Актьорът Димитър МАРИНОВ: Политкоректността и джендър културата унищожават киното - Бизнес поща - Стара Загора І България І Новини Политика Култура Общество\nОт: 01 февруари 2019, 18:35\nВ момента в САЩ до такава степен полюсите са обърнати, народът до такава степен е ненормален, че аз съм тук вече от 29 години и такова нещо не съм виждал. Заради политическата коректност и джендър културата всички ценности се унищожават и никой не гледа филмите като изкуство, важно е има ли в твоя проект гей, черен, азиатец или латино. Ако няма, значи си расист. Ако си бял и си мъж, ти си нарочен. Вярно, Уайнстийн и някои други като него трябваше да бъдат премахнати, но покрай сухото изгоря и суровото – много хора като Кевин Спейси бяха обречени без никакви доказателства и бяха унищожени кариери на гениални хора. Това казва в интервю за dir.bg българският актьор Димитър Маринов, който се снима в Green book („Зелена книга“) на режисьора Питър Фарели.\nДимитър Маринов е в светлините на прожекторите, откакто филмът, в който участва, спечели три награди „Златен глобус“ и вече има няколко номинации за „Оскар“, включително за най-добър филм. Лентата Green book („Зелена книга“) на режисьора Питър Фарели (няма нищо общо със съвместните творби с брат му – „От глупав по-глупав“ и „Аз, моя милост и Айрин“) e най-новата продукция на компанията на Стивън Спилбърг „Амблин Ентертейнмънт“ и „Партисипант Медия“. В интервю пред Dir.bg успелият българин повдигна завесата на сцената и на живота си.\n– Г-н Маринов, поздравления за големия успех на филма, който вече спечели много награди, включително тази на фестивала в Торонто и на Гилдията на продуцентите. Покрай него се разбра, че имате и удивителна лична история, която след куп препятствия ви е отвела до Холивуд (четете повече след интервюто – б.р.). Чувствате ли се като човек, който е проявил куража да промени човешки сърца?\n– Много обичам такива въпроси, на които има няколко отговора… Първо – целта на този филм е надежда. И второ – аз лично смятам, че вече е успял да постигне поне това да спечели човешките сърца, а дали ще успее да направи такъв завой, че да ги обърне, е вече въпрос на приемане. Защото не знам дали следите американската критика и медиите, но тук има доста недоволни хора от нашия филм, предимно от черната страна.\nТакава е политиката тук – не може бели хора да обсъждат расизма, което е една абсолютна глупост според мен, при положение, че те искат да отворят този въпрос и да помогнат и най-вече, че това е истинска история.\nВ момента в САЩ до такава степен полюсите са обърнати, народът до такава степен е ненормален, че аз съм тук вече от 29 години и такова нещо не съм виждал. Заради политическата коректност и джендър културата всички ценности се унищожават и никой не гледа филмите като изкуство, важно е има ли в твоя проект гей, черен, азиатец или латино. Ако няма, значи си расист. Ако си бял и си мъж, ти си нарочен.\nВярно, Уайнстийн и някои други като него трябваше да бъдат премахнати, но покрай сухото изгоря и суровото – много хора като Кевин Спейси бяха обречени без никакви доказателства и бяха унищожени кариери на гениални хора.\nА за нашия филм – между другото, вие сте първата, на която го казвам – но всичко започна от това, че спечели голямата наградата в Торонто – това сега е най-големият фестивал в света и беше шок за суперпродукциите. Това донесе много завист, злоба и дивотия. Още като пристигнахме там, нямаше нито един афиш на „Зелена книга“ за сметка на „Роди се звезда“ и „Първият човек“, чиито реклами бяха наводнили града.\nСлед като официално „Зелена книга“ бе номинирана за „Най-добър каст“ на „Холивуд Филм Ауордс“, в списъка бях и аз като пети в ранглистата. Брад Пит представяше номинациите и в един момент се появиха нови листовки с номинациите за тази категория, но моето име и това на колегата Себастиан Манискалко вече не съществуваха.\nВ един момент Виго и Махаршала ги извикват на сцената, обаче след 2 минути те се връщат. Виго е бесен. Питър го пита какво става и той казва: „Ами те са изчистили имената на Димитър и Себастиан, но аз им казах, че ако не излезем всички, няма да приема наградата“.\nВ този момент Октавия Спенсър обявява нашата награда, но ние не излизаме. Настава суматоха, осветяват залата и в крайна сметка ние всички излизаме на сцената. Но въпреки това, връчват награди само на Виго и Махершала. А на нас после започват да ни се извиняват и да обясняват, че нещо се е объркало и че ще си ги получим по-късно. Обаче Виго ми дава наградата и казва: „Носи си я вкъщи. Нищо няма да получиш, казаха ми, че прекалено много бели мъже на сцената не изглеждало добре“. И аз – шок!\nМина почти месец, стана голям скандал, макар и потулен. Моята пиарка, която е доста ненормална, ме пита как се чувствам и аз й казвам, че съм много обиден, защото дори не съм бял американец – аз съм първо българин, второ – евреин, трето – политически затворник и четвърто – имигрант, да ме третират по този начин – това е обърнат расизъм.\nНо ще цитирам една реплика на Дон Шърли от филма: „Достойнството винаги възтържествува“, това ми е бил целият живот – никога не съм искал нищо, което не съм заслужил. Е, в крайна сметка, по неведоми пътища, ми дадоха заслужената награда. Но от този момент не бях поканен на нито една галанаграда на филма – само Виго, Махаршала и Линда, защото са един бял, един черен и жена, затова и на Глобусите не бях поканен. И целият ни каст беше шкартиран, нямахме никъде награди, а „Черната пантера“ и „Богатите азиатци“ имат по 12-13 души, някои от които дори нямат реплика във филма. Това е пародията, идиотщина, която в момента кипи и бушува тук.\nНо да се върнем на въпроса – дали аз съм променил сърца? Съмнявам се – сърцата могат да се променят и съм убеден, че много от тях поне са затупкали, но едва ли ще могат да направят промяната, която ни е нужна. Моят кураж да обръщам сърца е, когато работя с колеги, студенти и най-вече с деца, на които мога да предам това, което съм научил. В едно интервю ме питаха какъв е моят начин – отговорих, че разликата между мен и всички останали преподаватели, с които съм работил, е, че те учат децата „какво“ да мислят, а аз ги уча „как“ да мислят…\nЕпизод от „Зелената книга“ с Виго Мортенсен и Махершала Али. Снимка: официален профил във Фейсбук\n– Кои са любимите режисьори и актьори, на които се възхищавате и с които мечтаете да работите? След последното ви постижение това изглежда съвсем реално…\n– Естествено със Спилъбърг, като режисьор, със Скорсезе. Но аз не избирам кой да ме режисира, дори начинаещ режисьор може да ми завърти главата, това е въпрос на талант и възможности, не на признание. И ще ви дам директен пример – с Робърт Де Ниро, един гений, една легенда, която – не ми пука дали го почитат или не – но много ми падна в очите. В последните 2 години той се навря толкова дълбоко в политиката с неговото отвращение от Тръмп, по толкова грозен начин, че за мен съществува като легенда, но като актьор, с който бих искал да работя или да се срещна, абсолютно по никакъв начин, дори ще откажа, ако ми предложат.\n– Доста сте краен…\n– Да, аз съм краен, но разумно краен – един човек, не само артист, който поколения наред е бил пример за подражание, уважение и обожание, да се прави на маймуна, да псува, да ругае пред 1500 души в театър по най-евтиния, грозен начин – нямам уважение към такава нетолерантност и липса на дипломация.\n– Да не сте тръмпист?\n– Не, и не става дума дали си или не си, просто трябва да имаш толерантност към институцията, и ако нямаш – това е признак на слабост. Ние, артистите, сме много по-силни, когато направим политическа сатира и успеем по най-тънкия начин да покажем, това, което искаме да кажем. А другата страна на въпроса е, че точно тези хора от средна Америка, които подкрепят Тръмп и смятаме за тъпанари, ни правят парите, като ходят на кино, другите свалят всичко от интернет безплатно.\n– След като филмът излезе, разказахте, че по време на снимките сте се сближили с Виго Мортенсен, докато пушите в почивките. Има ли и други холивудски звезди, с които сте се сприятелили? За българите е любопитно да узнаят повече за това какви са в живота любимците им от екрана.\n– В тази професия, и особено във високата топка, сприятеляване трудно става, даже както Виго разказа – на всяко холивудско парти най-дългото време за разговори между две звезди е около 2-3 минути и обикновено се казват неща, които и двамата не слушат. И голямата връзка между него и Махаршала се заражда, когато се срещат за първи път на едно такова парти и изведнъж си дават сметка, че са говорили повече 45 минути.\n– Това по стандартите на Холивуд явно е истинско приятелство…\n– Направо (смее се). И двамата били шокирани и Виго му казал: „Ние трябва да работим заедно, явно нещо стана…“, а Махаршала отговорил: „Търси сценарий, готов съм!“. И когато предложили на Виго да се снима в „Зелена книга“, а Питър му казал, че имат предвид друг чернокож за ролята, той категорчино заявил: „Ти с когото искаш си работи, но аз няма, искам да опитаме с Махаршала“. И така е станало…\nИначе има няколко актьора, с които съм имал по-приятелски отношения. С Кийфър Съдърланд (Джак Бауър от „24 часа“) снимахме сериала Touch, аз бях гост-звезда. Той е маниак на шах и има човек, на когото плаща да играят между сцените – отива в една малка палатка, играе и пуши, той много пуши. И понеже това беше единственото място, на което се пуши – пак цигарите ни свързаха – аз отидох там и той ме попита: „Ти нали беше от Източна Европа, значи можеш да играеш шах?“. Аз отговарям: „Мога, ама не, благодаря, вие сте звездата, ако ви бия, ще бъда уволнен“. Той се смее и казва: „Ако ме биеш , ще ти дам главна роля в следващия епизод“. Съгласих се да довърша партията, която вече бяха започнали. Поглеждам и му казвам, че има само два хода, а той: „Така ли, я да видим как ще стане“. И аз – бум-бум и айде – мат! Той взе да се хили и пита: „Ама как така ги видя?“. Аз отвърнах, че бих го посъветвал да промени стратегията – да не се опитва да гадае какъв ще е следващият ми ход и едва тогава да прави своите. Казах му: „Точно обратното – шахът е твоята лична игра, изобщо не трябва да се интересуваш как играе другият“.\n– И какво – изпълни ли си обещанието за ролята?\n– Да, да… и станахме много близки, говорехме си за България, сподели, че ще ходи да снима там, което и стана, както и баща му (Доналд Съдърланд) – един от най-големите актьори.