L'inspector Dril i els emis ens ajudaran a identificar les emocions bàsiques utilitzant el seu famós invent: l'emocionòmetre. Gira la roda per a assenyalar l'emoció que sents i ind... 9788418599163 CARRETERO & ISERN NUBEOCHO EDICIONES dilluns, 25 d'octubre de 2021\nELS OCELLS DEL CEL UN PUPUT\n9788412197884 TERESA CAMPOS EDICIONS SALORIA, S.L. dilluns, 11 d'octubre de 2021\nAutor: TERESA CAMPOS Editorial: EDICIONS SALORIA, S.L. Llançament: 11/10/2021 Disponible\nELS ANIMALONS DEL BOSC UN ISARD\n9788412197891 TERESA CAMPOS EDICIONS SALORIA, S.L. dilluns, 11 d'octubre de 2021\n9788412372809 NONO GRANERO EKARE dimarts, 5 d'octubre de 2021\nAutor: NONO GRANERO Editorial: EKARE Llançament: 05/10/2021 Disponible\nAl Bosc de la Gla sempre hi ha molta activitat! La Gata vol aprendre a cuinar i l'Esquirol vol fer un ninot de neu... Trobaran tot el que necessiten? Aixeca les solapes i ho sabràs... 9788426147202 JULIA DONALDSON EDITORIAL JUVENTUD, S.A. divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: JULIA DONALDSON Editorial: EDITORIAL JUVENTUD, S.A. Llançament: 01/10/2021 Disponible\nAl Bosc de la Gla sempre hi ha molta activitat! La Gata vol aprendre a cuinar i l'Esquirol vol fer un ninot de neu... Trobaran tot el que necessiten? Aixeca les solapes i ho sabràs... 9788426147189 JULIA DONALDSON EDITORIAL JUVENTUD, S.A. divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: VV.AA. Editorial: BRUIXOLA Llançament: 01/10/2021 Disponible\nVols saber la història del fill d'un Fuster a qui creixia el nas quan deia mentides? Vet aquí que un dia, el fuster Jepet va fer un titella amb un tros de fusta. Pinotxo és un bon ... 9788424669874 ANNA CANYELLES LA GALERA, S.A. EDITORIAL divendres, 1 d'octubre de 2021\nVols saber la història del fill d'un Moliner que només havia heretat un gat? Cap, panxa, peu, el gat fa marrameu!Amb format cartró i lletra majúscula per a primers lectors. 9788424669683 ANNA CANYELLES LA GALERA, S.A. EDITORIAL divendres, 1 d'octubre de 2021\nA en Jan li agrada molt la seva banya. Una banya com la seva té un munt d'avantages... i algun inconvenient. A cada doble pàgina el lector veurà precisades totes dues possibilitats... 9788447946297 DAVID FERNÁNDEZ SIFRES BAULA EDICIONS divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: DAVID FERNÁNDEZ SIFRES Editorial: BAULA EDICIONS Llançament: 01/10/2021 Disponible\nEl rinoceront Jan està jugant a golf quan se li escapa la pilota! En la seva persecució, la confondrà amb un munt d'elements que s'hi assemblen (la cua d'un conill, un xampinyons q... 9788447946280 DAVID FERNÁNDEZ SIFRES & ... BAULA EDICIONS divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: DAVID FERNÁNDEZ SIFRES & CLAUDIA RANUCCI Editorial: BAULA EDICIONS Llançament: 01/10/2021 Disponible\nCinc guineus trapelles juguen a fer tombarelles. A la neu flonja, gira que gira, com en uns cavallets de fira. Una divertida tirallonga per jugar i comptar. 9788447943258 ATELIER SAJE BAULA EDICIONS divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: ATELIER SAJE Editorial: BAULA EDICIONS Llançament: 01/10/2021 Disponible\nLlibre mirall per imitar animals divertits. Mira't al mirall i ... treu la llengua com la petita granota. Un llibre animat, tendre i enginyós per riure amb els més petits! 9788447942787 THIERRY BEDOUET BAULA EDICIONS divendres, 1 d'octubre de 2021\nAutor: THIERRY BEDOUET Editorial: BAULA EDICIONS Llançament: 01/10/2021 Disponible


Miquel Martí i Pol a Manresa - Miquel Martí i Pol\nMiquel Martí i ...\nMiquel Martí i Pol a Manresa\nDel 3 de juliol al 30 de setembre es podran visitar les exposicions «De Paraules al vent a La fàbrica: creació, evolució i publicació dels primers poemaris de Miquel Martí i Pol» i «La vida de Miquel Martí i Pol» a l’espai Plana de l’Om de l’auditori de Manresa.\nLes exposicions serviran de preàmbul de l’espectacle «Paraules vives al vent que passa. Recital de poemes de Miquel Martí i Pol» que tindrà lloc el diumenge 1 de setembre a l’auditori Kursaal.\n«Paraules vives al vent que passa» és un recital de poemes de Miquel Martí i Pol amb l’evocació de temes de la chanson française presents en la vida del poeta de Roda de Ter.\nA Martí i Pol li agradava seguir els grans noms i els grans temes de la chanson française, fins al punt d’aprendre l’idioma a força d’escoltar-los. Cantautors de la seva predilecció foren Prévert, Brassens, Aznavour, Ferré o Brel. Va arribar a ser un traductor excel·lent del francès al català; havia traduït, entre d’altres, Saint-Exupéry, Arnaud, Lévi- Strauss, Zola, Flaubert, Racine, Apollinaire…\nAra, música francesa i poesia s’uneixen en aquest recital, que podrem escoltar per la Festa Major de Manresa, per homenatjar un dels poetes més reconeguts del nostre país. Les seves paraules continuen emocionant-nos, una vegada i una altra.\nRECITACIÓ: Dolors Vilaplana, Ramon Alabau i Enric Cassany\nCANTANTS: Cristina Amils i Eva Estebas\nPIANO: Joan Amils\nSELECCIÓ DE TEXTOS: Jordi Berenguer\nCOORDINACIÓ: Florenci Crivillé\nPREU: 10€ (compreu l’entrada a www.kursal.cat)


El Matí Digital - Corrent 100 metres amb en Quim Torra\nCorrent 100 metres amb en Quim Torra\nQuim Torra, Jordi Calvís i Andreu González\nProtestes, no cooperes, suplantes\nEl dia 21 d’abril el Jordi Calvís i jo vam tenir la sort de fer de teloners d’en Quim Torra i Pla a Vic. Hi vam anar tots tres per presentar els nostres respectius llibres — 'Els últims 100 metres' (l’editor i publicista) i 'Herois indepes' (en Calvís i jo)— convidats per l’ANC vigatana. Dic això de teloners perquè uns dies abans havíem fet un acte conjunt a Martorell i en Quim parlà poc per deixar-nos brillar: jugàvem a casa. A Vic, en canvi, l’advocat va copsar l’atenció del públic amb facilitat, atesa la seva capacitat oratòria contrastada.\nA Vic, després que l’il·lustrador de Lleida les Borges Blanques i jo parléssim del nostre llibre, en Quim va prendre la paraula i ens va adreçar unes paraules elogioses plenes de suc: “Ens vam desconnectar quan vam començar a riure”. A mi em va dir que gasto un humor com el de Buster Keaton (crec que és una floreta) i va treure a col·lació que aquell mateix dia en Joan Boada, que havia estat conseller d’Interior per ICV durant el tripartit, havia dit dels independentistes que eren hippies, estalinistes i gihadistes. Tres en un, com l’oli multiusos. Amb sornegueria, va afegir que els 'Herois indepes' concebuts per Calvís donarien per a unes obres completes tan gruixudes com les de Josep Pla i va qualificar el llibre de “sensacional en el seu horror”.\nQuant al llibre de Quim Torra, es planteja d’entrada com “el testimoni de la marató que portem”. Segons l’autor, el catalanisme va ser una eina útil durant un segle, però no dóna per a més. Per això ha desembocat en l’independentisme, un moviment que busca un escenari irreversible, en el qual no sigui possible aturar-se ni tirar enrere, del qual s’hagi de sortir amb una solució binària: o sí o no. Com ha arribat el catalanisme a aquesta conclusió? Perquè hom s’ha adonat que “la Champions és la lliga dels Estats i no la de les regions d’Europa”. La residualització creixent de Catalunya com a nació la portaria cap a l’extinció, i va citar com a exemple d’aquesta realitat el fet que el govern central plantegi fer el corredor mediterrani amb un ramal Alacant-Madrid.\nEn aquesta fase de triomf independentista en la batalla dels arguments, ja que l’unionisme fa temps que només apel·la al sentimentalisme, l’autor d’'Els últims 100 metres' també va qualificar la victòria del 27-S com a extraordinària per tres motius. El primer, perquè el 48% de vots favorables al Sí en aquestes plebiscitàries haurien estat més d’un 50 % en qualsevol altra votació (cal recordar que la participació va assolir el 77 % i que van faltar entre 80.000 i 100.000 vots per depassar la meitat dels sufragis que donaven suport a la secessió). El segon, que només comptant com a Sí un 15 % dels vots que no es van definir (450.000), ja es tindria el mandat democràtic que es demanava internacionalment. El tercer, que l’independentisme es va imposar arreu de Catalunya.\nQuant a les estructures d’Estat, Quim Torra va voler enviar un missatge tranquil·litzador: “les estem fent”. Segons Torra, s’està preparant una legislació catalana en pugna amb l’espanyola i va titllar de “bomba atòmica” la “Llei de règim jurídic”, que servirà per passar de la llei a la llei, sense que es produeixi un buit legal.\nPel que fa a la desobediència o “fidelitat a les lleis pròpies”, l’editor d’Acontravent la va descriure en tres fases: “protestes, no cooperes, suplantes”. Per a Torra, es tracta d’arribar a un escenari ghandià que forci una mediació internacional, cosa que no succeirà “fins que no siguem un assumpte ineludible”. Per què mediació internacional? Perquè l’Estat espanyol no es pensa moure ni un mil·límetre de la seva posició actual: ni plantejarà un referèndum ni cap partit tindrà prou força per fer-lo ni es vol arriscar a crear un precedent, com el referèndum escocès el va crear per als propis escocesos (un cop fet un referèndum, per què no fer-ne un altre?).\nArribats a aquest punt és on la tàctica de Quim Torra divergeix clarament de la de Junts pel Sí, que aquell no veu clara. Per a Torra, creat un escenari ghandià, s’ha de celebrar un referèndum unilateral. Forçar-lo. Perquè arribats a aquest punt frau Merkel (o la cancellera alemanya de torn) farà una trucada. La farà al president espanyol del moment perquè accepti un referèndum o a Puigdemont, perquè els catalans deposin el desafiament a l’Estat. “A qui trucarà?”, va demanar sense gosar contestar.\nTorra va cloure la seva intervenció davant més de 50 persones amb unes paraules que traslladaven la responsabilitat a cadascun dels actors d’aquesta etapa, per poc important que pugui semblar: “Serem el que aconseguim guanyar-nos”. Així serà. Així sia.\n[Per cert, moltes i moltes gràcies a la Carme, la Marta i Les Dèries de Clio pel sopar posterior. Molt agraïts per la teca i per la conversa.]


