Arxivades les querelles contra els Mossos per la documentació que es portava a cremar a la incineradora\nLa Policia Nacional va impedir als Mossos que cremessin documentació en una incineradora.\nEl jutge també descarta que es fessin seguiments per «motius polítics»\nActualitzada 09/01/2019 a les 16:59\nEl titular del jutjat d'instrucció número 22 de Barcelona ha arxivat les querelles i denúncies presentades contra els Mossos d'Esquadra en relació a la documentació que la policia catalana portava a cremar a la incineradora de Sant Adrià de Besòs. La Policia Nacional va intervenir tot aquest material quan els Mossos es disposaven a destruir-lo el 26 d'octubre del 2017, dies després del referèndum de l'1 d'octubre. Arran d'informacions posteriors aparegudes citant documentació intervinguda, es van presentar diverses querelles per possibles seguiments a personalitats unionistes, que denunciaven que havien estat investigats per «motius de caràcter polític». El jutge ho descarta i conclou que tota la documentació es va obtenir per «mitjans legals».\nSegons la interlocutòria, avançada per 'La Vanguàrdia', el comissari en cap de la Comissaria General d'Informació, Manel Castellví, va justificar adequadament, en un interrogatori llarg de dues sessions i en un extens informe, que totes les investigacions i seguiments es van fer per criteris estrictament policials, per tal de prevenir possibles incidents que afectessin l'ordre públic en un «moment social d'especial vulnerabilitat».\nAixí, les personalitats objecte de seguiment ho eren com a possibles autors o víctimes d'aquests incidents. El magistrat precisa que no es va interceptar correspondència privada, no es van col·locar càmeres de vigilància, no es van intervenir les comunicacions telefòniques i no es va entrar ni escorcollar cap domicili. Per això, conclou que la documentació només analitzava la vida pública i parcialment la privada dels investigats, però no pas la seva vida íntima.\nDe fet, concreta que les fonts d'informació van ser obertes o legalment accessibles a la policia, com dades informàtiques, i que quan es va detectar algun possible delicte es va portar al jutjat o a la fiscalia. Quan la informació aconseguida inicialment pels Mossos no oferia cap dada rellevant per prevenir possibles delictes, l'actuació cessava i es desestimava.\nL'instructor reconeix que la policia té cert marge de discrecionalitat per dirigir les seves investigacions, però descarta que en aquest cas concret siguin arbitràries o tinguin motius polítics. De fet, el jutge recorda que en cap de les denúncies o querelles, ni en l'interrogatori a Castellví, es va al·legar la possibilitat que la finalitat dels seguiments fos la política.\nPer tot això, el magistrat dicta el sobreseïment lliure i descarta totalment els delictes de prevaricació, malversació de fons públics, i tampoc investiga la filtració del contingut dels seguiments a mitjans de comunicació.\n1. Podem no presentarà candidatura a l'alcaldia ...\n2. Els Jardins Educatius comencen a fer-se...\n3. Evaluen la preparació de les centrals d'Ascó i ...\n4. Els presos independentistes ingressaran a Soto...\n5. Un detingut i 13 ferits en les protestes dels...\n6. Brugui farà les maletes cap a Extremadura\n7. Un vehicle dona diverses voltes de campana i...\n8. Presó provisional sense fiança per l'home a...\n9. Els Mossos alerten d'un un nou cas de...\n10. L'Ajuntament del Vendrell proporciona menjar i...\nComenta el contingut : Arxivades les querelles contra els Mossos per la documentació que es portava a cremar a la incineradora


Blog and News | IN2 signatura un acord amb GNU Solidari\nEl passat dia 22 d’abril, GNU Solidari i IN2 van signar un acord de col·laboració pel qual IN2 pansa a ser proveïdor de serveis de consultoria i implantació de la solució de gestió sanitària i hospitalària GNU Health. El passat dia 22 d’abril, GNU Solidari, l’ organització internacional sense ànim de lucre liderada per Luis Falcón, que té com a missió proveir salut i educació utilitzant programari lliure, i IN2, van signar un acord de col·laboració pel qual IN2 passa a ser proveïdor de serveis de consultoria i implantació de la solució de gestió sanitària i hospitalària GNU Health.\nGNU Health és un sistema de gestió sanitària i hospitalària gratuït amb les següents funcionalitats:\nExpedient mèdic electrònic (Electronic Medical Record: EMR)\nSistema de gestió hospitalari (Hospital Information System: HIS)\nSistema de gestió sanitari\nGNU Health és un paquet oficial GNU, i el Sistema d’Informació Hospitalària adoptat per la “United Nations University” i el “International Institute for Global Health”.\nGNU Solidario té com a objectiu contribuir, amb l’ajuda dels professionals de la salut de tot el món, a millorar la vida dels menys privilegiats, proporcionant una solució gratuïta que optimitza la promoció i la prevenció de la salut.\nConsulta els nostres sectors especialitzats!


20000 Llegües de viatge submarí - Paisdelmar\nAutors Antonis Papatheodoulou, Iris Samartzi Categories: Infantil, Onada\n"El Pireu, Grècia, 1977. Ha estudiat Animació. Té més de 40 llibres infantils publicats. Ha rebut el Premi de llibre infantil de la revista Diavazo el 2011; el Premi Nacional Grec el 2011 i el 2012, aquest últim per una obra il·lustrada amb l’Iris Samartzi, amb qui també ha guanyat el Premi Compostel·la 2016; i el Premi de Llibre Il·lustrat de la secció grega de l’IBBY. Quatre obres seves han estat incloses a les llistes The White Ravens."\n"(Atenes, 1979) Ha estudiat Disseny Gràfic i Art. Treballa com a il·lustradora de llibres infantils i com a professora de dibuix d’educació primària. Ha rebut, entre d’altres, el Premi Nacional de Llibre Il·lustrat de la secció grega de l’IBBY el 2012 per un llibre amb text d’Anthonis Papatheodoulou, guardó que va repetir el 2015. Amb aquest escriptor també ha guanyat el Premi Compostel ·la 2016. Una de les seves obres també figura a la Llista d’Honor IBBY 2015."\nL’any 1866 un estrany objecte atemoreix els mariners. És un monstre marí o una construcció humana? Quins secrets amaga? O els ama-guen les profunditats dels oceans? Qui és realment el capità Nemo?\nSigueu els primers a ressenyar “20000 Llegües de viatge submarí”


Nous serveis per als subscriptors: navegar sense publicitat - VilaWeb\nNovetats pels subscriptors de VilaWeb: llegir el diari sense publicitat o compartir amb dues persones més els beneficis de la subscripció\nEls subscriptors de VilaWeb gaudeixen d'una dotzena de serveis exclusius per a ells\nEn arribar als catorze mil subscriptors, VilaWeb anuncia que ha pogut ampliar els serveis que els subscriptors tenen com a membres de la comunitat de lectors. Així, a partir d’ara, tots els subscriptors poden llegir el diari sense publicitat, tant en la versió web com en la versió mòbil, excepció feta de les portades respectives. Això tant pels subscriptors en la modalitat d’Adherits com en la modalitat Col·laboradors.\nA més els subscriptors que han optat per la modalitat Col·laboradors a partir d’ara poden vincular dues persones al seu compte. Aquestes dues persones tindran tots els drets dels subscriptor mentre la persona que els regala el servei ho sigui.\nPer a navegar sense publicitat només cal accedir a VilaWeb identificants com a subscriptors i punxar sobre el botó ‘sense anuncis’, tal i com indica aquest gràfic.\nSi teniu cap dubte sobre aquesta qüestió o qualsevol altra, podeu posar-vos en contacte amb el servei de suport (per correu: suport@vilaweb.cat; al telèfon directe de suport, de dilluns a divendres de 9.00 a 14.00: 689 34 44 37; al telèfon de tarda, de 14.00 a 18.00: 934 426 439).\nSi no sóu encara subscriptors us en podeu fer des d’aquesta pàgina\nA quins serveis tenen dret els subscriptors de VilaWeb?\nEls continguts de VilaWeb, els articles i les opinions, són de lectura lliure per a tothom, sigui subscriptor o no. VilaWeb considera el seu deure fer arribar al màxim nombre de persones possible les seves informacions.\nLa subscripció és, doncs, lliure i respon a la voluntat de donar suport al diari i fer possible el seu creixement per arribar al màxim nombre de lectors possible. Això no obstant els subscriptors de VilaWeb tenen una relació especial amb la redacció i poden gaudir d’una sèrie de serveis extra. Són els següents:\nServeis que comparteix els Adherits i els Col·laboradors.\n1. El diari de demà. Tots els membres de +VilaWeb poden llegir cada dia, a partir de les deu del vespre, el contingut del diari que la resta de lectors no llegiran fins l’endemà. El trobareu a la portada del diari en format web, en una placa titulada «El diari de demà».\n2. Llegir el diari sense anuncis. Identificant-vos com a subscriptor, podreu llegir el diari sense publicitat. Podeu iniciar sessió introduint el correu electrònic i la contrasenya que heu escrit en el formulari d’alta.\n3. Correu de la Nit i VilaWeb Paper. Cada dia a les deu del vespre (tret del dissabte) rebreu el Correu de la Nit. Aquest correu inclou els articles que es publicaran l’endemà i que vosaltres ja podeu llegir, a més de l’edició de VilaWeb Paper en format pdf, pensada per a ser impresa a casa o per a ser llegida en tauletes, mòbils o ordinadors. Aquesta edició no surt el dissabte ni durant el mes d’agost.\n4. Xarxa VW. Podreu participar voluntàriament en aquesta xarxa social interna, on només hi ha subscriptors de VilaWeb. Funciona d’una manera semblant a Facebook, però no és pública ni accessible a ningú que no sigui subscriptor. Hi podeu posar comentaris, crear grups, enviar missatges, participar en xats i, en general, relacionar-vos lliurement amb la resta de subscriptors del diari. Per participar en la Xarxa VW, primer heu d’activar el vostre usuari. La primera vegada que entreu a la Xarxa VW, un botó us demanarà d’activar-lo i ja restarà activat sempre que ho vulgueu.\nEn el cas d’aquests comentaris a l’editorial, que pot llegir tothom, el director del diari pot decidir de no publicar-ne algun, especialment si falta al respecte a algú o bé tracta de temes que no tenen relació amb el de l’editorial. Es poden entrar durant les vint-i-quatre hores posteriors a la publicació de l’article.\n7. Possibilitat d’obrir un bloc personal. Tots els subscriptors poden obrir un bloc personal, per a publicar-hi allò que consideren convenient. La responsabilitat sobre els apunts del bloc és de cada autor. Ací podeu veure els blocs actuals i una guia per a saber com funciona.\n8. Podreu participar en actes exclusius per als subscriptors del diari, tant a la redacció com en espais públics. Els actes els anunciem per correu però també al diari. Generalment els transmetem en directe en vídeo, al qual tenen accés els subscriptors i prou.\nServeis exclusius per a Col·laboradors.\n11. Contacte per whatsapp amb el director del diari. Aquest contacte es pot sol·licitar en el moment de donar-se d’alta com a subscriptor o després escrivint un correu a suport@vilaweb.cat.\n12. Vincular dos comptes més a la subscripció. Els Col·laboradors poden vincular dues persones al seu compte. Aquestes dues persones tindran tots els drets dels subscriptors mentre la persona que els regala el servei ho sigui. Aquests comptes vinculats tindran el seu propi nom i password i funcionaran de forma independent, a tots els efectes.


