El Servei de Traumatologia - Sèptics fa una innovadora cirurgia a mida de pròtesi de maluc amb impressió 3D | Hospital de Bellvitge\nEl pacient intervingut presentava un gran defecte ossi al maluc motivat per una infecció protèsica que havia requerit múltiples intervencions. A conseqüència d’aquest defecte, no se li podia implantar una altra pròtesi de maluc convencional.\nPer fer front a aquesta dificultat, es va fabricar en titani, mitjançant tecnologia d’impressió 3-D, una pròtesi acetabular específica per al defecte ossi que presentava. La pròtesi acetabular és un component que es col•loca per sobre de la pròtesi femoral, per tal de facilitar l’encaix del cap del fèmur a la pelvis. Aquest component es va obtenir en base a la informació proporcionada a través de tomografia computada, i es va implantar en la mateixa intervenció de col•locació de la pròtesi de maluc.\nLes cirurgies de revisió d’artroplàstia de maluc són cada vegada més freqüents a causa de l’increment del nombre de pròtesis implantades i de l’augment de l’esperança de vida. En els casos, sobretot, en què existeixen defectes ossis, la nova artoplàstia personalitzada mitjançant tecnologia 3D pot ser un recurs molt valuós per escurçar el temps quirúrgic i aconseguir un implantament més efectiu gràcies al disseny a mida.


La darrera campanya de l'any es tanca amb 397 donacions de sang - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa darrera campanya de l'any es tanca amb 397 donacions de sang\nLa xifra permet superar amb escreix les 1.000 en el conjunt de l’any i encarar amb tranquil·litat les intervencions quirúrgiques fins a final del mes de desembre\n26/11/2020 (16:23 CET)\nL'espai del Prat del Roure on els ciutadans han fet els donatius de sang. Cristian Cortés\nAquests darrers tres dies s’han fet 397 donacions de sang, de les quals han resultat efectives 373. Unes xifres superiors a les de les campanyes de gener, març i setembre i que permeten assolir un total anual de 1.288 oferiments i 1.122 donacions efectives, que seran molt útils per encarar amb tranquil·litat les intervencions quirúrgiques fins a final d’any.\nJoan Saurí, secretari general de Creu Roja Andorrana, ha valorat que “la gent ha donat molt bona resposta i s’ha mostrat molt contenta de poder participar en aquesta darrera campanya”. Això confirma, ha assegurat, que “la societat andorrana és summament solidària”.\nDe les donacions fetes aquests tres dies al Prat del Roure (Escaldes-Engordany) 214 han estat de dones (53,90%) i 183 d’homes (46,10%). Per edats, els donants més nombrosos han estat els de la franja dels 45 als 54 anys (30,23%), seguits dels de 35 als 44 anys (24,18%) i dels 25 als 34 (19,65%). I pel que fa a grups sanguinis s’ha obtingut sang de tots, essent els més nombrosos l’A positiu i l’O positiu.\nL’obligatorietat d’inscriure’s prèviament al web www.donarsang.gencat.cat per poder dones sang, mesura presa per evitar aglomeracions en prevenció del contagi de la Covid-19, no ha impedit que s’aconsegueixin aquestes dades tan bones. La Creu Roja Andorrana treballa en aquest moment en la confecció del calendari del 2021, que constarà de 4 o 5 campanyes repartides al llarg de l’any i que s’anunciarà properament.\nAquesta campanya ha estat possibles gràcies a la col·laboració del Banc de Sang i Teixits, el Govern, el Comú d’Escaldes-Engordany, el Servei Andorrà d’Atenció Sanitària (SAAS) i el Centre Comercial Andorrà – Super U.


Campanya de prevencions d’incendis del 18 de juny a l’11 de setembre - Altaveu el diari digital d'Andorra\nCampanya de prevencions d’incendis del 18 de juny a l’11 de setembre\nDes de protecció civil també es fa un recordatori dels consells per la revetlla de Sant Joan perquè sigui tan segura possible i la nit esdevingui una festa sense incidents\n14/06/2022 (11:23 CET)\nLa foguera d'Escaldes-Engordany en una edició passada de la revetlla de Sant Joan.\nL'estiu és el període amb més probabilitat d'incendis per les altes temperatures i la manca de pluges. Per aquest motiu, del 18 de juny a l'11 de setembre, el Govern realitza la campanya de prevenció amb l'objectiu que la gent del país pugui conèixer el perill al territori nacional i les mesures preventives activades. A més, també s'han activat els consells per una revetlla de Sant Joan segura.\nCom cada estiu, des de l’executiu, concretament Protecció Civil, amb Bombers engeguen la campanya de prevenció d’incendis. Enguany, aquest any s’iniciarà el 18 de juny i s’allargarà fins a l’11 de setembre amb la qual la població pot consultar el perill al territori nacional i activar, si escau, una sèrie de procediments preventius.\nA més, en aquest butlletí específic també es pot conèixer altra informació d’interès com la dels berenadors del país –des del seu estat d’obertura, les condicions d’ús, accessos i punts d’interès propers a la zona–.\nD’altra banda, amb la proximitat de Sant Joan, han fet memòria de les recomanacions de cara a aquesta nit de pirotècnia. Entre aquestes hi ha la de no guardar mai petards a les butxaques ni subjectar-los amb les mans, no encendre petards al costat d’una zona boscosa o si un petard no s’encén bé, no es toqui i remullar-lo, entre altres. De fet, en el web de protecció civil s’especifiquen totes elles per tal que la revetlla sigui tan segura com sigui possible i sense incidents.


Es presenten tres nous vehicles de la Policia Municipal\nIniciInformacióEs presenten tres nous vehicles de la Policia Municipal\nAvui al matí, a les dependències de la Policia Municipal del Vendrell, s'han presentat els vehicles nous que renoven el parc mòbil. Es tracta de tres Peugeot 308 que substitueixen tres cotxes que ja tenien una antiguitat de tres anys i que acumulaven uns dos-cents cinquanta mil quilòmetres cadascun.\nDos d'aquests vehicles tenen mampara per poder portar persones detingudes a la part del darrere. El cap de la Policia local ha destacat que "entre els models homologats per poder portar aquesta mampara, s'ha escollit l'opció més econòmica". A més, aquests cotxes nous incorporen un sistema d'aturada del motor que permet estalviar combustible quan es fan aturades durant la circulació del vehicle, com, per exemple, en un semàfor en vermell. Quan s'inicia la marxa, automàticament el motor es torna a posar en funcionament.\nD'altra banda, el regidor de Policia Municipal, Joan M. Diu, ha explicat que "aquesta renovació del parc mòbil permet mantenir els torns de vigilància a tot el terme municipal i, així, poder continuar donant un servei prioritari a la seguretat ciutadana".


Notícia: Una xerrada sobre els mites de la ciència inaugura el curs d’Aula Blanes\nUna xerrada sobre els mites de la ciència inaugura el curs d’Aula Blanes\nNoticia publicada a la web el 10/14/2015 11:08:05 AM\nEl doctor en Biologia Daniel Closa es va encarregar de pronunciar la conferència inaugural del nou curs 2015-2016 d’Aula Blanes que, com és habitual, es va allotjar a la Biblioteca\nHi havia força interès ahir dimarts per assistir a la xerrada inaugural del nou curs 2015-2016 que organitzava Aula Blanes, emplaçada a la Sala d’Actes Roberto Bolaño de la Biblioteca Comarcal. En la línia dels objectius que mena aquesta entitat blanenca, el mateix enunciat de la conferència ja convidava a assistir-hi: Mites de la Ciència. Qui se’n va encarregar de desfer-los va ser el doctor en Biologia i investigador de l’Institut d’Investigacions Biomèdiques de Barcelona, Daniel Closa, que té una gran dedicació envers la divulgació científica.\nLes seves paraules van servir per trencar mites que l’àmbit científic ha tingut o encara manté. D’entrada, Closa va exposar com al llarg de la història el coneixement de cada època ha anat creant els seus mites i les seves autoritats, una construcció que ha acompanyat la humanitat i el seu coneixement. Ho han fet en un altre ventall: des d’explicacions d’ordre diví i sobrenatural que els sacerdots, els bruixots o els savis de la tribu oferien, fins a les explicacions que en nom de la ciència es volen fer passar per demostrades.\nXerrada Daniel Closa a la Biblioteca Comarcal\nEn aquest darrer sentit, l’investigador té clar que la responsabilitat del coneixement recau ara en la ciència i en els científics, i que cal anar amb cura amb expressions tan conegudes com ara demostrat científicament. La publicitat és plena d’exemples de mal ús de l’autoritat científica i de mostres de com paraules de la ciència s’han instal·lat en el vocabulari quotidià. Alguns exemples de mites que va desmuntar el ponent van ser que només fem servir el 10% del cervell: no és cert, fem servir el 100%, mesurat i comprovat experimentalment.\nUn altre mite no tan transcendental és que si posem una cullera a una ampolla de cava evitarem que perdi el gas: és fals, perquè només actuant sobre la pressió o la temperatura podrem aconseguir-ho. Sobre la teoria que quan hi ha lluna plena neixen més criatures també va explicar que una investigació alemanya ha demostrat que no hi ha cap mena de relació entre la lluna i els naixements, per tant tampoc té res a veure que hi hagi lluna plena amb la quantitat o el sexe dels nadons.\nAltres mites que va demostrar que són falsos van ser que l’aigua de la pica gira al revés a l’hemisferi sud; els beneficis que suposa pel cos beure dos litres d’aigua cada dia; la millora en la qualitat de la nostra salut si fem dieta vegetariana; l’existència d’algunes espècies de cactus que absorbeixen les radiacions de l’ordinador i, per últim, que Albert Einstein treia males notes. Totes aquestes afirmacions no són certes.\nDaniel Closa es va preguntar perquè es mantenen els mites, i va atribuir-ho a la necessitat de salvar d’alguna manera el component màgic que la ciència ha desmuntat, malgrat sigui amb el truc d’implicar-hi la mateixa ciència. Pel ponent, el pes de l’autoritat en la transmissió de coneixement i la manera de funcionar del cervell, sempre a la recerca de patrons, són dos aspectes clau per entendre com sobreviuen els mites i, de fet, s’alimenten amb el pas del temps. Davant d’això, la manera de lluitar-hi és mantenir la curiositat i l’esperit crític, raonar i no creure-s’ho tot d’entrada.\nData de realització: 10/14/2015 | Data de la darrera actualització: 10/14/2015


Gas Natural Fenosa ha iniciat l'arbitratge internacional contra Colòmbia amb la presentació aquest dimecres d'una demanda davant del Tribunal de la Comissió de les Nacions Unides per al Desenvolupament Mercantil Internacional (UNCITRAL, per les sigles en anglès) per la decisió de liquidació de la seva filial Electricaribe, ha informat la companyia.\nEn concret, l'objectiu de la demanda per part de l'energètica espanyola és que se li retorni Electricaribe, en la qual posseeix una participació del 85%, amb un marc regulador viable o, si no, se li compensi per un import que es quantificarà en el curs del procediment, però que, d'acord amb valoracions preliminars, superarà els 1.000 milions de dòlars (uns 927 milions d'euros).\nA la sol·licitud presentada, Gas Natural Fenosa s'alça, entre d'altres, motius contra l'absència de tracte equitatiu i de seguretat jurídica en l'activitat regulada en els últims anys; contra la presa de possessió que constitueix una expropiació sense indemnització; i contra la fustigació sobre un inversor internacional i les persones al seu servei, mentre tracta de resoldre per via amistosa seves diferències amb un Estat mitjançant els instruments establerts en Dret Internacional, a l'acudir a l'arbitratge, assenyala la companyia.


