Cary-Hiroyuki Tagawa filmidest 'The Man in the High Castle', Michael Bay ja Mortal Kombat - Film\ndennis on pätt mees\nCary-Hiroyuki Tagawa filmidest 'The Man in the High Castle', Michael Bay ja Mortal Kombat\nKõrvalWill Harris 19.11.15 22:00 Kommentaarid (137)\nNäitleja : Cary-Hiroyuki Tagawa on oma karjääri jooksul mänginud nii palju halbu poisse, et kuigi ta on ainult näitleja, kes mängib rolli, on siiski mõnevõrra üllatav, et ta on super tore tüüp. Tagawa saabus Hollywoodi 1980. aastate keskel ning on teinud tohutu karjääri filmides ja televisioonis, sealhulgas meeldejäävaid rolle sellistes filmides nagu Showdown Väikeses Tokyos , Tõusev päike ja Mortal Kombat , rääkimata teletööst Nashi sillad ja Disney Channeli film Johnny tsunami . Praegu saab Tagawat näha uues Amazoni sarjas, Mees kõrgel lossis .\nMees kõrgel lossis (2015-praegune)-Nobusuke Tagomi\nCary-Hiroyuki Tagawa: Tagomi on ebatavaline jaapani tegelane, kuna jaapanlased on tegelikult väliselt väga konservatiivsed ja ülevad, kuid sisimas on nii palju toimub. [Naerab.] Vulkaani emotsiooniväärtus ja hingesügavus. See kujutis pole see, mida oleme Hollywoodis siiani näinud. See on ilmselt kõige põhjalikum tegelane, keda ma mänginud olen, ja see erutab mind lõpmatuseni, kuid pakkus mulle ka võimalust jaapanlaseks olemiseks.\nMul on olnud pisut teistsugune kogemus kui enamikul Aasia ja Aasia-Ameerika näitlejatel Hollywoodis. Ma sündisin Tokyos, lahkusin 5 -aastaselt ja kasvasin üles USA -s USA armee ametikohal 1950. ja 1960. aastatel, ajal, mil jaapanlaseks olemine polnud eriti populaarne - muidugi sõja tõttu. - ja ma pidin tõesti omaenda reaalsust rullima ja juba väga noores eas tegema mõned otsused selle kohta, kuidas ma tahtsin edasi minna selles keerulises katses. [Naerab.]\nTagomi esindab väga palju sellist ida-lääne energiat, olles läänelikus keskkonnas idapoolne, ehkki keskkond, mis on okupeeritud USA keskkond. Ta räägib inglise keelt, jätkab diplomaatidega, ta on väga läänemaailmas ja tunneb end väga idapoolsest vaatenurgast. Ida-lääne paradigma pole minu jaoks midagi uut-see on asi, millega olen kogu oma elu tegelenud-nii et see annab mulle tõesti võimaluse seda väga sügaval tasemel esindada ja pakub väga laia perspektiivi Ameerikas viibimiseks ja jaapanlaseks olemiseks .\nA.V. Klubi: Kas te olite enne projekti sisenemist Philip K. Dicki romaaniga tuttav?\nCHT: Ei, mul polnud. Otsustasin raamatu lugemisse mitte süveneda. Ma lugesin osi, aga ... ma olen väga alateadlik näitleja. [Naerab.] Ma ei ole meetodinäitleja, ma ei kirjuta oma tegelase ajalugu ega muid selliseid asju. Ma räägin rohkem 90 protsendist aju alateadvusest. Mulle meeldib lihtsalt teatud tükke korjata, lasta sel imbuda ja seejärel välja tulla. Vastasel korral otsustasin lihtsalt teada saada.\nLisaks tundub, et nii mõnigi raamatutöötlus nõuab Hollywoodis visualiseerimisel tõepoolest üsna palju lihvi. Ja kindlasti seal on selle loo osad, mis on väga erinevad: mõned on loodud rohkem visuaalide jaoks ja mõned draama jaoks. Nii et teades, et see on tulemas, jäin ma lihtsalt avatuks ja jalgadel kergeks, selle asemel et kiinduda sellesse, mida arvasin teadvat Philip K. Dicki ja raamatu kohta. Kuid hiljem, lavastuse ajal, viitasin sellele ja avasin loole oma alateadvuse.\nAVC: Kas see tundus teile kontseptuaalselt huvitav?\nCHT: Kontseptuaalselt see oli tee pigist välja. [Naerab.] See oli uskumatu! Me räägime Ameerika kodanikust 17 aastat pärast sõda, luues stsenaariumi, mille kohaselt vaenlane võitis. Minu jaoks oli lihtsalt absurdne, et keegi nii kirjutaks, kuid see oli ka väga näide - kõige kõrgemal tasemel - miks ma armastan seda riiki. Oleme oma absoluutses tipus, kui oleme loomingulised ja mõtleme välja stsenaariume. Ühiskonna kõigis aspektides, sealhulgas äris ja kõikjal, kus loovust saab kasutada, võime olla meie või meie kasutatud igal juhul olla kõige uuenduslikum riik, sest meid ei piiranud kunstlikud piirangud. Aga kui oleme selles riigis natuke liiga sisse elanud - ma tulen hetkega seebikarbist maha - ja asjad ei nõua seda loovust, kipume oma hinge ja vaimu piirama. Me oleme loodud metsikuteks, vabadeks ja loomingulisteks ning see oli Ameerikas selgelt sellise energia sümbol. Ma olen lihtsalt nii uhke, et saan sellest osa saada ja mul on au sellest osa saada ning mul on võimalus anda oma panus sellesse, milline see Jaapani vaatenurgast võiks välja näha. See on olnud a massiivne teekond.\nMinu ajaloos on projektid, millega ma tegelen, tavaliselt selle suuna poole kaldu, mitte lihtsalt tööd tegema ja see on läbi. Tundub, et see peegeldab alati teatud vaimset kasvu minu elus - ma õpin sellest, ma kasvan sellest - ja see projekt oli kindlasti üks neist. Ma töötan ka väga isiklikust maailma vaatenurgast, väga laiast vaatenurgast ja lähenen tegelasele, nii et ma vaatan teemasid, millega me täna planeedil tegeleme, ja kuidas need oleksid seotud mis tahes projektiga, mida ma tegin teha. Tavaliselt pakub see palju kasvu nii inimese kui ka näitlejana. See projekt on paralleelne palju asju, mis praegu toimuvad. See on kirjutatud 1962. aastal, kuid sellel on tähtsus tänapäeval toimuvate asjade suhtes. Ma ei oleks saanud olla õnnelikum, kui sain selle hetke selle konkreetse projektiga ja… ma olen sellest väga põnevil.\nSuur häda väikeses Hiinas (1986) - Wing Kong Man (krediteerimata)\nRelvastatud vastus (1986) - Toshi\nAVC: Raske on aru saada, milline oli teie esimene roll kaameras, kuid tundub, et see oli kas sees Suur häda väikeses Hiinas või Relvastatud vastus .\nCHT: Jah, need olid mu karjääri alguses. Ma olin lisa Suur häda väikeses Hiinas . See oli minu esimene töökoht Hollywoodis ja see oli minu ainus lisatöö, sest kaks inimest, kes olid lavastuses, viisid mu pilte teistesse projektidesse ja üks oli Relvastatud vastus . See ei olnud kindlasti kõnelev roll. Ja ma ei tea, kas teadsite, aga ma olen tegelikult tervendaja - keskendun sellele hingamine teraapiana - seega oli imelik, et minu esimene töö pärast lisatööd oli piinava nõelraviarsti mängimine Relvastatud vastus . [Naerab.] Tere tulemast Hollywoodi: pole vahet, kes sa oled, me lihtsalt vajame, et sa seda teeksid, nii et sa teed seda! Aga see oli töö, kus sain oma Ekraaninäitlejate Gildi kaardi.\nNii, jah, need kaks olid alguses, üks kohe teise järel, ja siis kolmas projekt, millega ma läksin, oli Viimane keiser , mis oli kõige uskumatum kogemus ja uskumatu viis tõeliselt karjääri alustada. Kui ma oleksin surnud ja taevasse läinud, oleksin ma õnnelikult surnud, mõeldes: Noh, vähemalt olen Hollywoodis midagi teinud! [Naerab.]\nViimane keiser (1987) - muutus\nAVC: See pidi olema hämmastav olla just väravast väljas ja töötada äkki koos Bernardo Bertolucciga.\nCHT: See oli meeletu. Tead, et ootamatult töötada koos ühe maailma kümne parima režissööriga, lisaks film oli Hiinas, lõin peaaegu välja, et kui palju ma pean maksma? See oli justkui unistuse täitumine. See oli hämmastav kogemus.\nAVC: Kas näitlejate hulgas oli kedagi, kellest sa aukartust tundsid?\nCHT: Sisse Viimane keiser , kindlasti Peter O’Toole. Minu karjääri jooksul on neid olnud kaks: Peter O’Toole oli üks ja teine oli Sean Connery. Tõusev päike . Minu meelest olid nad Hollywoodi absoluutsed kangelased.\nMa nägin Peter O'Toole'i Araabia Lawrence kui olin 12. Käisime vennaga seda Tokyos vaatamas. Sellel oli vaheaeg, mis oli neil päevil haruldane, sest see oli kolm tundi, aga me istusime selle läbi ja ma olin lihtsalt õudne. Kujutised olid nii võimsad ja emotsioonid, mis tulid läbi ... Ma olin sellest nii ülekoormatud, et me vennaga läksime seda teist korda vaatama! Lahkusime teatrist, läksime tagasi kassasse ja läksime tagasi veel kolmeks tunniks Araabia Lawrence .\nAVC: Kas teil oli võimalus seda lugu O’Toole endaga seostada?\nCHT: Tead, ma ei teinud seda, aga… see oli väga huvitav suhe, kui nüüd seda mainid. [Naerab.] Ootasin temaga kohtumist nii väga, kuid teadmata, millised on kihlusreeglid, hoidsin lihtsalt distantsi. Aga ühel hetkel, kui ta esimest korda Pekingisse tuli ja võtteplatsile tuli, ei teadnud ma, et ta seal on.\nTegelesin 11-aastase poisiga, kes keisrit mängis. Ta oli esmakordselt näitleja ja kui ta sai aru, kui tähtis ta on, ja nägi, kuidas kõik teda taga suudlesid, hakkas ta seda kuidagi ära kasutama. See oli kurb, sest kuigi see oli minu esimene suur film, olen ma selline inimene, kes on alati mures, kui saan aidata, kui saan midagi teha, siis tahan aidata. Noh, enne filmimist, lapsed - oli üks, kes oli 5 -aastane ja siis [Tsou] Tijger, kes oli tol ajal 11 või 12 -aastane -, sõime koos hommikusööki, et lihtsalt üksteisega tuttavaks saada, nii et kui saime võtteplatsile, vähemalt oli neil keegi, kellele nad võisid ükskõik mille peale toetuda. Nii saime enne tootmist üsna lähedaseks. Kuid aja jooksul hakkas see 11-aastane laps tegutsema. Ta oli pärit New Yorgist, nii et ta teadis, kuidas seda lõpuni viia. [Naerab.]\nMa aitaksin teda dialoogis, aitaksin teda selles ja selles, kuid peagi - kuna ta oli lühem ja ma oleksin tema poole kaldunud - hakkas ta laskma sülge suust välja tulla. See ei olnud ainult üks suur vatt: ta laotas sülge kõikjale. Nii et haarasin ta kostüümist, kaela lähedal - see ei kägistanud teda - ja tõstsin ta silmade kõrgusele ning ütlesin: 'Ma olen su sõber. Sa ei pea seda mulle tegema. Pean ütlema, et see polnud minu jaoks tüüpiline käitumine, kuid arvasin, et ta vajab tõelist šokki. Ta vajas peksmist, kuid ma ei uskunud, et see võtteplatsil seal töötab. [Naerab.] Nii et ma võtsin ta lihtsalt kätte, ütlesin talle seda ja kui ma pärast lõpetamist ümber pöörasin, oli Peter O’Toole seal. Ta lihtsalt kõndis minema.