranures. De fet, un dels requisits per a la concessió de llicències per al Civilian Jeep era que el vehicle tingués fars més grans en comparació amb el militar. Per fer espai als fars més grans, les ranures exteriors es van retirar i van quedar 7 conformant la graella.\nDes de llavors, tots els models CJ han comptat amb una graella de 7 ranures, mentre que molts altres models Jeep clàssics, incloent el Willys Wagon, el pick-up de Jeep, el Wagoneer i el Cherokee, van utilitzar ranures verticals però amb un nombre variable de 8 a 13. Les úniques excepcions van ser la sèrie FC i els models Jeepster 1966-1973 amb 7 ranures. Des de 1998, tots els models Jeep han lluït l’emblemàtica graella de 7 ranures.\nTambé hi ha moltes llegendes respecte a les set ranures de la graella Jeep: alguns diuen que és per les set meravelles del món natural o perquè un vehicle Jeep va ser el primer a defensar els set continents, o pels set mars, les set cims, els set pilars de la saviesa, els colors de l’arc de Sant Martí o, potser, el fet que hi ha set direccions: amunt, avall, dreta, esquerra, endavant, enrere i centre. En realitat, no importa el que va inspirar l’elecció del número 7 per a la graella de Jeep. El que és realment important és que des de fa 75 anys la marca Jeep ha inspirat els homes a somiar ia aventurar, a anar més enllà ia explorar tots els racons del món i seguirà inspirant a anar més enllà dels límits ia gaudir de l’esperit de llibertat i aventura inherent a cada autèntic Jeeper.\nUna altra característica de disseny de Jeep són els passos de roda trapezoïdals, que eren necessaris en aquells temps per permetre als conductors circular per camins tot terreny. De fet, mitjançant l’ús de passos de roda trapezoïdals les rodes tenien tanta llibertat com era possible en el seu allotjament per a enfrontar-se a camins tot terreny i passar per sobre de les roques i els obstacles més extrems.\nHi ha una divertida història sobre com es van dissenyar els passos de roda trapezoïdals evolucionant des de la xapa de protecció dels Willys. De fet, al principi, els primers models Jeep no tenien xapes protectores, cosa que, per descomptat, no era del grat dels passatgers asseguts al seient del darrere. Depenent de les condicions climàtiques i del terreny, estaven exposats a una pluja de fang i sorra, i al bombardeig de la grava.\nUn soldat nord-americà un tant manyós va utilitzar un aparell de soldadura i va soldar un parell de xapes plegades a mà. Tant se val si aquesta idea va resultar un èxit, és la filosofia darrere d’aquesta anècdota la que fa història. Sobretot pel que fa a l’Wrangler: molts detalls de l’emblemàtic Jeep expressen aquest concepte molt clarament. Per exemple, les corretges que definien l’angle d’obertura de les portes. En altres vehicles, aquestes es feien de metall. Però les portes del Wrangler podien desmuntar-se i, per tant, els enginyers van haver de trobar una solució diferent. Les bandes de tela són la típica solució intel·ligent que expressa la mentalitat i l’estil de vida darrere de la paraula Jeep.\nTambé les frontisses del capó són un element distintiu del disseny de Jeep. Encara es poden trobar al Wrangler i la seva presència no és simplement un ornament o decoració: són un element tècnic amb una funció precisa i funcionen exactament de la mateixa manera que fa 75 anys.\nQuan aquests elements de disseny s’ajunten, el resultat és que transmeten l’encant d’una marca i l’autenticitat, així com la seva coherència. Mitjançant la combinació de la graella de 7 ranures i els passos de roda trapezoïdals, els dissenyadors no han d’afegir molt més a la seva esbós, ja se sap que és un Jeep. Sobretot, si es té en compte que aquests trets de disseny emblemàtics s’han conservat fidelment durant un període de setanta-cinc anys.\n← Citroën llença la seva nova aplicació My Citroën\n`Sublimotion’ by Paco Roncero arrenca motors un any més amb la seva experiència sensorial i gastronòmica al costat de Land Rover →


Ensurt per la caiguda de la Mare de Déu abans de la processó del 15 d'agost a Salou\nLa imatge va sofrir alguns danys abans de sortir de l'església de Santa Maria del Mar, però finalment va poder completar el recorregut\ndivendres, 16 d’agost 2019 - 10:00h\nLa caiguda va provocar que es trenqués la figura. | Ángel Ullate\nFinal de festa amb ensurt a les Nits Daurades de Salou. Una aparatosa caiguda de la imatge de la Mare de Déu, en l'inici de la processó del 15 d'agost, va provocar l'esglai entre els fidels que es van aplegar a la parròquia de Santa Maria del Mar. L'ancoratge de la figura va cedir quan els pescadors la van alçar dins del temple i va acabar a terra. Tot i la preocupació inicial, finalment la processó es va poder celebrar, però amb un recorregut més curt de l'habitual.