El Tribunal de Comptes podria començar avui els embargaments si no accepta l’aval del Govern\nEls experts alerten que el tribunal podria rebutjar que l’Institut Català de Finances avali les fiances\nEl Tribunal de Comptes podria començar demà els embargaments si no accepta l’aval a través del fons del Govern. // ACN - Guillem Roset\nActualitzada el 22-07-2021 10:37\nAquest dimecres, el Conseller d’Economia, Jaume Giró, ha confirmat la intenció de la Generalitat d’utilitzar els diners de l’Institut Català de Finances per avalar el fons per fer front a les fiances que el Tribunal de Comptes reclama per l’acció exterior del Govern. El professor de dret administratiu de la UDG, Josep Maria Aguirre, ha explicat a El món a RAC1 que al decret llei ja hi deia que, en cas que cap entitat se’n fes càrrec, ho podria acabar fent l’Institut de Finances: “És un decret que ja deia, això, i no ha estat suspès”.\nTot i així, Aguirre té els seus dubtes sobre la decisió que pugui prendre el Tribunal de Comptes. Apunta que l’entitat ja havia deixat entreveure a alguns mitjans de comunicació que no acceptaria un aval de l’Institut Català de Finances.\nL’Institut Català de Finances està avalant una part dels avals, però el mateix tribunal havia fet arribar als mitjans de comunicació que si això succeïa, no ho acceptaria\nJosep Maria Aguirre professor de dret administratiu de la UDG\nUn exadvocat de l'Estat carrega contra el Tribunal de Comptes: 'S'estan aplicant normes franquistes'. // EFE\nPer tot plegat, creu que hi ha “anomalies preocupants” en el funcionament del Tribunal de Comptes, i alerta que, en cas que finalment no accepti els avals, els embargaments podrien començar aquest dijous mateix.\nA partir de demà mateix el Tribunal de Comptes podria executar els mitjans, començant pels embargaments dels comptes bancaris i diners en líquid, i continuant amb els béns immobles\nMÉS - Un exadvocat de l’Estat carrega contra el Tribunal de Comptes: “S’estan aplicant normes franquistes”\nEls dubtes que planteja la sentència del TC\nAguirre també ha parlat sobre l’aplicació del toc de queda a Catalunya. Dona per fet que el Tribunal Superior de Justícia hi donarà el vistiplau, ja que la situació no ha variat gaire respecte a l’últim cop. Tot i així, alerta que, un cop la sentència del Tribunal Constitucional sobre el primer estat d’alarma es publiqui al BOE, s’obre un escenari incert: “Introdueix un element de gran incertesa sobre com s’ha de portar l’escenari pandèmic”\nEl contingut de la sentència del TC sobre l’estat d’alarma podria tenir efectes sobre aquestes decisions. Quan es publiqui al BOE s’haurà de veure quina valoració en fa el TSJ en relació amb la possibilitat de limitar la mobilitat mitjançant un toc de queda\nJosep Maria Aguirre professor de dret administratiu UDG\nTot i així, defensa que l’estat d’alarma no era necessari i que, de fet, les autonomies tenen prou instruments, a través de la legislació sanitària autonòmica per regular restriccions com el toc de queda o l’ús de la mascareta.


Paraules de Troia ja té web! – Paraules de Troia\nPublicat el 18/03/2021 per paraulesdetroia\nFa més de quatre anys va néixer el blog. Uns mesos després, vaig començar a treballar en el sector editorial i a aprendre l’ofici. Al cap dʼun temps, vaig obrir aquest un perfil d’Instagram (@paraulesdetroia), primer, amb l’objectiu de ser un espai on compartir els meus textos i reflexions amb tots vosaltres, i amb el pas del temps, s’ha anat convertint en un calaix literari de recomanacions de llibres. I enmig de tot això, sense grans pretensions ni ambicions, he anat consolidant la meva carrera com a correctora de textos.\nPoc que sabia jo, anys enrere, que la meva vida professional tindria aquest camí. I encara menys que algun dia tindria la meva pròpia pàgina web des de la qual oferir-vos tot el que sé i he après fins a dia d’avui. No sé a on em portarà tot això, el que sí sé és que la il·lusió m’hi ha empès i jo m’he deixat portar. Mentrestant, podeu fer una mica el xafarder per aquest nou racó de món que ja existia però que avui es vesteix de gala per a ser inaugurat de debò: https://paraulesdetroia.cat.\nAixí doncs, a partir dʼara trobareu totes les entrades del blog aquí i, per suposat, si mai els vostres escrits necessiten una passada de ribot, aquesta correctora i editora de textos us espera al mateix lloc de sempre: a Troia.\nBenvinguts i benvingudes🧡✨\n2 thoughts on “Paraules de Troia ja té web!”\n19/03/2021 a les 15:14\nT’ha quedat preciosa la web! Et desitjo molta sort en la teva carrera, amb aquesta plataforma segur que tindràs èxit!\n19/03/2021 a les 16:08\nM’alegro que t’agradi! Moltes gràcies 🙂


Premi Credit Andorra\nLa historia d’El retratista és la d’un misteri historic encara no esclarit del tot. El rei Enric VIII d’Anglaterra, davant el retrat que havia encomanat al seu pintor de cort, Hans Holbein, va establir un compromís de casament amb Anne de Cleves, qui es convertiria en la seva quarta esposa. Al rei, pero, li va desagradar profundament quan va arribar el moment de veure-la en persona i, més tard, va acabar per rebutjar-la. Per que?\nTal com diu Antonia Fraser en el seu assaig Las seis esposas de Enrique VIII: “Ara cal plantejar una pregunta sobre allo que va veure el rei en relació a allo que havia esperat veure: ?hi va haver un engany i, en aquest cas, per part de qui? (…) Malgrat saber aixo, hi ha alguna cosa misteriosa en aquest episodi, i la mateixa immediatesa de la decepció del rei (seguida de la seva indignació que, pero, mai va estar dirigida a Holbein). Por tant, l’explicación deu estar en alguna cosa igualment misteriosa, la naturalesa de l’atracció erotica”.\nA partir dels fets reals, l’obra omple l’enigma per mitja d’una ficció versemblant, en la qual el joc entre realitat i aparença, la condició de l’art i el paper de l’artista davant la vida i el poder prenen el protagonisme.


La Universitat d'Alacant aposta per la transparència en l'experimentació científica amb animals. Actualitat Universitària\nLa Universitat d'Alacant aposta per..perimentació científica amb animals\nEl Comitè d’Ètica de la Investigació és l’òrgan encarregat d’analitzar, avaluar i autoritzar, d’acord amb la legislació vigent, l’ús de mostres biològiques d’origen humà, animal, agents biològics o organismes modificats genèticament\nEl benestar dels animals d’experimentació és un tema de gran impacte social que exigeix el compliment d’una legislació estricta. El Comitè d’Ètica de la Investigació de la Universitat d’Alacant garanteix que no s’usen animals per a experimentació si hi ha mètodes alternatius, així com el refinament dels procediments amb potents anàlisis dels beneficis esperats en contraposició amb els perjudicis. «Cap projecte d’investigació que requerisca l’ús de dades personals o de mostres biològiques d’origen humà, animal o ús d’agents biològics o d’organismes genèticament modificats pot començar sense la preceptiva avaluació ètica i l’autorització final del Comitè d’Ètica, d’acord a la legislació europea (Directiva 2010/63/UE) i espanyola (Reial decret 53/2013) sobre benestar animal», explica la presidenta del comitè i també Vicerectora d’Investigació i Transferència de Coneixement de la UA, Amparo Navarro.\nLa Universitat d’Alacant s’ocupa de garantir també que tant el personal que té cura dels animals com els investigadors involucrats en experimentació disposen de la formació i dels recursos necessaris per al correcte manteniment dels animals. Per a fer-ho, els Serveis Tècnics d’Investigació de la UA compten amb un estabulari, on un equip d’experts garanteix la manutenció, el benestar i l’atenció veterinària de diferents espècies animals.\nEn concret, l’estabulari disposa d’una àrea de rosegadors i lagomorfs, una altra per a amfibis amb aquaris i una instal·lació exterior per a granotes, a més d’un complet laboratori per a cobrir la demanda dels investigadors amb equips d’anàlisis clíniques i hematològiques, incubadora de mostres, centrífuga refrigerada o sistemes d’anestèsia inhalatòria, entre d’altres.\nDurant els processos d’experimentació animal cal ajustar-se tant a la llei europea i nacional com als estrictes protocols de control i supervisió dels animals. De fet, una de les claus és fomentar la regla de les tres erres: reemplaçar, reduir i refinar. Les alternatives de reemplaçament al·ludeixen a mètodes que eviten o substituïsquen l’ús d’animals. La reducció es refereix a l’ús d’un nombre més reduït d’animals per a obtenir dades suficients que responguen a la qüestió investigada, i el refinament apunta als procediments per a minimitzar el dolor i millorar el benestar dels animals utilitzats en la ciència. «L’objectiu final», indica la vicerectora d’Investigació i Transferència de Coneixement, «és reduir el nombre d’animals en experimentació i assolir els estàndards més alts, no solament des del punt de la responsabilitat social, sinó també perquè no es podria fer ciència de qualitat sense benestar animal».\nLa investigació animal té un paper fonamental en el coneixement dels mecanismes biològics involucrats en el desenvolupament i tractaments mèdics de malalties com el càncer o la sida. A Espanya, el 2017 es van usar més de 802.000 animals amb finalitats científics i docents, segons l’informe elaborat del Ministeri d’Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient (MAPAMA). Una xifra que cada any es redueix, ja que el 2009 pujava a 1.403.290, gràcies al control i avaluació realitzats des d’organismes com el Comitè d’Ètica de la Investigació de la Universitat d’Alacant.\n«Sense l’ús d’animals no disposaríem de la majoria de les medicines, antibiòtics, vacunes i tècniques quirúrgiques que s’apliquen en medicina humana i veterinària. Però també és cert que el benestar animal i la utilització de fórmules alternatives és una preocupació constant de la comunitat científica i del Comitè d’Ètica d’Investigació de la UA», assenyala Amparo Navarro. En aquest sentit, part del treball científic que es fa a la Universitat d’Alacant com, per exemple, estudis de genètica o de patologies oculars que contribueixen a la millora de la vida de les persones i animals, requereixen l’autorització d’aquest comitè.\nLa Universitat d’Alacant, al costat de més de 120 entitats com el CSIC o el CNIO, formen part de l’Acord de transparència sobre l’ús d’animals en experimentació científica impulsat per la Confederació de Societats Científiques d’Espanya (COSCE), en col·laboració de l’Associació Europea per a la Investigació Animal (EARA), el 2016. Aquestes organitzacions representen la pràctica totalitat dels sectors espanyols relacionats amb l’experimentació amb animals i inclouen les entitats més emblemàtiques, tant públiques com privades. Espanya ha sigut el segon país europeu a llançar un acord d’aquesta mena després de Regne Unit, i el seu exemple ha inspirat un acord similar recent a Portugal.\nEn aquesta línia, destaca Navarro, «la UA està reforçant els aspectes formatius en bioètica dels investigadors i estudiants, i actualitzant tots els protocols del Comitè d’Ètica de la Investigació d’acord amb aquest pacte de transparència animal».\nComitè d’Ètica de la Investigació de la UA\nLa Universitat d’Alacant va constituir el Comitè d’Ètica de la Investigació en 2007 «per a garantir la protecció dels drets fonamentals de les persones, el benestar dels animals i el medi ambient i el respecte dels principis i compromisos bioètics assumits per la comunitat científica i pels Estatuts de la Universitat». A més de controlar l’ús d’animals en experimentació, el comitè obliga a complir estrictes protocols d’actuació per a àrees de coneixement tan diverses com, en arqueologia, per a la gestió de troballes, en antropologia, quan es treballa amb minories socials excloses, o en sociologia, durant la recopilació d’enquestes o dades personals anònimes.\nFormen part d’aquest organisme la vicerectora d’Investigació i Transferència de Coneixement, Amparo Navarro, en qualitat de presidenta; la responsable del Benestar Animal de l’Estabulari de la UA, Ana María Madariaga, com a secretaria i, com a vocals, el vicerector de Qualitat i Innovació Educativa, Francisco José Torres; el director del Secretariat d’Investigació, Juan Mora; el director del Servei de Prevenció i Salut; Miguel Ángel Sarabia; la professora de l’àrea de Filosofia del Dret, Victoria Roca; la catedràtica del Departament d’Infermeria Comunitària, Medicina Preventiva i Salut Pública i Història de la Ciència, Elena Ronda; el professor del Departament de Fisiologia, Genètica i Microbiologia; Juan Enrique Martínez-Pinna, i l’especialista en Benestar Animal de la Universitat Miguel Hernández, Alberto Pastor.\nFoto de família membres del Comitè d’Ètica de la Investigació de la UA