\nДругият колега, с когото работихме много добре, е Робърт Патрик от „Терминатор 2″(роботът T-1000, който е изработен от течен метал и може да се възпроизвежда). Снимахме сериала „Скорпион“. Аз играех сръбски генерал, който е избягал и се крие в Куба. Някак си влязохме под кожата с него, например така и не ме нарече с истинското ми име, викаше ми Коми – краткото на комунист, доста ме бъзикаше. И имаше една сцена, в която трябва да се стреляме и да се бием, като, разбира се, имаше каскадьори – наши двойници. Но Робърт заяви, че иска сами да го направим. Режисьорът веднага каза, че това е невъзможно, че трябва разрешение, да подписваме документи, но Робърт вика: „В цялата ми кариера съм все гадното копеле, което пребива всички, за първи път трябва аз да бъда пребит, и ако ще е така, искам да бъда пребит от актьор и то комунист“. Всички взеха да се хилят и така заснехме сцената сами. Та сега много се гордея, че му набих канчето на Робърт Патрик (смее се).\n– Снимал сте се и с ветерана Джеф Бриджис, а той що за човек е?\n– Уникален човек! Един от много малкото в Холивуд, за които жълтата преса няма какво да напише. За него дом, семейство и личен живот са много по-важни от всичко друго. Иначе е фанатик на тема кънтри музика, той си пише сам, композира, свири, пее. След снимането на една голяма реклама на кафе-ликьора „Калуа“ (Kahlua), ни изпратиха три дни във Флорида на конференция. Джеф трябваше да свири на сцената с китарата, но още не знаеше, че аз свиря на цигулка, която тайно си бях взел, и че съм живял в Тенеси, където има много кънтри. И когато разбра – честно ви казам, просто бяха три дни, в които не спряхме…\n– Разкажете и за семейството си – със съпругата си имате две деца, с които живеете в САЩ…\n– Жена ми Дженифър е американка, от Мичиган. Няколко пъти е шампионка по спортна гимнастика на щата, но завършва икономика в университета в Детройт. Заедно сме от 17 г. Тогава тя идва на гости при леля си в Калифорния, искала да се пробва като актриса, защото много добре пее, танцува и е инструктор в Джазърсайз – фитнес с танц. Така попадна при мен, аз давах частни уроци. Но след третия директно й казах, че не става, макар да е много артистична – защото актьорлъкът не е професия, а начин на живот, а нейният живот и манталитет не са за тая работа. След 2 месеца се срещнахме на едно парти, на което тя дойде с чаша бира и ми каза: „Е, вече не си ми преподавател, може да се опознаем“.\nПонеже аз имам принципи и го казвам директно в началото – там, където работя, не си топя… Не беше някаква дива любов, но след още няколко срещи нещо в мен се обърна, вече бях на 40 години и реших, че ще е тя – казах й, че ако иска да продължим, да си събира багажа и да се мести при мен. След година си купихме апартамент и през 2003 г. се оженихме. Тя ми каза: „Аз ще работя на пълен работен ден, ти следвай мечтата си, защото знам, че ще стигнеш там, където искаш“. И както каза на червения килим на премиерата на „Зелена книга“, когато я питаха как се чувства сега: „Моите 17 г. инвестиция се изплатиха“.\nЖивеем в малък курортен град на брега на морето – Карслсбад, на 50 км от Сан Диего и на 120 от Лос Анджелис. Това е единственият град в Южна Калифорния, в който няма престъпност, и е с най-добрите училища. Много е спокойно, приятели от Сан Диего даже ме питат: „Митак, кога ще ни поканиш на село, да си починем?“. Имаме двама синове – големият е на 13 години – Йордан, а малкият – Михаил, ще стане на 6 през май.\n– Като съвсем млад, в социализма, сте лежали в затвора, след като с ваш приятел опитвате да избягате от България с „Ориент експрес“. Как се решихте на такава смелост в онези страшни времена и какво си спомняте от годините зад решетките?\n– Беше страшно да тръгнеш да бягаш, но в един момент, това, което ми беше казано, че може да ми се случи, ми звучеше по-страшно. Бях в казармата и бях нарочен, че съм пропагандирал буржоазни, западни идеи сред войниците. Военно контрараузнаване направо ми се качи на главата, започнаха разпити и се стигна до момент, в който отвън ми беше подсказано, че нещата стават много сериозни. Тогава доста се стреснах, че ще започнат издевателства и няма начин да не открият, че още като цигулар бях нещо като незнаен куриер на Дойче Веле, БиБиСи и Гласът на Америка, който внасяше и изнасяше информация.\n„Ориент Експрес“ спираше в София за през нощта и после пътуваше през Белград към Будапеща. Скрихме се под седалките – в едни специални пломбирани помещения, в които няма как да те видят, знаех го, защото бях завършил железничарския техникум. Но в Сърбия алармата на часовника на моя приятел се включи и го хванаха. А той, явно от страх, ме издаде. Иначе можех да замина. След това ми рева, съжалява и аз го покрих изцяло, за да не гнием и двамата. Затова на него му дадоха 2 години, а на мен 3,5. А когато излезе, се оказа, че не е човек – не дойде изобщо да ме види и не искаше да имаме нищо общо.\nИначе след ареста първо директно ни вкараха в ДС – в сегашното 4 РПУ в София. Мен ме държаха 40 дни и ме изпопребиха, защото не си признавах. След това пък объркаха документите и вместо да ме пратят в политически затвор, се озовах във Второ наказателно отделение на Централния софийски затвор при най-големите рецидивисти. В този момент ти изключваш, не мислиш, просто излиза животинският инстинкт за самосъхранение. Аз все пак бях късметлия, че успях с интелекта и отношението си да спечеля симпатиите на най-големите гадове и те ме закриляха.\nПроблемът ми бяха старшините, които злобееха, че съм ходил по света. Счупиха ми пръстите на ръцете с гумените чукове, с които правехме ротори – прас-прас, а после казаха, че съм изпуснал ротора. Добре че се оказа, че главният лекар на затворническата болница ме е гледал много пъти като цигулар и положи изключителна грижа да ми съхрани ръцете, за което ще съм му благодарен до живот. После, слава Богу, макар и чак след 9 месеца, ме пратиха в политическата секция в Бухово, където лежах с Янчо Таков от БНТ. Работих обаче 6 месеца в Кремиковци, което беше много гадно. А после ме преместиха обратно в затвора, защото оцениха, че мога да рисувам и ме назначиха за байчото в местното „училище“ – освен това чистех, правех кафе на учителите и прожектирах киното. Тогава вече беше по-лесно…\n– По-късно оставате в САЩ със съвсем малко пари и без да знаете езика, само с цигулката си. За повечето хора такава рискована авантюра е чиста лудост. Какво ви мотивира да го направите – животът в България или американската мечта?\n– Аз не избягах от България, аз избягах от идващата свобода. От една страна някак си знаех, и това ме плашеше, че тази екзалтация няма да доведе до нищо хубаво, защото, за съжаление, силата на интелектуалците не може да победи простотията. Знаех, че онези 30% интелектуалци, разумни и готини хора ще влязат в ужасна дилема дали изобщо да са живи. Знаете, че 2 млн. вече са изчезнали от България. И ето – тя е на последно място в Европа, дори с румънците не можем да се сравняваме.\nВ България културата се диктува от халтурата! Типични примери са „Шоуто на Слави“ и Камен Донев. Съжалявам много – Камен ми е съученик, но това, което той прави, не е култура и образование, а халтура. Да – смешно е и забавно, оригинално и определено завидно, но не и образователно – това е комерсиално развлечение. И нямам нищо против. Той пълни зала „Арена Армеец“, прави по 15 000 долара, а в творческия културен театър го няма такъв, какъвто аз знам, че може да бъде – явно въпрос на негов избор. И Тодор Колев правеше халтури, но в театъра и киното той бе пример, легенда за подражание и образование – символ на култура.\nДнес култура за мен е геният в българския Народен театър – Сашо Морфов – когото изгониха, той беше един от много малкото, които се опитват да променят съзнанието и културата, да я запазят такава, каквато е.\nВторото – не мога да работя, когато има таван, когато знам какво ще се случи. Аз съм от класа на Коко Азарян във ВИТИЗ, от който са и много сегашни звезди – Мариус Куркински, Камен Донев, Койна Русева, Лили Маравиля, Стефан Вълдобрев, Стефан Денолюбов – знам, че ако бях останал, щях да съм част от тях, на която и врата да почукам – ще ми се отвори, но точно това е, което не ме пали, аз искам да няма край, да съм малката риба в голямата вода, където да имам предизвикателство.\nСещам се за онази крилата фраза на Радой Ралин: „В България културата е от Силистра до Кулата“, няма космополитност, сякаш всичко е обречено и задължено да се прави по нашенски, щото тъй се харесва и харчи. Никой не поема риск, за да не бъде „изяден“ и отречен – фатална безизходица. А има толкоз гениални, талантливи и прозорливи творци в България, но са потиснати и ограничени, та дори и нарочени. „Да се спасява кой как може, пък майната му на изкуството!“. И напълно ги разбирам.\n– Като заговорихме за това и предвид, че сте в разгара на кариерата си, вероятно не е удачно да ви задавам точно този въпрос – но мислите ли все пак някой ден да се върнете в България и какво би ви накарало да го направите?\n– През 1997 г. се прибрах, защото имах много тежък момент с моята осиновителка, която на смъртното си легло беше по най-зверския начин измамена от две племеннички, които се появиха изведнъж, никога дотогава не ги бях виждал. Те фалшифицириха ново завещание без нотариални заверки, за да й вземат малкото наследство и един апартамент, в който съм израснал. След като тя почина, заведох съдебно дело, но един свестен адвокат ми каза: „Не се занимавай, няма да стане, няма да си ги върнеш“. Аз бях изумен – ама как така, това е фалшиво?! Тогава той ми каза: „Явно много отдавна си извън България“. И точно така стана – всичко ми взеха и вече нямам нищо в България. И никого. Родната ми майка с нейния съпруг и моят полубрат са в Берлин много отдавна. Така че остават някакъв далечен вуйчо и родният ми баща ми, когото бях видял за 3 минути на 21 години. Той никога не се е интересувал от мен. Тогава за последно бях в България и след всичко това нямах никаква нужда да се върна.\nЕдва през 2016 г. Лъчезар Аврамов ме покани да участвам в голяма роля в неговия филм „Снимка с Юки“ и аз се прибрах за първи път след 19 г. Филмът ще излезе през април тази година… Но тогава за един месец престой в България бях потресен. Направо исках да си ходя. Първо улиците – боклуци, порутени сгради, а в същото време отдолу лъскаво кафене… и целият манталитет на обслужващия персонал. Хората – ядосани, нещастливи, аз не очаквах да е така.