El rei gripau o l'Enric de ferro, Germans Grimm -- Traducció col.lectiva\n1 Temps era temps, quan les oques tenien dents, hi havia un rei que tenia tres filles molt bufones i la petita n'era tant, que fins i tot el sol, que n'havia vistes tantes, se'n meravellava cada vegada que li tocava la cara.\nProp del castell del rei hi havia un bosc gran i frondós i, en aquest bosc, sota un vell til·ler, hi havia una font. Quan el sol escalfava de valent, la princeseta s'endinsava al bosc i s'asseia vora la font d'aigua fresca. Quan s'avorria, llançava una boleta d'or enlaire i l'entomava. Era el seu joc preferit.\nPerò ve't aquí que una vegada la boleta no va tornar a la mà de la princeseta, sinó que va caure a terra i, rodolant rodolant, va anar a parar dins l'aigua. La princeseta la va seguir amb els ulls, però la font era tan fonda, que va desaparèixer i ja no la va tornar a veure més. Aleshores es va posar a plorar amb gran desconsol.\nEn sentir els seus planys, una veu va dir:\n—Què tens, princeseta? Els teus plors trencarien fins i tot el cor d'una pedra.\nLa menuda va mirar al seu voltant per descobrir d'on venia la veu i de sobte va veure un gripau que treia el seu cap lleig i fastigós de l'aigua.\n5 —Ah, ets tu, vell Xapixop! —va dir ella—. Ploro per la boleta d'or que m'ha caigut a l'aigua.\n—No t'hi amoïnis —va fer el gripau—. Jo et puc ajudar, però què em donaries a canvi si em capbusso i et trec la teva joguina de l'aigua?\n—Demana'm el que vulguis, estimat gripau —va contestar la princeseta—: els meus vestits, les perles i les pedres precioses i també la corona d'or que porto.\nEl gripau va contestar:\n—Els teus vestits, les perles, les pedres precioses i la corona d'or, no els vull pas, però si em volguessis estimar, si em deixessis ser el teu amic i company de jocs, si pogués seure al teu costat a taula, menjar del teu platet d'or i beure de la teva copeta i dormir al teu llitet..., si em promets tot això, t'aniré a buscar la boleta d'or al fons de la font.\n—Oh sí, i tant! Et prometo tot això, si em portes la boleta —va dir ella.\nPerò pensava: «Què xerra aquest gripau beneit que es passa el dia a l'aigua, raucant amb els de la seva trepa? Què s'ha cregut? Que pot arribar a ser amic de ningú?»\n10 Un cop feta la promesa, el gripau es va capbussar i, al cap d'una estoneta, va tornar a sortir amb la boleta a la boca i la va llançar a l'herba.\nLa princeseta, més contenta que un gínjol de tornar a tenir la joguina, la va agafar i se'n va anar corrents.\n—Espera't, espera't! —cridava el gripau—. Jo també vull venir i no puc córrer tant com tu!\nPerò els seus raucs, per forts que fossin, no li van servir de res. Ella no se l'escoltava; estava tan frisosa de tornar a casa, que de seguida es va oblidar del pobre gripau, que no va tenir més remei que tornar-se a capbussar a la font.\nL'endemà, quan la princeseta seia a taula amb el rei i tota la gent de palau i menjava del seu platet d'or, es va sentir una cosa que pujava les escales de marbre fent plof-plof, plof-plof, i, un cop dalt, trucava a la porta tot cridant:\n—Filla del rei, la més petita, obre'm!\nLa princeseta va córrer a obrir, però quan va veure el gripau a la porta, la va tancar de cop i va tornar a taula morta de por.\nEl rei va notar que el cor li bategava molt de pressa i li va dir:\n—De què tens por? Que potser hi ha un ogre allà fora que se't vol menjar?\n15 —No, no, no és pas això —va respondre la criatura—. No és un ogre, sinó un gripau fastigós que ahir em va collir la boleta d'or que m'havia caigut a la font. A canvi li vaig prometre que seria el meu company de jocs. Però no m'imaginava que pogués sortir de l'aigua. I ara és aquí fora i vol entrar.\nEl gripau va trucar per segona vegada, tot cridant:\n—Filla del rei, la més petita, obre'm! Que ja no te'n recordes, del que em vas prometre ahir a la font? Filla del rei, la més petita, obre'm!\nAleshores el rei va dir:\n—Si ho has promès, ho has de complir. Au, vés a obrir-li la porta.\nElla va anar a obrir la portar i el gripau va entrar saltironejant fins a la cadira de la princeseta. Un cop allà li va dir:\nLa princeseta no ho volia fer, però el rei li ho va manar. Quan el gripau va ser a la cadira, va dir:\n—Ara acosta'm el teu platet daurat i així podrem menjar tots dos junts.\n20 La princeseta va obeir també aquesta vegada, però tothom es va adonar que ho feia a disgust. El gripau s'ho va menjar tot de bon grat, però ella no va poder fer ni un mos.\nFinalment el gripau va dir:\n—Ja estic tip i tinc son. Porta'm a la teva cambra i prepara el teu llitet de seda, que anirem a dormir.\nAleshores la filla del rei es va posar a plorar. Tenia por del gripau, perquè era tan fred i llefiscós, que no gosava ni tocar-lo i ara, de cop i volta, es veia obligada a compartir amb ell el seu llitet net i polit.\nEl rei se la va mirar tot enfadat i li va dir:\n—Si ho has promès, ho has de complir. Ara el gripau és el teu amic.\nVulgues no vulgues, la princeseta va haver d'emportar-se el gripau. Tota enfurismada, el va agafar amb dos dits i el va pujar a la cambra. Però, un cop al llit, en comptes de posar-lo al seu costat, el va encastar a la paret i li va dir:\n—Vejam si calles d'una vegada, gripau fastigós!\n25 Però allò que va caure a terra no era un gripau esclafat, sinó un jove príncep d'ulls bonics i encisadors. Per llei i per voluntat del rei, ara era el seu company i el seu marit. Aleshores es van adormir contents i feliços i l'endemà al matí, quan el sol els va llevar, es va sentir arribar un carruatge tirat per vuit cavalls blancs, guarnits amb plomes i cadenes d'or, i al darrere hi anava el servent del jove príncep, el fidel Enric.\nQuan havia vist el seu amo convertit en gripau, el fidel Enric s'havia posat tan trist, que s'havia hagut de lligar el cor amb tres cadenes de ferro perquè no li esclatés de dolor i de tristesa. El carruatge venia a buscar el jove príncep per endur-se'l al seu reialme. El fidel Enric els va ajudar a pujar-hi i, en acabat, es va tornar a situar al darrere, boig d'alegria per aquest final feliç.\nQuan ja havien fet un tros de camí, el príncep va sentir un crec darrere seu com si s'hagués trencat alguna cosa. Es va girar i va dir:\n—Enric, el carruatge es trenca.\n—No, senyor, no és pas el carruatge, sinó una tira del meu cor, que no podia suportar el dolor de veure-us a la font convertit en gripau en comptes de viure amb nosaltres al palau.\nEs va sentir un altre crec i encara un altre i el fill del rei continuava convençut que el carruatge s'esbotzava, però en realitat eren les cadenes de ferro del cor del fidel Enric que es trencaven, perquè el seu amo tornava a ser lliure i feliç.


XarxaLlull: Seminari “Framing Polyglot Iberian Cinema” a Harvard University amb Esther Gimeno Ugalde i Patricia Ferreira\n/ ► Seminari “Framing Polyglot Iberian Cinema” a Harva...\nSeminari “Framing Polyglot Iberian Cinema” a Harva...\nSeminari “Framing Polyglot Iberian Cinema” a Harvard University amb Esther Gimeno Ugalde i Patricia Ferreira\nper Marta Puxan - Sunday, 17 March 2013, 22:56\nEls propassats 28 de febrer i 7 de març es va celebrar a Harvard University una doble sessió al voltant del tema del multilingüisme al cinema peninsular, i especialment al cinema català, en un seminari amb el títol “Framing Polyglot Iberian Cinema”. Els actes s’emmarcaren dins del Hispanic Cultures Seminar, dirigit pel professor Mariano Siskind. La professora Esther Gimeno Ugalde, de la Universitat de Viena i investigadora visitant Max Kade a Harvard, va pronunciar una conferència amb el títol “Between the Local and the Global: Polyglot Iberian Cinema”, en què va fer un recorregut per l’ús de les llengües a dins del cinema espanyol des dels seus inicis fins ara. Gimeno Ugalde va argumentar que, malgrat que el cinema basc i el cinema gallec han fet en els darrers anys algunes passes cap a la incorporació del gallec i el basc al cinema, el cinema català és el que ha assolit una normalitat més plena per l’ús de la llengua catalana, sovint combinada amb el castellà o l’anglès. Les peculiaritats dels usos lingüístics com a resultat de les circumstàncies polítiques han permès en els darrers anys una aposta molt clara pel cinema multilingüe en les seves múltiples formes, que esdevé en el cinema contemporani una tècnica molt innovadora que s’està descobrint en altres països. Amenitzada per talls molt ben trobats, la conferència va oferir una excel·lent visió panoràmica, que va emmarcar perferfectament la projecció següent d’Els nens salvatges.\nAjudats pel marc establert per la professora Gimeno Ugalde, el dia 7 de març els assistents a la sessió “Catalan Cinema and Beyond: Els nens salvatges by Patricia Ferreira” van poder gaudir de la projecció de la pel·lícula Els nens salvatges (2012), de Patricia Ferreira, qui venia des de la Universitat de Massachusetts on ja l’havia presentada a dins d’un cicle de cinema català. A la Universitat de Harvard, Ferreira va presentar la seva pel·lícula i la va emmarcar dins del seu cinema. Esther Gimeno Ugalde va presentar la directora i moderar la discussió posterior, on van sorgir qüestions molt interessants, que Patricia Ferreira va respondre llargament i intel·ligentment. La discussió es va centrar en aspectes com l’estructura de la pel·lícula, el final obert, la qüestió dels adolescents, i el multilingüisme. Entre els assitents hi havia els estudiants de català, per a qui els actes eren part integrant del programa del segon curs de llengua i cultura catalanes, i dos grups d’estudiants de castellà, a qui els va interessar molt la pel·lícula i el fet que fos bilingüe en castellà i català.\nAquest cicle es va poder celebrar gràcies a la col·laboració amb l’Insitut Ramon Llull, la Universitat de Massachusetts a Amherst i la Universitat de Harvard.