\nNii et kui me esimest korda koos võtteplatsil olime, harjutasime stseeni, kus ma katkestan vestluse keisri ja Peter O’Toole'i tegelase vahel. Püüan vestluse katkestada ja öelda: „On aeg keisri puhkamiseks. Ja ta lihtsalt heitis pilgu küljele, vaatas mulle otsa ja ütles: Piss ära. Siin on minu kangelane ! Ma olen nagu, oh, kurat! Mis sellel pildil viga on? Aga mind ei hirmutatud. Olin veetnud aega Veneetsia rannas ja see on maalähedane koht. [Naerab.] Olin varem tänavaesineja ja esinemised Venice Beachil on nagu Apollot mängides: nad lubavad sul tea kui sa neile ei meeldi! Nii et kui ta mulle seda ütles, siis ma lihtsalt seisin seal. Mõtlesin, et okei, vana mees ... Ja tegin žesti, et kuigi ma seisin tema kõrval, ei näinud ta: tegin nagu tõmbluku alla ja pissisin ta jalga. Tähendab, tema ütles , Ärrituge, nii et…\nIgatahes hakkasin ma seda tegema ja tema ümber olnud Itaalia meeskonnaliikmed hakkasid naerma ning see sundis teda ümber pöörama. Kui ta seda nägi, läks ta võtteplatsilt minema. Niisiis jõudsime sellele reisile, kus alati, kui ta võtteplatsile tuli, jalutasin minema ja võtteplatsile tulles, ta oli jalutama ja… see pidi olema päris film. See oli nii -öelda vihane matš. Aga lõpuks pidasime veel dialoogi ja ta kummardas pärast seda ning ütles: 'See oli väga tore. Nii et ma mõtlesin: Noh, lahe, vähemalt jõuame kuhugi. Lõpuks saime sõpradeks. Tead, me ei lähe jooma, vaid kindlasti selleni, et olime võtteplatsil üksteise vastu toredad. Ja ta mõjutas mind tõesti palju. See mõjutas mind tõesti, kui ta suri.\nTõusev päike (1993) - Eddie Sakamura\nCHT: Sean Connery oli teine, kellega ma töötasin ja kes mõjutas mind üsna palju, kindlasti Bondi filmidega, ja tema kohalolek on lihtsalt tee liiga palju. [Naerab.] Ta mängib seda nii ülemeelikult mehiselt, et see on üle jõu käiv. See meeldib mulle. Hollywoodis on tõelisi mehi väga vähe. Seal on palju wannabe mehed Hollywoodis. Kuid kui teil on selline Hollywoodi mentaliteet, pole palju tõelisi ja maandatud inimesi. Sean Connery oli kindlasti selle näide. Ta oli olnud kaubalaevastikus ja tal oli vahejuhtum Broccolisega, kui ta Bondi intervjuule läks ja rääkis lihtsalt nii, nagu see oli, ja ma arvan, et neile lihtsalt ei meeldinud. Nii et nad ei kaalunud teda pärast seda tegelikult. Aga kui ta üle parkla kõndis, vaatasid nad aknast välja ja nägid teda kõndimas. Ta oli olnud kulturist, ta oli kaupmees ja kuidas ta kõndis ... Sellepärast andsid nad talle selle töö. Ja mida saate tema Bondi kohta öelda? Mulle täiega meeldis. Selline energia kandis ka minu karjääri. O’Toole mõjutas tundlikkust, kujutades sügavaid emotsioone, ja siis oli Bond täiuslik mees, nii et need kaks energiat sobivad minu isiksuse kahte ossa.\nAVC: Ja kuidas oli tegelikult Conneryga koostööd teha?\nCHT: Noh, teate, kõik jooksid tema juurde ja üritasid temaga minut aega koos olla või tagumikku suudelda isegi rohkem kui tüüpiline näitleja. [Naerab.] Nii et ma jäin lihtsalt eemale. Ma ei tahtnud, et mind tõlgendataks kui kedagi, kes püüab oma ajast osa saada. Ta tunnistas seda ja ma olen kindel, et ta hindas seda. Ta tunnistas seda.\nSelleks ajaks, kui tuli temaga esimene stseen teha, oli stseenis Wesley Snipes, nii et ma räägin dialoogi ja proovin koos Wesley Snipesiga, Seani liikumine toas, ja kui rääkida tema joonest, pöördun umbes selles suunas, kus ma mäletan, et ta oli ja tema nägu oli umbes kahe jala kaugusel. [Naerab.] Ja kui ma ümber pöörasin ja talle otsa vaatasin, on tal see kulm, mille ta kergitab ... Ma mõtlen, see võib jõuda taevani. Ma olin lihtsalt nii ülekoormatud ja hämmingus ja. Ma ei osanud oma ridu öelda. Ja Wesley ütleb: Ah, ära muretse: Ta teeb seda kõigile. Kuid aeglaselt, kui me koos töötasime, oli mu tegelane temaga kindlasti sõber, nii et suutsin end loomulikult avada ja saime sõpradeks.\nTa oli hämmastav. Ta oli nii professionaalne, mis pole Hollywoodis alati nii suure staari puhul nagu tema. Oleks tähti, kus teie lähivõtet tehes poleks neid seal. Neil oleks lihtsalt keegi nende jaoks ette lugeda. Aga mitte Sean. Ta oli seal iga kord, otse kaamera kõrval, kui kaamera mu lähivõtet pildistas. See on mulle alati muljet avaldanud. Mitte, et ma seda niikuinii poleks teinud, kuid olen alati veendunud, et see on minu puhul nii olnud ja olen alati teise näitleja jaoks olemas.\nSõja kunst (2000) - David Chan\nAVC: Lisaks tööle Wesley Snipesiga Tõusev päike , olite ka mõlemad sees Sõja kunst .\nCHT: Me olime. Mulle Wesley väga meeldib. Tal on kindlasti see tänavapool, aga ta on tõsine näitleja - ta oli selle pärast koolis käinud - ja ta teadis kindlasti, mida teeb. Ta tegi filmi nimega Uus Jack City , ja olin teinud Showdown Väikeses Tokyos ja kui ma teda nägin, ütlesin ma: Uus Jack City ! Ja ta ütles: Showdown Väikeses Tokyos ! [Naerab.] Niisiis saime kohe pihta, nii et oleme mänginud pahasid ja kogu filmimise ajal rääkisime. Ta oli võitluskunstnik olnud 20 aastat, nii et me rääkisime sellest.\nMa arvan, et ma pole seda kunagi intervjuus öelnud, aga ühel hetkel ütlesin: Hei, Wesley: must ja kollane . Ja ta vaatas mind ja ütles: 'Vau.' Ma ütlesin: Jah, kui sina ja mina kõnniksime tänaval, esindaksime teatud tüüpi energiat, mida me pole Hollywoodis näinud, sest see oli kindlasti varem Tipptund . Nii et me rääkisime sellest ideest. See pole ikka veel piisav, ma arvan.\nMa arvan, et me ameeriklastena oleme ikka veel suureks saamise kallal, nii et meil pole veel oma identiteeti avastada. Me ei ole kindlasti seal, kus olime 1776. aastal, kui olid orjad, kuid meil on endiselt palju rassilisi probleeme. Kuna rassiline koosseis muutub siin nii kiiresti ja vähemus saab peagi enamuseks - kui nad seda veel ei tee, aga ma arvan, et nad prognoosisid, et see juhtub aastal 2036 - arvan, et peame kindlasti hakkama tunnistama, et on ka teisi rasse selles riigis, kus Ameerikas on teise põlvkonna, kolmanda põlvkonna ja veelgi sügavamad suguvõsad ning et pole üllatav leida iidse välimusega jaapani tüüpi, kes räägib vabalt inglise keelt. Mul oli see suureks kasvades. See oli nagu, Wow, sa räägid inglise keelt nii hästi! Aitäh! Ma kuradi peaks : Ma olen siin natuke aega olnud! [Naerab.] See on asi, millega me ei tegele täielikult. See on midagi orgaaniliselt kasvavat.\nNii et kui me Wesleyga seda arutelu pidasime, oli see lihtsalt mõte, mille ma panin Wesley ajju teiste võimaluste kohta, mis ei ole alati enamuskultuuri näitlejate toetavates rollides. Kuid see kasvab endiselt. Tegelikult arvan, et uuel meedial on suur mõju, kui süstida rohkem värvilisi inimesi Hollywoodi ja mitte-Hollywoodi. Tegelikult muutub mitte-Hollywood selle uue meediaga ainult suuremaks.\nTekken (2010) / Tekken: Kazuya kättemaks (2014) - Heihachi Mishima\nAVC: Kui tuttav te olite maailmaga Tekken enne selle filmiga liitumist?\nCHT: Ma ei olnud. Ma igatsesin seda videomängu. Mu poeg, ta on sellesse tohutult huvitatud. Kui ma tegin Mortal Kombat , Arvasin, et peaksin vähemalt proovima temaga mängu mängida, aga ta peksis mind nii halvasti, et ma lihtsalt lõpetasin. [Naerab.] Sellest ajast peale pole ma videomängudega eriti tegelenud, kuid olin mängu ja selle populaarsusega tuttav.\nÜks asi videomängude vaatajaskonna kohta - ja ma sain sellest tehes kindlasti tohutu maitse Mortal Kombat - kas videomängukogemus on väga isiklik. See on väga ainulaadne ... või see oli vähemalt enne mitme mängijaga mänge. Millal Mortal Kombat tuli välja, võrdlesin mängu mänginud lapsi munkadega ja filmiga andsime neile kõigile kiriku, kuhu tulla. Mortal Kombat tuli tõesti õigel hetkel, kohe mängu alguses, ja see kiindumus andis neile midagi rõõmustavat, millest vaimustuda.\nTekken seevastu oli sarnaseid mängijaid, kes olid sellega täielikult seotud, kuid kurbusega pean ütlema, et film ei saavutanud mängijate ootusi. Nad olid põnevusest pumbatud, aga kui film ei andnud päris head tulemust ... See ei olnud halb videomängudest inspireeritud märulifilmi jaoks, aga kui mängid videomängude vaatajaskonnale, vaatad sa tõesti kõrgust riski ja kindlasti saime palju kriitikat. Mitte eriti minu tegelase kohta, aga kindlasti mängu kohta üldiselt. Ja teine Tekken oli teene produtsendile, kes oli mu sõber, ja see aitas tal oma raamatukogu täiendada. Olin seal vaid mõned päevad ja ma ei oodanud teisest midagi, arvestades esimese tulemusi.\nNiisiis, jah, mitte päris sama, mis Mortal Kombat kogemusi. Olin põnevil, enne kui alustasime Tekken oli see, et ma oleksin kahes frantsiisis. Ja mitte ainult neis, vaid mängides mõlemas juhtivat pahalast. Kuid tegelased olid väga erinevad: Shang Tsung oli maagiline nõid, Heihachi oli korporatsiooni juht ning üks oli hiinlane ja teine jaapanlane, seega oli nende mängimise mõtteviis minu jaoks väga erinev. Nii et ma olin võimalusest põnevil s . Kuid see ei jõudnud kunagi lähedale Mortal Kombat vastuse osas, nii et ma arvan, et rohkem frantsiise ei tehta. [Naerab.]\nAhvide planeet (2001)—Krull\nCHT: Olin ahvi mängimisest ülipõnevil. [Naerab.] Nii palju kui aasialane võib viia stereotüüpide tekkimiseni-ja kindlasti olen teinud stereotüüpseid B-klassi märulifilme-, mängisin ma head meest Luba tappa , paha mees sisse Showdown Väikeses Tokyos aastal ainus jaapanlane Mehhiko maffias Ameerika Mina , tulnukas sisse Space Rangers , politseileitnant sisse Nashi sillad … Potentsiaalselt stereotüüpidel põhineva näitleja jaoks on need rollid sellised mitte stereotüüpne. Mul on niimoodi olnud päris huvitav karjäär ja Krull oli tohutult põnev kogemus.\nAinuke veider asi oli iga töötamise ajal neli tundi meiki teha, mis tõi kindlasti kaasa palju raskusi. [Naerab.] See oli lihtsalt nii kuum! Eriti stuudios, kui oli jada, kui kosmoselaev maandub veekogusse. Nad pidid vett sooja hoidma, nii et sisse läinud naine ei külmunud surnuks, aga ma higistasin nagu hull!\nAga ma pidin minema ahvikooli ja õppima ahvina jooksma ja ahvina sõitma ning kõik need asjad olid tõesti põnevad. Näitlejad otsivad alati võimalusi tegelase ehitamiseks, kuid sellesse tegelasesse oli juba nii palju sisse ehitatud. Selle juures oli kummaline aga see, et olin kogu filmi vältel hea ahv, kuid lõpuks tapsid pahad ahvid mind ja nad plaanisid Krulli tagasi tuua.\nShowdown Väikeses Tokyos (1991) - Funekei Yoshida\nCHT: Minu peamine kavatsus Hollywoodi tulla - peale selle, et olin juba väga noorest ajast vaimustunud näitlemisest - oli see, et olin väsinud nägemast Aasia näitlejaid. Sest Hollywoodi jõud, nagu me teame, on see, et see võib luua neid pilte inimeste mõtetes ja nad elavad nende piltidega kogu elu. Jah, ma nägin seda filmis! Ja nad arvavad, et nii see on. Seega olin otsustanud seda pilti muuta.