\nНо най-големият кошмар беше, когато отидохме да снимаме в една църква в Бяла черква. В 6 часа сутринта влязох да разгледам и видях част от екипа, който редеше осветлението – всеки с цигара, кутии от бира по земята. Излязох и казах на Лъчезар, че ако това не се спре, ставам и си тръгвам, защото е кощунство.\nОсвен това видях мои колеги актьори, всеки се опитва да оцелява и да стои настрана от тази идиотщина. И ми беше много тъжно…\n– Значи сте завинаги загубен за България?\n– Ами всъщност тогава си помислих, че има надежда да се върна, за да предам това, което съм научил, на младите колеги, да им дам надежда, че нещата могат да станат. Направих официално допитване до фондация „Америка за България“ и „АртОфис“ на Калина Вагенщайн, предложих да водя две седмици майсторски класове по театър и кино за студенти и ученици. Но ми беше отказано, защото не могат да спечелят нищо от това и аз съм искал много – например хотел 3, а не 2 звезди. А канят американски преподаватели, без да осъзнават, че един такъв не може да даде това, което аз – защото аз не просто ще ги уча на актьорлък, аз споделям личен опит, аз съм личен пример, което е много по-вдъхновяващо и нужно в днешно време за младите бъдещи колеги. Предложих и на НБУ, те казаха – нямаме пари, и аз го разбирам, не съм обиден, просто ми е мъчно. Така че, ако ми предложат да снимам в България, с удоволствие, но да се върна да живея – съмнявам се.\nИстория като сценарий за филм\nДимитър Маринов е роден през 1964 година, но е оставен от родителите си. Още като бебе обаче е осиновен от двойка от известната фамилия тютюневи фабриканти Маринови – едни от прототипите в романа „Тютюн“ на Димитър Димов. Така израства в буржоазно семейство.\n„Когато царицата дойде за първи път в България, от летището пристигна директно при майка ми, която е била първа придворна дама и имаше снимки със Симеон като бебе на ръце. Съпругът ѝ Димитър Маринов, най-малкият от четирима братя, е бил шеф на Камарата на индустриалците в България по времето на цар Борис III и е движел българската икономика в продължение на 7 г.“, разказва Маринов.\nОт 4-годишен той свири на цигулка и тогава за първи път стига до САЩ – първа цигулка е във филхармония „Пионер“ и изнасят там концерт през 1979 г. Тогава се снима с Ленард Бърнстейн. По-късно при други участия се среща с папа Йоан Павел II и диригента Херберт фон Караян.\nЦигулката помага много на Маринов за бъдещето му на акьтор. Снимка: официален профил във Фейсбук\nНо след всичко това, за потрес на семейството си, което смята, че ще учи в музикално училище, той се записва в железопътния техникум „Никола Корчев“ – просто защото обожава влаковете.\nВсе пак не става диспечер на гара, а решава да се пробва за актьор. Взема уроци при Невена Коканова и през 1982 г. се явява на изпит във ВИТИЗ. Приет е заедно с Чочо Попйорданов и Христо Шопов. Но първо трябва да влезе в казармата. А там, като наследник на семейство, е подложен на тормоз.\nЗатова през 1983 г., когато е едва 19-годишен, с негов приятел решават да избягат от България с „Ориент експрес“. Датата е 9 септември и те разчитат, че на празник никой няма да следи стриктно. Акцията им обаче се проваля заради навита аларма на ръчния часовник на приятеля му, която по ирония на съдбата се включва точно на Калотина. Маринов е осъден на 3,5 г. затвор. Лежи 2 г. и 6 месеца, но по гърба си още има белези от побоищата.\nНяколко години, след като излиза от затвора – през лятото на 1990 г., той тръгва на турне с музикален спектакъл на Йълдъз Ибрахимова и Андрей Баташов в САЩ и Канада. И не се връща. Остава в Ноксвил, Тенеси – само с раница на гърба, цигулка и 112 долара. Първо свири на улицата, където местна телевизия прави репортаж за него. Така руско семейство, което е загубило своя син, роден на същата дата като него, го приютява за 3 г. По-късно от благодарност Димитър кръщава единия от двамата свои синове на починалия Майкъл.\nПърво си изкарва хляба като художник, после няколко месеца свири с групата на Доли Партън в нейния увеселителен парк. След още 3 години се мести в Сан Диего, Калифорния, където отваря първата българска пицария – „Балкан“. Издържа се от нея цели 8 години, докато през това време учи английски във вечерно училище.\nПрез 1999 г. става част от трупата на държавния театър в Сан Диего и започва актьорска кариера. Едва през 2009 г. обаче неговите добри приятели актьорът Башар Рахал и писателят Захари Карабашлиев го убеждават да опита да направи кариера в Холивуд. Така – на 45 години, той тръгва по кастинги.\nМаринов е избран за ролята в „Зелена книга“ от втория път. На първия кастинг го отхвърлят с мотива, че е „прекалено улегнал за ролята“. След месец обаче отново му се обаждат. Само го предупреждават, че трябва да може да свири на виолончело. Като опитен цигулар, българинът веднага си наема такъв инструмент и започва да свири по 5 часа на ден. За седмица се научава и на втория кастинг изпълнява мелодията от филма. Този път там са лично Питър Фарели, Виго Мортенсен и самият Стивън Спилбърг, които той успява да спечели.\nПо време на снимките с Мортенсен така се харесват, че през вечер са заедно на заведение. Още когато разбира, че ще се снима в толкова голяма продукция, агентът му и приятели го предупреждават, че в Холивуд не обичат пушачите. Още на първото четене на сценария в почивката Маринов намира плахо кьошето за пушачи. И за своя радост заварва там Виго, който също остава много доволен, че ще си има компания за цигара.\nМахершала Али пък го моли да му помогне с руския език, на който се налага да говорят в една от сцените. Двамата се срещат късно вечерта в двора зад хотела и обучението започва.\n„Оказва се, че текстът, даден на Махершала, е прекалено сложен – цял Достоевски. Реплики, които и аз нямаше да мога да науча, затова му дадох моя си превод. Отне ни 20 минути. Аз му казвам как да произнася думите, къде да слага ударенията. Записах се на неговия телефон на руски, след това го накарах да се запише той. Пратих да го слуша сам. След 5 минути той идва със сълзи в очите, защото не можеше да повярва, че говори руски“, спомня си Димитър Маринов.\nАкад. Георги МАРКОВ: Стига са ни правили на канибали!\nТатяна СТАНЧЕВА, президент на Инер уил клуб Стара Загора-Берое: Желанието за работа в полза на обществото трябва да се предава\nАко приемем третия пол, един ден трябва да приемем и педофилите\nДинамиката на живота не е в синхрон с българската народопсихология\n19 август 2018, 14:36\n19 август 2018, 13:31\nДържавните институции вече имат ясен ориентир за джендър проблематика\n19 август 2018, 12:34


store.bg - Книги - борбата на зевс с тифон\nКниги ... ... Търсене на: борбата на зевс с тифон\nТърсене на: борбата на зевс с тифон\nПродукти отговарящи на търсене: борбата на зевс с тифон\nСъвпадение за: борбата на зевс с тифон\nСъвпадение за: борбата\nна зевс с тифон\n101 въпроса, които жените задават. ... Целта на тази книга е да даде основна информация за рака на млечната жлеза на повече от 30 000 жени в България, които в момента имат рак и се лекуват, вече са се излекували от него или са в процес на поддържащо лечение. Тя може също да бъде полезна и за техните роднини и близки, които си задават въпроси относно наследствения характер на заболяването и проблемите свързани с неговата съвременна диагностика и лечение. Практикуващите лекари, които нямат специалност в различните профили на онкологията, но често участват директно или индиректно в диагностичния процес и лекуват последиците ...\nНаучете как може да предотвратите заболяването или повторното завръщане на рака, чрез методи, които медицината никога няма да сподели! ... В Практическото ръководство Съвети за борба с рака, д-р Будвиг представя меню за всеки ден от седмицата, в продължение на един месец. Сутрин, обед и вечер. Всичко, което трябва да направите, е да спазвате диетата, която е 100% натурална. Практическото ръководство Съвети за борба с рака е класически бестселър в областта на естественото лечение. То предоставя научни данни и документирани факти за успешно преминато лечение, предотвратяване на рак и други здравословни проблеми. Изглежда ...\nПърва книга от поредицата "Кръвта на Зевс" от Мередит Уайлд и Ейнджъл Пейн . ... Единственото нещо по-лошо от това да си демон е да си Валари. Като студентка в университета "Аламеда" в Лос Анджелис, Кара Валари понякога забравя, че е и двете. Вглъбена в страниците на класическите произведения, младата жена има още само година, в която е свободна да прави това, което истински обича. След това ще трябва да изпълни тъмната си съдба. Прокълнат с нечовешка сила и божествен лик, професорът по класическа литература Максимус Кейн знае достатъчно за тъмната съдба. Принуден е ежедневно да вижда последиците, ...\nБлизки съвпадения: война, борба\nТърсене на: борбата на зевс с тифон Продукти 1-12 от над 500


GitHub Desktop 2.0, надстройка на клиент на GitHub за Windows и MacOS, добавя поддръжка за пребазиране и складиране, за да се даде възможност за превключване на контекста и поддържане на историята на фиксиране, съответно.\nЦелта зад GitHub Desktop 2.0, отбеляза GitHub, е да помогне на екипите да работят заедно и да подкрепят общите модели на развитие. Възможностите на Desktop 2.0 включват:\nStashing, който разглежда ситуация, в която разработчиците могат да бъдат в средата на възпроизвеждане и отстраняване на грешка и трябва временно да превключат контекста. Разработчик, който не е готов да извърши работа, може да внесе промени в нов клон на Git или да ги запази в текущ клон.\nПребазиране, за използване, когато разработчикът може да предпочете чиста история на фиксиране без обединяване на ангажименти. Разработчиците, използвани за обединяване на клонове, все още могат да използват същия работен поток, но тези, които работят в хранилище, където не искат да обединяват обвързвания, могат да използват пребазиране, за да поддържат чиста история на фиксиране.\nБъдещите планове изискват повече възможности за извеждане на контекст от GitHub, като GitHub предприема първоначална стъпка чрез плътно интегриране на заявки за изтегляне между GitHub и GitHub Desktop.\nМожете да изтеглите GitHub Desktop от уебсайта на проекта.