A principis de novembre l’Ajuntament de Pego es reuneix amb Cadastre – Ràdio Pego\nA principis de novembre l’Ajuntament de Pego es reuneix amb Cadastre\n13 d'octubre de 2010 Sara Garcia 0 Comment\nDesprés del plenari extraordinari en què, per 8 vots a favor (CdP, PSPV i BNV) i 5 abstencions (PP), es va aprovar demanar l’execució de la sentència que anul•la la ponència de valors cadastrals de Pego, el consistori pegolí continua el procediment marcat per a què aquesta sentència del TSJCV s’aplique en totes les seues conseqüències i a principis de novembre es reunirà amb la Direcció General de Cadastre per a avançar en els tràmits. Ràdio Pego dedica el ‘Taula Oberta’ de demà dijous a aquesta qüestió.\nEn el passat plenari extraordinari celebrat divendres 8 d’octubre, després de conèixer-se que la Direcció General de Cadastre no havia presentat recurs de cassació a la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, i que, per tant la sentència del mateix, que anul•la els valors individuals i la totalitat de la ponència de valors cadastrals de Pego, era ferma; s’aprovava per 8 vots a favor, els de l’equip de govern i 5 abstencions, les de l’oposició, demanar l’execució de dita sentència. Amb aquest pas l’Ajuntament de Pego li està demanant a Cadastre que aplique eixa sentència que anul•la la ponència de valors. “Una vegada estiga anul•lada la sentència l’Ajuntament té l’obligació de demanar responsabilitats patrimonials per la ponència mal feta”, especificava l’alcalde de Pego, l’independent Carmelo Ortolà.\nEixa anul•lació de la ponència de valors, explicava el responsable d’Hisenda de l’Ajuntament de Pego, comporta “una responsabilitat patrimonial que serà defensada pel consistori pegolí, igual que va defensar la no legalitat d’eixa ponència de valors, aconseguint suspendre-la”.\nTambé afirmava Carmelo Ortolà que “eixos diners els ha cobrat l’Ajuntament a través de l’IBI”, però aclaria que “s’han cobrat com deu cobrar un ajuntament. El problema és que els ha cobrat en uns valors mal fets que els ha fet un altre i ahí hi ha una responsabilitat de l’administració que fa eixos valors i és el que va ha demanar-li l’Ajuntament de Pego”.\nL’Ajuntament de Pego va sol•licitar que es revisara la ponència de valors de Pego el 27 de novembre de 2003. Aquesta es va ser aprovada per la Direcció General de Cadastre i remesa al consistori pegolí l’11 d’octubre de 2007. És en 2010 quan la sentència emesa en 2009 pel TSJCV és ferma. Açò indica que la burocràcia i la justícia en aquest país continuen sent lentes. El que duu a pensar que l’execució de la sentència i les seues conseqüències positives per al poble de Pego, com és el pagament dels diners cobrats indegudament, també es poden fer esperar més del que tothom desitjaria.\nEl responsable d’Hisenda de l’Ajuntament de Pego posava com a exemple d’altres cadastres mal realitzats, la veïna localitat de Xàbia i es comprometia a assumir “les responsabilitats que s’hagen d’assumir”; alhora que asseverava que “l’Ajuntament de Pego es preocupa i es preocuparà per a què a cada ciutadà se li tornen els diners que haja pagat indegudament”.\nEl següent pas per a aconseguir això tindrà lloc a principis del mes de novembre, el 3 ó el 4, quan representants municipals es desplaçaran a Madrid per a assistir a una reunió amb la Direcció General de Cadastre. Eixa reunió servirà per plantejar solucions a “este problema” assegurava Ortolà. “Les solucions passen, primer per fer una revisió nova; segon, negociar la responsabilitat patrimonial de l’administració que ha fet la falta i si el Ministeri d’Hisenda vol reconèixer el tema es plantejarà com es volen tornar eixos diners i si no volen reconèixer el tema este alcalde té ben clar que va a presentar-li un contenciós com li’l va presentar en el tema del cadastre”.\nEn relació a la problemàtica que ha suscitat el Cadastre entre la població pegolina, l’alcalde del municipi feia memòria que “l’Ajuntament que jo he presidit durant dos legislatures, exceptuant el problema que hem tingut amb Cadastre, que no és un problema derivat de la gestió municipal […],no ha pujat cap impost durant els últims 7 anys”.\nD’altra banda, l’independent Carmelo Ortolà manifestava no entendre la postura del PP de Pego que es va abstenir al passat plenari extraordinari per a demanar l’execució de la sentència i ara ha demanat la realització d’un altre plenari extraordinari per a “l’adopció per part de la corporació municipal del reconeixement de l’obligació legal de la devolució dels ingressos indeguts als ciutadans de Pego”.\n← Pego acumula 118’5 l/m2 durant el pont d’octubre de 2010\n48 persones aconsegueixen un treball fix gràcies a les ajudes per al foment d’ocupació →


El Rastro Solidari arriba a la majoria d'edat - Notícies - Ajuntament de Picanya\nAquest passat diumenge se celebrà la 18a edició\nAquest diumenge 27 de maig la Plaça Major ha tornat a acollir una nova edició del Rastro Solidari. Un esdeveniment que, amb 18 anys d'història a les seues esquenes, ja ha esdevingut una cita imprescindible per a molts picanyers i picanyeres.\nEn aquest 2012, i com no podia ser d'altra manera, picanyers i picanyeres han tornat a respondre a la crida del Consell per la Solidaritat. Des de primera hora les paradetes muntades per diferentes entitats socials i associatives del nostre municipi (enguany encara més que en edicions anteriors) van rebre la visita de centenars dels nostre veïns i veïnes decidits a col·laborar. L'oferta encara més extensa enguany anava des de llibres a roba, des de complements a jocs infantils, manualitats, artesania... sense oblidar l'oferta gastronòmica a la que als tradicionals bunyols de les persones majors se sumaven "pinxitos", pernil, sucs i, fins i tot cuïna internacional.\nA partir d'ara les diferents associacions, col·lectius i entitats aniran ingressant la seua recaptació al conte del Consell per la Solidaritat i el Voluntariat Social que serà l'encarregat d'assignar aquest fons als projectes presentats per les diferents ONGs.\nL'actuació del persussionista ruandés Dama (Jean Rwiyamilira) amb un espectacle on va convidar a participar al públic tot i picant palmes, cantant i tocant diferents instruments de l'Àfrica central com ara Dum-dums, kalimbas, txequeres, maraques... va animar el matí i va aportar el toc cultural (i intercultural) que també acompanya al Rastro des dels seus orígens.\nFestival Solidari de Folklore\nTot i així, encara queda al nostre calendari un acte més amb el Festival Solidari de Folklore el diumenge 3 de juny a les 18.30h al Centre Cultural. En aquest festival participaran el Grup de Tabal i Dolçaina, Rondalla Faitanar, Escola Municipal de Danses, Grup de danses Carrasca i Grup de danses Realenc. L'entrada solidària té un preu de 2 euros.\nImatges del 18é Rastro Solidari a la fotogaleria enllaçada al peu d'aquesta plana.\nAcí més notícies de Picanya


Estalvi, el gran perdedor de la situació inflacionista - Notícies - IEF\nEstalvi, el gran perdedor de la situació inflacionista\nAquesta setmana The Economist titulava una notícia amb “La inflació americana: un fenomen global o un mal de cap creat per nosaltres?” i afegia que “No està bé negar que els estímuls fiscals i monetaris han ajudat a causar el problema”. Cal subratllar que l’índex de preus al consum (IPC) nord-americà va aconseguir el 6,2% el mes d’octubre passat, la pitjor dada des de l’any 1990. A més, la inflació subjacent, és a dir excloent els elements més volàtils com l’energia i els aliments sense elaborar, va ser del 4,6%. Xifres, sens dubte alarmants, que conviden a pensar que la inflació podria no tenir un caràcter transitori. Per part seva, a Espanya, l’IPC general segueix els passos de l’índex als Estats Units, arribant al 5,4% el passat octubre.\nA aquesta situació inflacionista se li uneix que els tipus d’interès estan en nivells molt baixos, inclusivament negatius, amb el que la retribució real per l’estalvi és negativa, i molt inferior a la inflació, penalitzant així als estalviadors. L’estalvi i la generació de patrimoni, que des de l’IEF considerem que ha de ser diversificat -immobles, accions, bons, divises…-, són necessaris perquè els individus i les famílies disposin de seguretat financera futura, més si tenim en consideració que, últimament, les crisi -financera/immobiliària i Covid- han succeït una rere l’altra-. L’estalvi no evita que hi hagi situacions complicades, però afavoreix que puguem afrontar-les.\nAquesta conjuntura inflacionista i de penalització de l’estalvi, que afavoreix l’endeutament i la despesa, podria començar frenar-se si, tant el Banc Central Europeu com el nord-americà (Fed), pugessin els tipus d’interès i disminuïssin els estímuls monetaris. En aquest sentit, els experts de l’IEF considerem que la recepta de pujar tipus és factible per a controlar la inflació, però és una actuació amb efectes secundaris adversos com, majors càrrecs per als endeutats i per suposat la contracció de l’economia.\nNo hi haurà solució fàcil ni ràpida per als estalviadors que inverteixen amb risc escàs, més que convèncer-se que serà més necessari que mai incorporar riscos en el nostre patrimoni invertit a la recerca d’alguna rendibilitat.\nEns situem doncs en una etapa en la qual inevitablement veurem tensió entre els partidaris d’evitar la inflació costi el que costi (el nou govern a més pressionarà i els que, pel seu major dèficit i endeutament, com Espanya, no voldran sentir parlar de cap pujada de tipus. El BCE a Europa i la Reserva Federal tindran la paraula.\nBarcelona, 23 juliol 2020\nPressupost comunitari i fons de recuperació: és el moment de l’Eurocambra!\nBarcelona, 20 febrer 2020\nLes prioritats de la Comissió Von Der Leyen es presenten a Barcelona


Quàdruple empat entre C's, ERC, PSC i Democràcia i Llibertat - Empordà\nQuàdruple empat entre C's, ERC, PSC i Democràcia i Llibertat\nUn enquesta del diari pronostica nou escons a cada una de les forces polítiques i deixa fora Unió el 20-D\n'La Vanguardia' publica aquest dilluns una enquesta que preveu un quàdruple empat entre Ciutadans, ERC, PSC i Democràcia i Llibertat el pròxim 20 de desembre a Catalunya. Les quatre formacions polítiques obtindrien nou escons cadascuna, és a dir 36 dels 47 representants que s'escullen a Catalunya, mentre que la resta serien per a En Comí Podem, amb 6 diputats, i en últim lloc, el PP, amb 5. La mostra, a més, deixaria fora Unió del Congrés dels Diputats. Les quatre primeres forces estan separades només per 1,7 punts. Així, Ciutadans se situaria com a força més votada, amb el 17,7% dels sufragis, seguida d'ERC (17,4%) , PSC (16,5%) i Democràcia i Llibertat (16%). En Comú Podem obtindria el 15% dels vots, el PP l'11,8% i Unió el 2,3%.\nAquests resultats difereixen molt de les anteriors eleccions al Congrés dels Diputats, el novembre del 2011. Així, CiU, que aleshores va ser la força més votada amb 16 escons, amb el 29,3% dels vots, quedaria ara amb pràcticament la meitat dels suports i com a quarta força sota les sigles de Democràcia i Llibertat i sense comptar amb Unió, que no tindria representació la cambra baixa amb el 2,3% dels sufragis. En Canvi, Ciutadans, que aleshores no es va presentar, debutaria com a força més votada a Catalunya el pròxim 20 de desembre, amb el 17,7% dels vots i nou diputats.\nPer la seva banda, ERC triplicaria els resultats del 2011. Després d'obtenir només tres escons, ara en passaria a tenir nou i se situaria com a segona força més votada, amb el 17,4% dels sufragis (7,2% al 2011) i a només tres dècimes de Ciutadans. El tercer lloc seria per al PSC, que perdria cinc representants, després d'aconseguir-ne 14 en els comicis del 2011 i 25 en els anteriors, l'any 2008. La intenció de vot se situaria en el 16,5% després de perdre 10,2 punts.\nEn Comú Podem, que inclou Podem, ICV i la formació d'Ada Colau, seria la cinquena força a Catalunya en les eleccions del 20 de desembre i doblaria els tres diputats que van obtenir els ecosocialistes l'any 2011, amb una intenció de vot del 15% davant el 8,5% d'ICV-EUiA fa quatre anys. Per últim el PP, com les altres forces polítiques tradicionals, també patiria una davallada, en aquest cas perdent més de la meitat dels suports i passaria dels 11 diputats als 5, mentre que la intenció de vot es reduiria pràcticament a la meitat (del 20,7% a l'11,8%).\nEn quant a la valoració dels candidats, cap d'ells aprova. El cap de llista d'ERC, Gabriel Rufián, és qui obté millor nota, amb un 4,8; seguit del cap de llista de C's, Albert Rivera (4,3); i del de Democràcia i Llibertat, Francesc Homs (4,2). Per sota del 4, hi ha el candidat del PSOE, Pedro Sánchez (3,9), empatat amb el líder de Podemos, Pablo Iglesias; d'IU, Alberto Garzón i d'En Comú Podem, Xavier Domènech; seguit del cap de llista d'Unió, Josep Antoni Duran i Lleida (3,7); de la cap de llista del PSC, Carme Chacón (3,5); del PP a Catalunya, Jorge Fernández-Díaz (2,9) i el del PP espanyol i actual candidat a ala reelecció, Mariano Rajoy (2,4). No obstant això, un de cada dos votants creu que Rajoy acabarà sent el pròxim president del govern espanyol, seguit de Pedro Sánchez (20,7%) i Albert Rivera (9,1%).