\nInimesed küsivad: miks sa nii halbu poisse mängid? Ja ma ütlen: Noh, kas olete näinud palju aasialasi hea -kuttide rollid? Eriti veel aastal '86, kui ma esimest korda Hollywoodi jõudsin. Aasia rolle lihtsalt polnud. See oli alles pahalaste ajastu algus. Seal oli film nimega Draakoni aasta , koos John Lone'iga tõi see esile ja äkki kõik telesaated pidid kõigil olema Aasia pahamehed, kes tulid oma pahede pöörduksest sisse. See oli siis, kui ma sisse tulin. Aga ma olin selge: ma ei taha bifokaalsete prillide ja kaameratega ärimehi mängida, nii et kui te annate mulle mängida Aasia pahameest, siis ma annan teile halvim Aasia halb mees, keda olete kunagi näinud, ja te ei unusta, et ma olin filmis. Me teame, et kõik halvad poisid surevad lõpuks, aga enne kui ma suren, annan teile midagi nii hirmutavat, et te mäletate mind. Sest see on näitleja jaoks halvim asi: kui ütlete kellelegi: Jah, ma olin selles filmis ja nad ütlevad: Sina olid ? [Naerab.] See on kõige hullem. Nii et ma olen alati veendunud, et seda kunagi ei juhtunud.\nBruce Lee oli esimene mees, kes tõi filmialase tunnustuse selle kohta, et Aasia mehed ei ole wimpsid, nii et see tekitas minus soovi olla sama võimas kui tema. Nii et ta oli inspiratsiooniks, nagu ka Jaapani samuraifilmid Toshiro Mifune'ist. Jaapani näitlemise võimsus ja sügavus inspireerisid mind kindlasti, nii et olin kindel, et Hollywood saab sellest maitsta, et ameeriklased saavad maitsta Jaapani tegevust. Ja Showdown Väikeses Tokyos oli minu esimene tõeline võimalus seda teha.\nMul oli siiski väike hirm tüdruku pea maha lõikamise pärast. [Naerab.] Mõtlesin: miks on see tõesti vajalik? Ma teadsin, mida see teeb. See paneks sind kindlasti inimest vihkama. Kuid see oli Hollywoodi asjade jaoks natuke radikaalne. Aga ei, nad tahtsid seda sees hoida, nii et ma tegin seda.\nLisaks sellele, et see oli minu esimene suur stuudiofilm, eristas seda filmi see, et mul oli kõige keerulisem ja viimistletum tätoveeringute komplekt. Poisid, kes tegid Illustreeritud mees oli sel hetkel teinud filmi kõige ulatuslikumaid tätoveeringuid, kuid tegelane Showdown Väikeses Tokyos oli rohkem. Sisse astudes ütlesid nad mulle, et nende tätoveeringute tegemiseks kulub 12 tundi. Kas see on 12 tundi? Terve tööpäev neid selga panna? Selleks kulus mitu inimest: üks siiditrükis ja mustrid minu kehale pannes, kaks inimest nende maalimiseks ... See oli raske katsumus.\nAVC: Kuidas see koos Dolph Lundgreni ja Brandon Leega töötas?\nCHT: Ma ei tea, kas paljud inimesed mõistavad, et Dolph Lundgren on keemiainsener. Ta pole loll blond tüüp. See tüüp on tark ja ta on võitluskunstnik. Ta pumbas filmi kindlasti üles ja pumpas raskusi võtete vahel. Kuid märulifilmide kaaluga on üks asi: kui lihased on nii pingul, on mõnikord raske oma liikumist peatada, eriti kui proovite liikuda mõne jõu ja filmi mõõkadega ... Tõsi, mitte terasest mõõgad, need on alumiiniumist mõõgad, kuid kui te neid piisavalt kõvasti kiigutate, võivad nad teid lõigata. Ja oli paar korda, kui ta jube lähedale jõudis. [Naerab.] Aga ta oli hea mees. Saime hästi läbi. Ja Brandon oli oma isa tõttu üks minu kangelasi, nii et me rääkisime sellest. Ta oli lihtsalt kõige armsam mees. Tal oli tõesti imeline olemus. Nii tegi ka Dolph. Mõlemad olid omal moel võimsad, kuid me ei räägi rasketest ähvardavatest meestest. Nii et jah, see oli suurepärane kogemus. Mul oli nende poistega väga lõbus.\nL.A. mahavõtmine (1989) - Hugh Benny\nCHT: Jah, see oli keset mu teleka hiilgeaega ja see oli sarja piloot, mis ei jõudnud päris sarjani. Michael Mann on huvitav tüüp. Ta on pärit Chicagost ja olen sellest ajast alates töötanud koos paari Chicagost pärit produtsent-lavastajapoisiga ja… nad pole kindlasti Hollywoodist. [Naerab.] Nad on tõelised poisid. Nad ei viitsi teile öelda, mis toimub. Ja mitte sellepärast, et nad on teie tüüpilised täie jõuga inimesed. Nad on Chicagos just sellised, ma arvan. Nii et ma austasin seda. Ta teadis, mida tahab, ja seda rolli oli lahe mängida. Hiljem ta seda tegi Viimane mohikaanlane , ja ta küsis minust pilte ja muud, aga siis selgus, et neil peab olema [päris Magua rolli jaoks] päris põliselanik ja mulle meeldis Wes Studi etendus väga. Ta oli uskumatu.\nAVC: Millal L.A. mahavõtmine kujunes lõpuks Kuumus , kas sa olid üllatunud, kui nägid Henry Rollinsit oma rolli mängimas? Ta ei ole just sinu doppelganger.\nCHT: Tead, ma ei teadnud Henry Rollinsist palju enne, kui nägin tema saate mõningaid episoode, kus ta arvustusi tegi, ja siis nägin teda Dogtown ( ja Z-poisid ), ja ... noh, teate, ma veetsin Veneetsias palju aega seda tänavaetendust tehes, nii et ma tundsin, et tean teda kohe. [Naerab.] Ta oli suurepärane seda rolli mängima. Ta on kindlasti rohkem tõeline inimene kui näitleja ja ma olen kindel, et see meeldis ka Michael Mannile - see vajas sellist kaalu, eriti De Niro ja Pacino ümbruses -, nii et mul oli hea meel näha, et ta oli filmi.\n? Space Rangers (1993-1994)-Zylyn\nCHT: Awwwwwww . See on mulle südamelähedane. Ma intervjueerisin nii palju kordi. [Naerab.] Produtsent Pen Densham oli seda teinud Robin Hood koos Kevin Costneriga ja see oli üks tema esimesi seeriaid. Ta oli nii kindlalt veendunud, et tegelane räägib aktsendiga ja ei ole jaapanlane, ja ma proovisin hunnikut asju, kuid casting -režissöör hakkas teda ja kõiki neid aktsente kuulates pettuma. Lõpuks mõtlesin välja Šotimaa - inspireerituna Sean Conneryst -, kuhu oli visatud pisikesi juppe, ja sellega me läksimegi.\nTa pidi oma vägivalla ohjeldamiseks seadet kaelas kandma ja minu jaoks oli ta samurai tulnukas. Kindlasti on sõdalaskultuurides ja kogu maailmas neid kutsutud inimesi füüsiliselt kaitsma ning see on lihtsalt erinev mentaliteet, teistsugune vaatenurk. Põlisameeriklased ütlevad: see on hea päev surra ja samuraid elavad oma elu, et surra auväärselt, nii et selline energia loob teatud reaktsioonivõime mõtteviisi. Ja pärast seda on see kadunud. See meenutas mulle päevi enne võitluskunstide õppimist. Mul oli karastusprobleeme. Kindlasti saaksin käepidemelt ära lennata. 1956. aastal lõunamaal üleskasvamine andis mulle kindlasti mälestusi negatiivsete emotsioonide jaoks. [Naerab.] Ma võiksin seostuda selle teatud osaga ja ma võiksin seostada ka samuraiväärtuste terviklikkuse ja austusega, nii et see oli teine segu, mis esindas väga palju seda, kes ma olin.\nPearl Harbor (2001) - hr Minoru Genda\nCHT: Teate, pool minu perest oli pärit Jaapani keiserlikust mereväest ja teine pool USA armeest ning mind kasvatati lapsepõlves armee ametikohtadel, nii et ma alustasin oma elu peaaegu jagatud ajuga. [Naerab.] Aga Pearl Harbor oli mulle suureks kasvamiseks okas. 7. detsember ei olnud imeline koolimineku päev ja selline kuulsus tänupühade ja jõulude vahel ... See tähendab, et see võib teie nädala tõesti rikkuda. Tegelikult oli aegu, kus ma Pearl Harbori päeva tõttu sihilikult kooli ei läinud, sest kindlasti oli selle kohta igal aastal piisavalt meediat, et seda kõigile meelde tuletada. Nii et kui ma kuulsin, et nad hakkavad filmi tegema, mõtlesin, et oh, ei, palun ärge mainige veel ühte Pearl Harbori!\nAga kui ma loo olemuse teada sain, oli see tõesti armastuslugu. Nad moodustasid selle omamoodi edu ümber Titanic ja lootes Titanic Kassa. [Naerab.] Kõige kummalisem on aga see, et casting -režissöör oli meiega projektist rääkimise keskel ja ütleb: 'Filmis pole tõesti Jaapani osa.' Nad peavad selle tõesti sisse panema. Ja nad tegid palju vaeva, et jaapanlasi mitte solvata, sest Jaapani piletikassa võis olla tohutu. Nii et see ei muutunud halvustavaks, see ei teinud midagi negatiivset, nii et ma mõtlesin: hea, siis võin seda rolli mängida.\nNagu ma ütlesin, ei tee ma esialgu üldiselt palju uuringuid, ma lähen sellesse ja tunnen seda, kuid see on üks teema, mille lugemiseks kulutasin palju aega, sest see lõi nii negatiivse kuvandi jaapanlased ilma teades jaapanlased. Ameeriklased ei mõista siiani Jaapani olemust, kuid seda pole lihtne mõista. [Naerab.] Kuid ma olin uurimistööd teinud ja teadsin, et see tegelane on tõeline ajalooline tegelane, seega oli oluline pöörata sellele absoluutset tähelepanu, kuid teatud ridadega oli oluline mängida seda viisil, mis võimaldas Ameeriklased suhtlevad natuke paremini. Admiral Yamamotot mänginud Mako oli hämmastav inimene ja näitleja ning temaga oli tore koos töötada. Ta oli väga huvitav. Aga ikka oli mõni… hetked filmi peal siiski.\nSee on veel üks osa minu karjäärist, kuid Jaapani tegelaste mängimine ja Jaapani keskkondades olemine, näiteks tegelase korter või mis iganes, kui teil on lavastajaid või kunstijuhte, kes lihtsalt ei tea, mis on Jaapani kultuuriga, siis päris varsti on midagi lihtsalt läbi käinud. Olen palju kordi läbi elanud, kui olen juhtinud tähelepanu nii mõnegi komplektiga tehtava valele. Aga edasi Pearl Harbor , Olin kuulnud Michael Bay kohta õudusjutte, nii et kui võtteplatsile jõudsin ja nägin, kuidas ta inimeste kallale läks, karjus ja lihtsalt hulluks läks , Otsustasin, et hoiduge teelt kõrvale. Ära ütle midagi. Kuid ma lihtsalt ei saanud seda üks kord aidata ja see pani mind temaga headesse suhetesse.\nNagu ma ütlesin, püüdsid nad peamiselt Jaapanile meeldida ja komplekti keskmes oli Pearl Harbori kaart, mis oli tõenäoliselt 20 jalga lai ja millel oli pikkus- ja laiuskraadid. Ma ütlesin: Michael, me ei saa seda komplekti kasutada. Ta ütles: Mis sa teed tähendab kas me ei saa seda kasutada? Ja ta lihtsalt ... ma mõtlen, ta hakkas minema väljas! Ja ma mõtlen, püha kurat… Aga ma pidin seda ütlema.\nMichael, sa ei taha seda stseeni pildistada. Kõik kirjutised jaapani keeles…\nJah? Mida umbes see?\nNii ta läheb, oh. Okei. Hästi. Ja siis kõndis ta minema. Ja ma mõtlesin, et kurat, ma jäin ellu seda üks. [Naerab.]\nOlime Corpus Christis, mis on USS Lexingtoni kodu, mis oli üks kolmest lennukikandjast, kes olid kolm päeva enne rünnakut Pearl Harborist lahkunud. Selle kohta on terve hulk vandenõuteooriaid, sest lennukikandjad olid jaapanlaste peamine sihtmärk, nii et nad tuleks sadamast välja saata ... Pole juhus, et neid polnud, kui laastamine edasi läks. Kuid nad kasutasid ühel päeval Lexingtoni Jaapani lennukikandjana, kus Jaapani lennukid startisid Pearl Harbori pommitamiseks. Järgmisel päeval kasutasid nad seda siis, kui Billy Mitchell startis Tokyot pommitama, mis on tüüpiline Hollywoodi värk, et komplekti kõige paremini ära kasutada. Aga sel päeval, kui me Jaapani osa tulistasime, olid nad tegelikult pannud Jaapani lipu kohale, mille nad jätsid kamikaze rünnaku mälestuseks, kui see vanamees, kes oli sõja veteran - tema kolm venda surid sõda - karjus ja karjus kopsude ülaosas: Võtke see jaap selle laeva pealt ära! Ta hakkas just minema. Lõpuks, kui ta ütles, ma teen tappa need jaapanlased! nad kutsusid politseid. Ja ta on vana mees, ta oli kahjutu, kuid sellest piisas, et ta ära viia. Mul oli temast kahju.