Какво представлява данъкът върху доходите? Отговорът на този въпрос трябва да бъде известен на всеки модерен данъкоплатец в Руската федерация. Освен това ще се разкрива концепцията за данък общ доход, както и всички негови характеристики. При определени обстоятелства това плащане може да бъде върнато. Но как? Кой има право на това?\nКакво представлява данъкът върху доходите? Те се наричат NDFL. Това е директен данък върху доходите на физическо лице. С други думи, данъкът върху доходите се отнася до сумата, удържана от държавата от печалбата. При определени обстоятелства гражданите могат да върнат данък върху доходите на физическите лица за определени операции.\nКакво представлява данъкът върху доходите? Това е вид плащане на държавата за приходи от доходи в страната. Почти всички публични доходи подлежат на това плащане. Но има и изключения.\nКой е данъкоплатецът за данък върху доходите на физическите лица? Те могат да бъдат:\nюридически лица / организации.\nС други думи, всички физически лица и фирми, които реализират печалба в Руската федерация, плащат данък върху доходите.\nКакво се облага с данък върху доходите на физическите лица\nСега е ясно какъв е данъкът върху доходите. Каква печалба ще бъде предмет на това плащане? Както беше казано, не всички приходи предвиждат възстановяване на част от средствата в държавната хазна.\nДнес ПИТ се задържа от следните източници на доходи:\nполучени средства от отдаването под наем на имот;\nдоходи в натура;\nлихви по депозити с нарастващи лихвени проценти по рефинансиране;\nвсеки доход, изразен в материална форма;\nпечалби от продажбата на автомобили и недвижими имоти;\nпари от продажба на имущество (включително ценни книжа и акции в LLC);\nСъщо така, гражданите трябва да посочват личния си данък върху доходите с печалби и след получаване на определени награди. Колко трябва да плаща държавата и каква печалба не подлежи на данък върху доходите на физическите лица?\nНе всички приходи предвиждат плащане на данък общ доход. Кога не мога да платя?\nВ Русия данъкът върху доходите на физическите лица не се плаща:\nеднократна финансова помощ;\nкомпенсация на служителите;\nприходите от продажбата на животни и добитък, отглеждани в лични стопанства;\nпечалби под формата на наследство и подарък (от близки роднини);\nнагради, присъдени на спортисти;\nдоходи до 4000 рубли (от подаръци, печалби и т.н.);\nпечалби от облигации;\nсубсидии от държавата.\nС други думи, плащанията за майчинство не подлежат на облагане с данък върху дохода, а заплатата на служителя предвижда възстановяване на част от парите.\nКакво представлява данъкът върху доходите? Това е плащане, направено от почти всички граждани и организации за печалбите им на територията на Руската федерация. Трябва да се обърне внимание на факта, че данъкът върху доходите на физическите лица може да предоставя различни лихвени проценти. Всичко зависи от категорията на данъкоплатците и избраната данъчна система.\nСмята се, че данъкът върху доходите на физическите лица в Русия е 13%. Тези средства ще бъдат задържани от голяма част от данъкоплатците на Руската федерация. Но има и изключения.\nНапример данъкът върху доходите може да бъде удържан:\n30% - за чужденци;\n35% - печалби и награди, банкови депозити, застраховки;\n9% - приходи от дивиденти;\n15% - с USN "приходи-разходи";\n6% - с USN "доход".\nНо по-голямата част от печалбата се облага с 13%. Заплати, доходи от собственост, наследство, подаръци - всичко това осигурява данъчна ставка от 13%. И нищо повече.\nДруг интересен нюанс са гражданитепрехвърлянето на данък върху доходите в размер на 13% може да доведе до така нареченото данъчно приспадане. Това е процедура за връщане на разходите за определени операции срещу платени данъци.\nНамаленията се разчитат:\nза деца (стандартни);\nза закупуване на имот;\nкогато правите ипотека.\nСред бизнесмените има и професионално приспадане на данъци. Но в Русия тя се прави много рядко.\nРазмерът на приспадането\nНеобходимо е да се върне данък върху доходите на децата или на децатазакупуване на апартамент? Всеки данъкоплатец ще трябва да разбере някои ограничения по тази сметка. Работата е там, че личните данъчна декларация, в размер на 13% от направените разходи, но с някои ограничения. А именно:\n390 000 рубли - ипотека;\n260 000 рубли - при закупуване на апартамент / имот;\n120 000 рубли - социални отчисления (за обучение, лечение);\n50 000 рубли - за изучаване на всяко от децата, братя или сестри.\nМожете да издадете удръжки, докато тези ограничения бъдат достигнати. След това няма смисъл да се търси връщане\nСпециално внимание изисква връщането на данъка върху доходите на децата. Той се издава от работодателя и предвижда намаляване на данъчната основа при изчисляване на данъка върху доходите на физическите лица. Размерът на приспадането зависи от броя на децата.\n1 400 рубли - за 1-2 малолетни;\n3 000 - за 3 или повече;\n12 000 рубли - за дете с увреждания (до 18-годишна възраст и до 24-годишна възраст, ако преподава в университет / следдипломно училище / пребиваване);\n6 000 - за деца с увреждания настойници.\nНяма нищо трудно да се разбере за това. И как да издавам приспадане по един или друг начин?\nРегистрация на NDFL връщане\nНеобходимо ли е да върнете данъка си върху един апартамент или за обучение? След това трябва да следвате някои инструкции. Но първо, нека да видим как да се намали детската принадлежност.\nЗа да намалите данъчната основа при изчисляването на данъка върху доходите на физическите лица, ще ви е необходимо:\nСвържете се с работодателя с декларация за приспадане.\nПрикрепете документи към искането: паспорт, TIN, удостоверения за раждане на деца, удостоверения за инвалидност и обучение (ако има такива).\nНе е необходимо повече. Другите данъчни облекчения по правило се обработват чрез FTS в разрешението за пребиваване на кандидата.\nЗа да получите данък върху доходите от обучение / продажба / обработка на имоти, ще трябва да следвате инструкциите:\nСъберете конкретен списък с документи. Техният списък ще варира в зависимост от ситуацията.\nНапишете приложение за приспадане. Той трябва да съдържа подробности за профила на получателя.\nИзпратете писмено искане до FTS за регистрацията на кандидата. Прикрепете приготвената хартия към нея.\nИзчакайте отговор от данъка (от 1 до 3 месеца чакане) и преведете средствата до посочените подробности.\nВсъщност всичко не е толкова трудно, колкото изглежда. Ако трябва да върнете данъка върху дохода за обучение или друга операция, ще трябва да подготвите:\nсертификати за доход (най-често - форма 2-NDFL);\nдокумент за предоставяне на услуги или проучване (договор);\nакредитация на специалност (за приспадане на обучение);\nдокументи за собственост върху имота;\nудостоверение за раждане на деца (ако отстъпката е направена за деца);\nчекове и разписки, потвърждаващи плащане за услуги / покупка на имот;\nTIN (ако е налице).\nТова е всичко. Сега е ясно какъв е данъкът върху доходите. Как да го върна? Това също не е тайна. Тази информация ще спомогне за реализирането на тази идея.\nДанък върху доходите при заплащане на едно дете. Освобождаване от данък върху доходите


Огънят в старческия дом тръгнал от покрива, собственичката не знае колко персонал е имало - trafficnews.bg\nОгънят в старческия дом тръгнал от покрива, соб...\nОгънят в старческия дом тръгнал от покрива, собственичката не знае колко персонал е имало\n22.11.2021 21:17 12256 0\nОгънят в старческия дом в провадийското село Рояк, където загинаха девет души, е тръгнал от покривната конструкция. Най-вероятно причината е късо съединение. Пламъците бързо са се разпространили до подпокривното пространство, което се оказало фатално. Пушекът навлязъл и на долния, трети етаж, и 9-имата души са се задушили.\nКакто вече съобщихме, сигналът е подаден малко преди 18 часа тази вечер. Веднага на място са изпратени пет пожарни и спасителни екипи. Извършена е евакуация на възрастните хора, които са обитавали дома, съобщават от МВР.\nПожарът е ликвидиран.\nДевет души загинаха при пожар в дом за възрастни хора край ВарнаИма обгазени хора\n„Пострадалите са отделени в един ъгъл на двора - за тях се грижат персоналът на дома и хора от общината. Бърза помощ потвърди, че девет човека са починали”, съобщи в ефира на NOVA директорът на пожарната във Варна Тихомир Тотев.\nКметът на Дългопол Георги Георгиев обясни, че общо обитателите на дома “Топъл дом” са били 58. „В момента ще извозим 49. Няма хора, които да се нуждаят от настаняване в болница. Местните лекари и екипи на Спешна помощ ни помагат”, добави той.\nОт пожарната пък изключиха версията за умишлен палеж. Районът е отцепен, утре сутринта ще бъде извършен цялостен оглед на местопроизшествието.\nСобственичката на дома Милена Мазурик не можа да отговори колко персонал е имало в дома в момента на пожара, нито на колко години на жертвите. Пред медиите тя заяви, че нищо не знаела. От 2 месеца била управител. Не знае и дали са правени учебни тревоги.\n06.12.2021 23:45 Кои са петте най-добри смартфона за 2021? 722\n06.12.2021 23:00 Дневен хороскоп за 7 декември: Водолей- пазете се от измама, Лъв- обърнете внимание на половинката си 2444\n06.12.2021 22:45 Само три бройки в целия свят от суперседанът Bugatti EB 112 1038


Спомени от бъдещето - e-vestnik.bg\nЗаедно с изнервящите ни жеги пак се върна онова тъпо време, в което човек не смее да рече пред непознати какво точно мисли, за да не му залепят етикетче с надпис, в най-добрия случай, „боклук“. Червен, син, зелен, кафяв или шареничък – няма значение, боклуците по принцип нямат цвят. Защото са боклуци.\nЗатова вестниците и вестникарите започнаха да подхождат изключително внимателно към случващото се из страната – зер, не се знае наесен кой ще е опозиция и кой – на власт…\nОстаналите извън парламента сили атакуват най-популярната засега мярка на правителството – свалянето на цената на електричеството: „Реформаторите видяха 12 % такса мафия в сметките за ток“ – предупреждава „24 ЧАСА“. „Според експертите на десните методиката на ДКЕВР за цените на тока трябва да доведе до 17 % по-ниски тарифи. Вместо това намалението е само с 5 %, а другите 12 % ще отидат за подпомагане на централи, собственост на олигарси…“\n„СТАНДАРТ“ е намерил по-меки изрази – „Задължения към обществото“ в сметката за електричество“. Новата такса наистина щяла да се казва „задължения към обществото“ и щяла да замени „досегашните добавки за „зелена“ и „кафява“ енергия, както и за т. нар. „невъзстановяеми разходи“, с които всички плащаме скъпия ток по дългосрочните договори с двете американски централи…“\nМамицата му и общество, дето е сключвало неизгодни договори за наша сметка! Що то не си ги плаща? Може би – защото е преценило, че сме достатъчно платежоспособни, та да поемем и тоя негов борч!\nЛевият депутат с десен произход г-н Мартин Захариев обяви (цитираме по „СТАНДАРТ“), че „Платените провокатори вече събраха пари за море“. И за електричеството, надяваме се!\nДесният рапър с леви убеждения Мишо Шамара им знае и тарифата – „Както са изкарали майките с децата, на Халите им дават по 140 лева“.\nПритеснителното е, че в същото интервю за „ТРУД“ същият интервюиран заявява, че „протестират основно милионери“. Ден по-късно в интервю на Шамара за „24 ЧАСА“ милионерите са се замогнали – „Пред НДК са събрани само бедни хора, без зъби. Няма нито един милиардер, а на жълтите павета е пълно с такива“… Мамицата ви милиардерска, не намилиардерили се, ами и по 140 кинта врънкате, за да побутате количката дотам и обратно!\nЗатова с надежда се обръщаме към новите лица в политиката – на тях се надяват социолозите, на тях, казват, трябва да се надяваме и ние! Отваряме „24 ЧАСА“ и научаваме, че една от новите надежди на нацията, „Лидерът на СДС няма само долни гащи на „Юнайтед“… Човекът бил фен, срещали сме такива – даже един май опита да се нарече Манчестър, ама той не е от политиката…\nДебелият колкото роман от Паулу Коелю „УИКЕНД“ набляга на свой избор за ново лице – в „програмно интервю сензация“ г-н Николай Бареков заявява: „Влизам в политиката!“ Защо сега, а не преди година, например? Елементарно – защото според г-н Бареков „човек трябва да влезе в политиката успешен и богат…\nОчевидно – преди година не е можело… Но пък сега обещава, че „Едно мое влизане в политиката ще е пагубно за тях, за Плевнелиев, за Борисов, за БСП и ДПС, за всички кукловоди…“\nВъздъхваме и поглеждаме към научната страничка на „ТРУД“, която твърди, че британски учени „Създадоха фалшиви спомени у мишки“… Що тормозят животинките, като хората имат къде-къде по-големи проблеми! Вижте в „УИКЕНД“ какво са принудени да правят хората – „Левскарят с малката пишка с охрана заради секс бомба“…