Pep i Núria: de desembre 2008\nCada cop sentim per les noticies, i en boca dels polítics que hem de ser ecologistes, que hem de fer servir el transport públic per anar a la feina, a portar la canalla al col•legi, a teatre, a cine, etc, però millor sempre amb el transport públic i sense tenir d’utilitzar el vehicle propi.\nPerò sorpresa, el transport públic on es? Pocs destins, poques combinacions i pésims horaris.\nEt trobes com nosaltres, vivint a Vilafranca del Penedès, que tens un transport públic amb mancances, amb constants retards, i amb un ventall horari de pena. Per exemple, si vols anar a veure una obra de teatre a Barcelona, és totalment impossible, ja que si aquesta es el vespre-nit, ja no tens tren per tornar. I que dir dels dies festius, trens cada hora, bufff, això si que es freqüència horaria de viatges.\nI una altre de les bones, ara fa pocs dies, amb total llibertat i tranquil•litat, per no dir amb una cara que se la trepitgen, comuniquen que el transport de rodalies s’encarirà un 6%. I aquest cop no tenen l’excusa de l’IPC, que sols hi ha una previsió d’augment del 2 %.\nTorno a dir, que està passant? Quan algú donarà un cop de puny a la taula i dirà que ja n’hi ha prou. Que ja estem cansats de pagar i no rebre res a canvi. O només ens n’adonarem quan la cosa ja no tingui remei.\nComentaris: 5 comentaris Etiquetes de comentaris: Opinió\nPerdoneu per no haver escrit durant tants dies, però hem tingut problemes tècnics amb el PC. Un mal bitxo es va ficar a l'ordinador i me'l va deixar fet una coca. Informació perduda i un disc dur a prendre pel sac.\nComentaris: 1 comentaris\nArròs, un aliment bàsic als Països Asiàtics\nTal com vam contrastar quan vam estar de vacances per Asia, l’arròs o productes derivats d’aquest, son molt importants, per no dir bàsics en l’alimentació de la gent.\nDes de fa un temps, el preu de l’arròs està pujant, i això pot ser una font de problemes i inestabilitat a la zona.\nAquest aliment ha tingut un increment en el preu, degut en part a la gran demanda existent, i a la desaparició de camps d’arròs en alguns països productors per causes varies, incloent el canvi climàtic en alguns d’ells.\nPer fer-se a la idea del consum d’arròs, per exemple a les Filipines, un país amb 90 milions d’habitants, mengen diàriament 33.000 tonelades d’arròs.\nEls principals productors mundials d’arròs, i per tant els que més es beneficien d’aquestes fortes pujades de preu, son Tailàndia i Vietnam, els quals produeixen prop del 50 % de l’arròs que es comercialitza al món.\nL’arròs tailandès, a principis de 2008, tenia un preu de 400 dòlars la tonelada, i actualment supera els 700 dòlars la tonelada, aquest augment ha estat molt superior al que han tingut els cereals els quals tenen més incidència a occident. Per tant, aquest augment sobre un producte bàsic en l’alimentació de la població asiàtica, s’ha de tenir molt en compte, ja que això podria desestabilitzar molts països, i canviar la seva situació de vida i política.\nEncara en falta un\nTal com he llegit en un article del diari digital "20 minutos", encara hi ha un dels tres de la foto que no s’ha retractat ni ha demanat perdó per les mentides, i haver provocat la invasió de Irak.\nAquesta famosa foto es va fer a les Illes Açores el 2003, on el ”trio calavera”, encapçalat pel senyor George Bush en representació d’Estats Units, el senyor Tony Blair en representació del Regne Unit, i el nostre crack, el senyor Jose Maria Aznar en representació de España, van donar via lliure a l’enviament de tropes internacionals a invadir Irak, per tal d’enderrocar a Sadam Hussein.\nEl principal motiu per justificar la invasió de Irak, va ser l’amenaça i existència d’armes de destrucció massiva. Aquestes mai s’han trobat, però suposo que com sempre han primat els interessos armamentístics i els d'obtenció de recursos, com pot ser el petroli i gas.\nEl senyor Aznar l’únic que ha dit es “Todo el mundo pensaba que en Irak había armas de destrucción masiva y no las había, yo lo sé ahora".\nQuin morro. Com sempre els polítics espanyols son diferents.


El Govern destina prop de 50 milions d’euros a ajuts per a la rehabilitació energètica d’edificis a Catalunya – Assessoria del Bages\nEl Ministeri per a la Transició Ecològica i el Repte Demogràfic (Miteco) destina 48,8 milions d’euros al Programa de Rehabilitació Energètica d’Edificis (PREE) a Catalunya.\nAquests ajuts estan dirigits a actuacions de millora de l’eficiència enèrgica en edificis construïts abans del 2007, com ho pot ser el canvi de l’envoltant tèrmic i la substitució d’antigues calderes per opcions renovables, com ara la termosolar i la geotèrmica.\nEl PREE, contempla un percentatge d’ajuts més elevat per als consumidors vulnerables i s’alinea amb les polítiques de reactivació econòmica davant la Covid de la Unió Europea, centrades en la transició enèrgica i la digitalització, i genera un efecte incentivador sobre la generació d’ocupació i activitat econòmica en el sector de la construcció, així com els vinculats a la posada en marxa d’instal·lacions elèctriques i tèrmiques.\nDe la mateixa manera, aquest programa d’ajuts contribueix a la consecució del Pla Nacional d’Energia i Clima (PNIEC) 2021-2030, que planifica un camí de descarbonització perquè, al final d’aquesta dècada, el 74% del sistema elèctric sigui d’origen renovable, i de l’Estratègia a Llarg Termini (ELP), actualment en tràmit de consulta pública, que marca el camí perquè Espanya arribi a la neutralitat climàtica el 2050.\nEls dos documents assenyalen la necessitat d’actuar en el parc d’edificis, que en l’actualitat suposa el 30% de l’energia final consumida al país, per aconseguir que sigui plenament sostenible a mitjans de segle.\nS’hi poden presentar comunitats de propietaris, comunitats d’energies renovables i comunitats ciutadanes d’energia, propietaris individuals d’edificis, siguin persones físiques o jurídiques, agrupacions de propietaris d’edificis, empreses explotadores, arrendatàries o concessionàries d’edificis, empreses o proveïdors de serveis energètics, i entitats locals. La data límit de presentació de sol·licituds vindrà marcada en cada autonomia.


Libro Un any i mig de Sílvia Soler descargar Gratis Ebook EPUB\nHome > Ficción > Novela > Sílvia Soler > Un any i mig\n«Centenars de minúscules hostilitats matrimonials. Segons quins dies, mira enrere i veu això: centenars de minúscules hostilitats matrimonials. Silencis petits i molestos com pedres a dins la sabata i mirades de reüll, fulminants o desdenyoses; abraç ...\nNombre: Un any i mig\nEscrito por: Sílvia Soler\n«Centenars de minúscules hostilitats matrimonials. Segons quins dies, mira enrere i veu això: centenars de minúscules hostilitats matrimonials. Silencis petits i molestos com pedres a dins la sabata i mirades de reüll, fulminants o desdenyoses; abraçades d'esma, petons sense ganes, holes desmenjats, adéus sense pena».\nDesafiant la frase cèlebre de «Totes les famílies felices s'assemblen. Cada família dissortada ho és a la seva manera», Un any i mig és el retrat d'una família normal, força feliç i sens dubte representativa d'una societat en crisi. Amb la capacitat de descripció minuciosa i la precisió artesanal a l'hora de dibuixar els sentiments a què ens té acostumats, el talent narratiu de Sílvia Soler fa un salt en aquesta novel·la i es manifesta amb una potència inusual.\nL estiu que comença\nUn any i mig epub, Un any i mig mobi, Un any i mig tapa dura , Un any i mig fnac, Un any i mig opiniones , Un any i mig audiolibro , Un any i mig precio, Un any i mig sinopsis , Un any i mig resumen , Un any i mig download , Un any i mig debolsillo, Un any i mig descargar pdf completo, Un any i mig descargar gratis español, Un any i mig leer online, Un any i mig casa del libro, Un any i mig carrefour corteingles, Un any i mig comprar , Un any i mig bajar, Un any i mig bolsillo , Un any i mig mega, Un any i mig word , Un any i mig reseña , Un any i mig tapa dura, Un any i mig iphone , Un any i mig ipad , Un any i mig online, Un any i mig, Un any i mig epub, Un any i mig descargar, Un any i mig pdf, Un any i mig amazon, Un any i mig pelicula completa, Un any i mig pelicula, Un any i migSílvia Soler, Un any i mig libro, Un any i mig Literatura y ficción, Un any i mig epub español, Un any i mig pdf español, Un any i mig book, Un any i mig de Sílvia Soler, Un any i mig descargar pdf, Un any i migSílvia Soler pdf, Un any i migSílvia Soler pdf gratis, Un any i migSílvia Soler epub, Un any i mig google drive, Un any i mig descargar gratis, libro Un any i mig, descargar Un any i mig pdf, descargar Un any i migSílvia Soler, descargar Un any i mig epub, descargar Un any i mig gratis, leer Un any i mig, leer Un any i mig pdf, leer Un any i mig epub, leer Un any i mig gratis