L'ajuda pel 'cogombre' només cobreix el 50%\nEls agricultors espanyols no van aconseguir més diners dels que la UE havia promès per les pèrdues provocades per l' E. coli. Ni l'ajuda de França va aconseguir apujar la xifra més enllà de 210 milions.\nESTHER MOIX BRUSSEL·LES. Actualitzada el 15/06/2011 00:00\n260x366 Tres joves participaven, ahir, en un concurs de menjar cogombres davant de la porta de Brandenburg, a Berlín. / EFE Tres joves participaven, ahir, en un concurs de menjar cogombres davant de la porta de Brandenburg, a Berlín. / EFE\nLa protesta de les autoritats espanyoles davant de l'actuació alemanya en l'anomenada crisi del cogombre i la baixa estimació compensatòria que va fer la setmana passada la Comissió Europea no han donat tot els fruits que s'esperaven els agricultors espanyols. Els Vint-i-set van decidir ahir fixar la indemnització per als productors hortofructícoles per la infecció del bacteri E. coli en 210 milions d'euros. La xifra, tot i superar els 150 milions proposats pel comissari de Salut, John Dalli, fa set dies, només servirà per cobrir el 50% de les pèrdues.\nAquesta xifra segueix sent "insuficient" per a Espanya i per això els representats agrícoles espanyols van votar en contra de la decisió presa ahir pel comitè gestió d'experts de la UE. Espanya no hauria estat, a més, l'únic país a votar en contra del fons de compensació per les pèrdues que ha generat la retirada del mercat a tota Europa no només de cogombres sinó també de tomàquets, enciams, carbassons i pebrots. França també va demanar no cedir fins a arribar a nivells del 90% de compensació. El fet que la decisió es prengués per majoria qualificada i no per unanimitat va fer girar la truita en contra dels països productors del sud de la UE. Segons els càlculs de Brussel·les, els agricultors podrien rebre els ajuts decidits ahir a finals de juliol.


Seguir potenciant la connexió i l’intercanvi de dades entres salut i social; un dels pròxims reptes extrets de l'informe del Mapa de Tendències 2017 - Notícies - TicSalut\nSeguir potenciant la connexió i l’intercanvi de dades entres salut i social; un dels pròxims reptes extrets de l'informe del Mapa de Tendències 2017\nPer primera vegada l'informe inclou la visió dels responsables de sistemes d'informació de les àrees bàsiques de serveis socials\nEl Mapa de Tendències és un estudi que interpreta les principals tendències internacionals que estan modificant els models tradicionals de la sanitat tant des d'un enfocament tecnològic com des de la perspectiva dels canvis organitzatius i individuals que tenen lloc a través de les TIC en l'àmbit de la salut. En aquesta edició, coincidint amb el canvi de nom de la Fundació, que engloba també la part de serveis socials, l'informe fa un pas més enllà i prova de copsar la visió dels responsables dels Sistemes d’Informació de les Àrees Bàsiques de Serveis Socials, on s’ha rebut un 35% de nivell de resposta com també consolida l’enquesta adreçada als Responsables d’Atenció a la Ciutadania, la qual l’any 2016 es va iniciar com a pilot i ha arribat a un 50% de resposta per part de les Entitats.\nPel que fa a l’informe 2017 de l’enquesta adreçada als Responsables de Sistemes d’Informació, s’ha assolit un 94% de nivell de resposta per part de les Entitats del SISCAT que han participat.\nCom a resultats més rellevants, referent a l’ús de les eines de mobilitat caldria destacar l’increment del 10% en l’hospitalització domiciliària, l’atenció continuada de l’Atenció Primària i el PADES de l’Atenció Sociosanitària.\nPel que fa a les solucions de Sistemes d’Informació, gairebé el total d’entitats han comentat que mantenen un grau de satisfacció positiu. Com també analitzant les solucions departamentals i administratives, els percentatges es situen amb un grau satisfactori entorn al 78 i al 75% respectivament.\nRespecte a l’HC3 continua en constant evolució i cada vegada la publicació de les dades és més estructurada. Per part de la integració d’informació mitjançant el sistema social i sanitari, es continua treballant i avançant. Actualment, s’està portant a terme el pilot entre tres centres d’Atenció Primària i dues Àrees Bàsiques de Serveis Socials de l’Ajuntament de Barcelona.\nEn referència a LMS, el desplegament continua sent molt satisfactori entre els ciutadans. El número d’accessos augmenta favorablement, donat que cada vegada s’ofereixen més funcionalitats i serveis. Ja són al voltant de 400.000 els ciutadans que disposen d’accés a LMS.\nUna altra dada rellevant ha sigut l’evolució en la utilització d’estàndards internacionals per part de les Entitats Proveïdores. Des del 2013, l’ús tant d’estàndards d’HL7 com dels vocabularis controlats internacionals LOINC i SNOMED CT han anat augmentant progressivament.\nPel que fa a l’intercanvi electrònic de dades es fa majoritàriament entre les línies assistencials: d’Atenció Primària, Atenció Hospitalària i Atenció Sociosanitària. L’intercanvi ha incrementat aproximadament en un 10%.\nRespecte a la imatge mèdica, la tendència internacional evoluciona cap els models en cloud. De les Entitats Proveïdores que disposen de departament de diagnòstic per la imatge, el 72% comenta que estaria interessat en treballar en aquest model. Hi ha hagut un increment del 5% respecte al 2016.\nEn referencia a la mobilitat, al voltant del 12% de les EP han comentat que disposen d’apps de salut a nivell corporatiu destinades a donar serveis als ciutadans. Destaquen les apps destinades a: geolocalització de centres, gestió de visites, temps d’espera en temps reals i visites virtuals. D’altra banda, cal afrontar algunes barreres que han comentat les entitats pel que fa a l’adopció d’aquesta tecnologia dins dels centres com són: un alt cost addicional seguit de la dificultat d’integrar les dades generades del pacient als sistemes d’informació.\nLa pràctica de la telemedicina manté la tendència dels darrers anys. L’ús del telediagnòstic i la teleconsulta es situa al voltant del 70% i l’ús de la telemonitorització continua la seva tendència al voltant del 20%.\nAmb l’objectiu de continuar millorant la pràctica assistencial es plantegen quatre grans reflexions:\nSeguir potenciant la connexió i l’intercanvi de dades entres salut i social.\nAvançar en la digitalització de processos a l’atenció a la persona.\nIntroduir eines de suport a la decisió clínica mitjançant l’ús de la intel·ligència artificial\nEvolucionar en l’empoderament de les persones en tenir cura de la seva salut.\nVídeo de la presentació dels resultats\nPresentació de resultats (PDF)


El blog de la Boscana | Guanyadors de la 10a edició dels Premis Cartaví\nEl passat dimarts 3 de maig es va celebrar la 10a edició dels Premis Cartaví al Palau Reial de Pedralbes. L’Associació Vinícola Catalana organitza aquests premis amb l’objectiu de fomentar la presència dels vins a les cartes dels restaurants de Catalunya.\nEl concurs distingeix els restaurants de Catalunya que realitzen dia a dia una defensa i promoció dels vins emparats en les 11 denominacions d’origen catalanes.\nEnguany el Restaurant La Boscana hem estat nomenats guanyadors en la Categoria A (preu mitjà del menú a partir de 40 €) dins de la província de Lleida. Aquest és el 4t any consecutiu que se’ns reconeix aquest premi i que se’ns premia com a una de les millors cartes de vi de Catalunya.\nL’acte va estar presidit per la Consellera d’Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural Teresa Jordà, el president de l’Associació Vinícola Catalana, Valentí Roqueta, i la Presidenta de l’Associació Catalana de Sommeliers, Anna Vicens, que varen fer l’entrega dels premis als restaurants guanyadors.\nEl nostre equip de sala, la Maria Àngels, la directora de sala i l’Albert, el maître del restaurant, van ser els que varen recollir el premi en representació de tot el restaurant.\nA La Boscana comptem amb un celler que atorga especial importància als vins catalans, que inclou referències de diferents zones de Catalunya. A més, la nostra carta posa èmfasis en els vins de cada una de les set subzones de les terres lleidatanes des del Pirineu fins a la plana. Oferim un servei de maridatge dels plats dels tres menús degustació que tenim amb predomini de vins del D.O.‘s del territori català.\nEl nostre equip de sala i cuina realitza visites a cellers, tasts de vins, reunions amb enòlegs i productors regularment per conèixer les novetats, noves anyades i referències. La carta de vins és viva i evoluciona amb el nostre menú, així doncs invertim temps en aquestes activitats per poder canviar-la i afegir noves referències.\nA La Boscana som uns apassionats del vi, de la bona gastronomia amb un bon maridatge. Cuidem la nostra carta de vins.\nEstem encantats, d’un any més, formar part d’aquest esdeveniment que neix per fomentar la presència dels vins catalans a les cartes dels restaurants de Catalunya, un objectiu molt important que també treballem a La Boscana.\nMoltes gràcies als Premis Cartaví, a l’Associació Vinícola Catalana, a l’Associació Catalana de Sommeliers i a l’Institut Català de la Vinya i el Vi, per aquest excel·lent reconeixement que rebem amb molta il·lusió i satisfacció.