Кренвирши + дизайн + манекенки: И аз съм като вас, бе!\nИ аз съм като вас, бе!\n"Стандарт", който всеки ден чета, е изгърмял с мощно заглавие "Наркоманка отнесе пет грамофончета".\nЧетейки и други елитни столични всекидневници и гледайки новините по телевизията измежду многото ми любими риалити шоута, чудя се, напоследък откога да си велик артист не е достатъчно добро оправдание, за да не ти викат наркоман? Едно време обикновените драскачи подхождаха с малко уважение към хората със зависимости, били те милионери или обитаващи чуждите тавани. Разбирам ги тези неща.\nСаморазрушението и големия талант най-често вървят ръка за ръка, защото са отдушник на една и съща психологическа травма!\nЛично съм запознат с тази материя. Имам собствен болезнен опит с подобни проблеми, свързани с безмерния си талант. Например още се боря с пристрастеността си към кренвиршите и сушито. Но пък за сметка на това правя могъщи и въздействащи дизайни.\nПубликувано от Bruce Vain в 9:06 пр.об.\nТъпостол Тъпостолов каза...\nНаистина си е така. Все повече се убеждавам!\nОбществото ни е болно, Цвилене. Трябва ние, в качеството си на най-модерните българи, да го лекуваме, като му впръскваме от живителното си и свободно семе.\nБоян Галмуков каза...\nИ в Дармщат е така. Веднъж само да разуча новия си мега фотоапарат и ще снимам доказателства.\nАвторът смята, че това е най-доброто от два свята, попаднало под агрегираните ми течения. Екстра!\nкоментарите ти къртят, дума да няма\nтряа си смениш темата ;)\nТи ромп ли си? Питам понеже си от циганския сливен.\nМишо от Пловдив


Спомени за Никола Диклич\nТе са ми поръчани от проф. Франя Тонкович за тифлологическия музей на Загребския университет. Съставил съм ги през 1969 година.\nСледващото кратко изложение представлява един малък сбор от спомени за дейността на Никола Диклич, отнасящи се за времето на неговото пребиваване в България.\nОбразът на Диклич се е запаметил в съзнанието на по-старото поколение български слепи. И днес те говорят за него с чувство на уважение и възхита от способностите му. Той е имал неизчерпаема енергия. Бил е предприемчив. Проявявал е преданост и другарство, отличавал се е със своята висока музикална култура.\nТой се проявява като добър педагог и музикант. Неговите качества са били признати от съсъдбениците му. Още на първата учредителна сбирка те се спират на него и му гласуват доверие да бъде първият председател на Дружеството на българските слепи.\nЖивотът на Диклич в нашата страна е свързан с началния период от зараждащото се социално движение на слепите и борбата им за обществено признание, равноправие и материална обезпеченост. Разбирайки голямото значение от сплотеността за успеха на делото, младият тогава Диклич си поставя за цел да обедини своите другари по съдба. Заедно с още няколко будни и ентусиазирани слепи става основател през 1919 г. на първото дружество на слепите в България и негов пръв председател. Чрез новосъздадената организация Диклич намира широко поле за осъществяването на своите идеи. Той се проявява като неуморен радетел за еманципацията на слепите, привърженик е на въвличането им в общественополезен труд, на развитието на тяхната музикалност. Сам става инициатор за основаване на кошничарска работилница и главен организатор на първия оркестър, съставен от слепи музиканти. Със своя весел и жизнерадостен характер, неповторима обаятелност, допринася много за пропагандиране идеите на слепите сред обществото. Диклич установява широки връзки с видни музиканти и общественици. Негови лични приятели са били професор Никола Атанасов, сьстудент от Загребската консерватория, и Александър Обов - министър в кабинета на Александър Стамболийски. Той умело насочва симпатиите на властите и обществото в полза на своите слепи другари и тяхното дело.\nНо в условията на тогавашното общество и най-вече след реакционния деветоюнски преврат в България през 1923 г., Диклич не е могъл да намери едно пълно удовлетворение на своите стремежи. Неговата будна гражданска съвест се бунтувала срещу порядките, деспотизма и кървавата разправа на превратаджиите, преследващи и унищожаващи много от неговите познати комунисти и прогресивни земеделци.\nПоради дискриминация той е принуден да напусне педагогическото поприще, където е бил незаменим преподавател и търси препитание за многобройното си семейство в музиката. Свири на различни места по заведения и вечеринки, заедно със свои другари предприема турнета из България с цел да събере средства за Дружеството на българските слепи. Но неговото неспокойно сърце не може да намери хармония в ритъма на този несигурен и подтискащ живот. Той отправя взор към далечни светове и устремен, търсещ нови пътища, напуска България.\nЕто какво пише за Диклич дългогодишният председател на Съюза на слепите в България Стефан Ненков:\n"Чувал съм от Диклич, че детството си е прекарал при своите родители в малък провинциален град в Хърватско, по това време провинция на Австро-унгарската империя. Баща му е бил железничар, а майка му - домакиня. Малкият Никола се отличава с буден ум и сръчност, бил отличен ученик, обичал да мечтае. Дълбоко впечатление му направил един прочетен роман за пътешествие до други планети и до Луната. Тогава той бил в четвърти клас, фантастичната книга буйно разпалила въображението му. Дори със свои думи той преразказал съдържанието й на по-малката си сестричка, осиновена от родителите му.\nВеднъж заедно с другари отишъл да бере орехи. Като по-сръчен той се покачил най-високо. Край ореха минавал някакъв възрастен човек, който му извикал да слезе, защото клоните, на които Никола стоял, били тънки и имало опасност да се счупят. Но момчето се увличало все по-нагоре и не разбрало кога изчезнала опората под него. Полетяло, но преди да падне на земята, се задържало на по-долните клони. Когато слязъл, всички видели, че от едното му око тече кръв. При падането той го наранил. Майка му го завела на лекар, където промили окото и дали лекарство. Но вместо подобрение започнало да намалява зрението и на другото око. Тогава лекарят казал да отведат детето в загребскага болница и да му направят операция. Родителите изпълнили тази препоръка, но двумесечното лечение в болницата не помогнало. Момчето излязло от болницата почти напълно сляпо. Не след дълго записали Никола в загребското училище за слепи. Голямото нещастие не сломило жизнерадостното момче. И тук то проявява необикновените си способности, както в ръчните занятия, така и в общообразователните науки. Станал отличен акордьор на пиана. На 17 години Диклич завършил училището и постъпил в Загребската консерватория. В консерваторията следвал около шест години и през това време се очертал като добър пианист. Той успешно завършил образованието си, но не получил диплома, понеже не можел да чете партитурите. Диклич се завърнал в родното си градче и започнал да свири на акордеон в една бирария, на вечеринки и различни увеселения. По това време правел и малки турнета до близките градове, за да изнася концерти. Заминал за Словакия, където за кратко време работил в една четкарска работилница за слепи. Но любовта му към музиката скоро го отвела в един пътуващ естраден оркестър. В него Диклич свирел на акордеон. Той и другарите му възнамерявали да предприемат турне в Русия. На път за там те спрели в Румъния, където останали продължително време. Свирили по панаири и кръчми в Кордова и Бесарабия, но на оркестъра не му провървяло и той се разпаднал. Тогава Диклич с още трима свои другари преминал в България и продължили да свирят от град на град. Така те пристигнали в гр. Плевен и тук се задържали за по-дълго време. Другарите на Диклич отново поели своя път, но той отказал да продължи с тях. Градът и хората в него му харесали. Особенно го обикнали младежите, с които той установил близки, приятелски връзки. Той ги развеселявал със своята хармоника, а те го окръжавали с внимание и любов. За известно време той постъпил в една бирария, където свирел на пиано. В Плевен младият Диклич се запознава с дъщерята на своята хазайка. Тя била девойка с добро сърце и се отнасяла към него с топлота и разбиране. По-късно те се оженили.\nВ края на 17-та година Никола Диклич пристигнал в София и получил назначение за учител по музика в Първа девическа гимназия. През следващата учебна година Министерството на просветата го преместило в института за слепи деца. За тези две назначения най-вече допринесъл неговият кум - Ал. Обов. Администрацията на училището обаче, често му натяквала за липсата на диплома и правоспособнст, а често му и пречела в много негови начинания. Това го огорчавало. Поради чувствителната си натура не могъл да понесе липсата на признание за своята отлична педагогическа работа. Напуснал института и постъпил в една бирария, където възнаграждението му надвишавало учителската заплата.\nСемейството на Диклич се заселило в София. То се настанило в една стара вътрешна къща на ул. "Леге" 6. За да се влезе в къщата, трябвало да се премине през някакъв магазин.\nНикола обичал децата си. Веднъж, когато малкото му момиченце се разболяло, той бил силно разтревожен и дори плакал."\nСлед напускане на училщето Диклич изцяло се отдал на задачите за укрепването и развитието на новообразуваното Дружество на слепите в България. С присъщата си енергия той издействал едно малко общежитие и музикални инструменти за сформиралия се оркестър към дружеството. Усърдно подпомагал и насърчавал репетициите на музикантите, които през юли 1922 г. започнали своята концертна деност.\nКогато първите диригенти на оркестъра - Николай Бехтеров (сляп композитор) и Андрея Борчан го напуснали поради заминаването си в чужбина, Диклич сам станал диригент и същевременно пианист. Предстояла му тежка работа за снабдяването на оркестрантите с брайлови ноти. С нея обаче талантливият музикант и диригент се справил, като ползвал помощта на проф. Н. Атанасов. Заредили се продължителни гастроли на оркестъра в провинцията, които минавали при подчертан успех. Диклич умело се справял и с двете функции на председател и диригент. В различни краища на страната посредством музиката и с вдъхновено красноречие той разяснявал пред обществеността идеите на дружеството в борбата на слепите за равноправен и пълноценен живот. На състоялия се І конгрес на организацията през лятото на 1924 г. Диклич отново бил преизбран в ръководството, но той повече не взел участие в неговата работа.