Dissabte arrenca la 6a edició del cicle de concerts El Moianès sona | NacióManresa\nDissabte arrenca la 6a edició del cicle de concerts El Moianès sona\nper Redacció , Monistrol de Calders, 13 de juny de 2017 a les 11:17 |\nLes Limnos Quartet seran les primeres convidades del festival | Imatge promocional\nLes Joventuts Musicals de Moià ja ho tenen tot a punt per a donar el tret de sortida a la sisena edició del cicle de concerts El Moianès sona, que aplega música patrimoni i gastronomia. Es tracta d'una proposta que té per objectiu donar a conèixer els indrets més emblemàtics de la comarca, alhora que s'escolta música en directe i es té l'oportunitat de fer un tast gastronòmic amb productes locals, la majoria de producció ecològica.\nEl primer concert tindrà lloc aquest dissabte, 17 de juny, al Parc del Serrat de Monistrol de Calders. Es tracta d'un espai situat sobre un turó que s'aixeca a l'esquena del poble, amb grans vistes del municipi i de la riera de Sant Joan. Remodelat amb parets de pedra hi ha bancs, taules, fonts i un circuit gimnàstic. En un extrem del Parc, a més, hi ha el Racó del Kubala, que recorda l'estada a Monistrol del mític futbolista. Un cop acabada la visita en aquest espai, a les sis de la tarda agafaran el relleu les saxofonistes que componen el Limnos Quartet.\nFormat per Elena León (saxo tenor), Esther Sabaté (saxo alt), Gemma Torralbo (saxo soprano), i Núria Brull (saxo baríton), Limnos Quartet proposarà un repertori basat en la singular actualitat del saxo, un instrument que segueix construint la seva història dia a dia tot mantenint-se viu i en constant evolució. El repertori reflectirà la tradició del saxo clàssic i contemporani, amb una especial atenció al dinàmic panorama català.\nEl cicle es reprendrà el dissabte 8 de juliol, amb un concert a càrrec del Duo Ditirambo, format per Noelia Gómez a la viola i Alfonso Aguirre a la guitarra. Els músics oferiran el seu repertori a la casa i els jardins de Cal Canuto, una important residència datada del segle XX que es troba a Castellterçol.\nFinalment, el darrer recital tindrà lloc el dissabte 29 de juliol a l'Ermita de Sant Sadurní, situada a Gallifa. Els encarregats d'amenitzar la vetllada seran els components de Mos Azimans, un conjunt que té la música antiga com a bandera. El quartet, amb la veu de Laia Frigolé i la direcció de Pau Marcos, recupera les cançons del trobador occità Bernart de Ventadorn i les posa a disposició de l'oient actual en versions impecables.\nTots els concerts (amb les corresponents visites guiades i amb el posterior pica-pica) tenen un preu de 15 euros. Les entrades es poden reservar trucant al 639.640.434 o enviant un correu a moia@joventutsmusicals.cat.\nMoianès, Cultura i Espectacles, concerts, música, joventuts musicals moià, El Moianès sona


23 abril 2021 14:20\nGuillem Frontera | 10 desembre 2002\nUna nota publicada fa un parell de dies a DdB, insinuava que a Jaume Matas se'l va nomenar ministre per enrobustir-lo políticament de cara a les pròximes eleccions autonòmiques. Si fos així, no hauria passat res d'inèdit: governs de tots els colors han «premiat» derrotes autonòmiques amb ministeris reconstituents. Però Jaume Matas no ha tengut gaire sort. Amb la millor intenció, ha comès errors de bulto en projectar algunes millores per a les nostres illes, com va ser el cas del passeig marítim a ses Covetes. La compra de Raixa no obtengué els aplaudiments que per ventura mereixia. D'altra banda, el govern al qual pertany no ha atenuat gens els greuges comparatius que sentim els illencs. No podem dir que se li hagi fet cas en els indubtables intents de beneficiar aquesta comunitat. Amb ell en el consell de ministres, als illencs, representats en el nostre Parlament, se'ns ha tractat amb una hostilitat irracional, canalitzada, sobretot, per la guerra central contra un impost la necessitat del qual hauria d'avergonyir el govern de Madrid: que una comunitat com la nostra estigui tan mancada de recursos, només s'explica si tota ella és el botí d'un abordatge frenètic. Per a un polític que estima el seu país, ha de ser molt frustrant el seu pas per un ministeri sense haver pogut millorar gens les nostres condicions generals de vida, les grans infraestructures, les nostres comunicacions. A la llarga, Jaume Matas hauria estat víctima paradoxal d'una operació iniciada per prestigiar-lo políticament davant els illencs i preparar-li el retorn triomfal. Què ha passat? No ho sabrem mai, segurament, però els que l'assegueren al despatx de Madrid no han fet un seguiment acurat del projecte inicial. No li han dedicat l'atenció que requeria el cas. Per si no bastava, els esquits de les marees negres han acabat d'afeblir la seva figura de ministre mediambiental, i podem ben pensar que ell no ha fet més que interpretar com millor sabia els desigs de l'esfinx. Qui sap si li ha mancat una punta de coratge per pensar pel seu propi compte i per actuar en conseqüència. Perquè l'operació acabàs de la pitjor manera possible, ara tenim un Jaume Matas del qual tothom pensa que desitja quedar a Madrid, la qual cosa defineix una situació perjudicial per als interessos del seu partit sigui quina sigui la solució final: si torna, quina il·lusió pot generar un candidat a pesar seu? I, si no torna, inevitablement el successor esdevindrà succedani resignat a causar un efecte merament placebo. En qualsevol cas, per al PP els illencs hem esdevengut un contratemps, i aquest és un rol trivial i desagradable. Que aquesta situació es doni en un país com el nostre, amb tantes d'arrels conservadores, amb un pòsit cultural que en gran mesura podria ser reivindicat per la dreta com l'herència més noble, posa en relleu fins a quin punt aquesta dreta és, en gran mesura, purament sociològica i s'ha constituït en arremolinar-se entorn d'interessos desproveïts de qualsevol ressò ideològic. Si aquesta xacra la pateix tot el país, segurament els paisans que més la pateixen són els conservadors que entenen la política com una pràctica derivada d'una filosofia de la història.


Diputació i Ajuntament adequaran el Mausoleu Romà de Llíria com a centre de difusió turística | Valencia Extra\nL’Ajuntament de Llíria, en col·laboració amb la Diputació de València, va a portar a terme una adequació de l’espai dels Mausoleus Romans a fi de situar en eixa zona la nova oficina municipal de Turisme i convertir-la en punt vertebrador de les rutes turístiques de la localitat. L’actuació compta amb un pressupost global proper als 150.000 euros, dels quals la institució provincial aportarà 100.000, a través del Pla d’Infraestructures Turístiques, la qual cosa permetrà realitzar l’obra d’adequació, que inclou la recuperació de la planta entresòl de l’edifici. Per la seua banda, el consistori assumirà els costos derivats de l’equipament i engegada de la nova oficina.\nTal com ha explicat l’alcalde de Llíria, Manuel Civera, els Mausoleus Romans són un dels elements patrimonials més singulars de la població. “En un municipi que destaca per guardar vestigis latents de les diferents cultures que la van habitar, aquest edifici s’erigeix en el seu centre com a element a partir del qual es pot articular una visita que recórrega des de l’antiga Edeta fins a l’islàmic barri de la Sang, passant per la zona romana o per la Llíria renaixentista i barroca”, detalla Civera.\nLa ubicació de l’oficina de Turisme en el si d’aquest immoble, que ofereix un espai d’uns 300 metres quadrats, tindrà per al primer edil de Llíria un doble efecte, doncs, “a més d’oferir la informació als visitants des d’un lloc més ampli, digne i d’acord amb la seua finalitat, servirà per a traslladar al visitant ja des de la seua mateixa arribada a Llíria a un entorn màgic, en el qual no solament se li explicarà la història sinó que també la podrà veure i fins i tot sentir”.\nEl primer edil ha afegit que els mausoleus permeten així mateix, per la seua ubicació, connectar les visites d’índole històrica-patrimonial amb l’altre gran patrimoni edetà: la música, representada per les seues dues societats musicals les seus de les quals es troben també molt properes.\nL’obertura de la nova oficina turística el pròxim any servirà a més per a commemorar el centenari del descobriment en el municipi del Camp de Túria del mosaic romà dels 12 treballs d’Hèrcules, que en l’actualitat s’exhibeix en el Museu Nacional d’Arqueologia.\nA més de la intervenció a Llíria, el Pla d’Infraestructures Turístiques 2016, elaborat per la Diputació de València en col·laboració amb l’Agència Valenciana del Turisme, inclou altres 20 actuacions en les comarques valencianes que suposen una inversió global d’1,5 milions d’euros. Es tracta d’acords subscrits pel Patronat de Turisme de València amb 21 ajuntaments i l’AVT, per a emprendre nous projectes estratègics que “emanen del propi territori, ja que responen a demandes locals en aquest àmbit, en benefici de la nostra competitivitat turística”, tal com va explicar la diputada de Turisme, Pilar Moncho, durant la presentació del Pla, a la qual van assistir, entre uns altres, l’alcalde de Llíria i el regidor de Turisme, Ferran Pina.\nEntre les actuacions subvencionades s’inclouen des de les millores en el Castell de Xàtiva a la restauració i adaptabilitat de les infraestructures en la platja a Gandia, el reforç del cicloturisme a Quart, la rehabilitació de l’alberg de Teresa de Cofrents i la intervenció en el Museu de la Seda de Montcada.\nPer al president de la Diputació, Jorge Rodríguez, aquest pla és una mostra més que la col·laboració entre institucions permet “arribar a més persones i amb millors serveis”, en aquest cas, “potenciant el valor turístic de les comarques valencianes, que moltes vegades es converteix en el motor que tira del nostre territori quan altres sectors es paralitzen a causa d’una mala conjuntura econòmica.