\nOli teine kord, kui olime Jaapani stseene pildistades selle laeva võtteplatsil, ja seal oli stseen, mis oli kirjutatud nii, et lennukikandja tekil oli laud, kus admiral ja mina istusime ja teed joomasime. . Ei olnud Inglise , Jumala pärast. Sõjaolukorras saate mitte lahingulaeva tekil teed juua. Ma ütlesin, Michael, jaapanlased löövad lihtsalt välja, kui vale see stseen on. Ja ta oli nagu minemas [Teeb urisevaid helisid.] Ma ütlesin: Michael, palun usalda mind. Ja ta vaatas mind, jõllitas mind ja ta läheb, olgu. Ja me lihtsalt tegime stseeni tekil püsti seistes, mis on vähemalt tõenäolisem kui nemad laua taga istudes.\nSee oli tõesti imelik seda filmi teha, pärast kõiki asju, mida ma lõunaosas üles kasvasin, kogu jama, mida ma jaapanlaseks pidasin, ja teadmine, et jaapanlased ei olnud need jamad, keda nad ütlesid. Kui olin tekil ja pildistasime stseeni, kus ma vaatan, kuidas need nullid mu binokli kaudu mööda lähevad ... Tähendab, ma läksin natuke lämbuma. Ma arvasin, et oli hämmastav, et nad tegid filmi, kus jaapanlased ei tundunud rumalad, ja tundsin end uhke, et olen jaapanlane. kuigi tegu ise polnud millegi üle uhke olla. Kuid mis iganes see hetk tekil oli, välgutasin ma lihtsalt kogu oma elu tagasi ja seda, kuidas mind õpetati alati olema uhke selle üle, et olen jaapanlane, mitte kunagi alistuda ja kogu see värk, ja see kõik ilmus selle ühe hetkega. See oli hämmastav.\nStar Trek: järgmine põlvkond (1987) - Mandariini kohtutäitur\nAVC: Mitte, et see oleks suur roll, kuid teie CV -s on halvemaid asju kui selle esimene osa Star Trek: järgmine põlvkond .\nCHT: Olin õnnelik, et sain projektist osa, esimeses osas, kui Q sisse tuli, ja teadsin intuitiivselt, et sellest saab oluline projekt, kui mitte, siis võib -olla päris seda suur. Aga kui ma riidekapi selga panin, tundsin lihtsalt, Uhh … Kartsin natuke. See oli nii stereotüüpne, väikeste Fu Manchu vuntsidega. Mõtlesin, kurat. Aga siis ma läksin, parem lased kõik need asjad lahti, sest sa pead oma rida ette lugema. Ja see oli ainult üks rida, jumala eest. Aga ma kindlasti möllasin selle üle edasi -tagasi. Ma pidin paar korda rida tegema. Kuid ma olen käinud mõnel Star Treki konverentsil ja isegi Comic-Conil küsivad inimesed selle kohta. Nad tegid selle jaoks isegi kauplemiskaardi! [Naerab.] See on midagi lahedat olnud ka mõnede projektide puhul, mida olen teinud. See oli kaart, Ahvide planeet oli kauplemiskaart ja Bond oli ka kauplemiskaart.\nLuba tappa (1989) - Kwang\nAVC: Arvestades, et Sean Connery mõjutas teid nii palju, pidi Bondi filmis osalemine olema põnev, isegi kui see polnud Conneryga üks.\nCHT: Jah, ma läksin isegi kuninglikule esilinastusele, kus ilmusid prints Charles ja leedi Diana. See oli tõesti kogemus ja mul oli hea meel mängida head meest. [Naerab.] Robert Davi oli siiski üks nendest meetodinäitlejatest, mis tähendab, et kui ta mu kaelasidemest kinni haaras ja mind lämmatas, olin ma tõesti lämbumine! See on meetoditeguritega töötamise oht: nad lähevad pisut eemale. Nad on alati iseloomuga. Kuid Timothy Dalton ei tundunud mulle lihtsalt 007. Võib -olla 004? Ta tegi lihtsalt teatud asju, kus ma arvasin, et Bond seda ei teeks! Sa pole kunagi näinud, kuidas Bond naerab ja naerab. Ta naeraks kõige rohkem, kuid ei tahaks tegelikult välja kukkuda.\nBalls Of Fury (2007) - Salapärane Aasia mees\nCHT: Falls of Fury oli erand reeglist umbes isegi lugemine Aasia koomiliste rollide jaoks. Ameerika komöödiad aasialaste kohta pole minu jaoks kunagi naljakad olnud. See ajas mind alati närvi. Aga ma kuulasin piisavalt kaua Falls of Fury kuulda, et Christopher Walken oli selles ja ma ütlesin: ma olen sees! Ma olin lihtsalt väga mures, et tema energia ümber olla. Nii et ma tegin seda ja… ma ei tundnud nii stereotüüpne. Pean oma sõnad ja arvamuse lisama mõnele asjale. Ma ei arvanud, et ma nii naljakas olen, kuid inimesed ütlesid, et see oli ... piisavalt naljakas. [Naerab.] Üldiselt oli see hea kogemus. Produtsendid olid poisid Reno 911! Ben Garant ja Thomas Lennon. Nad olid lahedad.\nMa lihtsalt polnud koomilise keskkonnaga harjunud. Meeskond oli nagu kaasatud ja pärast iga võtet - eriti koos Christopher Walkeniga - purskasid kõik lihtsalt naerma. Aga seekord pärast kolmandat võtet mõtlesin, et sa pole naljakas. Ma ei naera. Olin ainuke võtteplatsil olev, kes sel konkreetsel ajal ei naernud. Ja kui ta minust mööda kõndis, vaatas ta mind ja andis mulle kurja silma. Ja ma mõtlesin, et oh, ma tulin siia sind vaatama ja sain su kurja silma, nii et ... lahe. Nii et ma olin natuke pettunud, aga… ta oleks võinud teha halvemaid asju. [Naerab.]\nHachi: koera lugu (2009) - Kuningas\nCHT: See oli tõesti üllatus, et nad tahtsid, et ma loeksin, ja mulle öeldi hiljem, et produtsentidele on öeldud: 'Sa ei taha seda meest, ta mängib pahasid, teeb kõike sellist ... Ma' ma pole paha mees isiklikult ! [Naerab.] Kuid ma teadsin, et saan sellega hakkama, nii et nad olid meeldivalt üllatunud. Olin põnevil koostööst Richard Gere'iga. Oh, ja Joan Allen! Oh, mu jumal, ta on selline loodusjõud, see on meeletu. Niisiis, jah, see oli selle projekti tipphetk, mõlemaga töötamine.\nSee oli ka hull aeg, sest pildistasin esimest Tekken Louisiana osariigis ja me tulistasime Hachit Rhode Islandil ning mõlema projekti tegemiseks pidi olema täpne ajastus. Kui oleksin lennust maha jäänud, oleks see kõik läbi. Nad korrigeerisid ajakava nii palju, et mingit võimalust ei olnud. Kuid ma mäletan, et mul oli Richard Gere ja režissöör Lasse Hallström konverentskõnel, et veenda mind seda tegema. Ma arvan, et neil ei olnud teist valikut. Seda nad igatahes ütlesid: et mina oli seda tegema. Ja ma mõtlesin: noh, mina taha seda teha, kuid ajakava peab toimima. Lisaks tekkis paruka küsimus, sest üks tegelane oli kiilas ja teine mitte. Kuid nad panid selle tööle ja see oli suurepärane kogemus.\nEttevõte, kes selle tegi, ei olnud tõeliselt kogenud ettevõte ja nad ei olnud tuntud ning välismaise levitamise käigus esilinastasid nad seda Jaapanis, kus see läks hästi, ja siis läksid nad kogu maailmas ringi see ja siis Ameerikasse jõudes ei olnud neil seda kinodes avatud. See läks lihtsalt videole. Ja ma arvan, et osaliselt oli põhjus selles, et nad arvasid, et Ameerika publik ei neela filmi, kus peategelane sureb ... ja siis koer sureb, ka! [Naerab.] Aga ma tean, et Richard Gere ja Lasse Hallström olid hullunud, et nad seda niimoodi levitasid.\nVõlur (1987) - hr Cheng\nBaywatch (1992) / Baywatch: Hawaii pulm (2003) - Mason Sato\nÄike paradiisis (1994) - Mason Lee\nAVC: Kuidas sattusite episoodi Baywatch saate teisel hooajal ja seejärel kordage rolli üle kümne aasta hiljem Hawaii pulm Film?\nCHT: Ah, jah. See näitama. [Naerab.] Tegelikult olid produtsendid mu sõbrad. Nad olid mind saatnud ühes oma esimestest saadetest, mille nimi oli Võlur , nii et nad mäletasid mind tollest ajast ja kirjutasid Baywatchi episoodi nimega War of Nerves ja lasid mul end riidesse panna ... nagu sa oskasid öelda, kui sa seda osa nägid! Ma lihtsalt üritasin olla väga -väga puusakas. See oli suurepärane kogemus, kuid pean ütlema, et ausalt öeldes ei olnud ma David Hasselhoffist ülekoormatud. Ta oli kuulsuse tipphetkel ja… olin kuulnud kuulujuttu, et ta mõtleb nii, sest kuna ta laulis Berliini müüri otsas, kukkus see maha! Ei, ei. Ei, see on tee liiga kaugel. Jah, tal oli enda kohta imelisi mõtteid.\nJa siis, kui ma teist korda seal olin, pulmaetendus, see oli üsna tükk aega hiljem ja nad tegid sellest kahetunnise asja. Aga nende vahel tegin samade produtsentide käest veel ühe saate, mille nimi oli Äike paradiisis see oli omamoodi žanr. Kuid sellised saated võivad olla lõbusad. Näiteks on hetk käes Baywatch kus ma otsin neid kahte teismelist ja mul on amb, ja ma ekslen läbi džungli ja lähen, siin, poiss, laps, laps… [naerab.] Sellised hetked, kus sa improviseerid värk, on väga lõbus.\nMiami asepresident (1987/1989) - Kenji Fujitsu / Tegoro\nNashi sillad (1996) - Lt. A.J. Shimamura\nAVC: Te töötasite Don Johnsoniga paar korda Miami asepresident aga sul oli lõpuks temaga pikem tööaeg Nashi sillad .\nCHT : Jah ma tegin. Tegelikult oli see tingitud kahest episoodist, mida ma tegin Miami asepresident et ta mäletas mind. Esimene neist osadest, Tõusev päike surmast, mängisin selles yakuza, kellest sai eradetektiiv, kes läheb Miamisse jakusa tüüpi otsima. Eddie Olmos oli minu näitlemisstiili mõjutamisel nii suureks abiks ja andis mulle näpunäiteid ning see tugevdas tegelaskuju tõesti. Kui vaatan tagasi oma karjäärile, siis kui on mõni sõna, mida enamik inimesi minu kirjeldamiseks kasutab, on see äge. [Naerab.] Tegelikult arutati selle tegelase ümber spin-off sarja tegemise üle ja ma olin sellest nii elevil, kuid see ei läinud kunagi kuhugi. Ja siis läksin sellest tegelasest seksuaalselt perversse kunstniku mängimisele, täiesti erineva välimuse ja energiaga. Nii et nende kahe kogemuse põhjal ma läksin Nashi sillad .\nNeil päevil, Miami asepresident pidas autoritasu - see oli saade, mida kõik pidid igal nädalal vaatama - ja… ma arvan, et see on ainus kord, kui seda kunagi juhtunud on, kuid ühel hetkel esitasin stseenis joone ja kaamera oli sisse lülitatud Doni nägu kogu aeg. Ta sai lihtsalt nii palju tähelepanu. Ja ta veendus, et see juhtus. Ta teadis kuidas et seda tähelepanu saada.\nAga just nii palju võimu oli Don Johnsonil hetkel Miamis. Esmaspäeva õhtu jalgpall oli Miamis ja me tulistasime stseeni esmaspäeva õhtul. Nad ütlesid: Cary, vaata, me peame kiirustama ja Don siit minema viima. Ta peab minema Esmaspäeva õhtu jalgpall . Ma ütlesin: okei, see on lahe. Aga siis ma mõtlen, miks ta venib tema oma jalad! No hiljem kuulen, et ta läks mängule ja kui ta sinna jõudis, lõpetasid nad mängu. Nad peatusid Esmaspäeva õhtu jalgpall . Auto sõidab rajale, väljub autost ja istub maha… ja mäng algab uuesti. [Naerab.] See oli jõud Miami asepresident vanasti. Päris hull värk.