\nКървавите юлски събития ускорили връщането му в Плевен. По същото време той започнал строеж на къща в покрайнините на града. До края на годината се преместил със семейството си там. По-късно съобщил за намерението си да пътува из Латинска Америка и напуснал страната.\nПосещавайки канцеларията на дружеството, Велко Рамаданович, включен в една югославска делегация, предаде, че Диклич го е посетил в института за слепи в гр. Земуон и обяснил заминаването си от България с преследването му от новото правителство като активист на земеделското движение и човек с прогресивни възгледи.\nЗа пребиваването на Никола Диклич в Плевен разказва неговият съсед Исак Аронов:\n"Домът на Диклич се намираше недалеч от нас. Случвало ми се е често да го срещам на улицата и да разговарям с него на различна теми. Никола с удоволствие се спираше и радостно ме назоваваше, защото моят глас му беше станал вече познат. Не само с мен той разговаряше с желание - негова черта бе да бъде общителен с всички, и затова рядко си отиваше до къщи сам. Почти винаги го придружаваха младежи, а понякога цяла група и често съм ги чувал да пеят или да се смеят на висок глас.\nВеднъж узнах за решението на Никола да свири в местното кино, като съпровожда с хармониката си немите филми. Трябва да кажа, че той проявяваше особено голям интерес към това ново изкуство. Срещнахме се с него на улицата пред нас и след като поговорихме малко, Диклич ме помоли да му разкажа съдържанието на новия филм, който бях гледал предния ден. Предложи ми да отида този ден пак и да седна близо до него, за да му обяснявам картините. Вечерта ние бяхме отново заедно и аз тихо му описвах изображенията на екрана. Тогава Накола според картината на преживяванията на героите променяше мелодията. Той тъй дълбоко се вживяваше в своето изпълнение, че ние зрителите имахме чувството, сякаш сам предварително е гледал филма - тъй сполучлив беше неговият музикален съпровод и съответстваше на нашето настроение. От този ден нататък Диклич всяка вечер свиреше в киното, подпомаган от мен и своите приятели.\nСлед заминаването на Никола от Плевен и появата на говорящия филм, любителите на киното много често си спомняха за него и пеещата му хармоника."\nВ края на 1968 година ми се случи лично да се срещна и запозная със съпругата на Никола Диклич. Тя ме посрещна любезно и за краткото време на нашата среща разказа някои неща за своя съпруг. В очите на тази рано побеляла жена заблестяха сълзи. Въпреки твърдостта на своя характер тя се вълнуваше силно от спомените, които все още съхраняваше за Диклич. Ето какво узнах от нея:\nДиклич пристигнал в България през 1912 г. След кратка обиколка из страната отседнал в Плевен, където престоял до края на 1917 г. Това време съвпада с големи исторически събития. Градът преживява Балканската, Междусъюзническата и Европейската война. През него минават полкове, лагеруват военнопленници. В тази шумна атмосфера попаднал Диклич, сякаш дошъл да разнесе светлинки на жизнерадост сред сивите облаци на скърби и тревоги. Той бил желан навсякъде. Игривата музика на неговата хармоника можела да се чуе на войнишките вечеринки, на младежките сбирки, в офицерския клуб или бирарията. Негово основно занятие било свиренето, чрез което си изкарвал оскъдната прехрана. Но тук, в Плевен, той създал тесни връзки с будни и прогресивни младежи - приятелство и дружба, които впоследствие ще го сподирват по време на цялото му пребиваване в България. Запознал се с Евдабия Анастасова и през 1915 г. сключил брак с нея. Кум им станал техният общ приятел Ал. Обов. През същата година им се родила дъщеря Николина, през 1917 - Ана, кръстена на неговата майка, а през 1920 година - Звонемир.\nДиклич се отличавал с любвеобилна и нежна душа. Той бързо се сприятелявал с хората и с готовност свирел, доставяйки им радост и наслада. Бил внимателен към всички, а те от своя страна го обгръщали с приятелство и обич. Като оценили голямата му любов към музиката, приятелите му събрали помежду си пари и му купили пиано, защото младият човек нямал средства да осъществи тази своя мечта. Диклич не преставал да работи върху себе си. Той се стремял да усъвършенства музикалната си дарба и постоянно се упражнявал и разучавал нови музикални произведения. Успоредно с това преподавал уроци и свирел на немите филми в местното кино.\nПрез 1918 г. Диклич се преселил със семейството си в София, където постъпил като преподавател по музика в училището за слепи деца. Тук се проявил като отличен педагог. Обичал много своите ученици, на които посвещавал часове на дълга и неуморна работа. През този период се задълбочила дружбата му с композитора Никола Атанасов, професор в музикалната академия. Двамата често се събирали, обменяли мисли върху музиката, музикалния живот и култура на народа. По това време Диклич композира китка народни песни и някои други музикални пиеси, нотните записки на които са изгубени. Дирижирал и малък детски хор.\nСлед 1920 г. напуснал института, огорчен от неправилното отношение на администрацията към него и вътрешните порядки. Наред с педагогическата си дейност Диклич отдал своите сили на общественото поприще, като станал един от учредителите на Дружеството на българските слепи и като негов председател извършил голяма работа за пропагандиране на целите и задачите му. Със своите другари по съдба изнасял концерти в различни градове на страната за набавяне на средства и свирел в заведения.\nПрез 1926 г. напуснал България. И трите му деца са живи. Съпругата му не се е омъжила повторно. Повече от 35 години те не знаят нищо за него.\nПо непълни данни от негови съвременници Диклич е пътувал до Америка. Там е свирил на различни места, включително по влакове и параходи. Завърнал се е в Загреб в началото на Втората световна война. Отива при свои познати в свободната югославска зона под ръководството на Йосиф Брос Тито. С него стават добри познати. Там е свирил и изнасял концерти. След освобождението на Югославия се включва активно в изграждането на държавността и новите обществени структури.


Дата и час: Вто Апр 23, 2019 18:29\nСтраница 1 от 33 [ 962 мнения ] Отиди на страница 1, 2, 3, 4, 5 ... 33 Следваща\nЗаглавие: Първа професионална лига\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 00:30\nТо един професионализъм, то едно чудо.\nОбщо взето опорочиха идеята.\nНито има някакви завишени критерии, нито се гарантира някакво подобрение.\nЕ, последното поне ще го внесе ЦСКА.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 00:35\nНаправо я кръсти "Лигата на ЦСКА" - ние ще сме си единствения стойностен отбор, а и професионален, с признание по света.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 00:44\nНай-малкото ще се спре да се играе на ниви... или поне искрено се надявам. Нали некви комисии на 3 месеца ще инспектират тревата па да видим.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 08:10\n:плесница по челото:\nТова, че от втората половина на таблицата може да се влиза в ЛЕ има логика с цел да запази интереса на мачовете там, но е и глупово, защото наистина ще е по-лесно са някакви жалки отборчета като говедата да си влизат в Европа оттам. Според мен, победителят от тази страна трябва да играе бараж с някой от първата половина, който не се е класирал за ЛЕ.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:27\nТо така е замислено - да играе бараж с третия (ако приемем, че носителят на купата ще е друг).\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:37\nТова съм го пропуснал във вчерашната суматоха, мерси\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:38\nМалоумна схема. Играеш някакъв шампионат и накрая с няколко мачлета на директни елиминации последният може да стане евроучастник, а отборите на 3, 4, 5 и т. н. място - не. За какво да се бъхтиш през редовния сезон тогава? Да не говорим за нивото на отбори като Верея и Локо Горна. Нефтохимик пък, ако не им излеят някакви пари и са на сегашното ниво, ще са най-голямото посмешище.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:43\nКато холандия го правят, но трудно ще играят бараж отбори различни от Славия,Берое,Доко ПД, Черно Море, Ботев, Сините Гонзо. От тези 6, 4 ще са при нас и кренвершите а другите ще са победители от долните четворки(макс Пирин да направи нещо)\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:44\nПрав си, Армеец87, но пък като се раздели шампионатът долната половина тогава по-добре да ги разпускат. Това са най-безмислените мачове на света. По-добре тогава да не се разделя на две. Още по-добре, в А група играят по-малко отбори, но всички борещи се за нещо, за да има интрига.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 09:55\nС тия 14 отбора и плейофи се изложиха.\nИскат по-качествени отбори, а повишават бройката.\nУж по-сериозни изисквания, а вкараха куцо, кьораво и сакато.\nЗа какво са ни Верея, Локо ГО и Нефохимик?!\nМахаш Монтана, които изобщо не отговарят на критериите - нито терен, нито осветление.\nПравиш го с 10 класни отбора и така има интрига за всички.\nАма да изпадат 2, за да не се отпускат ония в долната половина на таблицата.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 10:08\nПрав си, Армеец87, но пък като се раздели шампионатът долната половина тогава по-добре да ги разпускат. Това са най-безмислените мачове на света. По-добре тогава да не се разделя на две.\nПо-добре, да. Да играят по три пъти един срещу друг при 12 или 14 отбора без разделяния. Иначе, 10 отбора с 4 пъти един срещу друг си е перфектният вариант.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 10:16\nпоредната малоумна тъпота на гфс\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 10:32\nАз и в предишната тема го написах. Отбор може да се спаси от изпадане, дори да е загубил всичките си 32 мача (дори може и гол да не е отбелязал в тях) и с два плейофни мача да спаси кожата\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 11:53\nМалоумниците, така и не разбраха за какво останаха 10 отбора, сега уж да променят нещо, връщат стария вариант, но внесто 16 ги направиха 14 отбора, с малоумни плейофи и мачове за попълване на клубната каса.\nверея, локо горна и нафтата ги направиха за да има повече точки.\nДруго е като ти скочи верея, заедно със съдията и направи един Х, а срещу конкутенра направят едно над 4,5гола и всичко е 6.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 12:01\nПоне си връщаме старата агония с уреденото ни първенство.Един колега беше писал, дали сме сигурни, че искаме да се върнем във фарса отново.С мъка на сърцето казвам, май беше прав\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 16:09\nОбщина Бургас официално придоби контролния пакет акции от Нефтохимик. Днес досегашният собственик на клуба Павел Бошнаков прехвърли 51 % от акциите на местната администрация, представлявана от кмета Димитър Николов.\n„Пожелавам успех на Нефтохимик в новата Първа лига на България и каня всички бургазлии на първия мач от шампионата.