Chase Hudson i Charli D'Amelio porten anells en forma de cor coincidents - Celebritats I Entreteniment\nquants anys tenen els bessons de casa completa\ndivertits subtítols d’instagram per a la platja\nsubtítols curts del millor amic per a Instagram\namb qui acaba ella als llibres de petons\nidees creatives per demanar una promesa a una noia\nChase Hudson i Charli D'Amelio van ser capturats amb anells en forma de cor coincidents\nChase Hudson i Charli D'Amelio tornen a estar en bones condicions després del drama que va caure entre ells durant l'estiu.\nRecentment, però, els fans van notar que Charli i Chase portaven anells en forma de cor a joc i van pensar que potser s’havien tornat a unir.\nAra Chase marca el rècord de la situació.\nLa relació de Chase Hudson i Charli D'Amelio sembla que canvia constantment. Cada mes hi ha un maquillatge, una ruptura o algun tipus de drama i tot es reprodueix a les xarxes socials. Sabem que la parella s’ha perdonat els uns als altres el drama que va caure al juliol, però ara hi ha qui sospita que els ex van tornar a estar junts i les proves són força sòlides.\nDarrerament, els fans van notar que tant Chase com Charli de tant en tant han estat balancejant el mateix Anell Gucci en forma de cor.\nPer descomptat, tothom va començar a flipar. Sembla que Chase i Charli han estat en bons termes recentment, però volia dir que els ex eren oficialment junts? Ho sentim, però, malauradament, Chase va tancar ràpidament qualsevol rumor de reconciliació. Mentre parlava amb Hollywood Fix , Chase va explicar que simplement són anells d'amistat. Aparentment, va ser la idea de Charli aconseguir els anells, aw!\nNo és la primera vegada que Chase i Charli es veuen portant joies a joc. Al maig, els fans es van adonar del que semblaven polseres tàctils de llarga distància a la parella . Aquests anells, però, són bonics al següent nivell i ara estic pensant que potser necessitaré un per a mi i per als meus besties. Per descomptat, potser hauríem d’anar amb alguna cosa una mica més barat que Gucci.\nAnell de millor amic per a 3JoieriaRB etsy.com$ 88.21 COMPRA ARA


Aquest assentament va estar habitat dos mil·lennis A.C. i ha sigut excavat des de 1984 pel Servei d'Investigació Prehistòrica (SIP) de la Corporació provincial\nEl Museu de Prehistòria, depenent de l'Àrea de Cultura de la Diputació de València, ha programat, de nou per aquest any 2017, les visites comentades a la Lloma de Betxí, donat l'èxit de les campanyes precedents, les quals varen ser realitzades en col·laboració amb els tècnics del Parc Natural del Túria i amb l'Ajuntament de Paterna, i l'autorització dels propietaris i dels gestors de la Vallesa.\nLes visites estan programades per als dissabtes, 10 i 24 de juny, en horari de 10:00 a 14:00 hores. El punt de trobada és l'estació de Metro de la Canyada, on els visitants seran recollits pel guia de la visita.\nCada visita estarà formada per un grup de 40 persones com a màxim, i donada l'experiència d'altres anys, l'activitat es dirigeix fonamentalment a un públic familiar, que valora satisfactòriament les jornades perquè es compleixen les expectatives lúdiques i culturals d'adults i xiquets.\nA més, les visites són conduïdes per llicenciats o graduats en Història, especialitzats en arqueologia i coneixedors de l'Edat de Bronze, i del contingut específic d'aquest jaciment.\nViatge en el temps: destinació a l'Edat del Bronze valenciana\nDurant l'Edat del Bronze, etapa de la Prehistòria en què es consolida l'activitat metal·lúrgica, les terres que envolten el Túria estan ocupades per nombrosos assentaments situats en les vessants i al cim de les muntanyes. Els grups humans que habiten són comunitats camperoles i ramaderes unides per llaços de caràcter familiar, excepte alguns personatges que acaparen el poder.\nUn dels jaciments emblemàtics excavat des de 1984 pel Servei d'Investigació Prehistòrica (SIP) de la Diputació de València és la Lloma de Betxí (Paterna), que després de vint-i-set campanyes s'ha convertit en un referent en els estudis sobre l'Edat del Bronze, tant per la informació aportada com pel seu excepcional estat de conservació.\nSituat a la Vallesa de Mandor (Paterna), en un turó d'escassa elevació i a curta distància del riu Túria, presenta una forma allargada, encara que l'assentament arriba a la part baixa del turó, amb una extensió total de 3.750 m2, aproximadament.\nL'ocupació del lloc data del començament de l'II mil·lenni abans de Crist (AC), quan es construeix el gran edifici superior i una sèrie d'infraestructures d'accés, circulació i manteniment. Després d'un gran incendi, la casa va quedar arrasada, però l'espai es va continuar utilitzant fins a l'abandó definitiu de l'assentament, cap al 1500 AC.\nLa seua ubicació sembla estar relacionada amb l'explotació de les terres circumdants, aptes per al cultiu dels cereals i pròximes a un curs d'aigua estable. Al seu entorn es troben una sèrie de poblats xicotets com per exemple la Llometa del Tio Figuetes, Ermita de Montiel, L'Alteret, Els Carassols, L'Alt dels Castillejos o El Gargao; caserius o llogarets semblants a la Lloma.\nEn 2013, després de finalitzar les campanyes d'excavació, el Museu de Prehistòria va organitzar l'exposició temporal Viure vora el Túria fa 4.000 anys, inaugurada al febrer de 2015.\nVinculades a l'exposició es varen programar diferents activitats complementàries, com les visites comentades al jaciment, efectuades entre els mesos de març i setembre. Les visites varen aconseguir un gran èxit d'assistència i participació ciutadana, alhora que despertaren gran interès entre la població local, raó per la qual es varen tornar a realitzar durant els mesos d'abril a juny de 2016.\nD'altra banda, entre novembre i desembre de 2015 es realitzaren les obres de recuperació, millora i manteniment del jaciment i, també, les tasques de senyalització mitjançant la instal·lació de plafons divulgatius per a afavorir la interpretació de les restes excavades.


Bou mostra un vídeo en què apareix una jove Colau ocupant un pis | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nBou mostra un vídeo en què apareix una jove Colau ocupant un pis\nL’alcaldable del PP acusa l’alcaldessa de promocionar les màfies que ocupen immobles\nBarcelona 18 MAI 2019 - 19:08\tCEST\nL’empresari forner i candidat del PP a l’alcaldia de Barcelona, Josep Bou, ha acusat avui Ada Colau de “promocionar, d’alguna manera, les màfies que ocupen pisos buits”. L’alcaldable popular ha fet aquesta acusació davant de l’icònic edifici ocupa de Can Vies i ha proposat “desallotjar i enderrocar” l’immoble. Però avui Bou tenia un as a la màniga. El popular ha mostrat als periodistes un documental francès on apareix una jove Ada Colau ocupant un pis a Barcelona.\nEl vídeo, que es va penjar a Youtube al gener del 2018, es titula Volem rien foutre al païs i relata diversos episodis d’activistes antisistema. El documental recull imatges d’arxiu, algunes del 1973. En un petit fragment apareix, sense especificar la data, una joveníssima Ada Colau informant una veïna que ocuparà el pis contigu, propietat de l’Ajuntament de Barcelona. Després d’escoltar les explicacions de la jove, la veïna aprova que ocupin el pis del costat.\nEn el petit extracte en què apareix Colau es veu que truca a l’habitatge d’una veïna i la informa: “Hola, imagino que ha sentit els sorolls i li veníem a explicar. Com que hi ha tants pisos buits aquí i som gent que no podem pagar el lloguer…”. La veïna la interromp: “Ja, és que aquests pisos s’enderrocaran”, a la qual cosa Colau respon: “Ja, però falta molt de temps i nosaltres hem mirat els plànols”. La veïna aviat hi empatitza: “Si us deixen, jo ho trobo bé, perquè és una problemàtica que teniu la joventut…, però clar... no sé si us ho deixaran fer, perquè tot això (els pisos) són de l’Ajuntament”, i Colau sentencia: “Nosaltres pensem que hi tenim dret, perquè aquests pisos poden estar tres anys buits i nosaltres no podem pagar un lloguer a Barcelona. De tota manera, volíem tranquil·litzar-la, en el sentit que no farem xivarri ni festes ni coses així. Som gent normal. Jo em dic Ada per a qualsevol cosa”.\nDesprés de la conversa amb la veïna, un anònim, amb una palanca, esbotza el pany d’un pis i una altra veïna mostra l’aprovació de l’ocupació.\nBou ha assegurat que el nombre d’ocupacions a Barcelona ha augmentat des que Colau governa a la ciutat. I ha citat la Constitució per recordar que “la propietat privada ha de ser respectada”. L’alcaldable popular assegura que Colau s’ha negat a facilitar les dades d’ocupació dels darrers anys, però, segons les dades del PP, el 2015 hi havia 642 ocupacions irregulars i el “primer semestre del 2016 ja n’hi havia 1.065, un 66% més”.\nL’alcaldable també ha denunciat que ha estat víctima, en primera persona, de l’ocupació, ja que en un bloc de cases que el mateix Bou ha construït s’han ocupat vuit pisos. Un altre habitatge, propietat de l’empresari, que està situat en un altre bloc, també va ser ocupat, així com un local que actualment està en lloguer. Bou assegura que va ser una màfia “dominicana” la que va ocupar els vuit pisos ocupats en un mateix bloc i Bou mateix assegura que els va dir: “No guanyareu perquè som espanyols”. L’alcaldable va informar que la situació es va resoldre sense violència. En el cas dels ocupes del pis aïllat, Bou assegura que tenien un menor i que el mateix alcaldable els va ajudar a buscar una llar alternativa, mentre que en el local va ser la Guàrdia Urbana qui va desallotjar els ocupes.


El diari de Tavernes: Tornem a preguntar, i ara qué?\nPublicat per El diari de Tavernes a 06:21\nAnònim 16 de gener de 2015, a les 13:09\nCom va a avançar cap assumpte si cada vegada hi ha menys persones al govern per fer front? El que és clara és una cosa: al nostre poble li corresponen 17 regidors pel nombre d'habitants i per la consegüent complexitat dels temes que ha de portar endavant. Això ho poden fer 5 només??\nAnònim 17 de gener de 2015, a les 6:28\nQue seran superman o que? Jjjj\nEl ridicul si que el fan prou... I ja sabeu que qui molt abarca poc apreta, aixina que ja vorem que ix d,ahi. Poc i mal fet.


Podeu efectuar un recurs o formular al·legacions contra una multa per infracció de l'Ordenança de Civisme imposada per l'Ajuntament, tant en període voluntari de pagament com en executiu .\nPer a realitzar la tramitació serà necessari concertar cita prèvia accedint al trámit Cita amb l'Ajuntament de Barcelona\nAdreceu-vos a qualsevol Oficina d'Atenció Ciutadana i recolliu el full de sol·licitud. Si preferiu estalviar-vos desplaçaments podeu obtenir l'imprès accedint a aquest enllaç.\nCal que en la sol·licitud es faci constar necessàriament el número de denúncia o el número d'expedient contra el que vol al·legar o recórrer.\nEl dia de la cita presenteu la sol·licitud, acompanyada per la documentació necesaria, a qualsevol Oficina d'Atenció Ciutadana.\nSi preferiu estalviar-vos desplaçaments innecessaris podeu fer l'enviament per correu postal, preferentment certificat, a l'Institut Municipal d'Hisenda.\nLa persona denunciada o el seu representant degudament autoritzat.\nCal tenir en compte que els professionals que representin els obligats al pagament i les persones jurídiques hauran de realitzar el tràmit, necessàriament per mitjans telemàtics.\nPer fer el tràmit podeu aportar fotocòpies dels documents que justifiquin la vostra petició.