\nSiis, kui ta mind tahtis Nashi sillad , üks asi, mida ta ütles - ja ma arvan, et saade tõestas seda tõesti - oli: Vaata, kui sa tahad tipus olla, pead sa olema äärel. Nii lõi ta perekondliku politseisaate, nagu politseinikel, kellel tegelikult on perekond, kuid ta lasi mul oma pikad juuksed hoida, ma pidin end uuesti riidesse panema, sain tööle Cheech Mariniga ja sain natuke hispaania keelt rääkida ja improviseerima hispaania keeles ja minu iseloom oli kindlasti seda naistemeesteks.\nOlin aga kogu meeskonnast ainus mees, kes reede õhtuti ei käinud ja joomas ei käinud. Kõik teised tegid. Ma lihtsalt ei olnud sellega seotud. Aga ta austas mind. Don oli teine tüüp, kes polnud mannekeen. Ma ei usu, et tal polnud keemiatehnoloogia haridust, kuid ta oli kindlasti tänavatark ja teadis, kuidas seda energiat tarnida. Ta oli tore mees. Ta oli mulle alati hea. Ja kuigi kõik teised olid raevukad ja lõbutsesid looduses, mäletan, et üks kord vabandas ta mind seda tegemast. Ta ütles: Lase tal minna. Tal on oma tee. Mõtlesin, et vau, see on lahe. Ta lihtsalt tunnistas, et seal on teine maailm ja mõned inimesed teevad asju teisiti.\nAVC: Nii et kui saates lahkusite, kas see oli teie valik või langes otsus kõrgelt? Sest ma tean, et mitmed tegelased kadusid pärast teist hooaega.\nCHT: Jah, see oli tootjate otsus, kuigi mul on isiklik kahtlus, miks see juhtus. [Naerab.] Jagan seda teiega ja te saate otsustada, kas see on prinditav või isegi mainimist väärt. Olime näitlejate ja meeskonna peol ja… ma purjusin. Ja ma ütlesin talle: Don, kas sa tead, mis mind tegelikult närvi ajab? Sa ei täida oma potentsiaali. [Naerab.] Ja ta vaatas mulle otsa ja ütles: Jah, noh, kui mul on kunagi vaja kedagi, kes mu selga jälgiks, siis oled see sina. Kuid produtsent oli kohal ja… ma arvan, et see tekitas väikese probleemi.\nMortal Kombat (üheksateist üheksakümmend viis) / Mortal Kombat: Sari (2013) - Shang Tsung\nAVC: Selle põhjal, mida te varem ütlesite, tundub Mortal Kombat oli teie jaoks mitmel viisil mängumuutja.\nCHT: See oli täiesti mängumuutja. Olles teinud tõsisemaid projekte, oli see esimene lapspublikuprojekt, mille ma tegin, ja see juhtus huvitavas olukorras, kui Turner Broadcasting ostis New Line Cinema. Sel hetkel tegeles ka New Line Don Juan DeMarco , koos Marlon Brando ja Johnny Deppiga, nii et nad olid meist natuke ees. Nad panid tõesti oma munad sellesse korvi. Tulistasime Santa Monica lennujaamas lennukiangaarides, isoleerimata ladudes ... Filmis on stseen, kus ma ütlen: Tere tulemast! Olete siin, et võistelda Mortal Kombatis, mis on kõigi turniiride suurim! Ja see kestab ja jätkub ... aga selle keskel sõidab mööda mootorratas! Ma olin nagu, mis ...? See oli hull. Ja siis, kui filmisime lennukiangaarides, pidime liinide kohaletoimetamiseks ootama õhkutõusmise ja maandumise vahel! Hull, hull värk. Võiks arvata, et Taisse minek oleks halvemad tingimused, kuid LA -s olid tingimused halvemad.\nAga jah, see oli mängumuutja. Ja ma pole kunagi teinud rohelist ekraani. Halvim asi, mis juhtuda võib, on see, et nende mõju teie taga on suurem kui teie esitatav jõudlus, nii et ma teadsin, et pean kõik pistikud välja tõmbama ja selle lihtsalt välja puhuma. Kuna ma pole seda siiani teinud, mõtlesin sellele ja mõtlesin sellele ning siis lõpuks ütlesin: „Tead, mis? Unustage see: mul on vaja see kõik välja lasta. Nii et kui ma ütlesin: Sinu hing on minu, kui ma ütlesin: „See on alanud, siis ma tegin seda. Ja see oli päris elamus.\nKui ma tegin, et sinu hing on minu rida, tegime Tais kohapeal proove ja ma nägin, kuidas see tüüp jooksis minema. Mõtlesin, et tal oli vist hädaolukord vms. Kuid siis jooksis ta iga kord, kui ma rida ütlesin. Ja ma mõtlesin: kes kurat see on kutt ? Mis on tema probleem? Noh, ta oli Tais üks A.D., aga kuna nad usuvad nii palju vaimudesse, ütles ta, et see hirmutab teda iga kord, kui ta lahkub. [Naerab.] Kui ma seda esimest korda nägin, oli see šokeeritud Mina ! Loomulikult lisasid nad sellele veidi mõju, kuid tegelikult oli mul üks tütre sõber - ta oli sel ajal alles esimeses klassis -, kes kartis minuga umbes aasta aega rääkida. Iga kord ütleksin: Tere, Nicole! ta vaataks alla ja kõnniks kiiresti mööda. Ja ma näen, kuidas selles vanuses lapsed oleksid pisut raputatud. Kuid see osutus tõeliseks filmi tipphetkeks paljudele 35 -aastastele lastele.\nAVC: Kas oli rõõm selle rolli juurde naasta Mortal Kombat: pärand , või pidite ise terastama, et tagasi minna?\nCMT: Oh, see oli rõõm. Olin esimesel [hooajal] tõesti pettunud Pärand et mind ei kaasatud. Nad olid palganud kellegi teise ja ma mõtlesin: Uhh. Viga . Kes iganes see tüüp oli, mul oli tema pärast halb, sest ma teadsin selle mõju. Te ei saa lihtsalt kedagi asendada tavalise välimusega tüübiga, kes ei öelnud ühtegi rida. Tegelikult kohtasin teda, kui olin Mees kõrgel lossis . Ta ütles: Sinul ja minul on midagi ühist! Ja ma mõtlesin: kes see mees on? Aga ta ütles: Me mängisime mõlemad Shang Tsungi! Ja ma mõtlesin: Sina. Sina oled see mees. [Naerab.] Tähendab, ma olin tema vastu kena ja viisakas. Kuid ma ei suutnud oma põlgust varjata.\nAga igal juhul olin ma teises ja lõpetasin just kolmanda ja… ma arvan, et see annab mulle lihtsalt võimaluse seda uue põlvkonna jaoks värskendada. Ja mäng aina suureneb, nii et ma arvan, et see jätkub. See on kindlasti suur osa minu karjäärist. Kuid nii paljud neist filmidest, kus ma olen osalenud. Olen osalenud paljudes kultusfilmides, kuid mul on olnud suur õnn osaleda projektides, mida inimesed mäletavad.\nKuid teate, et nad tavaliselt paha meest üles ei pumbata. Stuudio poolel on see normaalne, kuid nii palju, kui see minu jaoks vahet tegi Mortal Kombat ja Showdown Väikeses Tokyos , suur osa reklaamist ei hõlmanud mind. Mida nad aga ei tunnista, on see, et igale filmile järgneb selline kultus. Ja ma pean alandlikult ütlema, et inimestele pahalased väga meeldivad. Nii et see on nagu Rodney Dangerfieldi asi. [Naerab.]\nTšingis -khaan vallutab Kuu (2015) - Tšingis -khaan\nCHT: Jah, see oli 17 -minutiline lühifilm USC üliõpilasele, kes tegi oma lõputööd. Teen seda perioodiliselt koos esmakordselt lavastajate ja nende väiksemate projektidega, eriti õpilaste abistamiseks. Lisaks käisin USC -s. Filmikool mitte, aga USC -s käisin küll. Ja ta oli Aasia! [Naerab.] Ta oli pärit Taiwanist. Mõtlesin, lahe! An F.O.B. nagu mina! Kuid James Hong oli selles ja see oli algselt natuke koomilisemalt kirjutatud. Ma mõtlen, et kontseptsioon on natuke… kummaline . Kuu vallutamine? Aga ma mõtlesin, et mis iganes see on, ma teen seda.\nMa mõtlen, et tõesti täis riietuda Tšingis-khaanina ja tegelaskuju mängida oli minu jaoks väga-väga tähtis. Kuigi sai veidi probleeme õpilastega töötamisel. Ma mõtlen, c'mon, nad on kahekümne aasta vanused ja ma olen kuuekümnene! [Naerab.] Ja ma üritan neid veenda, mitte nii loomingulised, poisid. See keel on nagu kaasaegne keel. See pole midagi, mida ta ütleks! Ja nemad vaidlevad ja ma mõtlen, et kurat ... Aga ma tegin seda ja see teeb nendel lühifilmifestivalidel ringi ja mul on hea meel, et seda tegin. Tegime magustoidus stseene, kui oli üle saja kraadi ja kui paistis päikesepaiste, kuid mul on endiselt hea meel, et seda tegin.\nAVC: Seal on ka lahe täisringi asi: töötasite koos James Hongiga oma esimeses filmis ja siin olete peaaegu 30 aastat hiljem ning olete ikka koostööd James Hongiga!\nCHT: See on tõsi!\nAVC: Ta võib olla näitleja, kellega olete oma karjääri jooksul kõige rohkem koostööd teinud: olete olnud temaga aastate jooksul kaheksas erinevas projektis.\nCHT: Ma arvan, et sul on õigus. Jah, ma ütleksin, et ta absoluutselt on.\nAVC: Ta näib olevat tüüp, kes on lihtsalt õnnelik, näitledes, olenemata sellest, milline osa see on.\nCHT: See on nagu Ernest Borgnine: ta ütles, et pole kunagi töölt keeldunud. [Naerab.] James on alates 50ndatest tegelenud umbes 400 asjaga. Aga nüüd on ta vanem. Ta on endiselt valvel, kuid ei liigu nii kiiresti ega kesta võtteplatsil nii kaua. Aga mees, ta on hea mees. Ta on ikoon.\nJohnny tsunami (1999) / Johnny Kapahala: Tagasi pardal (2007) - Johnny Tsunami\nCHT: Kas sa teed nalja? Mu jumal, mul on nii hea meel, et sa seda viimati küsisid, sest see on tegelikult minu lemmikprojekt kõigest, mida ma kunagi teinud olen. Ma ei pidanud relva kaasas kandma, ma ei pidanud ühtegi halba sõna ütlema ja see andis mulle võimaluse olla see, mida nad Hawaii kohalikus riigis kutsuvad, lihtsalt tagasilöögi tüüp. Ma olen tõesti nii ühel pool, isa poolel. Ja Jaapani poolelt olen mina nii intensiivne. [Naerab.] Ma ei uskunud, et võiksin kunagi Disney filmis osaleda, lihtsalt selliste rollide tõttu, mida ma mängin, kuid õnneks pidasid intervjueeritavad poisid mind.\nSee pidi olema vanem roll, kuid olin just 50 -aastaseks saamas ja nad nägid poisse, kes olid 60ndate lõpus. Pat Morita oli selle eest valmis. See oli omamoodi vanaisa tegelane. Kuid režissöör juhtus noorena olema professionaalne surfar ja teadis, milles Hawaii energia tegelikult seisneb. Hawaiil on 50-aastased vanaisad, sest nad abiellusid nii vara. Nii et ma lugesin ja andsin sellele väikse keerdkäigu. Ja füüsiliselt nägin välja nagu oleksin ikka surfar. Kõik teised olid natuke väiksemad ja mitte nii pumbatud, kuid olin ikka päris pumbatud sellistest treeningutest, mida tegin.\nLihtsalt see, et sain end armastada terve põlvkonna lastega, oli hämmastav. Ma pole hiljuti vaadanud, kuid sel ajal muutsid Disney tooted täiskasvanud rumalaks. See oli kõik selleks, et lapsed näeksid targemad välja ... ja see on ohtlik! [Naerab.] Mitte ainult vanematele, vaid lastele, kes arvavad, et nad teavad paremini kui nende vanemad. Tõenäoliselt paljud neist seda teevad, kuid Disney ehitas sellest oma maine üles. Kuid siin oli tegelane, kes oli vanem, armastav ja kes polnud rumal. Ta teadis, mis toimub, hoolis oma lapselapsest ja aitas tal probleeme lahendada. See on tõesti see, kes ma olen. ma lihtsalt pööras vanaisa. Aga ma olin oma lastega selline.\nMa soovin, et sellest oleks saanud seriaal. Sellel oli potentsiaal saada üheks järje järel, kuid millal Keskkooli muusikal startis, ma arvan Johnny tsunami kukkusid peast välja. Kuid ma mõtlen seda mingil kujul uuesti läbi vaadata, sest nüüd olen olen vanaisa vanus. Lisaks on tänapäeval lastele mõeldud asjad sellised jamad! [Naerab.] Kuid me peame seda sõda täiskasvanute ja laste vahel kuidagi vähendama. Me tõesti teeme. Lapsed saavad aina nooremaks, mis on ohtlik, ja täiskasvanud peavad lõpetama enda liiga tõsise võtmise. Tähendab, me olime ka lapsed. Oleme alles täiskasvanueas.