“ – каза градоначалникът. Той уточни, че на 5-ти юли ще се проведе общо събрание, на което общината ще излъчи своите представители в акционерното дружество.\nСлед официалното прехвърляне на акциите бе представен новият изпълнителен директор на Нефтохимик. Това е бившият директор на направление „Детско-юношески футбол“ в БФС Пламен Михов. Той е роден в Бургас, на 1 май 1965 г. Бил начело на Детско-юношеската школа на Нафтекс, като я превръща в една от най-продуктивните и конкурентноспособни в страната. През 2007/2008 г. е старши треньор на отбора.\n„Знам с какво се захващам и знам, че ще бъде изключително трудно. В рамките на 10 дни трябва да сглобим нов отбор, който да участва в първенството. От един изпадащ отбор трябва да направим отбор, който да играе с успех във Висшата лига. Именно затова е и моето желание да заложа на кадри от Бургас – момчета, с които съм работил и съм постигал успехи. Създали сме работна програма за 3 години. През първата година трябва да изградим боеспособен отбор, който да се утвърди в първенството, да създадем една изключително добра Детско-юношеска школа, защото тя ще е в основата на пирамидата на този клуб. Община Бургас ще предостави достатъчно добри условия и с добрите треньорски кадри, с които разполагаме ще постигнем успехи. През втората година – надграждане на първия отбор с няколко състезатели, които са по-висока класа, отбор, който през третата година да се бори за място в първата шестица и шанс за участие в Лига Европа.“ – каза новият изпълнителен директор.\nТой представи и останалите кадрови промени в ръководството и треньорския щаб на клуба. Технически директор става Димитър Костов, а на поста административен директор остава Николай Тодоров. Старши-треньор на отбора става Димчо Ненов. Негови помощници ще са Тодор Киселичков и Ганчо Евтимов. Все още не е взето решение кой ще се заеме с подготовката на вратарите.\nДетско-юношеската школа поема Мирослав Кралев – досегашен помощник-треньор на юношеските национални отбори. Михов подчерта, че школата вече няма да е обвързана с такси и децата и юношите ще тренират напълно безплатно в Нефтохимик.\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 20:55\nПореден държавен/общински отбор.\nНай-накрая дочакахме да се говори за футбол. Форматът не е най-идеалният, но май ще искат да запазят някаква интрига във във втората половина от таблицата. Да си пожелаем ЦСКА да бъде на върха отново, както повелява традицията.\nНафтекс с на кого лиценза са?\nПубликувано на: Сря Юни 08, 2016 22:05\nНафтекс са прекръстения Мастерс още от миналата година.\nТе са първия изпаднал и догодина пак като Пирин, Марек, Локо Сф по А окръжна и пак фалиране,\nа всички са се вторачили в ЦСКА.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 08:35\nКато гледам тоя нов формат и напират в мен едни интересни въпроси:\nСлед изиграване на първите 26 кръга отбора Х записва 26 загуби и е на последно място.\nСлед това от 2-та осмица играе там още няколко мача, бие, класира се на едно от местата даващи право на бараж за евроквота? Тоест след като е загубил всичките си мачове в началото на сезона има шанс да играе в евротурнирите?\nАко това е така, чичо ви Венци ще стане милионер.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 10:50\nПрез 2014 г. ПФК Нефтохимик (Бургас) е разформирован, след което е основан нов клуб, който рита 1 година в Б ОФГ в Бургас, а на следващата се обединява с ПФК Бургас (играе със сини екипи), който до 2014 г. се казва ФК Мастер (Българево) и играе с червени екипи.\nНефтохимик (Бургас) е основан през 1962 г., цветове: зелено и бяло, стадион: Лазур\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 11:29\nТова реално сега не е ли отбора на Бошнаков/Мастерхаус/.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 11:32\nНе бе - Нефтохимик 1962 си е - така пише на сайта им, така им казват БФС, така ги пишат всички медии.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 13:20\nРядко давам оценка на нещо преди да го видя какво представлява, но тази „Първа лига” ще бъде пълен ташак. Уви. Отново ще има компромиси с терени, осветления и т.н. Отново ще има поне 1-2 отбора, дето сигурно ще завършат сезона със сто инкасирани голове. Абе цирк. За к’во бяха тези холандски консултанти!?!?\nЗа мен лично точният формат е 10 отбора - 36 кръга, с четири мача срещу всеки. Без плейофи и прочие. Накрая просто да се преброят точките и туй то.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 14:05\nTo стадиони няма, тия нова лига тръгнали да правят...Перуканска история\nЗаглавие: Шампионатът - Първа професионална лига, сезон 2016/2017 г.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 17:34\nНовият сезон започва на 30 юли. Участват 14 отбора.\n1.Редовен сезон - 26 мача\n2.Следва разделяне на първа шестица и втора осмица\n3.В първата шестица отборите ще играят плейофи по два пъти помежду си, т.е. ще има още 10 кръга\n4.Втората осмица се разделя на две групи от по четири отбора\n4.1.В едната група от четири отбора влизат 7-ият, 9-ият, 11-ият и 13-ият\n4.2.В другата група от четири отбора влизат 8-ият, 10-ият, 12-ият и 14-ият\n4.3.В тези две групи от по четири отбора - тимовете, играят по два пъти помежду си, т.е. по 6 мача\n5.ПЪРВИЯТ и ВТОРИЯТ отбор от едната мини група с 4 отбора играят срещу ПЪРВИЯ и ВТОРИЯ от другата мини група в два мача на разменено гостуване (първият от едната група срещу втория от другата и вторият от едната срещу първия от другата група)\n5.1.Победителите се срещат помежду си в два мача на разменено гостуване. ПОБЕДИТЕЛЯТ получава право да играе с ПОСЛЕДНИЯ отбор от първата шестица, който е получил право да играе в евротурнирите (например 3-ият или 4-ият в горната шестица). Отборът от долната група приема противника от горната шестица на собствен терен в един мач и ПОБЕДИТЕЛЯТ ще играе в евротурнирите.\n6.Завършилите на ТРЕТО и ЧЕТВЪРТО място в двете долни групи от по 4 отбора също играят помежду си на кръст (в два мача). Третият от едната група срещу четвъртия от другата и четвъртият от едната група срещу третия от другата.\n6.1.Победителите от тези два мача между третите и четвъртите отбори играят нови два мача помежду си. КРАЙНИЯТ ПОБЕДИТЕЛ запазва мястото си в елита. ЗАГУБИЛИЯТ играе бараж срещу третия от Втора лига.\n6.2.Загубилите двата мача между третите и четвъртите отбори от двете групи от по четири тима играят нови два мача помежду си. ЗАГУБИЛИЯТ изпада директно във Втора професионална лига (досегашната "Б" група). ПОБЕДИТЕЛЯТ ще играе бараж срещу втория от Втора професионална лига.\n7.Един отбор изпада директно от елита, а два играят бараж срещу втория и третия от Втора професионална лига.\nЗаглавие: Re: Шампионатът - Първа професионална лига, сезон 2016/2017\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 18:04\nДнес четох, че говедата не разбирали формата. След това един познат говедо и той не разбирал. Аз му обясних, оставате си 7 защото било добро число. Така най-лесно може да играете в Европа, а пък и ще играете два пъти по-малко с ЦСКА.\nПубликувано на: Чет Юни 09, 2016 19:07\nТака няма да вземат калъфка, обаче!\nЖивотът не винаги е справедлив.


Галена предлага и "консумация" - Скандално\nГалена печели и като „жрица на любовта“\nПостоянните изцепки на Галена не са тайна за никого. Всеки е ставал свидетел на разкрепостеното й поведение по време на участия. Наскоро певицата „грейна“ на снимка в столичен клуб, в доста неприлична поза. Тя беше хванала интимните си части, докато пее, а застаряващ чернокож мъж възхитено я гледаше.\nПоследната клюка обаче гласи, че певицата освен с разюзденото си поведение и безсрамните си пози, се слави и като компаньонка. Богати господа щедро даряват певицата с бакшиши, а като благодарност Галена ги удостоява с вниманието си. Свидетели на странното, за щастливо омъжена жена поведение, разказват, че Галена освен, че интимничи с тузарите, им позволява и да се радват и на прелестите й.\nНаш читател твърди, че наскоро е попаднал на подобна гледка, в която финансово стабилен господин пълни джобовете на певицата с бакшиши. Като отплата обаче, тя сяда при него и без капка свян му позволява да опипа гърдите й.Постоянните изцепки на чалгаджийката неведнъж са карали съпруга й Галин да ходи по нейни участия. Напоследък обаче, явно вафления бос се е отказал да бъде и бодигард на собствената си жена.\nГалена обича парите. ВИЖ ВИДЕОТО:\nЕдин коментар за Галена предлага и „консумация“\ni duha w toalaetnata, ha ha ha ha ha


9 занимания, с които да запълните свободното време вкъщипреди 1 минута\nВ Гърция ще свалят регистрационни номера по Великденпреди 15 минути\nКак се пази фирма от чуждо поглъщанепреди 20 минути\nКаролев: Борбата по ленински с COVID-19 в България*преди 27 минути\nТурция изгуби битката в Сирия, а пандемията от коронавирус ще влоши положението в Идлибпреди 31 минути\nДъжд от пари за тези зодии през априлпреди 40 минути\nПубликувана: 20 Февруари, 2020 23:26\n29 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 5931\nПрагът за задължителна регистрация по ДДС може да бъде увеличен от сегашните 50 хил. лв. годишен оборот на 85 хил. евро. Това става благодарение на приетите на заседание на Съвета на ЕС по икономически и финансови въпроси (ЕКОФИН) промени в Директива 2006/112/ЕО относно общата система на ДДС, пише в. „Труд“.\nПод 85 000 евро печалба няма да плащат ДДС, ама ще чукат ДДС надценка. Евалата!! Ей това е мафия!!!\nДо коментар #1 от "Ебаси простотията":\nДо коментар #4 от "Значи":\nЯ пак,че нищо не ти се разбира.\nМисля,че нищо не разбираш от обороти,ДДС-та,данъци и каквото в тази сфера се сещам.\nНяма да е лошо като коментираш да разбереш какво означава ДДС, оборот , печалба и.....\nЧе тези неща не са ли едно и също?! Иначе, с тези указания на НАП относно свързаните фирми с еднородна дейност в един обект и задължителната регистрация по ЗДДС доста разбутаха кошера сега, пък след 5 години можело да решат да вдигнат прага. Ама може и да не решат. Въпреки, че от известно време се чува от различни честа, е има нагласа да го направят 100 000 кинта в близко бъдеще.\nОзначава, че при 85 000 евро регистриран оборот са скрили поне още 85 000 евро, които им идват незаконна печалба!!! Особено с днешната система, в която всеки си крие както иска оборотите можеш да направиш 1 милион оборот и да отчетеш 100 000 лева!!! Ся някой ще вмезе да мрънка, че не е възможно, ама аз знам, че е възможно, защото съм запознат с такива хора!!! Иначе един дюнерджия, ако обекта е негов, от 85 000 евро оборот има поне 60 000 евро печалба, като знам кви боклуци за стотинки слагат, а на ква космическа цена продават\nАми от това, което разбирам, знам, че, ако си регистрирал 50 000 лева оборот и си изкарал 5000 лева печалба, още 50 000 лееа оборот си скрил, които ти идват чиста незаконна печалба\nЯ лягай,че няма да можеш да станеш утре за работа!!!!