\nL'accident va causar algunes esquerdes en la cara i les extremitats de la figura del nen Jesús. Després d'uns moments de confusió, es va poder recuperar i tornar a enganxar al tabernacle per sortir per la porta de l'església. La imatge, portada pels pescadors de la Societat de Pesca Santa Maria del Mar de Salou, amb l'acompanyament de la Banda de Cornetes i Tambors Verge de Misericòrdia i desenes de persones amb les torxes, va poder arribar fins a l'Espigó del Moll. Allà, l'esperaven centenars de persones per presenciar la processó per mar.\nGALERIA DE FOTOS: Mireu les imatges de la processó de la Mare de Déu a Salou\nUna sortida en barca més breu\nDesprés de l'incident es va decidir suspendre la processó en vaixell, tot i que finalment els pescadors van fer pressió i van aconseguir sortir amb la Mare de Déu en una barca més petita entre els aplaudiments de la gent. Fonts municipals, però, assenyalen que aquesta decisió ja estava presa amb antelació, ja que el mal estat de la mar desaconsellava la celebració de la processó marítima.\nDesprés d'un petit recorregut pel mar, els pescadors van tornar la imatge al passeig de Jaume I i van finalitzar la processó per terra davant d'una gran multitud de veïns i turistes que van omplir el passeig salouenc. Un cop es va donar per finalitzada la processó, es va donar inici al tradicional castell de focs artificials, amb un espectacle de mitja hora i 380 quilos de pólvora que va servir per posar el punt final a les Nits Daurades de Salou 2019.\n"Mont-roig del Camp engega la campanya «Fes circular la teva llauna al groc» a les seves platges" "❗ATENCIÓ: Talls de circulació als passejos de Salou"\nSalou Ajuntament de Salou Nits Daurades de Salou Església festa major


Noctas: Can Vies, o de la Mofa\nCan Vies, o de la Mofa\nCan Vies hauria de ser enderrocada amb tancs. Catalunya no té tancs però n’hauria de tenir i així de pas faria una demostració de força ara que vol anar tota sola pel món. No m’explico com els quatre gualtrapes que en aquesta casa fumen i pinten les parets poden tenir el poder de convèncer a tanta gent del seu aparent bonisme, inventant-se com s’inventen, excuses, les que facin falta, per mantenir en peus, el què a totes llums no és més que una mofa, una burla macabra envers famílies amb fills que diàriament són desnonats per no poder pagar la hipoteca, homes mancats d’ideals grandiloqüents que, no obstant, han de buscar-se la vida com sigui –treballar- per tenir un sostre; perquè a banda de ser persones senzilles en el pensar, no són ni tan joves ni tan espaviladets com els okupes de cantimplora que, talment ratolins, es fiquen on sigui, ja que saben molt bé com viure de les plantes que fumen.\nEl moviment okupa és principalment una burla, o, més ben dit, la burla, insisteixo, la burla, la pitjor, envers el pare de família que ha de cercar feina, cobrar un sou, cobrar un miserable sou per evitar el desnonament i la ruïna. L’okupa és l’espavilat que es mofa d’aquest pare de família, com el cínic banquer que donava ordres de vendre més preferents; amb la diferència que el banquer se sabia un miserable, i l’okupa es creu un justicier. Quatre tancs haurien d’enderrocar aquesta casa de ganduls, i fer-los fora a tots, sobretot per justícia, per justa equivalència amb el tractament que reben les persones que, sense dur rastes ni fumar maria, són desnonats un cop dictaminada sentència.\nHe entrat a la pàgina virtual d’aquesta casa de les assemblees, de la cultura, dels moviments socials, del canvi, del Podemos, i demés fraseologia barata per reafirmar-me en el fàstic, en el fàstic i en la sublevació que sento en constatar com aquests grans hipòcrites fan ús de la fraseologia més desgastada solament per ocultar amb bonics eslògans la seva ganduleria i les seves ganes de passar-se el dia fumant; sense fotre brot, disfressar el seu nihilisme vital de pancartes el contingut de les quals no es creuen, per suposat, o només se les creuen en tant serveixen per no passar per inútils dolosos, inútils en tots els sentits, incapaços ells de fer de cambrers, incapaços de treballar, no fos cas que, llevant-se a les sis del matí, agafessin ciàtica.\nCom se’n foten i se’n riuen per dins, això sí, ben endins –que no es noti- dels que es destrossen l’ànima llevant-se cada dia per executar la mateixa rutina laboral. Com se’n foten de l’home corrent, de l’home sense atributs mentrestant es fumen un porro; ells que a base de cabell i de ronya es creuen superiors, per bé que són uns desgraciats en tota regla! Us diuen que estan amb els justos i els honrats, però són pitjors que la usura; la usura és conscient del macabre, aquests ganduls creuen que, dissertant al voltant de la fumerola , encara tornen més just el món. Es burlen, es mofen de nosaltres, es burlen de mi; quan els veig campant pels carrers penso en la mili obligatòria i en com de bonic seria que quatre tancs arrosseguessin i carreguessin sense pietat aquesta i totes les cases d’Okupes.