Vicenç Altaió, a la frontera de les arts - El Temps de les Arts\nVicenç Altaió amb Joan Brossa, 1981. Imatge: Fundació Joan Brossa\n28 nov. 2019 31 oct. 2019 Pilar Parcerisas\nVicenç Altaió és un dels darrers practicants del maridatge entre les lletres i les arts. La complicitat que les avantguardes històriques havien establert entre el discurs literari i la innovació artística, com per exemple aquella íntima relació que feia que Apollinaire titulés obres de Picasso, ell l’ha mantingut amb els artistes de la seva generació. L’exposició Vicenç Altaió. Els ulls fèrtils, comissariada per Josep-Miquel García i produïda per la lleidatana Fundació Vallpalou i Arts Santa Mònica dóna testimoni del treball col·laboratiu que Altaió ha mantingut amb artistes des dels anys setanta amb una mostra de vint-i-set edicions de bibliòfil des de 1980 fins al 2018.\nVicenç Altaió. Els ulls fèrtils\nComissari: Josep-Miquel García\nRbla. de Santa Mònica, 7. Barcelona\nFins al 12 de gener de 2020.\nEl títol fa l’ ullet a Les yeux fertiles, de Paul Éluard, un llibret de 1936 que el gran poeta francès dedica als ulls de Picasso, a la fertilitat d’una mirada escrutadora que transforma en art tot allò que esguarda. Alhora, vol ser un homenatge a aquest poeta que en el context del surrealisme va ser allò que Vicenç Altaió significa per als artistes catalans del canvi de segle. I, certament, Altaió veu com Paul Éluard un món visual darrere els mots: “La paraula escrita és portadora d’imatges i les imatges que veiem, en llegir encenen la paraula, la fan visible.”\nImatge de sala de l’exposició Vicenç Altaió. Els ulls fèrtils\nAltaió és un cas singular en l’àmbit cultural i artístic català i un dels darrers poetes que entronquen amb la tradició francesa. Però apart de poeta, ha estat un instigador cultural a qui devem les revistes Èczema, Àrtics, Cave Canis, la creació del KRTU, amb exposicions tan magnífiques com Literatures submergides, Fora de camp sobre l’ àudiovisual català, científiques, com In vitro, o literàries sobre Brossa, Palau i Fabre o Perucho, a més de guiar els centenaris de Joan Miró o de Josep Pla. Els seus artistes contemporanis preferits: Tàpies, Barceló, Amat, Perejaume, Hannah Collins, Evru, Benito, Santos, Jaar; al teatre, Artaud, Beckett, Novarina; al cinema, Pere Portabella, Albert Serra.\nSi J.V. Foix va ser el poeta de l’avantguarda surrealista a Catalunya, enllaçant amb Dalí i Miró; si Joan Brossa esperonà els artistes de Dau al Set, especialment Ponç i Tàpies; si Carles Hac Mor va ser el poeta textualista de la generació conceptual dels anys setanta, Vicenç Altaió, amb un arrelament de joventut als anys setanta, ha complert el paper d’impulsor de l’avantguarda plàstica dels anys vuitanta i noranta.\nEls explosius anys 80 i la fi de segle\nL’exposició s’obre amb el període de les revistes Tarotdequinze (1972-1975) i Èczema (1978-1984. Els llibres exposats, Bola nocturna (poema aerostàtic) en col·laboració amb Perejaume (1980), Doblec d’ona, amb Fina Miralles (1981), Père-Lachaise, amb Antoine Laval (1981) i La dona és Mallarmé. La dona és Uclés, amb Josep Uclés (1982), són publicacions d’Èczema, un projecte editorial creatiu, dut a terme a Sabadell amb Lena Balaguer i nombrosos col·laboradors.\nEls anys vuitanta Altaió, mitjançant la comissió assessora de la modernitat del Departament de Cultura de la Generalitat en temps del Conseller Joaquim Ferrer, amb la complicitat de Daniel Giralt-Miracle Cap del Servei d’Arts Plàstiques, i enfront de la política més noucentista del Conseller Max Cahner, impulsa projectes i exposicions que enllacen artistes de la generació dels setanta amb els dels anys vuitanta. El resultat són exposicions com Casino (1983), Bèstia (1984) o Extra! (1987). Fruit d’aquestes experiències nasqué el KRTU dins l’estructura de la Conselleria de Cultura.\nÀfrika Josep Uclés, Vicenç Altaió i Carles Hac Mor Barcelona: Taller Barberà, 1989\nGairebé paral·lelament, Altaió impulsa la revista Àrtics (1985-1990), promoguda amb Jordi Colomer, Joaquim Pibernat i Francesca Llopis, a la qual s’afegeix Manuel Guerrero, que sorgeix amb data de caducitat: vuit números de l’1 al 8 i vuit més en sentit decreixent, del 8 al 0. Es definia com a “trimestral multilingüe de les Arts i de les Ics” i disset artistes van dissenyar cadascuna de les cobertes el dibuix dels quals s’integrava en diàleg visual amb un altre artista, en general noms de l’art internacional com John Cage, Joseph Beuys, Antoni Tàpies, Meret Oppenheim, Sol LeWitt, Joseph Kosuth, entre altres.\nLes col·laboracions bibliòfiles d’Altaió amb els artistes es concreten amb Francesca Llopis, al Groc, el ventríloc o la indigestió de la veu (1984), amb Pep Duran, a Barcelona-Divina (1986), amb Miguel Rasero a La llengüa suspesa (1986), amb Uclés i Hac Mor a Àfrika (1989), amb Carles Pazos a L’amour latent (1990), a L’Art pot morir en homenatge a Joan Miró (1993) i amb Alfredo Jaar a Europa (1994).\nPep Duran i Esteva, Vicenç Altaió Barcelona: Barcelona-Divina, 1986\nEls anys vuitanta són explosius, irromp una nova generació d’artistes que retorna a les disciplines tradicionals de la pintura i l’escultura amb gestualitat, figuració i expressió rotunda dels sentiments de llibertat després d’una dictadura, amb l’alegria de qui se sent lliure amb el poder a les mans. Al carrer s’han acabat les manifestacions, es construeix un país modern, donant valor a l’ arquitectura i al disseny. La Barcelona del treballes o dissenyes? pren cos. A final de dècada neix un centre d’art com Santa Mònica que dóna aixopluc a l’art del país i l’art internacional, i al carrer apareixen les xampanyeries, els Jugolandies, els bars de moda vinculats als artistes com Barcelona Divina, l’Universal, nova estètica per a l’Otto Zutz amb la irrupció de la Fura dels Baus. Altaió s’ envolta de part dels vells artistes dels setanta amb els dels anys vuitanta, que juguen al seu entorn.\nAcabades les Olimpíades, Vicenç Altaió obre un nou front poètic, al costat de Manel Guerrero, Joaquim Pibernat i Manel Sala, amb Cave Canis (1995-2000), la caixa de cartró pobra, poètica i gràfica de la mà de Claret Serrahima, a l’estil de Fluxus. Cada número aplegava materials diversos sota un sol tema i un manifest, el darrer del qual es titulava Per una cultura crítica i radical. A la revista hi van col·laborar nombrosos artistes i poetes com Perejaume, Alfredo Jaar, Hannah Collins Carles Santos, Enric Casasses i Pascal Comelade. Les presentacions de cada número de la revista eren una festa i no hi podia faltar en el cas de Cave Canis la presentació al Canòdrom de la Meridiana en els seus darrers dies de decadència, un espai surrealista que malgrat ser l’escenari del tret de sortida d’una revista artística en aquest espai emblemàtic de Barcelona els polítics de la ciutat van impedir que finalment fos un nou centre d’art.\nCoberta i elements de l’interior de la revista Cave Canis.\nUn període fecund de col·laboracions de Vicenç Altaió amb artistes com Tom Carr, amb llibres com Ignis et tempus – Feuer und Zeit i Aqua et tempus, ambdós de 199, amb Frederic Amat, amb el llibre Incendis (1999) o amb Zush, amb Uroxos. Pensadors i somiadors (1999).\nAltaió, traficant d’idees\nAquest és el darrer àmbit que contempla l’exposició. Sota el títol de “Tràfic d’idees” Vicenç Altaió hi veu “una autobiografia sense subjecte que té l’estètica com a moral”. Parteix del primer llibre amb el mateix títol publicat el 1986, que dispara les idees estètiques, tant les referides a les lletres com a les arts i que dóna com a resultat publicacions com: L’escriptura sense llançadora (1997), La Desconeguda (1997), La dificultat (1999), Desglossari d’un avantguardista (2000), Els germans. Retrats d’artistes (2000), El cervell i les venes (2005), La consola de Cadaqués o somnis d’un fill putatiu…(2007), Un sereno en el cementiri de l’art (2011) i Un traficant d’idees a les fronteres de l’art (2013).\nSón llibres de format i tiratge editorial regulars, però que juguen amb la gràfica i la visualitat de la paraula. El treball de disseny de Daniel Ayuso i Claret Serrahima s’incorpora amb tota naturalitat al seu discurs fronterer entre les arts. Al darrer d’aquests llibres Altaió confessa que “a final dels anys vuitanta, en plena eclosió de l’art dins la cultura, vaig apartar-me de la societat literària per alimentar-me de les vicissituds de l’art”. A partir d’aquí s’expandiren les fronteres d’aquest traficant d’idees capa una diversitat de continguts, a la frontera de la ciència, de la poesia, de la fotografia, de la crítica d’art, de l’art com a ofici i no-ofici. La darrera frontera, el cinema, amb Albert Serra.\nEls llibres exposats ens parlen de tot això. Amb Evaristo Benitez conclou Idea, sentit, qüestió, actitud i teoria (2001), amb Jaume Ribas Die Goldene Stund (Les hores de l’or) (2003), amb Joan Fontcuberta Déu, ciència i llibertat (2006), amb Wacca, el llibre RTP (1984) i NSEW + void (c.90), amb Mateu Morral L’extremista del silenci. El mut (2014), amb Teresa Vall Palou Sobreamor (2015), i a Miró i els poetes catalans (2016), un homenatge poètic i el darrer Per_Cromwell (2018).\nSobreamor Vall Palou, Vicenç Altaió Lleida: Fundació Vall Palou, 2015\nTraficant d’idees, què vol dir? L’any 2013 ho vaig definir així: “Traficar, mercadejar, negociar, fer circular idees a l’entorn de la percepció i la sensibilitat al límit de l’estraperlo. Per què l’art és sempre al límit del que és legal o il·legal, tant li fa. O no seria il·legal avui el ready-made de Marcel Duchamp? Altaió, traficant i trafegut, un estraperlista de les idees a les fronteres de l’art.“\nQuè va ser de la Nàdia Sokolova?\nEtiquetes Arts Santa Mònica, Josep-Miquel García, Ulls fèrtils, Vicenç Altaió Navegació per les entrades\nLa Movida madrilenya a través de la polifacètica mirada de la fotografia


Confessions d'una conversa\nCathy Sweeney | 30 març 2002\nNo crec que les meves anades i vingudes en autobús aquest hivern, degudes a una incapacitat temporal per menar, hagin fet pujar més d'un deu per cent el nombre d'usuaris de l'EMT, i més d'un vint per cent els de la línia 3, durant l'any 2001. Però cada gota compta, com deia l'ocellet mentre pixava en el pantà, i les meves gotes d'usuària del transport públic són ben noves i, pel que fa a les estadístiques, sens dubte hi han contribuït. Feia vint o vint-i-cinc anys que no agafava un autobús quan, per raons del tot alienes a la meva voluntat, em vaig convertir en assídua.\nHe de dir que, al contrari d'algunes de les meves amistats més preuades, a mi m'encanta menar cotxe, per ventura perquè és un plaer descobert tardanament. La meva vertadera vocació com a persona motoritzada es veia plenament satisfeta anant en moto, fins que el meu lloc de feina es va traslladar a la carretera de Valldemossa. Encara no hi havia la densitat de trànsit que hi ha ara però, així i tot, em va bastar un hivern d'exposar el cos, no només a les inclemències del temps sinó al risc diari d'atropellament, per decidir-me a treure el carnet de conduir i comprar un cotxe. Des de llavors som feliç: no em costa gens agafar el cotxe per anar on sigui o acompanyar qui sigui; tenc bastant de facilitat per trobar aparcament i, a més a més, no m'importa fer voltes; i no he considerat mai un dissuasiu el cost de la benzina, ni de l'ORA, ni de l'assegurança, ni de l'impost de circulació. Molt manco he reparat en el fet d'anar-hi tota sola, la major part del temps, com a ecològicament incorrecte. M'agrada menar cotxe i punt.\nAra bé, al llarg d'aquest hivern que acabam d'acomiadar, he après a apreciar les virtuts del transport públic col·lectiu. (Del transport públic individual, m'estim més no parlar-ne des que, la nit de cap d'any, un taxista em va deixar tirada a una carretera secundària tot negant-se, per no embrutar el cotxe, a passar pel camí de terra que arribava fins a la meva destinació al temps que pretenia, amb tota la barra, cobrar-me un suplement de nit festiva.) El barri on visc, tot i no pertànyer al municipi de Palma, té la sort d'estar servit per una de les línies de l'EMT més freqüents i de més llarg recorregut. Així he descobert que, quan he de fer diverses gestions per Palma, em ret molt més el temps en no haver de cercar aparcament ni, sobretot, haver de tornar al punt de partida on he deixat el cotxe i, també, que hi tenc molta més llibertat de moviment en no estar esclavitzada pels terminis de l'ORA ni arruïnada pel cost exorbitant dels aparcaments privats. Dins l'autobús, m'he entretingut amb un personatge disfressat de Charlot que hi puja adesiara, he rigut amb la conversa de dues senyores majors que no seien juntes perquè no les prenguessin per unes «libianas»; he retrobat amistats i coneixences que feia anys que no havia vist; i m'he estalviat l'angoixa i els nirvis que comporta actualment la circulació rodada pel centre de Ciudad Rodríguez.\nA més a més, si voleu conèixer la composició demogràfica, social, lingüística o antropològica de la població actual de Palma, o fins i tot fer-ne un estudi o un diagnòstic de futur, recoman que pugeu a un autobús de la línia 3 i en faceu tot el recorregut en ambdós sentits. Us assegur que la perspectiva és radicalment distinta de la que hom té des del seient d'un cotxe o des de la cadira d'un despatx.