Suïssa debat restablir controls fronterers amb Europa\nEl govern limita els permisos de treball de ciutadans comunitaris\nRAPHAEL MINDER The New York Times / Basilea (Suïssa) 03/06/2013 00:00\nCarolina Porta Nova, de 19 anys, somniava ser professora al seu país natal, Portugal. Però l'espiral de recessió, retallades en educació i l'increment de l'atur fins a un 40% entre els joves van acabar amb els seus projectes.\nPer això l'octubre passat Porta Nova es va traslladar a Suïssa, on va trobar feina ràpidament com a assistenta domèstica. Un país amb una salut econòmica relativament bona s'ha convertit en un pol d'atracció de ciutadans de la Unió Europea que busquen feina, sobretot procedents de països del sud. "No puc pensar en un futur feliç per als professors a Portugal", diu Porta Nova.\nLa jove portuguesa se suma als 79.000 immigrants que van instal·lar-se l'any passat a Suïssa, tot i no ser un estat membre de la Unió Europea. L'estat alpí ha vist augmentar un 14% el nombre de residents estrangers en els últims cinc anys, un augment que ha encès algunes alarmes.\nDesprés d'una creixent pressió popular i política, el govern suís ha acceptat aquest mes introduir noves clàusules i restriccions als permisos de treball per als ciutadans de la UE. El partit d'extrema dreta Unió Democràtica del Centre està pressionant ara per celebrar un referèndum sobre la immigració, que podria portar a restablir els controls fronterers amb la UE per primera vegada en els últims cinc anys.\nEls suïssos no són els únics que recelen de la nova onada migratòria. La crisi econòmica, l'auge de partits ultranacionalistes i l'adhesió d'estats membres molt més pobres, com Romania i Bulgària, al lliure mercat de treball europeu amenacen com mai el tractat de Schengen, que va eliminar la majoria de les fronteres interiors a Europa el 1995.\nEl govern britànic ha proposat facilitar els passos per deportar alguns estrangers, Dinamarca va reimposar els controls fronterers fa dos anys i Espanya ha demanat recentment contractes de treball als romanesos, davant l'augment del nombre d'immigrants, contra el compromís previ de donar-los lliure accés.\nAixò marca una nova tendència entre els països de la UE en crisi després d'una dècada de compartir el benestar. La decisió de Suïssa, en particular, ha suscitat retrets de Catherine Asthon, cap de la diplomàcia europea, que alerta que les restriccions "ignoren els grans beneficis que la lliure circulació de persones ha aportat tant als ciutadans de Suïssa com de la UE".\nEn qualsevol cas, malgrat la creixent resistència a la immigració, per a la majoria dels treballadors europeus, el mercat de treball comú no ha complert amb les seves expectatives, i encara menys en un moment de dificultats. Només un terç dels estrangers de la UE procedeixen d'altres estats membres, cosa que equival a 12,8 milions de persones d'una població total de més de 500 milions, segons dades d'Eurostat del 2011.\nAquest percentatge relativament baix suggereix que "la lliure circulació de persones és una llibertat fonamental de la UE que, irònicament, només ha funcionat a la pràctica per als que són econòmicament actius", diu José María de Areilza, professor de dret de la UE d'Esade. La resta, afegeix, "s'han enfrontat a tot tipus de limitacions dels estats membres per evitar que ciutadans d'altres estats membres canviïn de país per beneficiar-se de prestacions socials".\nSimoneta Sommargua, ministra de Justícia suïssa, diu que les quotes "no són un acte d'enemistat amb la UE", sinó una manera d'afrontar la creixent fractura entre la robusta economia Suïssa i la complexa situació d'alguns països, amb "taxes d'atur desorbitades". Per la ministra, "cal enviar el missatge als ciutadans europeus que el nostre mercat de treball no és il·limitat".


Jaume Torrent oferirà a l’Ateneu Barcelonès un repàs de l’escola històrica catalana de guitarra clàssica | Revista Musical Catalana Inici\nJaume Torrent oferirà a l’Ateneu Barcelonès un repàs de l’escola històrica catalana de guitarra clàssica\nPublicat per Redacció el 26 juliol 2012 a Cambra · 0 Comentaris\n© Justo Almendros\nEl guitarrista Jaume Torrent actuarà el proper 7 d’agost a l’Ateneu Barcelonès en el I Festival Internacional de Música Catalana de Barcelona, amb un concert dedicat a l’escola històrica catalana de guitarra clàssica. Així, a la Sala Oriol Bohigas, interpretarà obres de Ferran Sor, Francesc Tàrrega, Emili Pujol i Isaac Albéniz, amb un preu de 12 euros.\nJaume Torrent es troba en un moment molt actiu de la seva carrera professional. Després d’oferir un concert al municipi lleidatà de Juneda el proper 17 d’agost, corresponent al Memorial Emili Pujol, reprendrà la seva activitat internacional amb diverses actuacions per l’Europa de l’Est, que el duran a la Setmana d’Espanya de Sant Petersburg i a la ciutat polonesa de Gdansk. Allà, el 5 d’octubre oferirà la interpretació i l’enregistrament del seu concert per a guitarra i orquestra simfònica, Concert de Rialp, op. 70, amb l’Orchestra Philharmonia de Gdansk dirigida per Ernst van Tiel. Després d’això, els mesos d’octubre i novembre de 2012 el guitarrista català farà una gira pels Estats Units, amb actuacions a Califòrnia i Oklahoma. En aquesta gira destaca l’estrena mundial l’11 de novembre del seu nou quintet amb guitarra, titulat Música i compromís. Homenatge a Pau Casals, op. 72, amb el Paganini String Quartet en el marc del festival de música Mother Lode Friends of Music de Califòrnia. A més, també interpretarà, el 3 de novembre, el seu concert per a violí, guitarra i cordes, Paganini in America, amb la Symphony Orchestra de la Universitat Merced de Califòrnia sota la direcció de Henrik Jul Hansen.\nEl Festival de Cantonigròs ja té guanyadors\nAquest cap de setmana comença el Festival de S’Agaró


La gralla occidental o senzíllament gralla, graula, cucala, cornella negra (caua al Gironès) (Coloeus monedula, antigament Corvus monedula) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes i de la família dels còrvids present a l'Àfrica del Nord, tota Europa, Iran, nord-oest de l'Índia i Sibèria. Als Països Catalans és bastant abundant i es troba en expansió a les àrees urbanes, però en regressió al sud del Principat de Catalunya. Tant a l'estiu com a l'hivern, a Catalunya es troba principalment a les comarques de Ponent, a l'Empordà i a Barcelona. Va desaparèixer dels cingles vermells de les Guilleries arran de la construcció de l'Embassament de Sau. És també sedentària a l'interior i les Comarques Centrals del País Valencià i a la Catalunya Nord, i manca o és accidental a les Balears. És fàcil trobar-ne a ciutats europees, són hàbil voladors i estan avesats a la presència humana. Cal no confondre amb la gralla de bec groc i la gralla de bec vermell que habiten usualment a alta muntanya.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gralla_occidental&oldid=28260478»


L'escalfament de l'aigua indueix la floració de les prades marines de Posidònia oceànica\nUn equip internacional de científics, del que forma part l’Institut Espanyol d’Oceanografia, ha estudiat aquest inusual fenomen de forma experimenta\nCientífics de l’Institut Espanyol d’Oceanografia (IEO), la Stazione Zoologica de Nàpols, La universitat de Barcelona i el Centre d’estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC), han obtingut la primera evidència experimental sobre com l’augment de la temperatura de l’aigua indueix la floració de les praderies de Posidònia Oceànica al Mediterrani, un fet que aporta cert optimisme davant la situació de declivi d’aquesta espècie, que podria tindre una major capacitat de resposta davant l’escalfament global del pensat fins avui.\nLa Posidònia oceànica es una planta marina que, a l’igual que els seus ancestres terrestres, es desenvolupa vegetativament per clonació i es reprodueix sexualment mitjançant la producció d’inflorescències (grups de flors) fàcilment observables a la tardor. No obstant això, en aquesta espècies mediterrània el creixement es molt lent i la floració es un fenomen bastant irregular, la qual cosa representa una important desavantatge per resistir i adaptar-se als canvis del medi, en particular als ràpids canvis imposats pel canvi climàtic, especialment intens a les zones costeres mediterrànies.\nAquest nou estudi, basat en un experiment amb plantes de Posidònia oceànica cultivades a laboratori, ha sigut recentment publicat a la revista Marine Pollution Bulletin. Per realitzar l’experiment, els científics van recol·lectar plantes de Posidònia oceànica de la costa catalana a 6 metres de profunditat, que van ser traslladades immediatament al sistema experimental desenvolupat als laboratoris del Centre Oceanogràfic de Murcia del IEO. Fins avui, el manteniment d’aquestes plantes en condicions de laboratori era extremadament complicat, però el desenvolupament d’aquest sistema ha permès la realització d’experiments en unes condicions molt pròximes a les naturals i a escales de temps adequades per observar aquest tipus de respostes.\nUna vegada aclimatades, les plantes van ser exposades durant sis setmanes a un estrés tèrmic similar al que experimenten al mar a conseqüència de les onades de calor, fenomen cada vegada més freqüent al litoral mediterrani a conseqüència del canvi climàtic global. Al final de l’experiment, es va poder comprovar que una considerable proporció de les plantes exposades a l’escalfament experimental havia florit, al contrari que les plantes mantingudes a una temperatura normal, en les quals no es va desenvolupar inflorescència alguna.\nAquest resultat sense precedents demostra que la temperatura es un factor primari capaç d’induir la floració d’aquesta planta marina, el que a més confirma la relació entre les observacions de floració d’aquesta espècie i l’ocurrència de les ones de calor posada en evidència es estudis anteriors, però només de forma correlacional. Es va comprovar a més que ambdues poblacions experimentals (les escalfades i les no escalfades) tenien les mateixes característiques genètiques, de forma que no cap la possibilitat de que un factor de tipus genètic influencies en el resultat observat, posant en evidència que la temperatura està implicada directament en l’activació del procés de floració en aquestes plantes marines.\nAquests estudis s’engloben en el marc del RECCAM, un projecte d’investigació coordinat per La universitat de Barcelona i en el que participen per igual l’Institut Espanyol d’Oceanografia (IEO) i el Centre d’Estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC), a més de comptar amb la col·laboració de la Stazione Zoologica de Nàpols. En citat projecte investigadors treballen per conèixer la resposta davant l’escalfament global de les praderies de Posidònia oceànica, un dels ecosistemes més amenaçat i, a la vegada, de major valor ecològic del Mediterrani. I ho fan des de diferents enfocaments poc explorats fins a dia d’avui: genètic, fisiològic, morfològic i del mateix ecosistema, incloent les seves interaccions amb altres espècies. Teresa Alcoverro, investigadora del CEAB, indica que “amb els resultats s’espera contribuir de manera pràctica a l’avaluació de la vulnerabilitat d’aquets ecosistemes i ajudar a la pressa de decisions a partir de sòlides bases científiques”.\nFont de la notícia: Institut Espanyol d'Oceanografia


Infosalut - Conveni de col·laboració entre el Consell Insular de Formentera i l’Associació de pares de nins amb càncer de Balears (ASPANOB)\nArticle anterior El Govern convoca nous ajuts per a formar personal investigador\nArticle següent L'ISCIII destina 15 milions d'euros pel finançament d'infraestructures d'I+D+I en el Sistema Nacional de Salut\nEn el BOIB núm. 104 de 5 d'agost, s'ha publicat el conveni de col·laboració entre el Consell Insular de Formentera i l’Associació de pares de nins amb càncer de Balears (ASPANOB). L'objectiu del conveni és regular una subvenció per procediment de concessió directa, tot establint un marc de col·laboració entre el Consell Insular de Formentera i l'ASPANOB per a l'any 2021.\nEl conveni tendrà vigència des de la seva signatura i fins al 31 de desembre de 2021, desplegant els seus efectes des de l'1 de gener de 2021, data en què s'inicia l'activitat subvencionable per part de l'ASPANOB.\nCompromisos per part de l'ASPANOB\nEn virtut del present conveni, l'ASPANOB es compromet a desenvolupar i posar a disposició dels residents a Formentera els serveis i programes que desenvolupa, i concretament:\nProporcionar allotjament al pis d'acollida (un cop realitzats els tràmits i comprovacions necessàries) per a les persones desplaçades per motius oncològics des de Formentera a Palma.\nProporcionar el personal que calgui per al normal funcionament dels programes, sigui voluntari o contractat, i ocupar-se en aquest darrer cas de les obligacions que comporta.\nObligacions i compromisos econòmics del Consell Insular de Formentera\nEl Consell Insular de Formentera subvencionarà l'ASPANOB amb la quantitat total de 3.000 euros. Tot això condicionat a l'existència de crèdit adequat i suficient per a finançar les obligacions derivades de l'acord en el pressupost de despesa de l'any en curs.\n[Foto: pixabay.com / Man with cute young person / CC-by-sa-2.0]