Un Igualada dominador s'emporta els tres punts contra el Son Sardina\nUn Igualada dominador s’emporta els tres punts contra el Son Sardina\nAD SON SARDINA 1\nLes blaves jugaven el seu segon duel de la setmana i arribaven a l’enfrontament davant d’un dels conjunts capdavanters de la categoria amb una bona dinàmica de joc i sensacions. En canvi, l’equip mallorquí, tercer classificat, arribaven a Les Comes amb una ratxa de quatre partits sense conèixer la victòria. Calia aprofitar les tòniques per treure un bon resultat.\nEl partit va començar amb la possessió de la pilota de les blaves. L’equip de Cubí tenia tranquil·litat per madurar el joc i arribar amb perill. En canvi, el conjunt balear buscava atacs ràpids. Excepte en una ocasió malbaratada per Font, les ocasions més clares van ser per les blaves, que van avançar-se al marcador ben aviat. Al minut 12, després d’una gran jugada trenada de tot l’equip, Pauli assistia a Marina, que definia per tot l’escaire. Les blaves se sentien molt còmodes i arribarien més oportunitats. Així va ser com, al minut 26, Marina seria la més murri, al robar una pilota dins l’àrea rival, superant la portera i fent el segon gol blau.\nEl proper cap de setmana, l’equip tanca la primera volta en una sortida complicada al camp del Balears FC.\nArticle anteriorIgualada pel clima fa una recollida de tovalloletes al riu Anoia\nPròxim articleLes escoles anoienques comencen la setmana amb 38 grups confinats


CGT davant del pre-acord entre el sindicats de la mesa sectorial i el departament d'Ensenyament - CGT Ensenyament\ndimecres 25 de gener de 2017 - Visites: 0\nAvui 25 de gener, s’ha anunciat un pre-acord entre els sindicats de la mesa sectorial i el Departament d’Ensenyament a partir del qual, previsiblement, els sindicats de la mesa desconvocarien la vaga del proper 9 de febrer i el Departament es comprometria a afegir a les mesures anunciades fa setmanes (cobrament de juliol personal substitut i substitucions des del 7è dia) la reducció d’una hora lectiva a mestres i professors pel proper curs 2017-18 amb la corresponent reincorporació d’uns 3500 docents i la reducció d’una altra hora el següent curs.\nDes de CGT Ensenyament volem fer algunes consideracions sobre aquest pre-acord:\nCreiem importants els avenços en la consecució de la nostra plataforma reivindicativa. La reducció d’una hora lectiva i la incorporació d’uns 3500 docents pel proper curs 17-18 es va fer pública el passat 20 de gener, i el mateix Govern les incloïa a un document de proposta d’acord sobre els pressupostos el 23 de gener. També el compromís d’incorporar 2850 docents més durant els cursos 18-19 i 19-20 (que permetria la reducció de la segona hora lectiva) es feia públic el divendres passat. És a dir, totes dues mesures han sorgit abans de la reunió amb els sindicats de la mesa i pocs dies després de la vaga del 18 de gener. Per què aleshores, i quan no tenim la plataforma de mínims assolida, els sindicats de la mesa desconvoquen ja les concentracions i possiblement la vaga?\nEstem convençudes i convençuts que aquestes millores sobre la proposta de pressupostos anterior les hem aconseguit amb la mobilització i donant a aquesta perspectives de continuïtat. No volem obviar que l’actual situació política, en la qual el govern no pot imposar els pressupostos unilateralment, ens ha afavorit. De fet, és a partir d’analitzar i debatre sobre aquesta situació amb moltes companyes i companys que vam acordar en assemblea convocar la vaga el 18 de gener, mentre s’estaven debatent els pressupostos i quan podíem incidir sobre aquests.\nLa mesa sectorial no ha deixat de reunir-se amb representants del Departament durant aquests sis anys de patir retallades. Els propis sindicats que en formen part han reconegut reiteradament l’immobilisme de l’administració a les reunions durant aquest temps, al mateix desembre amb els pressupostos presentats. Allò que ha canviat perquè ara comencem a revertir les retallades no ha estat l’habilitat dels negociadors, sinó la pressió exercida pels i per les docents mitjançant la mobilització i en un moment clau que permet assolir les reivindicacions plantejades.\nSobre la reducció de la segona hora lectiva el curs 18-19, discrepem que els sindicats de la mesa donin per bo un compromís que va més enllà dels pressupostos que s’estan debatent i, fins i tot, més enllà de la present legislatura, sobretot perquè creiem que mantenint la pressió es podrien aconseguir les dues hores lectives pel proper curs 17-18. I si, com estan recollint alguns mitjans, el redactat d’aquest diu "compromís d’estudiar", encara trobaríem més greu l’aval dels sindicats.\nLamentem, si finalment acaba sent així, que els sindicats de la mesa desconvoquin la vaga del proper 9 de febrer sense haver assolit la totalitat de les reivindicacions que tots els sindicats vam qualificar de mínims en el seu conjunt i més encara quan hi ha moltes possibilitats que la votació final dels pressupostos s’ajorni al mes de març i en una situació política que permet assolir-les totes. Per això calia començar una mobilització prou contundent i a temps, i mantenir les seves perspectives de continuïtat fins al final.\nDes CGT vam acordar a l’assemblea de la jornada de vaga del 18 de gener convocar també la vaga del 9 de febrer amb els criteris de donar continuïtat a la mobilització i de no dividir els i les docents davant d’una convocatòria de vaga. Per aquest motiu vam convocar també les concentracions del 26 de gener, que mantenim. Preveient les possibilitats de canvis d’aquests dies vam decidir també ratificar aquesta decisió en una propera Assemblea el proper dimecres 1 de febrer a les 18:00 hores a la seu de la CGT (Via Laietana, 18, 9è pis). Arran de la molt possible desconvocatòria de vaga del 9 de febrer i l’aval a les mesures acceptades per part de la resta de sindicats, haurem de debatre i decidir com seguim lluitant per recuperar tant les reivindicacions mínimes que estan per assolir com la resta de les retallades que encara patim.\nDimarts 25 de gener del 2017\ndocument de proposta d’acord sobre els pressupostos (PDF – 292.8 kB)\nDocument (PDF – 158.3 kB)