“El congrés de l’absolut” de Lluís Vilà a Arts Santa Mónica - SIESTV\n31 jul. 2013 “El congrés de l’absolut” de Lluís Vilà a Arts Santa Mónica\nInspirat en el relat El congreso del mundo de Jorge Luis Borges\nPosted at 07:03h in Arts, Cultura by siestv\nEl congrés de l’absolut de Lluís Vilà inspirat en el relat El congreso del mundo de Jorge Luis Borges es pot veure a l’espai balcó d’Arts Santa Mònica de Barcelona del 30 de juliol al 7 de setembre amb el suport de la Fundació Lluís Coromina i la revista bonart.\nCombinar universos tel·lúricament diferents perquè s’atrapin, per treure’n cosmovisions impossibles. Aquesta és una de les claus per tirar endavant en el coneixement humà. L’artista Lluís Vilà (Girona 1952–Banyoles 2010) ho va fer amb la sèrie de baixos relleus El congrés de l’absolut i l’escriptor Jorge Luis Borges li ho va permetre, escrivint el llibre El congreso del mundo, d’on es basa tota la sèrie d’escultures. Un interès del català per aquest relat borgià que sorgeix “primer, perquè era curt i, després, perquè vaig trobar una edició il·lustrada magníficament per l’editor italià Franco Maria Ricci amb mapes tàntrics de l’Índia, que és un pas endavant estètic i que em va esperonar a prosseguir en aquesta línia d’investigació”.\nLluís Vilà va construir aquestes caixes de llum, des del 2008 i fins a pocs dies abans de traspassar, el 2010. Caixes de Pandora per il·luminar-nos vers una gruta on l’estendard de la llibertat esdevé clau, l’estendard vers el pas d’un Homo sapiens a un Homo ex-novo. Per l’artista, aquestes obres “obren unes portes i en tanquen unes altres –formalment i conceptualment–”. És com la lluita per la superació de l’espècie palesada en escultures de resines, que ens mostren els símbols de la decrepitud i, alhora, de l’excel·lència humana. Som matèria i així s’explicita en el fons de les tenebres d’aquesta immersió en dos universos ignots i inquietants, que ens posen davant el mirall de la nostra quotidianitat. Cartografies de l’ànima.\nEl relat de Borges. Avançat al seu temps i en revolta textual (i filosòfica) permanent, El congreso és un conte de Jorge Luis Borges (Buenos Aires, 1899 – Ginebra, 1986) que forma part d’El libro de arena (1975). S’hi narra una paradoxa lògica pròpia de l’esfera matemàtica: la història de la preparació d’un utòpic congrés universal. El congrés és el món i, en conseqüència, no té ni origen ni desenllaç unívoc.\nAixí doncs, un maridatge que reivindica un literat universal, que travessa fronteres, mitjançant una proposta d’un artista punyent amb un discurs global. I és que el repte és combinar el coneixement per amplificar-lo. L’exposició, sota la curadoria de Ricard Planas, ha tingut la col·laboració de l’escriptora Anna Carreras i del periodista Salvador Garcia-Arbós.


Els Pressupostos Participatius obrin dilluns que ve la fase de presentaci� de propostes a...\ns�bado, 04 de noviembre de 2017\nPer set� any consecutiu, la Regidoria de Participaci� Ciutadana convida als vila-realencs a decidir en qu� volen que s'invertisca una part dels pressupostos municipals de 2018. Entre dilluns que ve, 6 de novembre, i el dia 12 tindr� lloc la primera fase de la VII edici� dels Pressupostos Participatius, destinada a la recollida de propostes. Aquesta fase est� oberta a tots els ve�ns, fins i tot als menors d'edat.\n"Qui desitge fer un suggeriment o donar una idea a l'Ajuntament d'all� que considera necessari que s'incloga en els comptes municipals del pr�xim any pot presentar una sol�licitud al departament d'Atenci� i Tr�mits, situat a la planta baixa de l'Ajuntament, on es facilitar� el formulari pertinent", explica la regidora de l'�rea, Gemma Gil. Les propostes tamb� es podran presentar sense eixir de casa, a trav�s de la p�gina http://pressupostosparticipatius.vila-real.es.\n"Com cada any, volem escoltar la veu dels ciutadans, que s�n els vertaders protagonistes i aquells que millor poden transmetre'ns les seues necessitats o desitjos perqu�, dins de les possibilitats de l'Ajuntament, es facen realitat", assenyala Gil, qui recorda la facilitat de participar en el proc�s. Els ve�ns podran realitzar propostes, b� siguen inversions, obres noves, de manteniment o propostes de formaci�, fins al 12 de novembre. Posteriorment, el dia 18, el Centre C�vic Maria de Lluna acollir� el F�rum de Pressupostos Participatius, en el qual es presentaran les propostes de les diferents associacions ve�nals i s'estudiaran aquelles realitzades pels ve�ns de manera individual. Una vegada debatudes, es redactar� el llistat d'iniciatives que es presentaran a votaci� popular. Aquesta �ltima fase de votaci� tindr� lloc del 22 al 28 de novembre, per�ode en el qual els ve�ns podran votar i ordenar les propostes, segons les seues prefer�ncies. En aquest cas, seran els empadronats majors de 16 anys els qui podran votar de manera presencial a l'ajuntament o en l�nia.\n"A Vila-real tots decidim", indica la responsable de Participaci� Ciutadana. "Asfaltat, transport p�blic, jardins, reciclatge, enllumenat, accessibilitat, voreres, seguretat vial, campanyes de conscienciaci�... totes les idees s�n benvingudes i volem que els ciutadans s'impliquen en la millora de la ciutat oferint idees perqu� entre tots fem la ciutat que tots volem", conclou.\nLeer m�s en: http://www.vila-real.es/portal/p_20_contenedor1.jsp?seccion=s_fnot_d4_v1.jsp&contenido=44629&tipo=8&nivel=1400&language=ca&codResi=1.


Els platònics horrorosos\n"L'independentista platònic va tenir el seu moment"\nHi ha tota una casta intel•lectual que durant molt temps ha aspirat a dirigir el país. Però quan el país ha fet el tomb ideològic més gran de la seva història recent, el canvi no ha estat tutelat per ells, o s'ha produït en un sentit que no respon als seus ideals. Aquests intel•lectuals ara reaccionen amb barroeria, omplint les pàgines dels diaris d'una erudició còmica i xulesca, i el Twitter d'unes piulades que vessen ressentiment.\nEn primer lloc, parlem de l'independentista platònic. L'independentista platònic és tan independentista que tot li sembla poc, fins i tot els líders clarament independentistes que dirigeixen el procés des del Govern o el Parlament. L'independentista platònic sospita d'ells, però, perquè en el fons està convençut que no són vertaders independentistes.\nNomés hi ha un independentisme autèntic, vertader i pur: el seu. Els altres independentistes són mesquins i barroers, venuts i poca-soltes, covards i miserables segons una mesura que només ell posseeix. L'independentista platònic va tenir el seu moment, va poder ocupar un lideratge, però el seu idealisme forassenyat i perdonavides li va fer perdre el tren, al qual sempre s'hi ha de pujar amb un cert capteniment, amb generositat i bones maneres. Des de llavors l'independentista platònic és el principal enemic de la independència, i no perquè s'hi oposi sinó perquè li exigeix tant i tant ràpid que l'acaba fent malbé, com qualsevol unionista…\nL'independentista platònic parteix d'un perfeccionisme tan perfecte que tots els independentistes li semblen estúpids, per això està convençut que Catalunya fracassarà, que tota la transició acabarà en no-res, en allò que ell en diu ‘una baixada de pantalons' per part dels nostres líders, uns mediocres. En això coincideix amb l'unionista negat, que també està convençut que els catalans són uns ximplets, que per quatre pessetes retornaran a la mare Espanya perfecta, oblidant consultes i cadiretes internacionals. L'independentista platònic s'estima més la independència que els independentistes.\nPer altra banda, tenim el federalista ressentit, l'idealista estètic, el mestre tites colossal. Aquest parteix d'un ideal tan incorruptible que està per sobre de l'actualitat política, de la qual sempre se n'ha desentès. Des de la seva biblioteca, ens considera a tots uns imbècils, tot perquè no sabem alemany i no podem parlar durant hores de les hemorroides de Hemingway o de la sífilis dels poetes romàntics. Algú amb tal erudició ha de tenir un pes en la societat, però com que la societat llegeix Ruiz Zafón o vota Convergència doncs a la societat se l'ha d'escarnir, no sigui que perdi de vista l'horitzó de la Veritat.\nAquest intel•lectual ha hagut de dir ‘adéu a la universitat', però ho ha fet sense ni la meitat de grandesa que els seus equivalents francesos o nord-americans. Aquests fan autocrítica: s'han adonat de fins a quin punt ells mateixos són responsables del desori de la universitat d'avui a les facultats de lletres. Durant els anys seixantes o setantes, aquest intel•lectual s'entretenia a compondre llibres on jugava amb la semàntica i l'esquizofrènia, i ara s'adona que els alumnes es doctoren en John Rambo o en el poder del clítoris en el rock and roll masclista…\nPots dir ‘adéu a la universitat', ara, però seria més honest que admetessis que vas ser tu, en abandonar els límits de l'humanisme clàssic —que consideraves burgés durant aquells anys bojos— qui va obrir la porta als bàrbars que t'han fet fora, bàrbars que només han assimilat fins a l'última mossegada la menjussa ideològica que tu els vas servir en primer lloc.\n¿I ara t'espantes? ¿I ara vols tornar als clàssics? Intel•lectuals més lúcids han fet autocrítica: el seu relativisme de joventut ha abocat al nihilisme d'ara, quan un parell de botes tenen el mateix valor que tot un Shakespeare. Tu ens has fet així, estimat mestre, i només em queda la pregunta retòrica: ¿Quan has cagat, plores? Si vas ser tu mateix…: igual que el teu mestre es va apuntar al feixisme perquè li anava la marxa —i s'assegurava la càtedra—, tu trenta anys després t'apuntares a una altra marxa estúpida, el maoisme dels intel•lectuals francesos de la rive gauche. I fet i fet era el mateix: i encara no te'n vols adonar… Per sort, Richard Wolin ens ha obert els ulls. I el gran Todorov ens ha moderat des de la bona fe, ensenyant-nos a mirar el món des d'un sentit comú que tu perderes, ja fa estona, dins la cova de Montesinos.\nAra pots dir que el gruix del país s'ha tornat totalitari, nacionalsocialista, i tot des d'un raonament vergonyós. Potser no sabem solfa ni llatí, però tampoc som totalment imbècils. Veus banderes independentistes pel carrer i et recorden els nazis, però em demano per què no et recorden les desfilades i les demostracions patriòtiques d'algunes democràcies fundades per filòsofs i literats.\n¿Per què citar el Tercer Reich quan els Estats Units, per exemple, també són propensos a lluir la seva bandera i a mostrar un patriotisme que no té per què tenir res d'immoral ni dogmàtic? ¿Fins a aquest punt arriba la mala fe? Veuen banderes i veuen Hitler: però mai les semblances amb les altres democràcies del món que també tenen un element sanament patriòtic. O, ¿hi ha res de dolent en ‘estimar la pàtria, la dona, el pare, els fills' com deia Voltaire en les Cartes filosòfiques? Hauries d'il•luminar-nos sobre això, si és possible sense falsejar una o dues etimologies.\nTambé hauries de fer-nos llum i explicar-nos per què consideres que l'estètica independentista està condemnada a la frustració democràtica. La democràcia imposa límits, dius, i és ben cert, però no crec que dir que l'estètica independentista és totalitzadora sigui tocar amb els peus a terra.\nUnes samarretes grogues i de mala qualitat, i unes banderes fetes a la Xina, lluïdes un dia a l'any, no són els uniformes de la SS i les esvàstiques, la retòrica omnipresent del feixisme i la seva estètica que arribava fins a la sopa, dia rere dia i any rere any en un Reich que havia de durar un mil•lenni en una societat emborratxada de matraques violentes… Si no tens prou vista per distingir una cosa de l'altra —l'amic Dedéu al meu parer comet l'error de voler corregir-te en el teu mateix terreny de falsedats doctes—, si no saps diferenciar un nen amb una senyera d'una multitud odiosa de feres antisemites: ¿com pots considerar-te dotat per a il•luminar el debat públic d'aquest pobre país?\nL'independentisme és estèticament invàlid… Hem escoltat motius polítics, econòmics, fins i tot morals per no ser independentistes…: ¿però estètics? L'estètica emborratxa, dius, i aboca a la frustració quan després toca ordenar el paisatge democràticament. I això ens ho diu un esteta que ha fet del culte a la Bellesa el propòsit dels seus millors anys de vida, el dandi, l'erudit, el savi amb dots de pallasso de luxe, el meu professor… Estimat Llovet: oposar-se al moviment independentista per raons estètiques és com voler abolir la Seguretat Social perquè a la sala d'espera del ‘seguro' hi vam veure uns quadres horrorosos. Et trobo a faltar.