L'any 1984 (de 27 de setembre a 25 de novembre) la Fundació Joan Miró acull l'exposició Tintín a Barcelona, a partir d'una proposta de Juan Bufill, Manuel Huerga i Pere Torrent (Peret). Un catàleg publicat per Joventut recollia tots els treballs d'homenatge a Hergé, amb col·laboracions d'Albert Ullibarri, Juan Bufill, Ignacio Molina i Michel Baudson, juntament amb diferents aportacions de tintinòlegs reconeguts com a Benoît Peteers, Bob de Moor, Michel Serres o Pierre Streckx. L'exposició també comptava amb l'escenografia creada per Peret que unia elements de l'exposició original de Brussel·les amb aportacions pròpies de l'exposició a Barcelona com una gran rèplica del coet amb el qual va anar a la Lluna en Tintín a l'entrada de la Fundació Miró i un gran bolet com el de L'estel misteriós situat dintre de l'edifici, peces creades per Rafael Bufill. A més, es va editar el llibre El museu imaginari de Tintín, traducció del que s'havia escrit per a una exposició a Brussel·les. Aquest esdeveniment suscita una reacció en contra d'un grup d'autors relacionats amb el còmic que firmen un manifest contra l'exposició, i de passada contra la tendència de l'anomenada línia clara, al diari El País. Firmen Jordi Bernet, Jesús Blasco, Javier Coma, Juan Cueto, Román Gubern, Víctor Mora, Ricardo Muñoz, Enric Sió, Suay, Maruja Torres i Josep Toutain. Les imatges d'aquella exposició es poden consultar a un arxiu digitalitzat.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Les_aventures_de_Tintín&oldid=28450113»


L'Entitat Sardanista organitza una ballada de sardanes per Festa Major\nJornada de sardanes a la plaça d'Octavià de Sant Cugat. FOTO: Bernat Millet\nL'Entitat Sardanista Sant Cugat participarà en la Festa Major amb una gran ballada i petites pinzellades en altres moments\nL'Entitat Sardanista Sant Cugat prepara una ballada de sardanes de Festa Major. Serà el pròxim 27 de juny, a les 19 h a la plaça de l'U d'octubre, i la música anirà a càrrec de la Cobla Marina. Cal destacar que qui vulgui participar-hi s'ha d'apuntar per colles/rotllanes amb el nom, cognoms i número de telèfon. Es pot fer a través de correu electrònic, a l'adreça e.sardanista.sc@gmail.com o bé per telèfon: 649615504 - 935897765.\nLa programació de la ballada\nMont-olivet (Narcís Paulís i Vila)\nVells amics (Joaquim Serra i Corominas)\nMariona (Jordi Paulí i Safont)\nAl capdavall del pont vell (Josep Cassú i Serra)\nAires amerencs (Pere Fontàs i Puig)\nQuina paciencia! (Marcel Artiaga i Valls)\nLa tia Pepa (Josep Capell i Hernàndez)\nRefilets de pastor (Enric Sans i Salellas)\nLa colla dels setze (Francesc Mas i Ros)\nA banda de la ballada de sardanes del 27 de juny, l'Entitat Sardanista participarà en la Mostra de Seguici del dia 25, abans del pregó de Festa Major a la plaça de la Vila, amb la mostra 'Galop'. Posteriorment, el dia de Sant Pere, 29 de juny, repetiran la mateixa mostra als Jardins de l'Hort de l'Abat, just abans del 'Paga-li, Joan'.\nMés notícies de Festa Major\nA banda d'això, el TOT Sant Cugat ha anat avançant durant els darrers dies altres temes de la Festa Major de Sant Cugat. En aquest sentit, cal recordar que no hi haurà Concurs d'Arrossos, o que el Centro Popular Andaluz no podrà muntar la tradicional caseta, tot i que si que organitzarà una activitat. El que si que hi haurà serà Festa Major Alternativa, o dues mostres d'entremesos, a més d'una projecció en vídeo dels Gausacs, que suplirà la Diada Castellera. Tampoc hi haurà correfoc de Diables, que si que faran els tradicionals 'versots'. També hi haurà una actuació del Grup Mediterrània i de l'Esbart Sant Cugat.


LAIA VICENS / GERARD PRUNA Barcelona 29/11/2016 00:00\n651x366 L’expresident de la Generalitat Artur Mas va impartir ahir una conferència a la Cambra de Barcelona. / NÚRIA JULIÀ / ACN L’expresident de la Generalitat Artur Mas va impartir ahir una conferència a la Cambra de Barcelona. / NÚRIA JULIÀ / ACN\nEls deu mesos que falten per celebrar el referèndum d’independència seran intensos per al sobiranisme, tant per garantir-ne la convocatòria com per assegurar la victòria del sí. La mobilització, per tant, ja ha començat: la plataforma que aglutina l’independentisme d’esquerres, Esquerres per la Independència, va engegar ahir una campanya per donar suport al sí i per defensar que el referèndum és el “millor mecanisme” per culminar el procés independentista. Aquesta entitat, que va néixer amb el nom d’Esquerres pel Sí-Sí de cara al 9-N, inclou ERC, la CUP, Procés Constituent i sectors sobiranistes d’ICV i EUiA, així com entitats i organitzacions i persones a títol individual, com els consellers Raül Romeva i Toni Comín.\nLa campanya, amb el lema Referèndum, República: Sí!, vol conscienciar que la votació és la via per “sumar el màxim de suports” a favor d’un estat independent, perquè és el camí per crear una societat més “justa, solidària i radicalment democràtica”. Una estratègia que ha de servir per atraure els comuns i aconseguir que s’impliquin en la celebració del referèndum. Quan es va crear la plataforma, en van formar part el president del grup parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, Lluís Rabell, i el tinent d’alcalde de Barcelona, Jaume Asens.\nL’objectiu, doncs, és anar engreixant els suports a favor del sí al referèndum, que des d’Esquerres per la Independència van avisar que només serà possible si la societat civil es manté “mobilitzada i organitzada”. Per anar estenent la taca d’oli a favor de la independència, van animar a crear nuclis de la seva plataforma a tot el territori i van demanar als partits que activin ja les seves pròpies campanyes.\nDemòcrates també fa via\nQui també va demanar ahir no esperar més va ser Demòcrates de Catalunya, que ja fa setmanes que reclama convocar la taula d’entitats i partits per començar a dissenyar la campanya conjunta pel sí. El diputat de Junts pel Sí i portaveu de Demòcrates, Antoni Castellà, va reclamar als partits sobiranistes no esperar a l’aprovació dels pressupostos del 2017 per començar la campanya pel sí. Castellà es va mostrar preocupat pel fet que, quan falten deu mesos per a la data prevista per al referèndum -la segona quinzena del setembre de l’any que ve-, l’independentisme no hagi començat encara a defensar les virtuts de la independència, i va recordar que a Escòcia la campanya va començar un any abans de la cita dels ciutadans amb les urnes.\nTot i admetre que cal aprovar els pressupostos perquè són claus per al procés, Castellà va raonar que esperar fins que s’aprovin -previsiblement al març- seria “anar massa tard”. Per això, va anunciar que Demòcrates de Catalunya iniciarà el 15 de desembre la seva pròpia campanya pel sí amb un acte al barri del Poblenou de Barcelona.\nEl PDECat encara no pensa en la campanya, però sí en la preparació del referèndum. La votació va centrar la conferència d’Artur Mas organitzada per la Cambra de Comerç de Barcelona, perquè és un dels tres elements que, segons l’expresident, centraran la política el 2017. Mas, deslliurat de les cotilles del càrrec institucional, va avisar que abans del referèndum caldrà aprovar les tres lleis de desconnexió (han d’evitar salts al buit i “anar de la llei a la llei”) i va vincular l’èxit de la votació a una “mobilització permanent” de la societat civil.\nAra bé, això no vol dir, segons Mas, que s’hagin de fer constantment petits actes de desobediència, com vol la CUP, perquè no s’han de “forçar situacions d’inseguretat jurídica personal o empresarial”. De fet, Mas va llançar dos avisos als anticapitalistes: el referèndum es farà només si és “amb tots els ets i uts”, i si “des del món sobiranista es té la temptació de jugar la carta de la inseguretat jurídica” el Partit Demòcrata ho frenarà.\nNo va ser l’únic missatge de l’expresident als empresaris que l’escoltaven, entre els quals Joan Gaspart, Sixte Cambra o Salvador Alemany. Mas va garantir-los que la negociació amb l’Estat “hi serà sí o sí”. Arribarà, va dir, quan els independentistes tinguin la força “social i política” suficient. “L’escenari de la no negociació no és realista”, va assegurar, perquè les conseqüències de la falta d’acord “no són assumibles” ni per la UE, ni per Espanya, ni per Catalunya. De moment, ERC, la CUP i Demòcrates ja fan via.