Toomas Lukk – Vikipeedia\nToomas Lukk (sündinud 1962) on Eesti diplomaat.\nSuursaadik Toomas Lukk (vasakul) Mongoolia presidendi Tsahhiagijn Elbegdordž juures volikirja üleandmise tseremoonial\nTa on lõpetanud Tartu ülikooli geograafia erialal.\nToomas Lukk on töötanud Eesti Teaduste Akadeemias. Alates 1993. aastast töötab ta Eesti välisteenistuses. Ta on töötanud välisministeeriumi poliitikaosakonnas ja Eesti esinduses New Yorgis. Aastatel 2002–2006 oli ta Eesti suursaadik Lätis, seejärel välisministeeriumi Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia büroo direktor.\nAlates 2008. aastast oli ta Eesti suursaadik Gruusias ja Armeenias. Alates oktoobrist 2012 on Toomas Lukk Eesti suursaadik Hiinas, ühtlasi alates aprillist 2013 suursaadik Mongoolias, alates maist 2013 suursaadik Vietnamis. Aastatel 2016-2018 töötas Lukk välisministeeriumi poliitikaosakonna Aasia, Aafrika, Austraalia ja Ladina Ameerika büroo direktorina ja 2018. aastast on ta suursaadik Kanadas.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 "Eesti suursaadik Mongoolias andis üle volikirja" Välisministeeriumi pressiteade, 12.04.2013\n↑ "Eesti suursaadik Kanadas Toomas Lukk andis üle volikirja". Välisministeeriumi pressiteade, 07.09.2018.\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Toomas_Lukk&oldid=5338902"\nLehekülje viimane muutmine: 30. mai 2019, 21:44\nSelle lehekülje viimane muutmine: 21:44, 30. mai 2019.


Enam odavamalt ei saa — Sirp\nEnam odavamalt ei saa\nRahvusringhäälingu võib rahahädast päästa radikaliseerumine, mitte leplikkus.\nKes ei karjuks, kui maja põleb? Vastutustundlikumad hakkavad hüüdma ammu enne, kui tuli räästasse kargab. Eestiski on välja kujunenud traditsioon, et kevaditi, kui valitsus vormistab riigieelarve strateegiat, ja enne septembri lõppu, mil valitsus peab riigikogule üle andma järgmise aasta riigieelarve eelnõu, täitub meedia appikarjetega. Kaks korda aastas on väljasuremise ohus kiirabi, politsei, üli- ja väiksemad koolid, uurimine ja õigusemõistmine, riigipiir ja vanuriabi – kõik elutähtis, mida rahastatakse avalikust eelarvest, maksudest.\nAjakirjandus vahendab neid sõnumeid mõnuga, aga ka õiguse ja kohustusena, sest võimu informeerimiseks ei ole teist, paremat viisi kui massimeedia kaudu. Reeglina eelneb meediasse minekule mitu raundi kirjavahetust ja läbirääkimisi ametivõimu väiksemate esindajatega, kellelt saadakse oma taotlustele segaseid või eitavaid vastuseid. Raha ei ole, käed jäävad lühikeseks, kontrollarv ei anna välja. Ja lõpuks: riigieelarve peab olema tasakaalus, sest nii ütleb ülim seadus.\nAinus erand ses pildis on meedia ise, täpsemalt selle avaõiguslik osa, sest teiste muredest rääkides ollakse erapooletu vahendaja, kuid oma rahahäda teemal mitte. Iseärnis otsustajad, rahvusringhäälingu toimetuleku eest vastutavad isikud, panevad üksmeelselt ja häälekalt pahaks, kui rahvusringhäälingu saadetes oma rahapuudusele kas või vihjatakse. Olevat ebasünnis raisata eetriaega iseenda probleemide peale või on tegu koguni väljapressimisega. Lisaks ei jäta oma võimalust kasutamata ka ERRi ekslikult konkurendiks pidav erameedia, mille kriitika järgi ERR suplevat rahas ning tegelevat asjadega, millega ei peaks ega tohiks. Mitte kopika eestki valdkondlikku solidaarsust, ehkki erameedia omanikele võiks olla selge, et kvaliteetne ja mainekas rahvusringhääling pigem toetab kui kahjustab nende äri. Erameditsiini ettevõtetelt ei kuule kriitikat riigihaiglate või turvafirmadelt etteheiteid politsei ülerahastamise kohta. Miks peaks see meedia alal teisiti olema?\nKui nüüd rahvusringhäälingu rahapuudus täiesti ebatraditsioonilisel ajal äkki avalikuks teemaks tõusis, avanes üldsusele üks pahupidi maailm. Igal kaubal ja teenusel, sealhulgas avalikul, on oma hind, millest odavamalt kaupa toota või teenust pakkuda ei saa. Äris nii ilmne, avalikus sektoris vist mitte. Ringhääling ei ole ainus, mida riigivõim ülalpidajana on aastaid närvutanud. Kuid vähe on neid, kelle suhtes samaväärset mõistmatust üles näidatakse. Selmet tunnistada, et faktide keeles kõnelevatel rahvusringhäälingu juhtidel on õigus, on taretäis tarku asunud rahvusringhäälingut hoopis õpetama ning näpuga näitama, kus ja millelt saaks kokku hoida, millistest tegijatest ja saateformaatidest loobuda. Tühi jutt, mis viib tähelepanu põhiküsimusest kõrvale. Ühiskond on isegi kergelt pääsenud: seni veel ei õpeta needsamad targad sama avalikult ülikoole ja haiglaid, kuidas pakkuda ühiskonna kasvava jõukuse tingimustes kõrgharidust ja meditsiiniteenust aina odavamalt.\nKui poliitikute näod ja hääled aastaks eetripausile saata, ei kaotaks auditoorium mitte midagi peale ärevustunde.\nRahvusringhääling on ühiskondliku kokkuleppe kohaselt avalik asi, mis on loodud seaduse alusel ning täidab seadusega talle pandud ülesandeid. Seaduse järgi on ta kaitstud täitevvõimu meelevalla eest, aga rahastamist puudutavas osas paistab seadus mitte kehtivat. Ringhäälinguteenuse osutamiseks vajaliku raha peaks määrama parlament, kuid juba aastaid teeb ta seda vaid formaalselt, kui kinnitab valitsuse poolt ette pandud eelarve, õiguseta teha kuluridades muutusi ka siis, kui selleks on sisuline põhjendus olemas. Ühel pool on ringhäälingu juhid täpselt välja arvutanud teenuse hinna, teisel aga määrab rahandusminister igal aastal mingi laest võetud kontrollarvu, mis ringhäälingu puhul ei ole juba aastaid kaasas käinud majanduskasvu ning riigi tulude suurenemisega. Eelarve eelnõusse tekkiva kontrollarvu mõjutamiseks, tegeliku kuluvajadusega kooskõlla viimiseks ringhäälingu juhtidel võimalust ei ole.\nPahupidises maailmas planeeritakse kulu alt üles ainult näiliselt. Vastavalt seadusele koostab ERRi juhatus igal aastal oma eelarve ja pikema finantsplaani ning selle kinnitab ringhäälingunõukogu, mille liikmete enamuse moodustavad riigikogu liikmed. Nõukogu on aruandekohuslane riigikogu kultuurikomisjoni, mitte valitsuse või ministeeriumi ees.\nJa ometi ei tee needsamad, ERRi rahavajadust täpselt tundvad riigikogu ja selle kultuurikomisjoni liikmed aastast aastasse mitte midagi, kui valitsus ilmub nende ette riigieelarve eelnõuga, milles kirjas põhjendatud vajadusest hoopis väiksem tegevustoetuse summa. Kaude ütlevad riigikogu liikmed (kes ise on ERRi juhatuse arvutused kinnitanud) sellega, et ringhäälingu juhid on ikkagi valesti arvutanud ning valetavad oma toodangu kvaliteedi tagamiseks vältimatute kulude kohta. Ja et nagu alati on õigus rahandusministeeriumil ja rahandusministril, kes „näeb suurt pilti“. Kui nii, siis peaks ju kohe järgnema ERRi juhatuse väljavahetamine ja nii mitu korda, kuni saadakse õigesti, valitsusele meelepäraselt arvutada oskav juhatus. Ma ei tea küll, miks üldse peaks ERRi rahastamise küsimuses kultuuriministeeriumi uksi kulutama, kuid hiljuti see jälle juhtus ning andis kultuuriministrile võimaluse öelda, et ERRi eelarve on „küllaltki suur“. Absoluutarvus tundub 35 miljonit tegevustoetust aastas tõesti suur raha, aga küsimus ei ole ju selles, vaid selles, kas aastaid närbunud tegevustoetus võimaldab ERRil täita seadusega pandud ülesandeid.\nAvaõiguslike institutsioonide rahastamisel ei tohiks valitsus üldse asjasse puutuda, vastasel korral võib öelda, et rahvusringhäälingu seaduse § 3, millega on sätestatud ERRi sõltumatus „saadete, programmide ja muude meediateenuste tootmisel ja edastamisel“, ei kehti. Kui nii, siis on riigikogu kohus kehtetu paragrahv seadusest eemaldada, et avalikkust mitte eksitada ning vabastada asjaosalised meeleheidet tekitavast illusioonist.\nPaljude poliitikute suhe ERRiga on kirglik ja pendeldab täie hooga armastuse ja vihkamise vahel. Südames on salasoov teha nii, et ainult õiged pääseksid eetrisse ja teised mitte, kuid ERRi otsest allutamist täitevvõimule ei julge keegi siiski algatada. Konstruktiivset plaani ERRi sõltumatuse ning pikaajalise stabiilse rahastamise kindlustamiseks ka ei ole. Seega jääbki parlamendi liikmetel üle vaid kilpkonna mängida, pea kilbi varju tõmmata ning surnut teeselda, kui keegi tuleb faktidega tülitama. Äkki läheb see tülin mööda? Ehk saab ka ringhäälingu probleemide lahenduse lükata kuskile kaugemasse tulevikku, vähemasti riigikogu järgmise koosseisu tööks? Kui vaid ei peaks otsustama – see on kunst, mida rahvaesindus valdab aina meisterlikumalt.\nLootkem siiski, et järgmiste riigikogu valimiste eel korjab vähemasti ükski erakond ERRi rahastamise teema üles. Kuigi mitte elu põhiküsimus, võiks tegu olla siiski valijaskonnale meelepärase teemaga, sest avaliku arvamuse silmis on rahvusringhääling kõrge usaldusväärsusega nähtus, mille poolt on lihtne olla. Kuid alustama peab siiski kaugemalt. Nagu sel nädalal on Jaak Allik varasematele ütlejatele lisaks Eesti Päevalehes kirjutanud, on parlamentaarsel demokraatial tulevikku vaid juhul, kui riigikogu suudab talle põhiseadusega antud võimu ning riigi strateegilise juhtimise täitevvõimult ja parteidelt enda kätte tagasi võtta. Selleks ei ole vaja muud kui parandada riigikogu enese tööd ja rahastamist reguleerivaid seadusi. Sellega võib aga riigikogu ise pihta hakata, mitte oodata, et ehk kirjutavad asjatundlikud ametnikud kuskil ministeeriumides aastate jooksul valmis eelnõu algatamise kavatsuse ning ehk leiab rahandusminister kunagi tulevikus raha nii parlamendi jaoks kui ka kõigile neile, kes on seni täitnud seadustega pandud ülesandeid alla omahinna.\nMida aga rahvusringhääling ise saaks teha, kuni parlament otsustab end kokku võtta, tööle hakata ning millalgi järjega ka rahvusringhäälingu seaduse muutmiseni jõuab? Ikka radikaliseeruda. Provotseerida, eskaleerida ja mitte kunagi vabandada, nagu õpetab suur juht Martin Helme. ERRi puhul tähendaks see kogu tühjajuturahva ehk poliitilise eliidi eetriaja drastilist vähendamist, sest neil etteastetel puudub reeglina sisu ja uudisväärtus, eetrikeeldu, mida muidugi ei tohi nii nimetada. Seaduses on selline kasvatusvahend kaudselt kirjas rahvusringhäälingu eesmärgina „aidata kaasa demokraatliku riigikorralduse edendamisele“.