Necessitat d'un estiu saludable - Fundació l'Alternativa\nInici / Drets cívics i socials / Necessitat d’un estiu saludable\nNecessitat d’un estiu saludable\nLa situació d’emergència sanitària ha posat en relleu les mancances del sistema sanitari, educatiu i social afeblit progressivament per governs poc curosos del benestar a la societat, deixant-nos veure el que vol dir realment posar la vida al centre de totes les decisions polítiques. Els més joves han patit especialment el confinament i no se’ls ha tingut prou al cap a l’hora deprendre totes les “grans mesures” per aquesta “nova normalitat”. Ara, amb l’arribada de l’estiu, tornarem a fer patir la canalla i el jovent per manca de planificació? Aquest article d’Adelina Escandell, presidenta de la fundació, mestra jubilada i llicenciada en psicologia, fa reflexió sobre aquestes qüestions.\nLa crisi a què ens ha abocat el Còvid 19 si bé té la cara més central en els aspectes sanitaris, ha comportat problemes greus més enllà de la salut per una part d’amplis grups de la població.\nInfants i joves van ser dels primers grups afectats pel confinament quan d’un dia per l’altre es van trobar que els centres educatius quedaven tancats. Es tallava de cop, hàbits, rutines, relacions, aprenentatges…D’un dia per l’altre els van dir: “aquesta és l’última tarda” i ja es van trobar a casa, sense poder acomiadar-se dels seus companys i companyes; el que en principi semblava que seria un breu període, es va allargar tot el tercer trimestre. I la majoria d’infants i joves no han tornat a trepitjar escoles o instituts i no s’han relacionat amb els i les iguals més enllà de videoconferències.\nMica en mica els centres educatius han fet esforços perquè els processos d’ensenyament-aprenentage es puguin reprendre, des de la distància i amb totes les dificultats tècniques i socials que ja vivien, però que la pandèmia ha posat més en evidència. Hem d’entendre que per les criatures, el més important dels centres educatius, és aquesta relació, aquest estar amb els iguals; i amb aquests iguals creixen i aprenen. I això, és el que han perdut.\nPerò no tots els infants han perdut de la mateixa manera perquè mentre alguns han gaudit de la companyia de mares i pares en entorns agradables i saludables, molts d’altres, els de classes socials més desafavorides han estat especialment “castigats” per aquest confinament.\nPer això, hauríem de pensar com organitzar l’estiu de les criatures, sempre d’acord amb les directrius de la conselleria de Salut; en especial, com donem una sortida a les criatures que viuen en pitjors condicions. Totes aquestes criatures que estan en una habitació, en habitatges en males condicions, o que mares i pares s’han quedat sense feina, o han patit la malaltia, o han viscut la mort de familiars i amistats… necessiten passar un bon estiu. Tots els esforços s’haurien de centrar en el fet que poguessin tenir activitats, especialment a l’aire lliure. Colònies, casals, campaments, diguem-li com vulguem, però que estiguin amb altres nens i nenes; que puguin parlar, saltar, jugar, riure…\nA Catalunya hi ha una llarga tradició d’educació en el lleure. Moltes i molts joves, de manera voluntària fan de monitores i monitors en esplais, agrupaments…, i per altres també significa un temps de treball a través de cooperatives, fundacions, associacions o empreses; ho han convertit en la seva professió o una manera d’aconseguir uns ingressos en època de vacances (ja que durant l’any la majoria d’estudis són incompatibles amb un treball)\nUn lleure entès com temps educatiu. Perquè l’educació és molt més que l’escola. El lleure no és un luxe o un passatemps, sinó que és un dret, reconegut en l’article 31 de la la Convenció dels Drets dels Infants: Els Estats membres reconeixen el dret de l’infant al descans i a l’esplai, al joc i a les activitats d’esbarjo adequades a la seva edat, i a participar lliurement en la vida cultural i les arts. 2. Els Estats membres han de respectar i promoure el dret de l’infant a participar plenament en la vida cultural i artística i han d’afavorir oportunitats de participació en activitats culturals, artístiques, recreatives i d’esplai.\nI més enllà de drets dels infants, casals i colònies, esdevenen una necessitat per a aquelles famílies que han de incorporar-se al seu lloc de treball.\nPerò per a que aquest estiu educador sigui possible, i, especialment entre les criatures d’entorns més desafavorits, cal una coordinació entre els municipis i les diferents administracions. Si bé els Ajuntaments han de liderar i coordinar les actuacions en el seu territori, i alguns ja ho estan fent, sabem que necessiten els recursos de l’Estat i la Generalitat per oferir oportunitats educatives en clau d’equitat i igualtat d’oportunitats. La Fundació Bofill, en un recent informe, ha reclamat als ajuntaments invertir un mínim de 500 euros per infant vulnerable perquè gaudeixin d’unes 80 hores d’activitats aquest estiu, repartides en entre dues i quatre setmanes. Sentim parlar de com s’organitzen les platges, els locals d’oci… I sobre la salut física i emocional dels infants? Una vegada més són els grans oblidats.\nAquesta setmana comencen molts casals. Molts tipus de colònies s’han suspès perquè les entitats (especialment aquelles més petites) no es veien amb cor de complir totes les exigències que els reclamaven. Quins tipus d’ajudes específiques han rebut? No hem vist un pacte de país per ajudar a aquestes entitats petites i senzilles, però que acullen molts infants i joves i que teixeixen xarxa, comunitat i territori. Caldrà veure si aquestes activitats que cada any són profitoses, aquest estiu arriben a totes les criatures que més ho necessiten. La cohesió i salut democràtica d’una societat es mesura, entre d’altres, per l’atenció a la infància i adolescència. Passarem aquesta prova? En l’informe que anomenava abans, la Fundació Bofill apunta que a Catalunya hi ha uns 300.000 infants i adolescents en risc de pobresa severa. La seva proposta d’articular les beques per a l’estiu a través dels perceptors de les beques menjador o les de material permetria arribar a uns 170.000 infants. Un segon escenari planteja arribar com a mínim a aquells identificats com a vulnerables, que serien uns 40.000 a Catalunya.\nEsperem que per moltes criatures i joves, durant aquest estiu, el contacte amb els companys i companyes, la natura i l’aire lliure contribueixi a la seva salut física, emocional i psíquica.


L’institut Sant Lluís Gonçaga visita Empúries | Camp d'Aprenentatge Empúries\nUn any més els alumnes de 1r d’ESO de l’Escola Sant Lluís Gonçaga de La Garriga han vingut a Empúires. Malgrat els confinaments i el mal temps, i després d’alguns canvis, aquest passat mes d’abril s’ha pogut fer l’estada de dos dies, amb una visita als aiguamolls i una altra al jaciment greco-romà d’Empúries.\nTot i curta, considerem que aquesta és una estada ben rodona.\nMOMENT 1. La preparació de les activitats es consensua entre els docents de l’institut i els del Camp d’Aprenentatge. Els alumnes entren en contacte amb el nostre CdA i amb les activitats educatives en el que anomenem Moment 1, això vol dir preparació de continguts, motivació, dubtes i preguntes prèvies, etc. En aquest cas, per a preparar la visita a Empúries, els alumnes s’havien estudiat alguns mites grecs, per després explicar-los en context, havien fet una introducció història de grecs i romans i havien parlat a l’aula de com era la vida quotidiana dels grecs i els romans. Per a preparar la visita als aiguamolls, havien visualitzat un ppt d’introducció a la fauna i flora del parc i també a la classe de ciències havien parlat d’ecosistemes i de què és un Parc Natural.\nMONENT 2. L’estada. Quan els alumnes arriben als aiguamolls ja estan ben motivats i saben què volen observar i què venen a aprendre. Amb això, uns bons prismàtics i un temps adient, la nostra feina és ben senzilla: acompanyar els alumnes en l’itinerari i ajudar-los a identificar espècies i conscienciar-los de la importància de preservar els ecosistemes i la biodiversitat. Doncs sí, ens hem pogut passejar envoltats de lliris grocs, balquers, joncs, canyís; hem pogut identificar nombroses espècies d’ocells i, a més, hem tingut la sort de veure la DAINA BLANCA.\nAl jaciment d’Empúries, passa el mateix, els alumnes ja coneixen alguns mites associats a la vida dels grecs i que podem vincular a alguns punts de l’itinerari: a la muralla, el mite d’Odisseu (Ulisses) i el gegant Polífem; al temple d’Asclepi, el mite d’Asclepi i el centaure Quiró; a l’Àgora, el mite de Medusa i Pegàs, cavall alat que apareix a les monedes trobades i que s’utilitzaven per als intercanvis comercials; al museu, el mite d’Ifigènia i Agamèmnon, etc. Hem tingut també l’oportunitat de visitar el criptopòrtic i tot plegat ha culminat amb una visita ben profitosa al jaciment.\nMOMENT 3. Treball posterior. Quan els alumnes tornen a l’institut cal fer la feina de consolidació dels aprenentatges. A l’aula s’ha de fer un treball de resoldre dubtes, d’acabar quaderns, d’aprofundiment. etc. L’Alfons, l’Anabel, la Marta i la resta del professorat de l’institut St lluís Gonçaga, que coneixen bé la manera de treballar dels camps d’aprenentatge, proposen als seus alumnes de fer presentacions i treballs diversos després de la sortida. Vegeu-ne algunes mostres


DIA PASSA: HOMES SENSE DONES\nJo tenia catorze anys i estava ple d'energia, com una cosa acabada de fer, i, evidentment, cada vegada que bufava el vent càlid de l'oest, tenia una erecció. Perquè això és el que passa en aquesta edat. Però ella no em provocava ereccions, perquè superava de moltíssim el vent de l'oest. Però no, no solament el vent de l'oest: era tan meravellosa que derrotava tots els vents que venien de totes les direccions. ¿Com es pot tenir una miserable erecció davant d'una noia tan perfecta? Era la primera vegada a la vida que em provocaven aquest sentiment...\nHomes sense dones - Haruki Murakami - Foto: Francois Benveniste\nSón set relats curts, en els quals els protagonistes són homes solitaris i melancòlics, les dones són les grans absents d'aquestes històries, han marxat, mort o senzillament desaparegut de les seves vides, però el seu esperit segueix estant sempre molt a prop. Encara que el protagonisme recaigui en els personatges masculins, les dones són les veritables conductores dels relats.\nÉs, la ultima publicació d'un autor que segueixo, gaudeixo molt de la seva imaginació, humor subtil i surrealisme de vegades kafkià i sobretot d'una poesia de la vida que ens endinsa en l'ànima dels seus personatges en totes les seves històries per tristes que siguin. Us el recomano.\n"El que vull transmetre en aquest llibre és, l'aïllament, i el que aquest implica emocionalment", ha declarat Murakami recentment.\nPublicat per Joan Cujan a 16:18\nDIMARTS DE REFLEXIÓ\nDONAR FORMA A LA FOSCOR