Mitja part no és suficient\nEl Nàstic no va ser capaç de frustrar la festa del Saragossa, que amb un solitari gol d’Ayala, i no sense patiments ni treball, va sumar tres punts clau en la seva lluita per l’ascens. Si el Nàstic havia pecat la setmana passada d’un cert conformisme, ahir a La Romareda va exhibir la seva ambició només en la primera part en un partit molt seriós. La qualitat dels aragonesos, però, que fins i tot van merèixer guanyar per un resultat més contundent, va acabar decantant el matx, que provoca que els de Ferrando vegin truncada una ratxa de tres jornades sense encaixar cap gol. El que no es va trencar és la sequera de cara a gol, ja que amb el d’ahir, el conjunt grana ja acumula tres partits sense marcar.\nUn ensopiment contagiós\nEl Nàstic i Las Palmas van protagonitzar ahir un dels partits més ensopits si no el que més dels que s’han vist aquesta temporada al Nou Estadi. Com no podia ser de cap altra manera en un matx en què les oportunitats de cara a gol van brillar per la seva absència, de gols, no se’n va marcar cap i els dos equips es van repartir els punts. I és que els grana no van saber trobar el bon joc que havien començat a desplegar en les últimes setmanes, i no va ser fins als darrers minuts, reactivats pels canvis, que van donar alguna sensació de perill continuat. Abans, només en accions aïllades i a pilota aturada havien assetjat un rival que, tot i mostrar-se molt sòlid, tampoc no va posar gaires problemes a Rubén Pérez.\nEl partit d’ahir a Anoeta explica en part per què el Nàstic arriba a l’últim tram de lliga molt lluny de la zona de dalt, tot i el gran potencial ofensiu que té, demostrat també davant una de les aficions més enteses de segona A: perquè sempre li falta alguna cosa, i gairebé sempre puntual. Quan no són errades defensives que no s’eviten, és la falta de definició, de convicció, en l’última rematada, tal com li va passar ahir contra la Real Sociedad, un equip que manté esperances de pujar a primera divisió tot i que el Nàstic va demostrar que és millor equip, i amb més bones individualitats. Falta d’encert, però també falta de sort, ja que el conjunt grana va xutar al pal en dues grans accions de Víctor primer (68’) i Campano després (76’) en una segona meitat en què el conjunt grana va ser el dominador clar del partit i va portar tot el perill, malgrat que va faltar l’últim pas.\nTres mesos sobrants?\nSi per alguna cosa va servir l’última jornada de lliga, la número 30, va ser per deixar clar que, si les coses no canvien de manera espectacular, el Nàstic no lluitarà per pujar a primera ni patirà per mantenir-se a segona A. El Nàstic no està acostumat, en l’última dècada, a arribar a l’última fase del campionat en terra de ningú, sense res en joc. Els finals de temporada solen ser emocionants per als grana, ja sigui lluitant per l’ascens a segona divisió A o a primera, i per mantenir-se en aquestes dues categories.\nEl camerunès ha tornat\nL’oportunisme i la verticalitat de Serge N’Gal, que feia dos mesos i mig que no marcava, van donar ahir al Nàstic una victòria còmoda contra un Llevant que va arribar al Nou Estadi amb la feina de la temporada encarrilada i moltes baixes. Per això, l’equip valencià no va presentar gaire guerra més enllà del que al principi del partit li va permetre un Nàstic una mica despistat i descol·locat. El conjunt de César Ferrando, però, va anar creixent al ritme dels seus jugadors més desequilibradors, va posar setge a la porteria d’un inspirat Reina al final de la primera meitat i va trobar els fruits després de la represa. Van ser dues accions en què N’Gal va mostrar el seu oportunisme primer (46’) i la seva verticalitat després (56’).\nUna represa descendent\nTot i que César Ferrando va assegurar sovint en els primers mesos de competició que el Nàstic aniria progressant i creixent com a equip i que en la segona volta milloraria els registres de la primera, la realitat resulta ser una altra. Després de derrotar el Girona en la jornada 18, la zona d’ascens estava ben a prop (a 3 punts) i la de descens semblava lluny (a 10). El Nàstic, però, va fer un mal final de primera volta i no ha començat millor la segona.\nEls regals de sempre\nEl Nàstic no aixeca el cap. Ahir tenia una oportunitat perrefer-se obtenint un bon resultat al camp del Rayo Vallecano on no guanya ningú des de fa 17 mesos, però va tornar a sucumbir víctima dels seus propis errors. Un altre cop, els problemes en defensa van ser la llosa dels grana, que tot i igualar fins a dos cops un resultat advers gràcies a la seva pólvora en atac, van tornar amb les mans buides de Vallecas en un partit boig. Ja són tres jornades sense guanyar –un punt de nou, en les quals, a més, s’han encaixat nou gols. L’únic consol és que els de la part baixa no pressionen i la zona de descens es manté a set punts.\nEl visitant vulnerable\nAssegurava César Ferrando quan va arribar a Tarragona el gener de l’any passat que la seva filosofia futbolística es basa en la seguretat defensiva, en guanyar els partits prioritzant el fet de mantenir la porteria a zero. Més d’un any després, el tècnic valencià, no només no ha aconseguit que el Nàstic sigui un prodigi de solidesa, sinó que el conjunt grana és un dels més golejats de segona A: ha rebut 40 gols en els 29 partits disputats –només quatre equips són pitjors en aquesta estadística– i, a camp contrari, n’ha encaixat 28. Aquesta xifra el situa com l’equip més golejat a fora, només superat pel cuer, el despenjat Sevilla Atlético, que n’ha rebut 30.\nMitja part no és suficient El 9 Esportiu, 20-04-2009\nUn ensopiment contagiós El 9 Esportiu, 14-04-2009\nTan a prop, tan lluny El 9 Esportiu, 06-04-2009\nTres mesos sobrants? El 9 Esportiu, 01-04-2009\nEl camerunès ha tornat El 9 Esportiu, 31-03-2009\nUna represa descendent El 9 Esportiu, 25-03-2009\nEls regals de sempre El 9 Esportiu, 24-03-2009\nEl visitant vulnerable El 9 Esportiu, 24-03-2009\nLa batuta a mitjà termini El 9 Esportiu, 19-03-2009\nUn fong que no se'n va El 9 Esportiu, 18-03-2009