\nИзмамниците от бизнес класата доволно потриват ръчички как ще се нагушат, когато лобитата успеят да прокарат секирата с 85к€ ДДС ))) Автоджамбазите в тоя сайт сигурно са почнали да шепнат горещи молитви\nЛично аз не смятам че ще вдигнат прага в България за регисрация по ДДС . Прага е 50 000 лв. вече 15 год тогава бяха прилична сума но сега този оборот го прави и най обикновено гражно селско магазинче. Няма никъкъв смисъл да вдигат прага а по скоро всички фирми да се регистрирани по ДДС . Е и то пример защо. В едно село два магазина с единтична стока единия рагистриран по ДДС другия е на Патент. Този на патент може да продава по евтино а за другия това не е така. Решението е в намаляване на ДДС то главно на хранителните стоки не повече от 8%. и други сектори като култура. туризъм . заведения.12%\nмалките частни стопанства нямат сметка отрегистрация по ддс и при едни подобни обороти биха функционирали без нея.тва ще даде възможност на много магазинчета,къщи за гости иферми да продават по-евтина продукция!\nАдаш,тази материя въобще не ти е позната!При определени нива на оборот и добър счетоводител регистрацията по ДДС дава много повече предимства и възможности за признаване на допълнителни разходи и спестяване на данъци!И логиката при цените в обектите е точно обратната!\nКаквито и да са нивата на оборот плащаш 20 % на надценката а другия е дин мижъв патетен данък.Така че не ми разправяй приказки от 1001 нощ . Всички по ДДС там е истината. Сваляне доста % на Храни , Туризъм, Земеделци,Култура и др.\nГлупости, никой няма да продава по-евтино, просто Ганьовците ще си увеличат печалбите добавяйки процента от намаленото ДДС към надценката на стоките си !!! Нашият бизнес е в ръцете на простаци, некадърници и мързеливци!!!! Някакъв примитив, който не може да изпържи яйце е собственик на ресторант. Друг примитив, който не може да боядиса стена е собственик на строителна фирма. Друг примитив, който не знае как се меси хляб търгува с хранителни продукти. Друг примитив с образование на камериерка стопанисва хотел. Докато тия примитиви държат българския бизнес, дотогава ще има непрестанно увеличение на цените и намаляване на качеството!!! Просто малкия и средния бизнес служат на политическата мафия и затова ги толерират!!! Работниците и пенсионерите плащат ДДС на стоките, а бизнесмените прибират тва ДДС като бонус печалба. Къде е справедливостта??? Работника взима 500 лева чиста заплата, защото 100 лева са му осигуровките, а търговеца прибира над 5000 печалба и нищо не плаща. Повечето бизнесмени в БГ при 85 000 евро оборот имат над 50 000 евро чиста печалба, защото дават ниски заплати и лошо качество. Само в Западна Европа при 85 000 евро оборот имат 20 000 евро печалба, защото там дават големи заплати и добро качество!!! Къде е справедливостта?? В БГ ДДС трябва да се регистрира при 30 000 лева годишен оборот!!! Освен това малък и среден бизнес загрози градовете с грозните си заведения, хотели, мухлясали жилищни блокове, сергии, магазинчета, които са на всеки ъг


8 момента на Мирослав Живков : Програмата : Интервюта : София\n23 фев 19:07 Facebook\n19 април 2018 текст Виолета Иванова\n"Намирам дълбока връзка между калиграфията и фотографията, защото и в двата случая си служиш с вече създадена реалност. За теб остава да я чупиш, обръщаш, променяш." След малко ще чуете още за това, но нека първо ви кажем защо му завиждаме: само на 25 Миро е на път да сбъдне централната мечта в живота си, като превърне новия си дом – стара селска къща в Габровско – в графично ателие за споделено ползване. Пресите за литография и офорт вече са там, ситопечатът се пече, градината цъфти и връзва под ръцете на артиста и приятелката му, а ние се чудим как небрежно да им се отбием на гости.\nМоментът, когато за първи път хареса своя рисунка\nВ детската градина веднъж. Бях схванал доста конкретно как се рисува кола в профил и много се кефех, даже се събираше кръгче от ахкащи хора около мен.\nМоментът, когато видя, че и в буквите има изкуство\nКогато бях на Еразъм в Германия и изучавах калиграфия. Дотогава не ми се беше случвало да пиша по 4-5 часа на ден. Осъзнах, че придобивам много повече усет за строежа и логиката на буквата.\nТичането из гората или в някаква произволна посока. Може би гледах Форест Гъмп на прекалено ранна възраст.\nМоментите, които те изкушават да натиснеш спусъка на фотоапарата\nКато видя нещо, което все едно е кадър от филм и съдържа история, или понякога просто хубавата светлина. Като започнах да се занимавам с фотография, изцяло композирах кадрите си. Интересно е, защото има доста мисъл, преди да снимаш. Сега го правя по-интуитивно, после мисля.\nМоментът, когато се изяде от яд, че апаратът не е с теб\nСлучвало се е много пъти, а после една седмица ходя до магазина с фотоапарат. В крайна сметка нищо не е на всяка цена.\nМоментът, когато си мислиш „Де да бях добър колкото...“\nИлюстратора Уил Барас. Запознах се с него в Кьолн, докато редеше изложбата си. Този човек е машина и е супер спокоен. За два дни направи сто рисунки с акварел и туш и не изглеждаше хич натоварен. Просто си цъкаше.\nМоментът, когато беше трудно да направиш и крачка напред\nВ Пирин веднъж объркахме пътеката към Кончето. Държах се на едно песъчливо ръбче с голям самар на гърба. Исках просто да изляза от тази ситуация.\nМоментът преди 2-3 години, когато не вярваше, че днес ще...\nЖивея на село и ще правя разсад за домати.\nМирослав Живков е на instagram.com/dzhingibi и miroslavzhivkov.blogspot.bg


Дата на публикуване: 30 09 2016, 11:25\nГенералният директор на ЮНЕСКО Ирина Бокова остава в списъка с претендентите за поста генерален секретар на ООН, въпреки решението на българското правителство да издигне нов кандидат в лицето на еврокомисаря по бюджета и човешките ресурси Кристалиа Георгиева.\nТова каза в четвъртък пред журналисти новозеландският дипломат Джерард ван Бохемен, който председателства Съвета за сигурност на ООН през септември, съобщи ТАСС.\nСпоред него, възникналата ситуация е била обсъдена на закрито заседание на Съвета за сигурност.\n«Хората искат да разберат България един кандидат ли има или двама. В крайна сметка се оказва, че имаме един кандидат, официално подкрепен от българското правителство, и още един, който остава в надпреварата», заяви Ван Бохемен, подчертавайки, че нито един от членовете на Съвета за сигурност не е възразил, след като са получили необходимите разяснения.\nТака Ирина Бокова продължава участието си в избора на нов генерален секретар на ООН в лично качество. По думите на председателя на Съвета за сигурност, такава ситуация е допустима.\n«Аз не съм експерт по този въпрос, но правната консултация, която получихме, се състои в това, че след като една страна издигне кандидат, той сам решава дали да продължи да участва в надпреварата. Това означава, че страната не може да го отзове, ако той сам не пожелае», обясни Ван Бохемен.\nБългарското правителство обяви решението си да смени своя кандидат за лидер на ООН на 28 септември.\nСпоред думите на външния министър Даниел Митов, Ирина Бокова трябва да анализира създалата се ситуация и да прецени участието си в това състезание. Самата Бокова заяви вече намерението си да продължи борбата, припомня ТАСС.\nКристалина Георгиева вече е вписана като кандидат за генерален секретар, става ясно от официалната страница на ООН, съобщи междувременно БНР.\nСега списъкът с кандидатите за поста включва десет души, като фаворит е бившият португалски премиер Антониу Гутериш. Следващото гласуване в Съвета за сигурност ще се проведе на 5 октомври.\nОбщото събрание на ООН ще изслуша новия български кандидат Кристалина Георгиева в понеделник, съобщи от своя страна председателят на 71-ата годишна сесия на Общото събрание Питър Томсън. Изслушването ще бъде на 3 октомври и ще започне в 20 часа българско време. Новият български кандидат за генерален секретар на ООН ще бъде третиран на равни начала с останалите претенденти, подчерта той.


Кой е Светослав, изритал брутално жената в Берлин - България | Vesti.bg\nКой е Светослав, изритал брутално жената в Берлин\nМъжът, който рита 26-годишната германка по стълбите в метрото в Берлин, е Светослав Стойков\n15 декември 2016, 06:36, oбновена в 23:11\nС ветослав Стойков, който ритна без причина млада жена по стълбите на метрото в Берлин и тя си счупи ръката, може да получи пет години затвор за нанасяне на телесна повреда.\nВижте го в нашата галерия\nРоднините му, които са били с него във въпросната вечер, най-вероятно ще се отърват без присъди дори и по обвинение за неоказване на помощ на човек в нужда, тъй като счупената ръка не е травма, застрашаваща живота.\nТакива са прогнозите на германски адвокати, ако се приеме, че българските граждани нямат и други провинения. В момента полицията в Германия ги проверява за това. В четвъртък германските полицейски профсъюзи критикуваха остро законите, позволяващи извършители на престъпления да имат толкова големи права.\nПолицията е научила имената и адресите на цялата група, родом от България, а случаят предизвика огромно възмущение в Германия.\nМъжът, който рита 26-годишната германка по стълбите в гръб, се казва\nСветослав Стойков - роден е в Добрич, задомен във Варна,\nв ромската махала "Максуда", разказа NOVA.\nСемейството на жена му Цветанка твърди, че са е чуло с него и той им казал, че е в Германия, а не се крие у нас.\nИмат три деца - три момченца, най-голямото е на 10.\nПо информацията на телевизията 26-годишният мъж има множество присъди за кражби, грабежи и хулигански прояви.\nПреди два дни стана ясно, че има арестуван българин, който е придружител на основния нападател, но после стана ясно, че всички са нашенци. Германски медии пишат, че двамата са братя. Именно задържаният първоначално предупредил брат си, за да може да се укрие.\nИнцидентът, който потресе цяла Германия, стана на 27 октомври и е запечатан от охранителните камери в метрото. Жена, която слиза по стълбите, е ритната в гръб от млад мъж. Тези около него - всички българи, не реагират, а един дори взима паднала бутилка бира. Младото момиче - на 26 години, пада по лице и по-късно става ясно, че е със счупена ръка. Тя е германка.\nнападение Берлин метро метро Берлин нападение


Колан за коригиране на стойката - АКСЕСОАРИ СПАЛНЯ Спортни дрехи и аксесоари\nСпортни дрехи и аксесоари » Колан за коригиране на стойката\n-0% ( 14.01лв. )\n- Помага за леко подравняване на прешлените\n- Помага за облекчаване на болка в гърба и шията\n- Коригира стойката на тялото\n- Премахва изгърбването и поддържа мускулите на гърба\n- Спомага за възстановяването на гръбначния стълб и предотвратява по-нататъшни увреждания\n- Универсален/Регулируем размер\n- Изработен от дишаща материя, невидим под дрехите, не запарва, не изпотява и не дразни кожата\nКоланът за гръб е един ефективен способ, който ще Ви помогне за премахвне на гърбицата и проблемите в раменете, като ги прави по-изправени и по-релаксиращи, като в същото време помага за облекчаване на болки във врата и раменете.\nКолана коригира стойката, като може напълно да се регулира и е предназначен както за мъже, така и за жени.\nКолана за гърба е невидим, като може да се сложи под дрехите без въобще да се забелязва, не съдържа латекс, регулира се и за кратко време забравяте, че го носите. Материала на изработка е от дишащ полистиролов материал, който абсорбира пот, мрежест дизайн, който позволява навлизането на влага, лека материя с въздушни отвори, докато задната лента не причинява дразнене или пот.\nАко желаете да се отървете от болки в раменете, гърба и врата, от дислокации, мускулни спазми и дърпания по ефективен начин Ви препоръчваме да пробвате с колана за гръб за поддържане и корекция на стойката.\nПоставка за телефон- гъвкава и регулируема\nТермо Бутилка 500 мл.