10. mail jääb ära Nele-Liis Vaiksoo ja Olav Ehala - Muudatused - Piletilevi.ee\nPiletid vahetatakse ümber mõne teise Eesti Kontserdi pileti vastu või ostetakse tagasi. Pileteid saab tagastada ja ümber vahetada kõigis Piletilevi müügipunktides v.a Cricle – K teenindusjaamades. Korraldaja vabandab ebamugavuste pärast! R 16.3.2018\nNäitleja haigestumise tõttu jäävad ära 'Moraal' etendused.\nPiletid ostetakse tagasi või vahetatakse mõne teise Ugala teatri etenduse pileti vastu ajavahemikul 15.03–21.03.2018. PDF pileti omanikel palume ühendust võtta Piletilevi kontoriga aadressil tagasiost@piletilevi.ee ja kirja sisusse palume märkida tellimuse number. Tavapileteid ostetakse tagasi kõigis Piletilevi müügipunktides v.a Circle K teenindusjaamades. Korraldaja vabandab ebamugavuste pärast! E 12.3.2018\nNäitleja haigestumise tõttu jäi ära tänane Vanemuise teatri 'Beatrice' etendus.\nPilerid vahetatakse ümber teise „Beatrice“ etenduse vastu või ostetakse tagasi kuni 13.04.2018. N 8.3.2018\nSamotsvetõ kontsert, mis pidi toimuma 5.05.2018 Vene kultuurikeskuses, toimub uuel kuupäeval 3.05.2018 kell 19:00. R 2.3.2018\n29. mätsil kell 19:00 toimuma pidanud huumoriõhtu: Vladimir Danilets ja Vladimir Moissejenko jääb ära\n29. mätsil kell 19:00 toimuma pidanud huumoriõhtu: Vladimir Danilets ja Vladimir Moissejenko jääb ära. Piletid ostetakse tagasi kuni 29. märtsini PDF pileti omanikel kannab Piletilevi kontor raha tagasi kontole, kust ost oli sooritatud. Korraldaja vabandab ebamugavuste pärast! R 2.3.2018\n24.03 toimuma pidanud Artem Pivovarovi kontsert lükkub edasi 9.06\nKõik ostetud piletid kehtivad uuel kuupäeval. Juhul kui uus kuupäev ei sobi, saab pileteid tagastada kuni 24.03 k.a.. PDF pileti omanikel palume ühendust võtta Piletilevi kontoriga aadressil tagasiost@piletilevi.ee ja kirja sisusse palume märkida tellimuse number. Korraldaja vabandab ebamugavuste pärast! N 1.2.2018\nUued etenduste kuupäevad on 9.02, 10.02, 15.03, 16.03, 29.03, 31.03, 29.04, 10.05, 15.05, 17.05, 18.05, 26.05 Piletid vahetatakse ümber või ostetakse tagasi. Oma soovist palume teada anda aadressil tagasiost@piletilevi.ee ning sisusse märkida tellimusenumber. R 26.1.2018\nKõik ostetud piletid kehtivad uuel kuupäeval. Juhul kui uus kuupäev ei sobi, saab pileteid tagastada kuni 15.02 k.a. Piletilevi müügipuntides (v.a. Circle K teenindusjaamades). PDF pileti omanikel palume ühendust võtta Piletilevi kontoriga aadressil tagasiost@piletilevi.ee ja kirja sisusse palume märkida tellimuse number. Korraldaja vabandab ebamugavuste pärast! N 14.12.2017\n10. mail jääb ära Nele-Liis Vaiksoo ja Olav Ehala\nPiletid kehtivad 13. mai Kadrioru kontserdil. Soovi korral ostetakse piletid tagasi.


Tallinna valimiskorraldust puudutavad eelnõud jõuavad Riigikogu täiskokku - Riigikogu\nTallinna valimiskorraldust puudutavad eelnõud jõuavad Riigikogu täiskokku\nRiigikogu põhiseaduskomisjon saatis Riigikogu täiskokku esimesele lugemisele komisjoni enda algatatud kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse muutmise seaduse eelnõu (450 SE) ja kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmise seaduse eelnõu (451 SE). Mõlemad eelnõud on täiskogus teisipäeval 24. märtsil. Komisjoni ettepanek on eelnõude esimene lugemine lõpetada. Muudatusettepanekute tähtajaks seadis komisjon neljapäeva 26. märtsi. Neid ettepanekuid toetas 6 ja vastu oli 3 komisjoni liiget.\n„Koalitsioon soovib nende eelnõude menetlemisega enam mitte viivitada, kuid ilmselt üritab opositsiooniline keskerakonna fraktsioon seegi kord kasutada kõiki parlamentaarseid vahendeid, et seda takistada,“ ütles Riigikogu põhiseaduskomisjoni esimees Väino Linde.\nEelnõu 450 SE säilitab Tallinnas senise valimiskorralduse kaheksa valimisringkonnaga, 451 SE keelab kohaliku omavalitsuse volikogul likvideerida osavalda või linnaosa ja muuta nende piire korraliste kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste aastal.\nAlgataja kinnitusel on seaduse eesmärk säilitada status quo valimisreeglites olukorras, kus linnaosade kaotamine kohaliku omavalitsuse üksuse poolt vahetult enne valimisi võib kaasa tuua põhimõttelise muudatuse valimiskorras.\nEelnõude algatamine tulenes vajadusest lahutada need Vabariigi Presidenti poolt välja kuulutamata jäetud soolise võrdõiguslikkuse seaduse, võrdse kohtlemise seaduse, Eesti Vabariigi töölepingu seaduse, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse muutmise seadusest.


Kuradilossi looja parun Glehni seitsmes verst – Pealinn.ee\nKuradilossi looja parun Glehni seitsmes verst (0)\nKõik me teame Tallinnas Nõmmel asuvat kaunist Glehni lossi. Kes oli aga selle muinasujutulise rüütlilossi rajaja, kes ehitas pealinna ühe arhitektuuripärli? Sellest jutustab allolevas loos giid Marina Dunajeva.\nKõik me teame Tallinnas Nõmmel asuvat kaunist Glehni lossi. Kes oli aga selle muinasujutulise rüütlilossi rajaja, kes ehitas pealinna ühe arhitektuuripärli?\nSellest jutustab allolevas loos giid Marina Dunajeva.\nParun Nikolai von Glehnil (1841–1923) oli mitmekülgne haridus. Ta õppis ülikoolis majandust, meditsiini ja arhitektuuri. Glehni anne ja loomingulised kalduvused väljenduvad nii tema idees luua metsa- ja aialinn, kui ka muinasjutulises rüütlilossis, mille ta enesele koduks ehitas.\nNikolai noorusaeg möödus Jälgimäe mõisas, lihtsas ühekorruselises puust härrastemajas, mis kuulus tema vennale Peter von Glehnile, kuulsale vene botaanikule. Pärast Nõmme metsa läbiva ja Glehnide valdustest mööduva regulaarraudtee avamist 1870. aastal jätkati rongiteed Paldiskini. Nikolai von Glehn, mõistes, millist kasu toob raudtee, hakkas innustunult rajama suvituskohta “seitsmendal verstal”.\nOktoobris 1873 eraldas ta Nõmme jaama juures esimese suvilakoha maa. Tänavaid veel polnud, suvilaid hakati rajama otse metsa. Ei kuigi kaugel siit, Mustamäe nõlval, asutas parun Kõrgepea loomafarmi ja puuviljaaiad.\nParuni romantiline hing püüdles kõrgete ideede poole, ta vajas endale niisama romantilist ümbrust. Jättes endise maja poeg Manfredile, ehitas Nikolai von Glehn endale šveitsi stiilis maja kõrgel kivivundamendil, sinnasamasse kerkis hiljem ka loss. Tornidega paekiviehitis kotkaskulptuuriga kõige kõrgemal meenutas gooti rüütlilossi ning oli ühtviisi ebatavaline nii seest kui väljast. Kogu interjööri kujundas parun, ka mööbli valis ta ise.\nAlumisel korrusel riputas ta seintele kreeka, ladina, prantsuse, saksa, vene ja eesti keeles kirjutatud õpetused, näiteks: “jumalad hindavad tööd rohkem kui annet”, “kasvatamatu on see, kes toas sülitab”…\nLoss valmis 1886, park XX sajandi alguses. Pargi sissepääsu juures seisis valvurimajake, külastamise eest võeti tasu 3 kopikat, palmimaja eest 10 kopikat.\nJa oli ka, mida vaadata ja imestada. Parun oli originaalne. Erilist huvi äratas tema palmimaja. Sambad ja sissekäik olid graniidipuistega tsemendist, katus ja aknad värvilisest klaasist. Imetleda võis eksootilisi taimi, mis olid istutatud kahe väikese basseini äärde.\nPargis olid lillepeenrad, alleed ja teekesed, kividele olid jäädvustatud peremehe värsid. Lossi lähedal oli mälestusmärk Glehni lemmikhobusele, selle lähedal mälestustahvlitega lemmikloomade kalmistu.\nKalevipoeg, mitte kurat\nPargi kaitsjateks nimetas Glehn Kalevipoega ja Draakonit. Kummalise hiiglase kaheksameetrine kuju oli kaugele paista. Ebaloomulikult suur sarvede ja habemega pea sai põhjuseks, miks külalised kuju pigem kuradiks kutsusid, Draakonit peeti aga krokodilliks.\nKorralik sakslane Glehn pani aga siiagi värsiridadega tahvlikese, kus on kirjas, et tegemist on siiski Kalevipojaga, kuradiks kutsuvad teda vaid lollid. See tahvlike on nüüd restaureeritud.\nTänu skulptor Mati Karminile on ka Kalevipoeg saanud uue elu.\nÜheks viimaseks rajatiseks pargis sai suurtest graniiditükkidest vaatetorn. Soovijad võisid sealt väikese tasu eest pikksilmaga ümbrust uurida: vanalinna siluetti, Harku järve, merd. Esimese ilmasõja ajal torn osaliselt purustati, samuti ka Kalevipoja kuju, kuna need oleksid madala metsa keskel võinud Saksa vägede jaoks tulesuunisteks saada.\n1918 sõitis parun koos perega Saksamaale, seejärel Brasiiliasse, kus suri traumasse, mille sai hobuselt kukkudes: parun ei suutnud ratsutamisest ka kõrges eas eemale jääda. Nii lõppes selle inimese elutee, kes Nõmme linnaosale aluse pani. Mõis tühjenes, aga suvitusküla kasvas ning arenes ja sai 1926 linna õigused. 1940 sai Nõmmest Tallinna rajoon.\nLossist sai Tallinna Tehnikaülikooli kultuurikeskus. Selle initsiaatoriks oli kõrgkooli meeskoor juba 1966. aastal. 1998. aastal tehti kapitaalremont, nüüd toimuvad lossis kontserdid ja korporatsiooniõhtud. Torni ehitati observatoorium. Palmimaja on osaliselt taastatud, Kalevipoeg ja Draakon seisavad endiselt oma kohtadel. Mäejalamil on spordikompleksi seiklusrada. Nii elavad imelised ideed sajandeid ning rõõmustavad ka järeltulevat põlve.