Tenen 9.667 alumnes a Catalunya i mig milió al món\n4 min. Director De Catalunyareligió.cat 14/02/2016 00:00\n651x366 Expectació mediàtica al col·legi dels Maristes Sants-Les Corts, on aquest mes s’han destapat casos d’abusos sexuals a menors. / PERE TORDERA Expectació mediàtica al col·legi dels Maristes Sants-Les Corts, on aquest mes s’han destapat casos d’abusos sexuals a menors. / PERE TORDERA\nUn dels motius que explica que tants pares hagin confiat l’educació dels fills als germans maristes és que fa 200 anys que s’hi dediquen. El 2017 se celebrarà el bicentenari d’aquesta institució fundada pel capellà francès Marcel·lí Champagnat en un poble a prop de Lió. És una més de les desenes de congregacions religioses que van sortir com bolets per tot Europa durant el segle XIX. Són institucions que sovint concreten la vocació religiosa atenent les necessitats dels col·lectius més febles, als quals l’inexistent sistema públic no dóna resposta, com ara l’educació, la sanitat o la promoció de la dona. És la mateixa època que a Catalunya apareixen figures com santa Joaquima Vedruna, sant Antoni Maria Claret o el beat Francesc Coll, amb obres assistencials i educatives que encara funcionen avui.\nEn el cas de Champagnat, proclamat sant el 1999, decideix dedicar-se als nens dels pobles petits que no tenen accés a l’educació com a les grans ciutats. I ho fa amb un institut de germans, no de capellans. És a dir, els maristes són religiosos cèlibes, però no són clergues, i viuen en comunitat. Es podria dir que són monjos de vida activa. La majoria viuen en pisos compartits amb un petit grup de germans que es converteix en la seva família.\nEls Germans de Maria, nom del qual deriva maristes, van tenir una ràpida expansió mundial. Però a la veïna Catalunya hi arriben per casualitat. El 1886 un petit grup de germans francesos s’instal·len a Girona. Hi estan de pas per anar a l’Argentina i aprendre el castellà -probablement no escullen el millor lloc de la Península per aconseguir-ho-. Però el projecte americà no es concreta i un any després ja han fundat una escola a Girona. En deu anys, funden divuit escoles més a Catalunya. Una ràpida expansió que continua després per tot l’Estat, amb centres educatius principalment de caràcter popular i al servei de la famílies modestes.\nEl 1912 els maristes ja tenen un gran nombre de vocacions i compren un antic monestir desamortitzat, el monestir de les Avellanes, a la Noguera, per fer-hi una casa de formació. És allà on el 1936 tenen els primers màrtirs de les desenes de maristes assassinats a Catalunya. L’institut ha de patir un dels casos més cruels d’aquells dies, quan més d’un centenar són detinguts a Barcelona, i 44, assassinats després de pagar un rescat. Aquests fets van ser documentats recentment en el llibre El preu de la traïció.\nLes escoles dels maristes van adquirir prestigi per la modernitat de la pedagogia d’influència francesa. Aquest prestigi s’ha mantingut durant dècades i explica que molts del actuals alumnes dels Maristes siguin fills d’exalumnes. Això encara deixa més descol·locats els pares que, de generació en generació, han confiat en el centre de Sants-Les Corts perquè el coneixen des de dins. No era només una marca comercial. Avui l’institut marista és una veritable xarxa mundial educativa: 3.500 germans i 72.000 educadors que atenen 654.000 nens i joves de 79 països. Al capdavant, actualment, hi ha un marista català, Emili Turú, superior general des de fa sis anys. A Catalunya, aquesta presència es concreta en vuit escoles. Dues a Barcelona i la resta a Badalona, Mataró, Rubí, Igualada, Girona i Lleida. El curs passat tenien exactament 9.667 alumnes.\nPerò els maristes no tenen només escoles. Els darrers anys s’ha accentuat la presència social als barris a través de centres oberts d’atenció als infants en situació de risc fora de l’horari escolar, d’atenció a les famílies i d’inserció laboral. Una de les obres menys conegudes és la gestió de centres on viuen menors tutelats o extutelats per la Generalitat, en llars o pisos assistits. Avui, sota la Fundació Champagnat, que agrupa les escoles, hi ha dotze obres socials, una escola de formació, quatre cases de colònies, un moviment juvenil, vuit agrupaments escoltes i l’hostatgeria de les Avellanes. Totes són iniciatives destinades als infants i, com les escoles, pràcticament totes estan dirigides i gestionades per laics.\nAvui ja hi ha pocs germans maristes fent classe a les aules. Dels gairebé cent maristes que treballen a Catalunya, la majoria es troben en obres socials o pastorals. I, malgrat la manca de vocacions, aquest setembre un dels maristes catalans se’n va anar a viure al Líban per iniciar un projecte d’ajuda als nens refugiats provinents de Síria i per donar suport a una de les poques comunitats religioses cristianes que sobreviu en aquest país, els anomenats maristes blaus, que s’han quedat a l’assetjada ciutat d’Alep.\nUn crim masclista a les Canàries eleva a dues les víctimes mortals durant l'estat d'alarma


ELS QUE LLUITEN A L'OMBRA\nPublicat per Montserrat Segura i Feliu el dia dijous, de gener 27, 2011\nDiu Jordi Pujol que ara sí que toca. Parlant de la independència política de Catalunya, és clar. Ell no ho ha tingut clar fins ara, però hi ha molta gent que ja fa temps que hi treballa. Nosaltres advoquem perquè, quan ja siguem un país amb tots els ets i uts, els nostres carrers i places portin els seus noms. En posarem uns quants exemples. Sense anar més lluny, la nostra flamant consellera de Justícia, Pilar Fernández Bozal, que ha entrat tot just ara al top ten i ho ha fet amb força, amb la seva participació com a advocada de l'Estat contra la consulta d'Arenys de Munt, complementada amb la comparació de les consultes proindependentistes amb diversos casos d'ajuntaments del País Basc que havien organitzat actes “proetarres" (havien cedit locals municipals com a capelles ardents en enterraments d'etarres). Les nostres felicitacions al president Mas en escollir una "dels millors" per al seu govern.\nUn altre personatge que mereix la nostra admiració per la seva feina quintacolumnista és Javier Arenas, president del PP andalús, que va deixar anar l'aparent bajanada (nosaltres sabem per què ho va dir) que la seva formació seria bel·ligerant si a un nen andalús se l'educa en una llengua que no sigui la seva.\nL'expresident espanyol Aznar fa molt de tems que ha conquerit el dret a donar el seu nom a la plaça emblemàtica de Catalunya (actualment de Sant Jaume): parla català en cercles reduïts --a l'obaija desmos-- i es despenja amb el tema de la reducció de les autonomies; nosaltres li donem la raó. Quan serem independents, Espanya només en tindrà setze.\nL'imprescindible en qualsevol població serà En Federico Jiménez Losantos, que ja fa anys que alça tossudament la seva veu i ens esperona amb belles paraules, com ara "Los españoles somos los judíos preferidos de los nazis catalanes"\nN'Alícia Sànchez Camacho, blanenca de pro, és a la llista com a reserva. Sabem que treballa intensament per la unitat de la pàtria (catalana), però comparada amb els mestres més amunt esmentats, encara ha de fer mèrits. En cas que quedin carrers vacants, n'hi prometem un.\nUn dels nostres preferits és el benvolgut Alejo Vidal-Quadras, que s'arrossega per les tertúlies espanyolistes defensant una idea d'Espanya del temps del tío Paco, i ja li ha de costar, pobre home.\nI un monument a Intereconomía, així en global, també l'haurem de posar a cada plaça de cada poble, per la seva feina terapèutica i de suport moral.\nSegur que ens deixem gent al tinter que, pels seus mèrits, també mereixerà la consideració de màrtir nacional de Catalunya. Que no es preocupin, que al seu moment seran reconeguts. Ara bé, no volem tancar aquesta llista sense fer esment d'una institució que per sempre més serà als nostres cors, a la qual no agrairem mai prou el treball en favor de l'independentisme d'aquest país: el Tribunal Constitucional. No cal que n'expliquem el perquè.\nFinalment, i a tall de postdata, encoratgem En José Luis Torres a què continuï treballant i aprenent dels mestres, i ben aviat tindrà el seu carrer assegurat (encara que sigui a Taravaus).


Pròxima tasca: un desconfinament adequat, per José Antich\nBarcelona. Diumenge, 5 d'abril de 2020. 22:17\nActualitzat Diumenge, 5 d'abril de 2020. 22:50\nAnunciat pel president del govern que el confinament total, excepte per als treballadors d'activitats essencials, acabarà, a la pràctica, el proper 12 d'abril, i amb això el permís retribuït recuperable aprovat en el reial decret llei 10/2020 de 29 de març, el més urgent hauria de ser procedir a un desconfinament rigorós i ordenat perquè no es perdi el que s'ha guanyat. Un calendari realista que tingui en compte els criteris dels científics si no volem trobar-nos amb un nou descontrol de la malaltia en les properes setmanes. L'encoratjadora evolució del nombre d'encomanats i de persones mortes es deu bàsicament a les mesures adoptades, però el virus segueix allà, campant al seu aire, mentre els hospitals i les UCI segueixen molt per sobre de la seva capacitat normal.\nLa segona pròrroga de l'estat d'alarma anunciada dissabte per Pedro Sánchez fins diumenge 26 d'abril i la més que probable tercera fins al cap de setmana del primer de maig situa, sens dubte, com a tema central de les properes setmanes com es duu a terme l'anunciat desconfinament en un context de precarietat de material imprescindible com la generalització de tests per diagnosticar els positius de la malaltia o el material més bàsic com màscares per a tota la població o la demanda d'equips de part de tots els col·lectius sanitaris.\nTothom vol tornar urgentment a la vida normal i l'economia necessita reactivar-se com més aviat millor. Però ha de ser un 'com més aviat millor' basat, insisteixo, en criteris mèdics, no en necessitats polítiques. El risc zero no existeix i molt menys en una pandèmia. Però sabem que aquell moment de retorn a la nostra vida anterior no ha arribat i no serà immediat.\nEls poders públics, tots sense excepció, han d'insistir-hi i insistir-hi i no jugar frivolament a confrontar salut amb economia. I el president del govern espanyol ha de tornar com més aviat millor les competències que es va adjudicar amb el comandament únic a les comunitats autònomes i que tan lesives han estat per a la població en general. Hi haurà temps de parlar-ne en el futur. Mentrestant, no ens adormim però tampoc no ens precipitem. I, sobretot, hem de preparar el futur. A veure si, per una vegada, no s'ha d'improvisar tot. Seria d'agrair.


Detenen un veí de Ponts en una operació contra la pornografia infantil d'àmbit estatal\nLa Policia Nacional ha detingut a 24 persones per compartir pornografia infantil a través d’una coneguda xarxa social\nAgents de la Policia Nacional han detingut a 24 persones i n’han investigat a altres 9 per compartir pornografia infantil a través d’una coneguda xarxa social. Els arrestos han tingut lloc en tretze territoris: Madrid (6), Astúries (4), Barcelona (4), Badajoz (1), Alacant (1), Cantàbria (1), Castelló (1), Córdoba (1), Granada (1), Màlaga (1), Navarra (1), Salamanca (1) i Lleida (1).\nQuatre dels arrestats eren menors d’edat en el moment de la detenció i el més jove tenia 14 anys. A més, dos dels arrestats eren mare i fill, sent la mare l’autora dels fets i el seu fill qui l’ajudava a compartir els continguts, donats els seus escassos coneixements informàtics.\nDurant la investigació es va detenir dues vegades a un dels investigats en detectar-se, després de la seva primera detenció, que havia creat nous perfils en la xarxa social per a continuar cometent els fets.\nLa col·laboració amb la xarxa social ha sigut fonamental, segons ha informat Policia, atés que mitjançant els llits de cooperació existents es va comunicar a la Unitat Central de Ciberdelinqüència l’existència de diverses persones que estarien intercanviant pornografia infantil utilitzant la mateixa.\nGràcies a les gestions realitzades van ser identificades les persones que havien creat els perfils amb els quals s’havien compartit els arxius de contingut pedòfil. A més, es van dur a terme nombrosos registres domiciliaris en els quals els agents van localitzar una ingent quantitat d’indicis, material informàtic i milers d’arxius, vídeos i fotografies relatives a menors que estaven sent víctimes d’abusos sexuals.\nAixí, durant l’operació s’ha intervingut nombrós material amb contingut pedòfil emmagatzemat en set tablets, sis discos durs externs i tretze interns, 33 telèfons mòbils, 12 memòries usb, 11 targetes de memòria i 14 ordinadors portàtils.\nA la ciutat d’Alacant es va detenir a un home de 28 anys que tenia en el seu poder milers d’arxius de contingut pedòfil classificats segons la conducta sexual que es veia en les imatges. A més, creava la seua pròpia pornografia infantil inserint en les imatges les cares de familiars seus, també menors d’edat.\nA Astúries es van realitzar altres quatre detencions, destacant la d’una dona colombiana de 39 anys que havia intercanviat material pedòfil amb ajuda del seu fill, de 19 anys i també detingut, que li donava suport informàtic, donats els escassos coneixements que tenia la mare i tenint coneixement de les accions il·lícites de la seua progenitora.\nAltres quatre persones van ser arrestades a Barcelona, entre elles un home de 47 anys que, a més de la xarxa social, utilitzava una aplicació de missatgeria instantània per a intercanviar material pedòfil amb persones de la seua confiança.\nUna altra de les detencions realitzades a Barcelona, va ser la d’un ciutadà mexicà de 61 anys que es feia passar per una xiqueta perquè pedòfils de tot el món li remeteren imatges relacionades amb pornografia infantil.\nA Badajoz també es va arrestar a un estudiant de 18 anys que accedia a grups tancats de pedòfils, especialment protegits i amb estrictes mesures de seguretat, per a evitar que els agents pogueren detectar-li.\nD’altra banda, el detingut a Cantàbria, un home amb escassos coneixements informàtics, utilitzava un disc dur extern per a emmagatzemar el material pornogràfic que es descarregava i, a continuació, el guardava en carpetes amagades o camuflades sota altres noms que pogueren passar desapercebuts.\nL’arrestat a Castelló era un home de 45 anys que prenia nombroses mesures de seguretat. Feia ús d’un potent maquinari per a hackear connexions wifi alienes i, a més, utilitzava habitualment per a navegar una xarxa que li proporcionava anonimat.\nEn l’operatiu, també van ser arrestades altres sis persones a Madrid, entre les quals destaca un home que emmagatzemava en el núvol tot el contingut delictiu que posseïa. Els agents van trobar indicis de la seua distribució a través d’una aplicació de missatgeria instantània, a més de fer-ho a través de la xarxa social.\nD’altra banda, dos dels detinguts havien utilitzat múltiples perfils després de l’eliminació dels seus comptes per part de la xarxa social en ser detectat el seu ús per a activitats il·legals. Per aquest motiu, un d’ells va ser arrestat dues vegades, en detectar els agents que havia creat nous perfils, després de ser detingut la primera vegada, per a continuar cometent l’activitat il·lícita.\nA Màlaga va resultar detingut un menor d’edat que va admetre haver dut a terme els fets investigats des de diversos telèfons mòbils com a mesura de seguretat. La resta de les detencions es van dur a terme a Navarra i Salamanca. Finalment, els agents van detenir a Lleida a un home de 66 anys. A més, va haver-hi investigats a Guipúscoa, Lugo, Màlaga, Sevilla i Biscaia.\nInforma: Redacció Vídeo: Policia Nacional