Catalunya | L'Agulla\n31/12/2021 26/12/2021 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nEn una cala del Maresme, entre Calella i Sant Pol, hi ha una pintada que diu: “Estimem la terra, odiem les fronteres”. Un bon lema. Utopia per utopia, m’agrada molt més, i em sembla molt més factible i molt més fructuosa la d’una Espanya que funcioni i en la qual Catalunya hi càpiga bé, que no pas la d’una Catalunya independent, que, veient com va tot, crec que seria un país d’ànima molt esquifida i en què, a més, el procés d’independència provocaria una notable destrossa en molts àmbits.\nDe cara a aconseguir la meva utopia, però, hi ha moltes barreres que cal superar. I una d’elles és l’actitud del PSOE. I és que el PSOE encara no s’ha decidit a de fer el pas mental que el capacitaria per obrir realment el camí d’una estructura territorial espanyola que funcioni. I aquest pas mental és el de creure que realment la diversitat dels territoris que formen Espanya és una riquesa i no una nosa, i per tant, que aquesta diversitat s’ha d’integrar plenament en totes les decisions que prengui el govern de l’Estat.\nI la pena és que això no és així. Que la pluralitat de les Espanyes és vista i viscuda pels polítics espanyols, majoritàriament, com una nosa, malgrat totes les proclames en sentit contrari que es fan de tant en tant. ¿I llavors què passa? Doncs que tot avanç en l’autogovern de Catalunya i en la potenciació de la llengua i la cultura catalanes és entès i viscut no com una cosa bona que fa millorar Espanya, sinó com una cosa que seria millor que no s’hagués hagut de fer però que no hi ha més remei que fer-la per apaivagar els catalans independentistes i per obtenir, eventualment, els seus vots. O sigui que es fa com una concessió, i no com a resultat d’una convicció. Per això passa, per exemple, el que va passar en el congrés del PSOE del setembre passat: que la referència a l’objectiu federal apareix en el document final per una esmena del PSC, perquè en el document inicial no hi era. ¿I per què no hi era? Doncs perquè al PSOE no li surt de dins, no n’està convençut, i només ho accepta perquè no té més remei. Més o menys com va passar en la llei de l’audiovisual, un tema que ara sembla que s’ha resolt.\nJo no soc independentista, com he dit. Però sí que vull, com a català, un nivell d’autogovern més sòlid i més clar, i una voluntat decidida del govern espanyol de potenciar la llengua i la cultura catalanes. I ho vull perquè m’estimo aquesta terra i totes les seves riqueses, i perquè crec que Espanya hi sortiria guanyant molt si les reconeixia també com un patrimoni col·lectiu que enriqueix a tothom i fa avançar el conjunt del país. O sigui que m’empipa molt veure la manca de convicció del PSOE, i m’empipa encara més que per al PSOE els catalans no independentistes se suposa que no tenim cap interès en el desenvolupament social, cultural i polític de Catalunya. Que els passos que fan són només per la pressió independentista, no per l’interès del conjunt dels catalans i dels espanyols, com hauria de ser. I a sobre sense adonar-se que així no aturaran l’independentisme, perquè l’independentisme considera les tals concessions com a victòries i com a passos nous que ha aconseguit fer enfront d’Espanya i cap a la independència. En canvi, si pensessin una mica, els avanços en l’autogovern i en la potenciació de la llengua els podrien presentar com a part d’un projecte volgut i convençut per vertebrar Espanya i consolidar-la de cara el futur.\n26/12/2021 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nDoncs sí. Aquest mes passat els bisbes de Catalunya, d’acord amb la candidatura que va presentar el Secretariat Interdiocesà de Pastoral Obrera de Catalunya (SIPOC), van signar el meu nomenament com a directora durant els propers tres anys, en substitució de l’únic capellà obrer que tenim en actiu, en Pepe Rodado. Glups. Alea jacta est.\nD’una banda m’afalaga la confiança de tots plegats, d’una altra m’espanta una mica. Per diversos motius. En primer lloc perquè quan m’ho van plantejar vaig pensar que si alguna cosa m’és familiar és la Pastoral Obrera. Fa molts anys que d’una manera o altra hi col·laboro. He tingut moments de molta implicació i d’altres, com l’actual, de més relaxats. Però això no vol dir que estigui gaire al cas de la situació actual dels moviments que en formem part ni de la realitat social que ens envolta, més enllà de les generalitzacions en què tots ens podem posar fàcilment d’acord.\nActe de la Pastoral Obrera de Catalunya en la celebració del Primer de Maig en el 2016\nPer tant crec que toca una primera fase d’apropament a moviments i delegats. El SIPOC està format pels delegats de pastoral obrera de les deu diòcesis catalanes, que a la pràctica són molt menys perquè alguns bisbes no consideren necessària aquesta feina, per tant tenim només delegats a Barcelona, Terrassa, Sant Feliu, Lleida i Girona. I no n’hi ha a Vic, Tortosa, Urgell, Solsona i Tarragona. Es podria dir que algunes comarques de caire rural tenen poca indústria. Però certament crec que els problemes derivats de la precarietat laboral, de l’atur, de la immigració en situació irregular o mal rebuda són universals avui a Catalunya. Per tant convé continuar treballant perquè l’Església s’esforci a connectar amb les persones que treballen en situacions d’injustícia per fer-los costat i per animar els cristians a lluitar contra els abusos laborals des de les organitzacions i entitats. Aquí, he de dir que la col·laboració que vaig iniciar aquest curs passat amb el programa Llevat dins la Pasta, que es fa a ràdio Estel per iniciativa justament de la Pastoral Obrera, em va fer adonar de la quantitat ingent d’iniciatives solidàries i eficaces, petites llavors de transformació tan invisibles com aquell gra de mostassa de l’evangeli, però que piquen pedra, obren camí, fan volar la imaginació i la creativitat i sobretot fan sentir acompanyada la gent que més pateix. Tossudament.\nTambé formen part del Secretariat els moviments de treballadors cristians de l’Acció Catòlica especialitzada en el món obrer: la JOC, la GOAc, l’ACO, i, quan pot, el MIJAC, que és el moviment dels infants. I els acompanyen capellans obrers, jesuïtes en el món del treball, o religioses en barris. Gent tota ella molt estimada, però que fa molt de temps que va reduint el seu nombre per manca de vocacions.\nA mi em sembla que tenim molta feina per davant: d’una banda, els qui ja ens sentim part d’aquesta moguda, continuar treballant i aprofundint en el nostre compromís cristià dins de les associacions on som, però de l’altra crec que seria una bona cosa contribuir a fer més visible la realitat de la gent laboralment vulnerable, que és moltíssima i molt diversa, i que probablement anirà a més, i fer visibles també els diversos camins que es poden emprendre. Alguns d’aquests camins inspiren recel a bona part de l’Església: participar en sindicats o en la vida política sensible a la dignitat del treball, que habitualment es mou més cap a l’esquerra. D’altres camins també són punxeguts, perquè requereixen fer costat decididament als immigrants, evitar desnonaments o posicionar-te davant d’algunes decisions a l’empresa on treballes. La Pastoral Obrera, en cert sentit, és poc simpàtica o poc gratificant, perquè se sol moure en el conflicte. I de vegades el llenguatge i la ideologia actuen més com una barrera que com un estímul a l’hora de connectar amb altres sectors eclesials.\nLa delegació catalana a les XXVII Jornades de la Pastoral Obrera a Àvila, el passat 20 de novembre\nPerò de fet en aquestes realitats difícils és on Joseph Cardijn, fa un centenar d’anys, va començar a treballar amb els joves a Bèlgica. “Un jove treballador val més que tot l’or del món”, deia. I va confiar-hi perquè fossin ells mateixos, des de les seves molt precàries ocupacions com a aprenents i des de la seva escassa formació com a estudiants, des dels barris més humils, qui transmetessin la Bona Notícia de Jesús als altres joves, una bona notícia que només té credibilitat si qui te la transmet fa el possible tant per acollir-te a tu com per contribuir a crear les condicions perquè siguis tractat com una persona. El fil de la JOC de Cardijn és el que avui encara continua.\nI se m’acut, finalment, que una bona cosa també seria oferir materials senzills, amb un llenguatge que pugui ser ben rebut per tothom, que ajudessin a veure i a connectar amb dones i homes en atur, en precarietat, sense drets, sense habitatge. Perquè tots ens preguntem, en el nostre entorn més proper, qui són, què els passa, què hi podem fer nosaltres i ells, perquè preguem per ells. Junt amb aquell text esplèndid d’Isaïes 43: No tinguis por, que jo t’allibero. T’he cridat pel teu nom: ets meu. Si travesses aigües profundes, jo sóc amb tu; si passes rius, el corrent no et cobrirà. Si camines pel foc, no et cremaràs, no et consumiran les flames. Perquè jo, el Senyor, sóc el teu Déu, el Sant d’Israel, el teu salvador. Donaria Egipte per rescatar-te, Etiòpia i Sebà, a canvi teu…\nDe sotanes i pistoles: els capellans trabucaires\n02/04/2020 28/03/2020 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\n“Muchos reverendos sacerdotes, que trocando el cáliz por la canana y la cruz por el trabuco, han salido por esos campos de Dios sembrando luto, la desolacion y la muerte”. María de las Nieves Braganza, coneguda com “Doña Blanca”, esposa del Cap dels exèrcits carlistes de Catalunya, descrivia així una figura mítica dins l’imaginari del segle XIX: el capellà trabucaire.\nQuan s’escrivien aquestes línies, l’any 1874, el personatge no era cap novetat. Producte de la transició entre l’Estat Absolutista i l’Estat Liberal, del xoc provocat amb l’arribada de la il·lustració, la modernitat i el laïcisme, i la crisi de la tradició, la confessionalitat i els privilegis de vella soca. Les trifulgues dels ultra-reialistes, dels malcontents i les tres carlinades, varen tenir com a constant actor aquest individu cruel i fascinant, fanàtic i estrambòtic.\nEl moviment anticlerical, instigat per la premsa liberal, que estimulava rancúnies per obrir el pas a les desamortitzacions dels patrimonis eclesiàstics, va generalitzar assalts i cremes de convents. El crit de “morin los caps pelats!” va sembrar el terror entre frares i capellans i, d’entre aquests, alguns decidiren passar a l’acció o, més aviat, a la reacció, cavalcant amb l’hàbit arremangat, capçats de boina o barret de teula i armats fins a les dents. La història d’aquests capellans trabucaires ens permet recórrer els turbulents anys del segle de les revolucions…\nAntonio Marañón, el “Trapense”, fou un guerriller forjat en la guerra de la Independència. Apartat de l’exèrcit pels seus “despreciables vicios”, va canviar l’uniforme per l’hàbit cistercenc, però va reaparèixer al 1822 amb els reialistes purs, al capdavant d’una de les partides absolutistes més actives. Vestia sempre amb hàbit i crucifix, els quals assegurava que el feien invulnerable a les bales, i amb sabre i dues pistoles a la cintura. Va protagonitzar la conquesta de la Seu d’Urgell i accions d’extrema crueltat a Montblanc, Cervera o Cambrils. Paradoxalment, l’arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís li van suposar caure en desgràcia: convertit en un problema, fou reclòs per sempre al monestir madrileny de la Trapa.\nEl frare Orri, àlies “Pare Punyal”, liderà una partida formada per clergues de terres tarragonines. Armat de cap a peus, calçava espardenyes, vestia l’hàbit franciscà, lluïa un crucifix entre dues pistoles i empunyava sempre un fuet de cuir. Durant l’alçament de 1828 va arribar a les muralles de Barcelona, cridant visques a la Inquisició i al Rei absolut i mort a les lleis i a la pàtria. En la reacció sanguinària de Ferran VII per sufocar la revolta va salvar la pell refugiant-se en un convent de monges.\nEl vicari Melcior Prat, al desembre de 1833, va acollir a la rectoria de Llanera els homes del carlí Plandolit, perseguits pels liberals. Sense perdre temps, des de la tribuna de l’església de Sant Martí, va exhortar els feligresos a armar-se i defensar la causa del pretendent Carles V. Acte seguit, va penjar-se un fusell a l’espatlla i va marxar a la muntanya amb els revoltats.\nJosep Lluís de Garcia, el “Frare Servita”, fou un capellà exclaustrat de l’Orde dels Servents de Maria. En defensa de l’Altar i el Tron va prendre el trabuc l’any 1835 i va iniciar les correries entre la Conca de Barberà, la Baixa Segarra i la plana de Lleida. Al capdavant d’uns cinc-cents homes actuava “con arreglo á la santa moral del reverendo comandante”, fins que fou capturat i afusellat a Prades.\nMossèn Benet Tristany, d’Ardèvol, dit el “Canonge General” pels partidaris, per ostentar la canongia de Girona, i “Cap de Bou” pels enemics, fou el més cèlebre de tots. Capaç d’afusellar dos-cents cinquanta presoners a la Panadella havent-los confessat abans, de rebentar mur a mur les cases de Calaf per superar la muralla i accedir al centre de la vila o de penjar cap per avall en la boca d’un pou algun renuent contribuent a la causa, tallant a poc a poc la soga fins que revelava l’amagatall dels quartos o fins que cedia la corda, no feia escarafalls de prendre’s una tassa de xocolata a la casa de la ciutat de Cervera, en ple assalt, mentre comptava el botí o de fer broma (“Quina nevada ha caigut!”) dels corretatges blancs dels soldats isabelins en veure’s envoltat pels enemics. Fruit de la traïció va caure presoner i fou afusellat a Solsona, l’any 1837, acompanyat d’un altre clergue guerriller, mossèn Rossell, d’Àger.\nJosep Agramunt, “lo capellà de Flix”, guanyà fama com a cabdill de partida a les ordres del general Rafael Tristany, nebot de Benet. Fou sonat el ban que va dictar al Perelló i a Tivenys imposant a les dones casades pel civil el pagament d’una multa de 20 pessetes, amb l’amenaça de rapar el cap de les desobedients. Coronel dels exèrcits del pretendent Carles VII, després de la guerra va acompanyar-lo a l’exili francès, exercint de rector a Clichy fins la mort, l’any 1887.\nFins i tot, el pare Claret, en el periple predicador al bisbat de Solsona, fou confós en un excés de zel del caporal dels mossos Jaume Mas, per caçador de carlins, i prop va estar de ser afusellat…\nAvui són només caricatura per a retratar fanatismes sectaris, però qui gosi endinsar-se a la boira de les obagues de la Catalunya rural, i pari l’orella a la fressa del bosc, encara podrà escoltar els ecos del xiulet sorneguer i corglaçador de mossèn Benet.\nAdopció: Com és possible que passi això?\n02/01/2020 22/12/2019 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nEn l’anterior número de L’Agulla escrivíem sobre la nostra experiència com a família adoptant a Catalunya. A partir d’una primera experiència negativa, que podeu consultar en aquest blog, plantejàvem la necessitat de remoure el passat i afirmàvem que podia ser una eina de gestió del dol i servir també per evitar que es tornin a repetir pràctiques que van en contra del bé dels infants.\nEn aquesta segona part, volem respondre a una altra de les qüestions que a vegades se’ns planteja un cop exposem el cas que vàrem viure: com és possible que passi això?\nDesprés d’haver parlat amb diferents persones, des de professionals a altres famílies que han adoptat o acollit, i reconeixent que no hem fet una tasca d’investigació. Sempre des de la nostra perspectiva i experiència creiem que el sistema de protecció de menors té deficiències en molts punts, i que el procés d’adopció no n’està exempt. Alguns dels aspectes que ens sembla destacats són:\n1.- Som hereves d’un sistema amb un passat obscur. Neus Roig ha documentat el robatori d’infants, des de la dictadura, fins ben entrada la democràcia, l’any 1996. (1) Ens hem de plantejar si encara queda en el nostre sistema una mirada dels casos que arriben a la DGAIA i l’ICAA des de la superioritat moral.\n2.- Seguim tenint un present opac. Per què no hi ha control de les llistes d’adoptants? Per què no podem accedir a estadístiques de perfils de famílies? Són les famílies monoparentals o homoparentals discriminades en el procés d’assignació? No ho podem saber. El bé superior de l’infant ha de prevaldre, però no es pot garantir si no es garanteix que el sistema sigui transparent i validable.\n3.- Què hi diuen els professionals? Si les professionals del camp no trenquen el silenci o si els col·legis oficials opten pel corporativisme cada cop que apareix un cas de mala praxi, el desprestigi de la professió i la desconfiança en el sistema anirà en augment.\n4.- Ens podem qüestionar si els equips de professionals són realment interdisciplinars. Més aviat sembla que hi ha un predomini de les juristes i que són equips jerarquitzats. La mala fama de la DGAIA sembla merescuda davant actuacions com les que hem viscut nosaltres. Donar només resposta jurídica a casos socials no ajuda ni a prevenir ni a solucionar els problemes.\n5.-Finalment, segur que la privatització dels serveis, amb uns dividends de 4.000€/mes per cura d’infant, no ajuda gaire a millorar el sistema.(2)\nSegur que hi ha anàlisis més profundes i més extensives, però apuntem algunes qüestions a treballar. Qui comença a posar-hi mà?\nTresa Guarro i Laia Serra\n(1) Podeu veure l’entrevista que li van fer arran de la publicació del seu llibre aquí.\n(2) Podeu veure aquesta informació i d’altres sobre el sistema de protecció de menors al documental “desemparats: l’abús”. Disponible aquí.\n22/08/2019 02/08/2019 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nHi ha preocupació pel despoblament que pateixen les comarques interiors de Catalunya. Segons dades de l’Idescat, el 60% dels pobles de menys de 1.000 habitants han perdut població entre el 2008 i el 2015. La previsió no és optimista: segons una estimació de la consultora McKinsey, el 70% de la població viurà el 2050 en ciutats de més de 300.000 habitants. A Catalunya, només Barcelona supera aquesta població però a mitjans de segle (només falten 30 anys) en podríem comptar almenys 4 si es confirma també aquí la tendència de la població mundial a concentrar-se a les ciutats. Aquesta tendència no és nova encara que s’hagi accentuat en els anys de crisi. A les ciutats grans s’hi acumula també la riquesa perquè és on es conrea coneixement, l’essència de les economies digitals. A Catalunya hi ha 63 ciutats mitjanes amb més de 20.000 habitants. Dos terços estan a la Regió Metropolitana de Barcelona. És en aquestes ciutats on té sentit parlar de proximitat com a sinònim de qualitat urbana: proximitat a hospitals, equipaments culturals, serveis administratius, centres de treball i universitats. Les ciutats mitjanes, junt amb Barcelona, sumen el 70,7% de la població total de Catalunya, i ocupen només el 6,4% del territori. I la concentració, segons l’Idescat, va en augment. Ens hem convertit en una espècie eminentment urbana. L’explicació és una creixent esquerda de desigualtat entre ciutadans que viuen en entorns urbans i la població dispersa pel territori, més desatesa des de la crisi. En conseqüència hi ha despoblament: l’Espanya buida, la Catalunya interior, o la França perifèrica. El punt d’ignició del conflicte plantejat pels armilles grogues a França va ser un augment d’impostos al gasoil. La despesa energètica marca una diferència entre els que es mouen en entorns de proximitat i els que no. La població que viu allunyada de les ciutats té més dependència del gasoil. Queda clar que viure lluny és car energèticament.\nQuina relació hi ha entre energia i territori?\nLes societats agràries primitives conreaven grans superfícies de territori per extreure l’energia necessària per sostenir les poblacions. L’ocupació del territori per les diferents civilitzacions sempre ha anat vinculada a satisfer les necessitats energètiques. L’alimentació és la font d’energia endosomàtica, pràcticament l’única energia disponible en les societats que realitzaven el treball només amb la força muscular humana i la del bestiar, apart de l’energia tèrmica de la combustió de llenya. Però les societats urbanes i tecnològiques d’avui necessiten molta més energia exosomàtica, és a dir, de fonts externes com el carbó, el gas i el petroli, i altres, per satisfer les seves necessitats de mobilitat, il·luminació, transformació dels bens industrials, etc. Ara, amb molta menys superfície d’uns conreus que són altament eficients obtenim la mateixa energia endosomàtica que antany. Resumint, les fonts energètiques en les societats industrials no depenen tant de l’agricultura, i en conseqüència no consumeixen tant territori. La dependència ara és dels combustibles fòssils que s’obtenen a través de la mineria i són d’importació. Aquest canvi de model energètic de les societats industrials com la nostra s’ha manifestat en el paisatge per exemple durant el segle XX a la península i a la mateixa Catalunya amb una notable pèrdua del mosaic agrari. Només cal consultar l’Idescat per constatar la disminució progressiva de l’ocupació de territori per conreus, en favor del bosc i la bosquina. Ha canviat el paisatge, per exemple de les muntanyes de Collserola curulles de pastures i conreus cap al 1900, on avui ha rebrotat un bosc mediterrani que espontàniament han repoblat espècies no domèstiques com el senglar. El canvi de model energètic explica el desplaçament de la població, abans més dispersa en el territori, que s’ha anat concentrant en els nuclis urbans.\nCanviar d’energia, endreçar el territori, redistribuir les rendes\nAvui les ciutats són netament consumidores d’energia. La importen de centrals tèrmiques de gas, nuclears, centrals hidroelèctriques i plantes de refinat de petroli o de regasificació distribuïdes pel territori, normalment lluny dels centres urbans, i que es troben a mans de molt poques grans empreses que concentren gran poder perquè el model és oligopòlic. La planificació futura preveu un canvi de model energètic: el 2050 tota l’energia hauria de ser de fonts renovables segons preveu el Pacte Nacional per la transició energètica de Catalunya i altres instruments de planificació de l’Estat a instància de les directives europees i els acords internacionals pel clima. Tornarem a ocupar el territori, ara per captar l’energia del Sol amb camps fotovoltaics i centrals solars de concentració. I l’energia del vent amb parc eòlics que canviaran de nou el paisatge dels nostres camps i muntanyes. Les ciutats continuaran sent netament demandants d’energia, encara que amb menys intensitat perquè haurem de reduir dràsticament els consums mitjançant polítiques d’estalvi i eficiència ja que la disponibilitat energètica serà menor. El gran territori a l’interior del país serà productor i exportador cap els nuclis metropolitans, una oportunitat per repoblar les zones rurals amb un transvasament de rendes de les ciutats cap els pobles que s’hauran convertit en agents productors d’energia. Els municipis de les comarques avui més despoblades podrien recuperar població i riquesa si saben explotar els seus recursos energètics com ara el sol, el vent allà on n’hi hagi, la biomassa forestal. Els boscos catalans produeixen 4 milions de tones anuals de biomassa ara mateix pràcticament desaprofitada, que es crema espontàniament o intencionadament quan la meteorologia és adversa. També la biomassa agrícola i les deposicions de l’abultada cabana ramadera en territori català. En un altre número hauria de parlar del rol dels cinturons industrials en la futura planificació del territori. Concloent, tot això és energia renovable, l’única que ens podem permetre consumir per no continuar esclafant el planeta. Aquí, al nostre país, portem ja retard amb relació a la resta de comunitats autònomes de l’Estat i d’altres països d’Europa en la planificació i desplegament de les infraestructures pel canvi energètic. Seria desitjable que els governs s’hi posin ja sense més demora.\nJoan Margarit: “Per tenir casa cal guanyar la guerra”.\n23/06/2019 31/05/2019 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nEd. Proa. Col. A tot vent, n. 689. Barcelona, 2018\nNo oblidem d’on venim! A mi sempre m’és un exercici que em recentra. Joan Margarit presenta en aquest llibre els seus records d’infància, adolescència i primera joventut. Va néixer en plena guerra civil a la Segarra. Es retrotrau a la vida dels seus avis, als seus orígens… I fa un recorregut per unes viv ències de guerra i postguerra, creuant la geografia catalana (La Cala, Sanaüja, Castellbisbal, Barcelona, Empúries, Rubí, Figueres, Girona, Santa Coloma de Gramenet). Fàcil identificar escenes semblants a les viscudes, explicades pels pares o avis, segons quina sigui la nostra generació. Tristor llegint de la realitat en blanc i negre del nacionalcatolicisme i de la duresa del franquisme: i que hi hagi qui ens hi vulgui tornar a dur! Aiii!\nJoan Margarit ens presenta la seva història (fins al 1960), dona pinzellades per entendre on beu la seva obra lírica i alhora comprendre aquest altre perfil de catedràtic de Càlcul d’Estructures d’Arquitectura, que sempre m’ha semblat que s’adeia tan poc amb un poeta.\nAixí doncs, un bon llibre per qui vulgui conèixer en Margarit, la vida a la Catalunya de postguerra i a les dues primeres dècades de franquisme a Catalunya i albirar pistes per interpretar millor les seves composicions literàries.