Per què necessitem més científiques amb Premi Nobel\nEra l’any 1911 quan la científica Marie Curie va rebre el Premi Nobel de Química, després d’haver aconseguit el de Física el 1903 juntament amb el seu marit Pierre. Que una dona accedís a aquests guardons va ser tota una fita en el seu temps. Gràcies a això, tots coneixem Marie Curie com el gran exemple del que poden arribar a aconseguir les dones científiques. El que no sap tothom, però, és que uns anys més tard, el 1935, la seva filla Irène va rebre també un Premi Nobel de Química.\nArribats a aquest punt, és inevitable plantejar-se algunes preguntes: hauria aconseguit Irène el seu Premi Nobel si Marie no ho hagués fet abans? L’hauria aconseguit si només el seu pare s’hagués dedicat a estudiar la radioactivitat? Quina importància va tenir l’exemple de la seva mare en el Nobel d’Irène?\n“El sector de la informàtica, o del què en diem les TIC, Informàtica i Telecomunicacions, realment necessita més presència femenina\nNúria Castell, professora i exdegana de la UPC\nDel cercle viciós al cercle virtuós\nAquí se situa precisament el punt de partida del cercle viciós que limita el desenvolupament de les dones en la ciència i eixampla la bretxa de gènere en aquest camp. Comença amb la manca de referents femenins i de confiança en la infància per retroalimentar-se durant la resta de les etapes vitals. Ho fa a base d’ingredients com ara els biaixos de gènere en la tria d’estudis, els sostres de vidre en l’edat adulta i l’escàs reconeixement que es concedeix a les dones científiques amb experiència.\nActuar sobre cadascuna d’aquestes etapes és la clau per revertir la situació i convertir aquest cercle viciós en un de virtuós. Es tracta d’aplanar el camí perquè aquestes nenes que se senten atretes per la ciència, si volen, puguin apuntar al mateix Premi Nobel i alhora esdevenir referents per a unes altres nenes que les puguin seguir en el futur. Al cap i a la fi, la societat no es pot permetre renunciar a la meitat del seu talent.\nNenes: en qui penses quan penses en ciència?\nEl fet que uns pares hagin estat guardonats amb el Nobel ha de resultar inspirador per a qualsevol nen. Efectivament, hi ha diversos exemples similars als de la família Curie en què un Premi Nobel de ciències va beneir pares i fills, però n’hi ha cap en què mare i filla fossin totes dues distingides. Sens dubte, que només 22 dels 688 premis atorgats fins ara hagin anat a parar a mans de dones té molt a veure amb això.\nPer això, el cas de les Curie és tan singular que s’ha arribat al punt de descriure una síndrome amb el nom de Madame Curie: la qual cosa que porta les dones a pensar que només podran competir en ciència si són excepcionalment brillants. Una raó de més per la qual veure una dona recollir un Nobel de ciències hauria de deixar de ser una raresa.\nDe fet, la manca de visibilitat de les dones que treballen en ciències, tant se val el nivell que tinguin, provoca un efecte pervers: les nenes no tenen exemples en els quals emmirallar-se i que les animin a optar per aquestes disciplines com a carrera professional.\nDiverses anàlisis corroboren aquesta tendència. Així, un estudi publicat el 1983 per la Universitat de Deakin (Austràlia) va demanar a més de 4.800 nens i nenes d’entre cinc i onze anys que dibuixessin una persona científica. El resultat va ser revelador: només 28 dibuixos eren de dones. És a dir, menys del 0,6%.\nPer altra banda, una metanàlisi més recent sobre estudis semblants indica que, encara que aquesta mena de dibuixos ha guanyat diversitat de gènere amb el temps, nens i nenes tendeixen a identificar ciència amb homes a mesura que van creixent. El mateix informe suggereix que aquest efecte en els més menuts és degut al fet que els seus referents continuen sent majoritàriament masculins, encara que la presència de dones científiques i enginyeres hagi augmentat en les darreres dècades.\nEn consonància amb aquestes troballes, un informe de l’OCDE explica com, fins als sis anys, les nenes es veuen iguals que els nens, però a partir d’aquesta edat comencen a associar brillantor amb masculinitat i la seva ansietat davant matèries com ara les matemàtiques augmenta.\nAixí, doncs, els biaixos de gènere en la nostra visió de la ciència comencen en la infància. Tanmateix, les qualificacions que obtenen nens i nenes no justifiquen aquesta distorsió. Ans al contrari: el 2012, el 81% de les estudiants analitzades va assolir el nivell bàsic establert per l’OCDE en el seu informe PISA per a lectura, ciències i matemàtiques, enfront del 76% dels seus companys homes. A més, l’última edició de PISA amb prou feines detecta diferències en el rendiment entre tots dos gènere en ciències i matemàtiques. Sí que ho fa en lectura, i és a favor de les nenes.\nAquestes són alguns dels motius pels quals podem pensar que si les nenes tinguessin com a referència professionals científiques i tecnològiques amb les quals poden identificar-se, se sentirien amb més confiança a l’hora de desenvolupar tot el seu potencial en aquestes àrees.\nJoves: acabar amb els estereotips de gènere\nEls estereotips de gènere no es limiten a la infantesa, sinó que també es reprodueixen en la tria de carreres de moltes adolescents i adultes joves. Una mirada a les dades corrobora que, fins i tot quan opten per carreres de ciències, tendeixen a inclinar-se per les que estan relacionades amb el rol tradicional de les dones com a cuidadores.\nDe fet, segons les últimes dades de la Secretaria General d’Universitats, mentre que elles estan sobrerepresentades en els estudis de grau de Ciències de la Salut (70%), amb prou feines suposen un de cada quatre alumnes en carreres tecnològiques (Enginyeria i Arquitectura).\nIgual que en el cas de les nenes, els resultats acadèmics d’aquelles dones que s’animen a fer una carrera científica o tecnològica demostren que els estereotips de gènere són només això, mers estereotips. I així ho corrobora el fet que tant el seu rendiment durant els estudis com la seva nota mitjana en acabar-los són lleugerament superiors als dels nois, tal com revelen les dades oficials.\nLes diverses polítiques que s’han posat en marxa per trencar estereotips i atreure les joves a la ciència sembla que també comencen a tenir un efecte positiu: després d’anys de davallades, el nombre d’alumnes matriculades en carreres de ciències no relacionades amb la salut des del 2015 ha començat a repuntar de manera lleugera, però constant. Eliminar aquests estereotips de l’equació a l’hora de triar carrera, tal com van fer Marie i Irène Curie al seu dia, és fonamental per reforçar aquesta tendència i aconseguir resultats consistents.\nAdultes: trencar el sostre de vidre\nEls obstacles en les carreres femenines en ciències continuen en arribar a l’edat adulta. El famós sostre de vidre que impedeix que les dones evolucionin professionalment en molts altres àmbits és també una realitat entre les científiques.\nUn dels camps en què es pot observar aquesta tendència és en el de la recerca, on són habituals els gràfics «en tisora», que mostren com la igualtat de gènere s’imposa en els rangs més baixos de l’escalafó (alumnes de grau i postgrau) per divergir cap a la desigualtat en arribar als més alts (professors titulars i catedràtics). Les dificultats per conciliar i, fins i tot, per reincorporar-se a la carrera investigadora després de la maternitat són algunes de les raons que expliquen aquest sostre de vidre.\nMalgrat aquesta bretxa, hi ha uns altres indicadors que mostren el gran avenç que ha experimentat l’educació de les dones en els darrers anys i que, al seu torn, evidencien que tan sols és qüestió de temps que s’estengui també a uns altres àmbits. Per exemple, el fet que la proporció de població amb estudis superiors hagi variat la seva tendència des del 2002, quan existia un percentatge més alt d’homes que no pas de dones en aquesta situació. Avui, tanmateix, la quota d’adults amb educació superior ha augmentat i el percentatge de dones en aquesta situació supera fins i tot el dels homes.\nA més a més, moltes d’aquestes científiques i tecnòlogues que tornen de la universitat han aconseguit —i aconsegueixen— desenvolupar la seva carrera professional en l’àmbit científic de manera destacable, trencant aquest sostre de vidre. De nou, Marie i Irène Curie són referents en aquest sentit, però no estan soles. Hi ha altres dones que també han assolit llocs de lideratge dins dels seus camps d’investigació, com ara la física Fabiola Gianotti, directora del CERN de Suïssa; l’enginyera mecànica Gwynne Shotwell, presidenta d’SpaceX; la doctora en medicina Margaret Chan, directora general durant 10 anys de l’OMS; o la pionera en biologia molecular Margarita Salas, morta fa ben poc. Totes elles són exemples en què s’emmirallen moltes científiques contemporànies a l’hora de desenvolupar les seves pròpies carreres.\nSèniors: el reconeixement merescut\nMentre la presència de dones investigadores en posicions de lideratge no s’estengui, serà complicat aconseguir que el gènere dels Premis Nobel de ciències s’equilibri. Justament, l’escassa presència femenina en aquesta mena de llocs és una de les moltes causes de la bretxa de gènere que existeix en aquests guardons. De fet, hi ha un estudi de la Universitat de Copenhaguen que demostra que una científica té més difícil guanyar un Premi Nobel de ciències que no pas un científic i il·lustra com les dones estan molt menys representades entre els guanyadors del Premi Nobel que en la ciència en general.\nEls autors de l’informe apunten els diversos biaixos i obstacles que pateixen les dones durant les seves carreres, que acostumen a aparèixer abans d’arribar a ser prou grans o influents perquè se les consideri per optar als premis. De fet, el treball esmenta unes altres anàlisis que afirmen que les dones distingides amb el Premi Nobel tenen menys probabilitats de casar-se o de tenir fills que els seus homòlegs homes i que, a més, ells tenen més probabilitats d’obtenir els recursos i el suport que calen per fer un treball científic extraordinari.\nAltres informes han observat diferències de gènere substancials entre els guardons que atorguen les societats mèdiques americanes i fins i tot en les autocitacions que fan investigadors i investigadores. A la llarga, aquestes mencions resulten claus per augmentar la seva visibilitat i també per a la seva consideració com a candidats a premis importants.\nNo hi ha dubte que les guanyadores de Premis Nobel de ciències, com tantes altres científiques i tecnòlogues, han bregat amb molt més que amb els grans interrogants que plantegen els seus camps d’estudi. Per tant, recordar-les i reivindicar el seu treball és, sense cap mena dubte, una qüestió de justícia.\nQuè estem fent per evitar tot això\nInfluir en cada etapa de la vida d’una dona científica requereix mesures concretes i s’estan fent molts els passos en aquest sentit. Un exemple d’això són les mesures que estan prenent les universitats i els organismes públics per reduir la bretxa de gènere en investigació. Comencen per la promoció de vocacions cientificotecnològiques en nenes i joves per continuar per assegurar la igualtat de gènere en els processos de selecció, contractació i promoció del personal investigador. A més, hi ha altres mesures que donen suport a la conciliació de la vida personal, laboral i familiar, i també la prevenció davant l’assetjament o la promoció de la visibilitat de científiques i tecnòlogues.\nPel que fa a aquest últim punt, els premis Wonnow, promoguts per CaixaBank i Microsoft Ibèrica, reconeixen alumnes universitàries que estudien carreres amb una menor presència femenina de les àrees de ciències, tecnologia, enginyeria i matemàtiques (STEM). És una manera de fer-les visibles i d’ajudar perquè unes altres joves s’inspirin en els seus exemples.\nAquesta i altres iniciatives formen part del programa Wengage de CaixaBank, un programa basat en la meritocracia i la igualtat d’oportunitats que busca fomentar i visualitzar la diversitat dins i fora de l’entitat.\nTambé la UNESCO s’ha marcat els seus propis objectius de gènere en la ciència. Aquests objectius es distribueixen en set grans àrees que comprenen des del canvi dels estereotips sobre dones en disciplines STEM, juntament amb la implicació de nenes i dones joves en aquests camps, fins a la promoció de la igualtat de gènere en l’emprenedoria basada en ciència i tecnologia, i també en activitats d’innovació.\nTrencar el cercle que comença i acaba amb la manca de visibilitat de les científiques i tecnòlogues és fonamental perquè el talent en aquestes disciplines pugui assolir el seu màxim potencial. Sens dubte, es tracta d’un camí complicat i ple de reptes, però la dificultat no pot servir d’excusa per abandonar-lo. Almenys això no va frenar Marie i Irène Curie en el seu moment.\nComparteix aquest post en xarxes socials


Vista de Barcelona des del mar. © V. Zambrano\nPer Cristina Martín Valbuena | 27 Apr 2021\nL'Ajuntament i la Generalitat estan treballant per impulsar la candidatura de la capital catalana, després de perdre l'EMA i el Centre Europeu de Meteorologia\nTota l’expectativa que ara generen els informes de l’Agència Europea del Medicament (EMA) sobre les vacunes podria originar-se a Barcelona si la ciutat no hagués perdut la competició per acollir la seva seu a finals de 2017. Amsterdam va acabar sent l’escollida per traslladar l’EMA des de Londres després del Brexit. L’Ajuntament i la Generalitat volen intentar curar aquella ferida fent que la capital catalana aculli una altra agència europea, aquest cop de nova creació.\nLa futura Autoritat Europea de Preparació i Resposta davant d’Emergències Sanitàries (HERA) ha de servir per enfortir la coordinació de la Unió Europea (UE) davant de grans emergències sanitàries transfronteres, una clara resposta a les complicacions provocades per la crisi del coronavirus. Per a la Comissió Europea, la pandèmia ha evidenciat les vulnerabilitats en la preparació i la resposta a aquest tipus de situacions, per això, aposta per una solució estructural que permeti estar preparats i actuar coordinadament.\nL’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i la consellera de Salut, Alba Vergés, han acordat donar impuls a la candidatura de Barcelona i engegar el procés per presentar-la a la Comissió Europea. Per fer-ho, es crearà un grup de treball per elaborar la proposta i recollir adhesions d’altres administracions, entitats de recerca de l’àmbit de la biomedicina i agents socials.\nEn el marc dels treballs previs, Vergés i el conseller d’Exteriors, Bernat Solé, s’han adreçat al Ministeri de Sanitat i d’Exteriors per comunicar la intenció que la ciutat aculli aquesta nova agència. En els propers dies, està previst seguir mantenint contactes amb el Govern central.\nUn ecosistema de la salut amb més de 1.200 empreses i 90 entitats de recerca\nL’Ajuntament i el Govern posen en valor per aconseguir la nova seu que Catalunya disposa d’un ecosistema de les ciències de la vida i la salut dels més dinàmics al conjunt d’Espanya i la resta d’Europa. Integrat per més de 1.200 empreses i 90 entitats de recerca i innovació, representa el 7,3% del PIB i el 6,6% de l’ocupació a la comunitat, amb un pes especialment destacat a Barcelona i el seu entorn metropolità.\nSi la candidatura barcelonina tira endavant, aquest serà el segon cop en poc temps que Barcelona intenta atreure una institució comunitària de l’àmbit sanitari, després de l’EMA. Recentment, tampoc va aconseguir fer-se amb la seu del Centre Europeu de Meteorologia.\nAra bé, en cas que l’HERA s’ubiqui a la ciutat, no serà la primera agència europea a la capital catalana, que ja disposa de Fusion for Energy (F4E). Es tracta d’un organisme que gestiona la contribució de la UE al projecte ITER, dissenyat per demostrar la viabilitat científica i tecnològica de l’energia de la fusió nuclear. Aquest fet pot perjudicar les opcions de la ciutat per acollir l’HERA, ja que des d’Europa es treballa per garantir l’equilibri territorial en el repartiment de seus d’institucions.\nEl coronavirus ha portat al límit el sistema de salut a tot el món, havent d’expandir els hospitals a noves instal·lacions per atendre els malalts, com aquestes del Vall d’Hebron. © Isaac Planella\nPer què Europa vol l’HERA\nDesprés de comprovar les tensions que van afrontar els estats membre per trobar equips de protecció individual (EPI), respiradors i medicaments utilitzats a les unitats de cures intensives (UCI) al principi de la pandèmia o la feblesa del sistema de recerca per desenvolupar vacunes, la Comissió vol evitar que es torni a produir una situació semblant, imitant l’estructura de l’Autoritat de Recerca i Desenvolupament Biomèdic Avançat (BARDA) que hi ha als Estats Units. Segons la institució comunitària, la BARDA ha demostrat que invertir en preparació sanitària pot resultar essencial per permetre i accelerar noves mesures, i habilitar més capacitat de fabricació quan sigui necessari.\n“La pandèmia ens ha ensenyat tres coses. Hem d’actuar abans. Hem d’invertir a gran escala. Ens hem d’associar”, va exposar la presidenta de la Comissió, Ursula von der Leyen, sobre la creació de l’HERA. La institució va decidir impulsar aquesta nova agència el novembre de l’any passat i es preveu que pugui entrar en funcionament el 2023. Actualment, es troba en procés de consulta pública, que s’allargarà fins a principis de maig. S’espera que es coordini amb altres agències europees com el Centre Europeu per a la Prevenció i Control de Malalties (ECDC) i l’EMA.