La Gran Fira de València oferix 250 activitats en 86 escenaris | Infoguiavalencia\nInici » La Gran Fira de València oferix 250 activitats en 86 escenaris\nLa Gran Fira de València oferix 250 activitats en 86 escenaris\nEls diversos barris de la ciutat també acullen activitats d'esta Fira descentralitzada.\nDes del passat 30 de juny i fins al 3 d'agost, la ciutat de València viu intensament la segona edició de la renovada i tradicional Fira de Juliol, la qual des de l'any passat es coneix com Gran Fira de València, i que en la present edició disposa d'un pressupost de 430.000 euros.\nEl regidor de Cultura Festiva, Pere Fuset, va indicar que “Repetim model de Gran Fira, un model diversificat i descentralitzat per a una fira que tindrà més de 250 activitats en tots els barris i districtes de la ciutat i també en els pobles de València”.\nI és que este nou model de Fira part de la idea bàsica de què la ciutat no és només el centre, sinó la suma de tots els barris dels quals es compon esta. En este sentit es programen activitats en 86 escenaris repartits per tota la ciutat. “En total, seran 86 escenaris diferents en els quals se celebraran estes activitats, que inclouran música, teatre, màgia, pirotècnia i altres representacions de la festa i la cultura en cada racó de la nostra ciutat durant més de 30 dies, durant els quals convoquem els valencians i valencianes, però també els milers de turistes que ens visiten, a participar i implicar-se en esta festa per a tots”, va afegir Fuset.\nFuset va reconéixer l'esforç i cooperació d'Universitat de València, la Junta Central Fallera, CACSA, Mercavalència, IVAM, MuVIM, i empreses privades i públiques, com l'EMT o Caixa Popular, etc.\nLa Gran Fira es va iniciar a la plaça de l'Ajuntament amb una traca que pegà la volta a la plaça. El dia 15 tindrà lloc “La nit a la mar”, on seran protagonistes la Marina de València i els Poblats Marítims. I el dia 22 tornarà la Gran Nit de Juliol, on hi haurà concert de campanes, una ruta del Carme amb actuacions de 30 minuts, i els museus oberts de 20:00 a 00:00 hores, i en alguns casos fins a les 2 de la matinada.\nNo faltarà el 29 de juliol el Sopar de la Punxà i l'endemà la Batalla de Flors, que posarà el punt final a la Gran Fira, encara que els dies 1, 2 i 3 la platja de Pinedo acollirà les corregudes de joies.\nEls barris també protagonistes de la Gran Fira\nCom déiem, esta Gran Fira es mou per tota la ciutat, i dóna protagonisme al Parc d'Ayora, barri de Senabre, Montolivet, Natzaret, La Fonteta, plaça del Cedre, El Cabanyal, així com a Borbotó, Pinedo o El Palmar.\nGran Fira de València (programa en valencià) 879.64 KB\nTorna el cine d'estiu al Teatre Flumen\nL'Ajuntament publica una nova versió de la seua App\nPicassent promou ulleres de color violeta en els Bous contra les agressions sexuals\nEls ninots indultats de 2018 podran estaran exposats a l'Ajuntament fins a este divendres\nLa línea 18 de la EMT arriba a la platja este estiu\nL'Orquestra de València oferix un concert a la platja del Cabanyal\nClotxinà a la Falla Ferroviària


Marató d’activitats fins a l’octubre a la plaça Reial per refer-se de la pandèmia Marató d’activitats fins a l’octubre a la plaça Reial per refer-se de la pandèmia – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nMarató d’activitats fins a l’octubre a la plaça Reial per refer-se de la pandèmia\nProgramen concerts i espectacles infantils gratuïts per reomplir l'espai emblemàtic de Ciutat Vella\nLa plaça Reial, el maig passat / Matthias Oesterle / Europa Press\nACN 05/07/2021 7:10 pm\nLa iniciativa La Reial ens Mou! acull activitats culturals, esportives i familiars a la plaça Reial de Barcelona des d’aquest mes de juliol fins a l’octubre. El públic podrà gaudir d’activitats per a tots els públics de manera gratuïta adquirint les entrades a través del web lareial.com.\nEn roda de premsa, Víctor Arrese, portaveu de l’Associació d’Amics i Comerciants de la plaça Reial, ha destacat que la iniciativa vol ajudar a revitalitzar la plaça Reial després d’aquest difícil any de pandèmia. “Volem que el ciutadà torni a gaudir d’aquesta màgica plaça”, ha remarcat.\nEls concerts de The Saint 3, To Wit i una marató de piano de 10 hores per part de l’associació Maria Canals van ser els encarregats d’obrir el programa la setmana passada. Així mateix, la programació inclou artistes de diferents disciplines, que van del jazz, a la rumba, passant per la salsa i el flamenco. Andreu Martínez, Crisbu, Old Fashioned, Daphne, Ganzá i Perico Sambeat són alguns dels artistes que passaran per aquesta plaça.\nPer als més petits, els diumenges al matí, s’han organitzat diferents tipus d’activitats infantils, com els conta contes de Rubén Martínez i la companyia Tip Tap, els espectacles de màgia de Felix Brunet, animacions musicals de la mà de la companyia Farsants i les titelles de la companyia Sebastià Vergés. També hi haurà jornades esportives els dissabtes al matí amb classes impartides per reconeguts experts de ioga, pilates, zumba, crossfit i GAP.\nArrese ha anunciat que el dissabte 18 de setembre es farà un homenatge al pintor i artista Jose Pérez Ocaña, amb motiu del 38è aniversari de la seva mort, amb un espectacle musical. Un programa festiu que compta amb la col·laboració de BAUHAUS i NutriSport, per tal d’omplir de nou la plaça Reial de goig i fer d’aquest un espai de cultura i oci per al ciutadà.\n“El nostre propòsit és que el ciutadà de Barcelona i de l’Àrea Metropolitana se senti atret de nou per aquest emblema de la ciutat i el recuperi per als seus moments d’oci”, ha afegit Arrese. La regidora de Comerç, Mercats, Consum, Règim Intern i Hisenda, Montserrat Ballarín, ha posat en relleu “el valor simbòlic de la plaça Reial per a la ciutat, una plaça que té una característica de la qual pocs espais del centre de la ciutat poden presumir, tot i la forta presència dels turistes fins a l’esclat de la pandèmia, la plaça Reial ha sabut mantenir la identitat dels seus bars i restaurants i de les seves botigues”.


Vot contra el soroll i la fúria, per Enric Hernàndez\nVot contra el soroll i la fúria\nEl 28-A els votants han premiat l'aposta de Sánchez pel diàleg i la moderació, castigat el PP i Ciutadans pels seus excessos i confinat la ultradreta en un pírric 10%\n28 de d’abril del 2019. Actualitzada 29 de d’abril del 2019 a les 23:02\nAquest diumenge els espanyols no han elegit només un president i una majoria de Govern. El 28-A era, també, un plebiscit entre dues visions antagòniques d’Espanya: un país dialogant i inclusiu, orgullós de la seva diversitat i tolerant amb la discrepància, davant un altre d’excloent i disgregador, prest a retallar drets i combatre les realitats nacionals reconegudes per la Constitució (i no pocs estatuts). "La vida no és més que una ombra... Una història narrada per un neci, plena de soroll i fúria, que res significa", va escriure William Shakespeare a Macbeth. Amb el seu vot, els espanyols han condemnat el soroll i la fúria.\nDesprés d’una dècada de declivi electoral del PSOE, Pedro Sánchez consuma la gesta iniciada el 2016, quan els seus el van defenestrar per negar-se a facilitar la investidura de Mariano Rajoy. Primer va reconquistar el lideratge gràcies al favor de la militància. Després va enderrocar Rajoy mitjançant una inopinada moció de censura. I a la fi, des de la Moncloa, va saber encapçalar un gir social de les polítiques públiques i un enfocament prudent del conflicte català, que han procurat al PSOE el seu primer triomf electoral en una dècada. Que li permetrà, amb tota probabilitat, revalidar la presidència del Govern.\nLa victòria socialista és fruit de mèrits propis, però també d’errors aliens. El primer, el d’Albert Rivera, que podent abstenir-se en la moció de censura va optar pel 'no' per disputar l’hegemonia de la dreta al PP, i que amb el seu cordó sanitari al PSOE li va regalar el vot de centre. El segon, el de Pablo Casado, fill polític de José María Aznar que, apressat a consolidar el seu lideratge en el PP, va decidir llançar-se a la muntanya. I el tercer, compartit per Rivera i Casado, la mimetització del PP i Ciutadans amb els postulats de la ultradreta: 155 a Catalunya, setge a l’independentisme, amenaces a la llei de l’avortament....\nPopulars i taronges van entrar en mode pànic quan el partit de Santiago Abascal va irrompre al Parlament andalús... amb només el 10% dels vots. En comptes de marcar distàncies amb el seu ideari retrògrad i predemocràtic, li van regalar la legitimitat que li faltava a l’obtenir el seu recolzament per governar. Negoci ruïnós: el 28-A ha confinatVox en el 10% dels sufragis, però les dretes retrocedeixen en vots i en escons, cosa que propicia un Govern d’esquerres.\nAmb el pitjor resultat de la història del PP, el lideratge de Casado penja d’un fil. Es confirma que un partit condemnat per corrupció no en tenia prou amb un rentat de cara i un gir dretà per enterrar el passat. I Rivera afronta un nou dilema: reposicionar Cs al centre del tauler o persistir en l’esbojarrada lluita amb el PP i Vox.\nSánchez obté un triomf inapel·lable i es prepara per negociar\nLa radicalització del PP de Casado acaba en fracàs total\nEL "MANDAT DEMOCRÀTIC" DEL 28-A\nTambé els catalans han votat contra el soroll i la fúria, al validar el pragmatisme d’ERC, premiar l’aposta del PSC pel diàleg i penalitzar l’irredemptisme de Carles Puigdemont, que arrossega el postconvergent JxCat a mínims històrics. Aquest sí que és, amb quatre milions de vots emesos, un "mandat democràtic". Tant de bo que el llegeixin correctament.\nPablo Casado Carles Puigdemont Ciutadans PP PSOE ERC Albert Rivera Pedro Sánchez Mariano Rajoy José María Aznar PSC PSC Santiago Abascal VOX Junts per Catalunya Article 155 de la Constitució