Hospitals en Hormozgan - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Iran - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Iran › Hospitals en hormozgan\nHospitals en hormozgan Iran\nNo es pot arriscar a tractar problemes de salut amb poca serietat. Si observeu símptomes estranys i heu de trobar Hospitals en Hormozgan, consulteu-los aquí, perquè en aquest lloc web hem registrat tots els hospitals de Iran.\nSi viu a Hormozgan, sabrà que té centres de salut propers a la seva residència per a totes les consultes amb el metge general. Però una vegada que el problema requereixi atenció especialitzada, imatges o proves de laboratori, és possible que hàgiu d'anar a un dels Hospitals en Hormozgan. Per trobar el seu número de telèfon i adreça de contacte actualitzats, consulteu aquí Hospitalsworldguide.\nVolem que aquest lloc web compleixi la seva funció de ser útil per a les persones que necessitin contactar o apropar-se a un dels Hospitals en Hormozgan inclosos en aquesta guia, per això demanem als nostres usuaris que ens ajudin en aquest treball, contactant-nos en cas de Trobant informació errònia.\nHospitals en Hormozgan per categoria\nL'accés a la salut pública és un dret de tots els ciutadans. Si voleu saber quins són els hospitals públics Hormozgan (Iran), introduïu i veureu cadascun d'aquests centres amb tota la vostra informació de contacte i ubicació\nA Hormozgan (Iran) es poden trobar molts hospitals privats, que ofereixen diferents especialitats mèdiques i diferents modalitats de tractament per al seu problema de salut. Si voleu saber quants hospitals d'aquesta regió i les seves condicions o preus, visiteu el lloc web de cada centre que proporcionem en aquesta llista.\nHospitals en Hormozgan per ciutat important\nEmmalaltir pot ocórrer de sobte, el moment que menys espera. Si visiteu o visiteu Bandar ‘Abbās, aquesta bella ciutat Iran, i teniu símptomes molestos com el dolor abdominal, nàusees o vòmits, potser hauríeu d'anar a l'hospital més proper. Vegeu tota la informació de l'hospital aquí a Hospitalsworldguide.\nLa població de Qeshm, Iran sempre ha confiat en una atenció mèdica de qualitat dels hospitals dels voltants. Si necessiteu consultar la informació de contacte i la ubicació geogràfica d'un d'aquests hospitals, ens complau dir-vos que a Hospitalsworldguide trobareu tot el que necessiteu saber.\nEl moment en què algú té un accident és un moment de gran estrès, i més encara si no disposem del número de telèfon d'un hospital proper. Aquí trobareu tots els telèfons i adreces de cada un dels hospitals de Mīnāb, a Iran, per assenyalar-los en la vostra agenda i tenir-los sempre amb vosaltres.\nSi necessiteu atenció mèdica urgent, aneu a l'hospital més proper a Bandar-e Lengeh, Iran. Aquí trobareu tot, amb la seva ubicació indicada al mapa, de manera que no tingueu el més mínim dubte d'on es troben i de com arribar.\nPassar ràpidament a un hospital pot ser necessari en algun moment, especialment en casos de malaltia greu de caràcter urgent. Per tant, tome nota d'aquí els telèfons dels hospitals de Kīsh, Iran per tenir-los a mà si és necessari.\nHospitals en Hormozgan per província\nLlistat de hospitals pròxims a Hormozgan\nShiraz Health Center- (Situat a 441.47 km)\nFarabi Hospital- (Situat a 706.70 km)\nHealth Center of Tehran Uviversity- (Situat a 1,006.12 km)\nTehran Clinic Hospital- (Situat a 1,006.93 km)\nFars Health Center- (Situat a 442.66 km)\nAlzahra University Hospital- (Situat a 712.34 km)\nKerman Neuroscience Research Center- (Situat a 287.31 km)\nShiraz University of Medical Sciences Hospitals- (Situat a 439.97 km)\nCenter for Research & Training in Skin Diseases & Leprosy- (Situat a 1,005.83 km)\nJam Hospital- (Situat a 1,006.44 km)


Blog de la Biblioteca Bellvitge: Xarxa de Biblioteques de la Diputació de Barcelona\nEs mostren els missatges amb l'etiqueta de comentaris Xarxa de Biblioteques de la Diputació de Barcelona. Mostrar tots els missatges\nL'Ester et recomana Corazón fugitivo\nEm dic Ester Marsal i sóc usuària habitual de la Biblioteca Bellvitge, ja que treballo mot a prop. Llegeixo un llibre i mig a la setmana, i és que quan entro en un llibre, m'evadeixo. Llegeixo a tota hora, a la feina, al transport, mentre s'escalfa el dinar...\nCorazón fugitivo, de Johanna Lindsey.\nPerquè és una lectura amena, amb un vocabulari senzill. És una novel·la que encara que t'imagines quin serà el desenllaç, mai saps quina serà la història i com arribarà fins allà. Sempre et sorprèn. Destaco d'aquesta novel·la justament la sorpresa que s'endú la protagonista.\nA tothom que li agradi llegir, pel simple plaer de llegir i evadir-se de tot.\nEl vaig llegir fa uns mesos.\nVaig llegir-me el primer llibre de l'autora, Tierna fue la tormenta, perquè el vaig veure a la Biblioteca Bellvitge, vaig llegir la contra i em va cridar l'atenció. Després ja he seguit a l'autora i m'he llegit molts dels seus llibres.\nD'aquesta autora tinc dos llibres més pendents: Hasta la eternidad i Había una vez una princesa.\nPublicat per Biblioteca Bellvitge a 17:40:00 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Biblioteca Bellvitge, Biblioteques de l'Hospitalet de Llobregat, Corazón fugitivo, Johanna Lindsey, novel·la romàntica, RecomanoLlegir, Xarxa de Biblioteques de la Diputació de Barcelona