La reactivació econòmica després de la covid-19 centra la 31a Trobada Empresarial al Pirineu, celebrada de forma virtual La República\nACN La Seu d’Urgell.-La reactivació de l’economia i la necessitat de replantejar el model de creixement després de l’actual situació d’emergència sanitària generada per la covid-19 ha planat en la […]\nACN La Seu d’Urgell.-La reactivació de l’economia i la necessitat de replantejar el model de creixement després de l’actual situació d’emergència sanitària generada per la covid-19 ha planat en la 31a Trobada Empresarial al Pirineu, que enguany s’ha dut a terme de forma virtual. Estava previst que l’acte d’inauguració anés a càrrec del vicepresident del Govern amb funcions de president, Pere Aragonès, però, finalment, el secretari general de la Vicepresidència i d’Economia i Hisenda, Albert Castellanos, n’ha excusat la seva presència davant la imminent aprovació de noves mesures de restricció de la mobilitat per fer front a la pandèmia. Tant ell com el president de la Trobada, Vicenç Voltes, han demanat una gestió “eficaç” dels fons europeus de reconstrucció.\nCastellanos ha dit que espera que els fons europeus arribin “a totes les esferes del país” i, per tant, a les petites i mitjanes empreses que formen part del conjunt productiu de Catalunya. També ha incidit que aquests recursos s’han de distribuir per tot el territori i no només a les àrees metropolitanes. En aquest sentit, ha posat com a exemple l’esperit de la Trobada Empresarial al Pirineu i ha citat projectes com ara el pla de recuperació de l’Alt Pirineu i Aran, el de la transformació econòmica de les terres de Lleida, Pirineu i Aran 2020-2027 o l’àrea 5G de les terres de Lleida.El secretari general de la Vicepresidència ha instat al sector empresarial a fer “un pas endavant” tot i les “circumstàncies insòlites” generades per la covid-19. Així, ha explicat que no només cal fixar la mirada en resoldre la situació a curt termini, sinó que el context sanitari actual no pot fer “oblidar” la presa de decisions de futur. També ha afirmat que el Govern està posant a l’abast tots els recursos disponibles per “minimitzar l’impacte de la pandèmia en l’economia” i ha demanat a l’Estat un pla de rescat i una moratòria en el cobrament d’impostos i cotitzacions socials.Castellanos ha recordat que, el mes de juliol passat, Catalunya va aprovar el seu pla de recuperació i reactivació econòmica, el qual té com a prioritat desenvolupar l’economia per la vida -sector salut, biomedicina i agroalimentari, entre d’altres-, l’aposta per la digitalització, culminar el procés de transició ecològica i la generació de coneixement. També ha volgut deixar clar que aquest projecte incorporarà la dona al conjunt de sectors productius.Mentre, el president de la Trobada ha dit que cal “aprendre a coonviure” amb la pandèmia i “continuar lluitant”. A més, ha demanat a les administracions que facilitin els tràmits administratius, ambientals i urbanístics per tal d’evitar que les inversions acabin desplaçant-se a altres comunitats veïnes, assegurant que el sector públic ha de fer el paper de “facilitador” de la inversió privada. Per últim, ha destacat que si s’alineen esforços s’aconseguirà atreure inversions, talent i ocupació.Sota el títol “Reiniciem l’economia”, la 31a edició de la Trobada Empresarial al Pirineu s’ha dut a terme, per primer cop en la seva història, de forma virtual i concentrant les ponències en una única jornada. La covid-19 va obligar a ajornar l’esdeveniment, previst inicialment per l’11 i el 12 de juny i canviar de format el que es volia fer presecialment en aquestes dates. Després de l’acte inaugural s’ha dut a terme una conferència a càrrec del president de Lead to Change, Xavier Marcet.El programa de la Trobada inclou una taula d’economistes en la qual hi prenen part el doctor en Economia i Gestor d’Inversions, Daniel Lacalle, i el catedràtic emèrit d’Economia Aplicada a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Posteriorment, també s’ha previst una d’empresaris amb la participació del director de Desenvolupament Organitzatiu d’ASTI, expert en Indústria 4.0 i talent, Rubén Martínez, i el president de NICE TECH, Josep Maria Roger Ezpeleta. Finalment, està prevista una conferència del conseller delegat d’Endesa, José Bogas, i, pel que fa a la cloenda, va a càrrec del nou secretari general per al Repte Democràtic del govern espanyol, Francés X. Boya.


"Però Espanya, sempre observant el que se li dóna a Catalunya, es rebel·la pensant que per ells no els quedarà res"\nPromeses o regals?\nCOM SEMPRE, quan Catalunya és el fons de la qüestió, existeixen dues formes de l’anàlisi del problema; el català i l’espanyol. Rajoy arriba a casa nostra i exposa grans inversions a realitzar. Immediatament la polèmica ja la tenim armada; el que pels espanyols és massa, pels catalans és discutible i insuficient. I el fons és que la foscor continua perquè el llamp de la voluntat d’entesa resta apagada des de fa anys o de sempre. La llum dóna claror però es mantén la foscor (voluntàriament o no) per manca de confluències, l’obscenitat al diàleg i les diferents vares de mesurar.\nLA GRAN BANCA i uns pocs empresaris catalans que viuen de les grans obres públiques, d’aquí i d’allà, formen un bloc dels que “ja els va bé” i no els cal massa canvis. I a la vegada, tenim el poble català usuari dels serveis de Rodalies, que paga peatges i impostos més alts, que viure aquí li resulta més car que a altres llocs d’Espanya i que, a la vegada, sofreix el mal funcionament dels serveis.\nSEMBLA, DONCS, que no hi ha remei perquè el problema vist des d’un o des l’altre lloc s’avalua tan distant que difereix totalment. I vet aquí que als pocs empresaris catalans que “ja els va bé”, s’atreveixen a reclamar que les inversions a realitzar a Catalunya s’han de complir sí o sí, si es volen obrir les portes de confiança mútua. Són tantes les promeses incomplertes que ja ni els seus mateixos addictes se les creuen.\nA LA RESTA D’ESPANYA no han caigut bé la pluja de milions que diuen ens han donat. Clamen contra el president Rajoy perquè no pot ser que tot se’n vagi a Catalunya en detriment dels seus territoris asturians, extremenys o andalusos. Dels pressupostos del 2017, en Rajoy ja ens diu que en té previstos 4.200 per els quatre anys propers. L’any passat se’n van aprovar més de 1.700 milions dels quals s’han invertit una mica més de la meitat i ara ens ve expressament a aportar “l’escandalosa” quantitat de 1.100. Paradoxalment, en relació a l’any passat, encara hi perdem en l’assignació que se’ns pressuposta. I a més, de les partides assenyalades, any rere any, mai s’acaben invertint al 100 %. Ningú se’l pot creure!\nI ÉS QUE EL PES de la realitat que hom palpa des de Catalunya és una altra. A mi em costa gairebé tres hores arribar via ferroviària de Móra la Nova a Barcelona. Surt normalment amb retard, i arriba a l’estació de Sants entre 15 i 20 minuts més tard de l’horari marcat als catàlegs. Com ja ho saps per endavant que el tren triga tant d’arribar com pels anys 1950, surts de Móra amb el tren anterior, o sigui una hora i mitja abans, que també arranca com pot i arriba amb retard. Però al metge, a la universitat o a la feina hi fas cap a l’hora prevista. O sigui que necessites gairebé tres hores per cobrir 160 quilòmetres i s’ha de sumar una i mitja més si no vols arribar fora temps. Rodem, encara avui, quan els AVE superen els 300 quilòmetres per hora, com a l’època del vapor! Per tant, si volem arribar a hora a Barcelona, hem de perdre una part del descans o del treball.\nSI VULL VIATJAR amb el meu cotxe ho puc fer de dues maneres. Anar a Hospitalet o a Tarragona, per carretera, per agafar l’autopista pagant els peatges corresponents o rodar per l’N-420 i agafar l’N-340. Per la primera em costa dues hores arribar a la Diagonal. Per la segona, gairebé quatre. La diferència és que m’he estalviat el peatge que representa més despesa que el carburant que consumeix el vehicle. En definitiva puc viatjar d’una forma o de l’altra però m’he de llevar dues hores abans del llit o he de pagar el peatge corresponent.\nRAJOY, COM VE A DIR-NOS que ens regalarà milions i milions, creu que ha xafat el diàleg amb els recursos d’inhabilitació, amb els diners tot s’arreglarà! Creu que la brama independentista apaivagarà prometent obres que mai s’acaben puntualment i altres que ni mai comencen. Però Espanya, sempre observant el que se li dóna a Catalunya, es rebel·la pensant que per ells no els quedarà res. Aquí ens ve a aportar solucions dient-nos que ens arribaran els diners a “xorro”, malgrat tenir un dèficit fiscal d’autèntic escàndol i, com a contraprestació, disposem de serveis tercermundistes.\nSEGONS CRITICA la consellera d’Infraestructures de València, Maria José Salvador, s’han invertit 13.500 milions al Corredor del Mediterrani. Però no entre Andalusia, València i la frontera francesa! Aquestes inversions s’han realitzat a les connexions radials de Madrid i no al llarg del Mediterrani. I l’exemple el tenim a la nostra província quan no es pot acabar de construir el tram que manca d’ample europeu –que permanentment es deixa per l’any proper- realitzable amb unes dotzenes de milions, a Madrid se’n gasten 13.500 afirmant que s’han invertit al corredor del Mediterrani. Quantes mentides i quantes incongruències!\nALGÚ EN TINDRÀ LA CULPA de totes aquestes interpretacions tan divergents entre Catalunya i la resta dels espanyols! Uns s’ho creuen o els convé dir que és així i els altres patim realment les deficiències! Algú atia els ànims i les enveges als espanyols en fer-los creure per a Catalunya arriben una pluja de milions i, per contra, és inferior al pressupostat l’any anterior. Aquí mai s’arriba a invertir el pressupostat, que de l’any 1916 no sobrepassa el 60%. En canvi, a Madrid del 100% pressupostat se n’han invertit el 15% més, a Castilla-la Manxa se’n pressuposten 100 i se n’inverteixen 135.\nEL PROBLEMA INSOLUBLE és que sabem que Rajoy -i en el seu dia el PSOE- ens enganya, mentre a Espanya s’enfaden perquè aquí se’ns dóna massa! Impossible poder-nos entendre, catalans i espanyols! No es pot abusar amb tanta insistència, amb tant desvergonyiment i a més acusant-nos de victimisme.