IpS-CUP vol evitar que Salt sigui "el polígon comercial" de Girona\nActualizado 21/05/2015 13:29 CET\nEl cap de llista Ferran Burch vol diversificar l'economia, recuperar activitat industrial i impulsar les cooperatives\nIpS-CUP aposta pel comerç de proximitat i vol revitalitzar tres eixos: carrer Major, Francesc Macià i Àngel Guimerà. El cap de llista Ferran Burch creu que recuperar el comerç en aquestes tres artèries serviria no només per millorar l'economia, sinó per connectar barris i fomentar la cohesió.\n"Segur que ajudarà a crear entorn i xarxa perquè la gent passejarà i consumirà als barris mateix", afirma. El candidat alerta que Salt corre el risc de caure "en una nova bombolla" i convertir-se ara "en el polígon comercial de l'àrea de Girona".\nL'alcaldable lamenta que les requalificacions hagin acabat amb la superfície industrial i proposa impulsar les cooperatives i la responsabilitat social de les empreses."Evitarem la monodependència econòmica i els projectes faraònics destinats a ser eines electoralistes.\nVolem un model nou implantant en les zones perifèriques de millor accés una indústria de futur, d'investigació, d'energies alternatives i netes, de tecnologies", recull el programa d'IpS-CUP per a aquestes eleccions municipals. El cap de llista Ferran Burch aposta per un canvi en el model econòmic de Salt.\nSegons Burch, durant els darrers mandats els equips de govern local han anat apostant "per bombolles" i això ha fet que no hi hagi un teixit econòmic sòlid a Salt. L'alcaldable alerta que, amb les maniobres urbanístiques dels últims anys, la població corre el risc de convertir-se "en el polígon comercial" de l'àrea urbana de Girona perquè, via requalificacions, s'ha exhaurit tot el sòl industrial i es destina tot a comerç.\n"No s'instal·laran a Salt noves activitats industrials en detriment del comerç, estem creant una nova bombolla en comptes d'apostar per a diversificació", opina Burch, que critica que Salt sempre "pugi al carro" del que dicten els mercats, primer en la construcció i ara en el comerç. En aquest sentit, IpS-CUP vol apostar per la diversificació i perquè la població aculli tot tipus d'activitat econòmica: des d'agricultura ecològica fins a indústries tecnològiques punteres, passant per cooperatives, comerç de proximitat i empreses de responsabilitat social.\nEn relació al comerç de proximitat, Burch aposta per revitalitzar tres eixos comercials "essencials" de Salt però que "s'han anat desertitzant en els darrers temps". Són el carrer Major, Francesc Macià i Àngel Guimerà. IpS-CUP vol, via bonificacions i incentius, que petits empresaris saltencs puguin obrir comerços de qualitat i que els veïns tinguin les botigues al costat de casa. D'aquesta manera, Burch creu que també es crearà més teixit social de barri.\n"Volem polítiques que no siguin de pa per a avui i gana per demà", afirma Burch. Per aconseguir-ho, proposen promoure que a Salt hi hagi una activitat econòmica "diversa, dinàmica i lligada al territori, contrària per definició al creixement sense previsió, a la precarietat laboral i a la desfeta ecològica". També aposten per impulsar les cooperatives -tant empresarials com de consum- i donar rellevància a un model empresarial que afegeixi un valor social a l'activitat econòmica.\nEn aquest darrer punt, Burch creu que el primer que hauria de donar exemple és l'ajuntament, prioritzant que les empreses que treballen per al consistori estiguin arrelades al territori i tinguin consciència social.


Final de #CALEndevinar - CAL\nFinal de #CALEndevinar\nAmb l’arribada de la Fase 2 de desconfinament donem per finalitzada la sèrie de jeroglífics i endevinalles, anomenada #CALEndevinar, que setmanalment hem publicat durant més de dos mesos. A les diverses edicions de #CALEndevinar sou moltes les persones que hi heu participat i dit la vostra a través de les xarxes socials o mitjançant el butlletí. Aquesta aclaparadora resposta ens ha satisfet enormement i ens ha permès mantenir viu aquest contacte virtual amb vosaltres durant els moments més difícils de la quarantena.\nA continuació us presentem les solucions de la darrera edició, #CALEndevinar9 , i us recordem que us podeu subscriure als nostres butlletins en aquest enllaç.\nSolucions de la setmana 9 de #CALEndevinar\n1. Ve sola (Ve sola)\n2. De formatge (Deformat Ge)\n3. Evoca’ls (E Vocals)\n4. A l’escullera (Ales Cullera)\n5. Una tómbola (Un àtom Bola)\n6. A Sòria (Airosa del revés)\n7. Estaques (Es Taques)\n8. És trista (Estris TA)\n9. És un consol! (És un con sol)


Korczak - Club TR3SC\n16 de novembre a les 20:30h\nKorczak és una banda folk-rock indie que combina el duet vocal, la guitarra, la armònica, el baix, la bateria i la percussió per contar històries, sensacions i sentiments. Les seves cançons originals tenen la seva arrel arrel al folk americà. Amb la seva posada en escena apropen al públic paissatges i sensacions.\nIntèrprets:Joan Sirera: compositor veu guitarra i armònica\nEva Cañadas: veu i percussió\nJosé Manuel Durán: baix\nRamón Falgueras: bateria i percussió\nZulu Zulu · MERCAT DE MÚSICA VIVA DE VIC\nRitmes africans amb melodies pop, rock progressiu i centelleigs psicodèlics. Una proposta que no deixa indiferent a ningú.\nDivendres 14 de setembre a les 23:00h\nLabaq · MERCAT DE MÚSICA VIVA DE VIC\nLabaq és un dels noms més esmentats quan es parla de l'escena de la música alternativa / pop & indie / folk del Brasil.\nDivendres 14 de setembre a les 20:00h\nVivi Pozzebón · MERCAT DE MÚSICA VIVA DE VIC\nCantant i referent femenina de la percussió a Argentina. Una de les exponents més importants de la nova música.\nAlessio Arena · MERCAT DE MÚSICA VIVA DE VIC\nAlessio Arena proposa una travessia emocional entre la cançó d'art i la world music més visceral.\nDivendres 14 de setembre a les 21:30h\nDiván du Don · MERCAT DE MÚSICA VIVA DE VIC\nFusió de rumba amb altres gèneres musicals com el flamenc, el rock o el reggae, entre d'altre.\nDijous 13 de setembre a les 22:15h


Es desclou la tenebra...: Rèquiem (Repte Clàssic CDLXVI; 1)\nRèquiem (Repte Clàssic CDLXVI; 1)\nBusco l'esperança enlloc,\nEsperant trobar acords de simfonia\nDe dolor, amarg fruit de la melangia.\nS'ha encès el meu etern foc,\nLa Mort, que em consum la vida de letargia.\nHa despertat i solament m'espia,\nApropant-se'm poc a poc.\nTinc la tristor en la mirada\nI dins del meu cor fa els seus cruels brulls:\nM'ha curullat amb els seus erms antulls.\nNeix en el glapir, odiada,\nL'erta desesperança, calma que omple d'embulls\nEfímers. La Mort ja em porta en sos ulls;\nSó una nissaga oblidada.\nBlancs verms m'han minat la carn\nPer vestir-me amb una eterna mortalla.\nAvui el silenci parla, la veu calla\nPerquè, amb la quietud, l'arn,\nTranquil, creixi al costat de l'heura, verda dalla\nQue, des que vaig néixer, els meus dies talla.\nDe la vida sóc l'escarn.\nL'ombra de la Mort musica\nCada instant de ma vida, que he perdut,\nFent del meu rèquiem un preludi mut.\nS'ha emportat, de mica en mica,\nUn bocí de llum, cada cop més gran, amb l'ajut\nDel vil pas del temps, i la foscor acut\nSi en somics ma vida és rica.\nNo m'aixecaré si caic\nAl més profund abisme de la vida\nI formaré part de ma tomba humida,\nDe la meva mort mosaic.\nSentiré que el meu erm món lentament m'oblida.\nDesprés de travessar la fosca eixida,\nEm seguirà un àngel laic.\nEl paper voleia a través de la finestra oberta. És ple de gargots poc amples, sembla un poema. Em fixo en la seva trajectòria descendent, que s'accelera quan augmenta la força del vent. Cruixen els vidres amb aquestes ràfegues més intenses. Abans que el paper s'aturi entre el brancam d'un dels arbres del meu carrer, l'home apareix a la finestra oberta, des d'on ha sortit el paper. En un instant fugaç, s'aboca al buit i jo, impassible i protegit pels vidres, veig la seva caiguda a plom, aturada de sobte pel xoc contra l'asfalt.\nAgafo l'abric i el barret i em disposo a sortir de casa. He d'obtenir aquell paper abans que el carrer s'ompli de xafarders i de policia.\nHerència, existència, providència... (Melorepte145...


Land Art Andorra | Eudald Alabau prepara des de Ripoll l’obra ‘Llit natural’\nEudald Alabau prepara des de Ripoll l’obra ‘Llit natural’\t31/08/2015/en Uncategorized /por Joan VilaL’artista català Eudald Alabau, coordinador educatiu de la Zona Ras i autor de tres instal·lacions a Andorra Land Art, està preparant aquests dies a casa seva, a Ripoll, l’obra ‘Llit natural’, que un cop acabada s’exposarà a la Zona Ras. Alabau s’ha inspirat en la visió aèria d’uns camps de conreu pròxims a Engolasters, precisament, i ha dissenyat un cultiu teixit sobre una malla a base de llavors de civada, ordi, blat, sègol, userda i gespa. Després de regar-lo cada dia amorosament, aquest cultiu acabarà convertint-se en un edredó natural, amb els qual els visitants podran tapar-se damunt d’un llit, com si s’abriguessin amb la natura. L’artista ripollès vol homenatjar així la gent de pagès, per oferir-nos paisatges extraordinaris.\nAquesta es la seqüència de fotografies de la feina prèvia que ens ha enviat el mateix Eudald Alabau, que aviat vindrà a Andorra a ultimar aquesta i dues obres més (‘Cubs de vidre’ i ‘Espiral de la no violència’), les quals estan previstes d’instal·lar al Punt d’Informació.\nOrganitza\tPatrocinadors Principals\tPatrocinadors\tCol.laboradors\tNovetats de la Zona Ras: quatre instal·lacions pràcticament acabades Andorra TV parla de la Biennal al seu telenoticiari del migdia Desplazarse hacia arriba