Taavi Eelmaa uuest filmist: Nagu rong oleks kõhtu sõitnud - Kroonika\nTaavi Eelmaa uuest filmist: Nagu rong oleks kõhtu sõitnud\nTaavi Eelmaa, kes mängib Veiko Õunpuu uues filmis „Püha Tõnu kiusamine“ peaosa, soovitab filmi neile, kes ootavad kinoskäigust midagi enamat kui lihtsalt meelelahutus: „„Püha Tõnu kiusamine“ nõuab kaasamõtlemist ja seda vaadates ei saa korraga süüa, rääkida ning filmi vaadata.“\nEelmaa sõnul on tegemist väga jõulise filmiga ning kui sellega mitte kaasa minna, siis võib see vihale ajada ja tüüdata. Kui lainega otsast lõpuni aga kaasa minna, võib näitleja sõnul tunda isegi midagi joovastusele sarnast.\n„Minu jaoks kino ei ole lõõgastus. Kui keegi tunneb, et tahaks näha filmi, mis paneks mõtlema ja tekitaks temas huvitavaid konflikte, intrigeeriks teda, ajaks teda nutma või naerma või lihtsalt närvi, siis on ta teretulnud,“ räägib Eelmaa filmile sobilikust publikust ja soovitab neile, kes otsivad kinost hetkeks unustust, minna kinno mõni teine kord.\nNäitleja ise on „Püha Tõnu kiusamist“ näinud kaks korda ja usub, et filmi sõnum on puhastav ja helge, rääkides inimelu võimalikkusest eluks kõlbmatus keskkonnas. Pärast esmakordset filmi vaatamist oli aga raske midagi öelda. „Nagu rong oleks kõhtu sõitnud,“ kirjeldab Taavi Eelmaa oma emotsioone.\nTiina Talumees esitleb värsket loomingut\nPeeter Rebase pöörane päev enne Solarise avamist\nÕunpuu uus film keerukaid küsimusi ei pelga\nMaarjast saab Evita\n"Püha Tõnu kiusamine" jõuab sel nädalal kinno\nVarsti Cinamonis: Psühhiaater\nETV teeb Nokia Kontserdimaja avamisest otseülekande\nVeiko Õunpuu valiti tähtsamate režissööride raamatusse\nMeister ja striptiisitar\nVeiko Õunpuu pärjati Euroopa talendi auhinnaga


Vooremaa Meie metsandus on heades kätes\nMeie metsandus on heades kätes\nTänane persoonilugu räägib Luua metsanduskooli direktorist Haana Zuba-Reinsalust, kes tunnistab kohe algul, et tema veregrupp on metsandus. Sest lapsepõlve veetis ta maaülikooli koridorides ning isaga metsas.\nSee, et Haana 1998. aastal meie maakonda tuli, on võit Jõgevamaa haridusele, aga ka Eesti metsandusele. Sest tema toel liigume maakonnana õiges suunas: tuntakse vastutust, et õpilased väljuksid koolist lisaks erialastele teadmistele veendumusega, et meie metsanduse eest tuleb seista, seda väärtustada, hooldada, ravida ja hästi suhtuda. Siis on lootust, et nähakse rahanumbritest ja tihumeetritest kaugemale, puude taga olevat metsa kui terviku.\nJa olgugi et enamasti arvatakse, et me raiume liiga palju ning moodne õudusjutt on hundi ja koletise kostüümi riietanud metsas toimetav harvester. Kas see ka päriselt nii on, selgub nii persooniloost, aga ka Jõgeva kultuurikeskuses peetud pärandkultuuri päevast.\nJõgevamaal, eriti Jõgeva vallal, tasub uhke olla. Meil on metsanduskool, Luual tegutsev toimekas kogukond ja inimesed, kes näevad päevi, kuid ja aastaid vaeva selle nimel, et haridus edeneks, külaelu õitseks ja inimesed oleksid rahul. Vähe sellest, aina enam leiavad meie maakonna kooli tee täiskasvanud õppijad. Kas end erialaselt täiendama, elus kannapööret tegema või lihtsalt tarkust omandama. Elukestev õpe on Jõgevamaal ja metsanduskoolis tähtsal kohal ning seda tuleb väärtustada.\nPositiivsena mõjub tõsiasi, et Luual ei jääda loorberitele puhkama. Hoolimata mitmetest tunnustustest, kõrgest rahulolust ja headest tulemustest mõistetakse, et alati tuleb uus päev, uued väljakutsed. Ja just selline kaine mõtlemine meid edasi viibki.


Kommentaarid: Hodorkovski: Vene sekkumine Ukraina revolutsiooni on ajalooline viga\nHodorkovski: Vene sekkumine Ukraina revolutsiooni on ajalooline viga (24)\ntotu 12. märts 2014 07:00\nEnamlik-kommunistlik Venemaa on ajalooline viga koos miljonite mõrvatutega,koos ikka ja jälle anastatud riikidega,koos lugematute valede ja infosulgude jne.jne.\nveriste kätega siionisnaiprid 12. märts 2014 04:34\nMitte Venemaa ei tungi Ukrainiasse, vaid ennekõike amerikanistid-siionijuudad, kes soovivad geopoliitilist positsiooni haarata ja ukrainalasi endale allutada.\nSTALIN 11. märts 2014 16:07\nvähe sai neid 1932,33 näljaga suretatud.....nagu ka hiljem krimmi tatarlasi küüditatud.\nmart 11. märts 2014 14:01\nHodorkovki jutt on väga arukas, Putin peaks teda kuulama..., ja ilma eelarvamusteta.\nVot, kus Eesti kommunistid! 11. märts 2014 13:10\nJuba jagavad Ukrainat Eesti pinnal. Ja veel esinevad Eesti nimedega.\nIndrek2 11. märts 2014 12:52\nOli jah revolutsioon ja muide, Narva jõe taga on siiamaani "kaigaste ja kividega" võimule tulnud fašistide õigusjärgsed pukis, varsti 100 aastat juba.\nEks sellel mehel ole põhjust vihane olla. Meie pole otsustajad, kas ta elu oli sulimine või aus. 11. märts 2014 12:41\nBrüssel ka kinnitas, et ta on suli.\nPopol Vuh 11. märts 2014 12:26\nTähendasin siia ülesse, kuidas Hodorkovski oma äri impeeriumi, Venemaa viljastavates tingimustes, ülesse töötas, laiendas. Kõigile kättesaadav info isegi neti avarustest. Sellest piisas, et minu kommentaar kustutada. Uskumatu.\n??? 11. märts 2014 12:16\nEi ole Venemaa poolt, aga pole ka see Ukraina rahvas midagi "märganud ja ärganud". Alustasid siiski käputäie liputajatega Maidanil, siis tuli Kerry ja õhutas tagant. Mitme kuu jooksul kogunes lõpuks hulk rahvast ja läks mäsuks. Võib olla oli asi hoopis Lääne poolt ette mängitud...\nlugeja 11. märts 2014 12:16\nVenemaa eksisteerimine on üldse üks suur viga ja looduse õnnetus! Jama ja pahandusi on Venemaa Euroopale kaasa toonud aastasadu.\nEI olnud mingit revulutsiooni . 11. märts 2014 12:13\nKui valetatud häältega pandi pukki Janõkovitš ja see oli Venemaa ette määratud või õigemini sunnitud pidi Janõkovits viima Ukraina Venemaa alla. Aga õnneks , rahvas ärkas ja märkas , et neil tahetakse vabadus ära võtta nagu on see Venemaal ei ole mingit vabadust seal kõik kõike kardavad oma saatuse ja elu pärast.\nPropagandast 11. märts 2014 11:33\nEdiku sõdalased võiks ju piirduda tasuta levitatava ajalehe Pealinn täisroojamisega aga ei saa. Vaja ikka kõik väljaanded täis saada. Aga seoses venemaal vastu võetud uute seadustega peaks saama sellist tegevust juba käsitleda riigivastasena ja vaenu õhutamisena elanikkonna seas eesmärgiga destabiliseerida ühiskonda.\npopulism 11. märts 2014 10:28\nsee ei ole see mees, kes selliseid asju peaks rääkima\nAlar1 11. märts 2014 09:47\nVene saatkond on juba kohal("See polnud").\nSee polnud 11. märts 2014 09:41\n....mingi revolutsioon,vaid EL i poolt toetatud verine riigipööre. Nagu teine Araabia kevad. Aga muidugi on Venemaa poolt seatemp sekkuda Ukraina siseasjadesse ja annekteerida osa Ukraina territooriumist....


”Kahe päikese” lavastus on oma vormilisele nappusele vaatamata laetud piirilolemise riskist. Lavastaja koos trupiga testivad mitut piiri. Kõigepealt juba materjalivalikuga, pannes proovile publiku (aga muidugi ka iseenda) rikutuse indoeuroopalikust loolisuse tajust ning valmisoleku selles kinnistunud kausaalsuse ja motiveerituse skeemidest kas või hetkeks lahti öelda. Piiril ollakse ka teatritehniliselt, püüdes endast lugusid läbi lasta eeskätt jutustajatena, liigset “näitlemist” vältides. Ning mõlemat piirilolekut saadab kõrgendatud teadlikkus teel olemise riskist, ennustamatuse ühtaegu ebakindlusest kui ka avatusest võimalustele, olgu see riskitaju siis kord siiram, kord kunstlikult sisendatum.\n“Kahe päikese” radadel liikus kõige kindlamalt Gert Raudsep, kes muidugi ka kõige rohkem Noormetsa kaartidega kursis. Teda\nsaaks ehk äärmisel juhul kahtlustada avantüüriga täiel määral mitte kaasa minemises, kuid tegelikult ei ole selles kahtlustuses kübetki süüdistust – kõigi ülesandes sisalduvate riskide seast valis ta lihtsalt ka mõned kindlad pidepunktid, sest edu ja üllatusmoment saavad tuleneda ikkagi vaid nende kombineerumisest ja nii on ka ülepea võimalik riskida. (Tõenäoliselt viib teadlik ja eesmärgipärane peyote tundmine kaugemale kui juhuslik kummiliimi hingamine). Valmisolekut õhkus ka ülejäänud trupist, kuid vähemalt esietendusel jäädi veel pisut teadmatuse krampi.\nIlmunud ajalehes Sirp 2. detsembril 2005.


Homoparaad ja stiilipidu: sotsiaalse kastratsiooni võimalusi — Sirp\nTerve juulikuu on meedias jutuks olnud vähemused ja äärmuslased: homod ja Sinimägede kangelased, faðistliku ja nõukogude butafooria austajad ning ?vene vähemus?. Nendele, kelle jaoks inimkond kompromissitult kangelasteks, ohvriteks ja pervertideks jaotub, võib sõjameeste, rahvusvähemuste ja homode kõrvutamine muidugi kohatu tunduda. Pealegi ? mõistete tähendusväli paneb asja paika. ?Vähemus? kannab positiivset tähendust: viidates ohvrile, esitab see meile vaikimisi nõudmisi. ?Äärmuslane? kehastab kurja. Siiski on neil kahel ühine konstitutsionaalne alus: on ju nii ?vähemuse? kui ka ?äärmuslase? puhul tegemist mingite sotsiaalsete, moraalsete või poliitiliste normide rikkumisega. ?Meetodid? võivad olla erinevad (suitsiidipommist arvamuslooni), põhimõtteliselt aga häirivad nii (ohvri rollis) vähemused kui ka (ohvri rollist ründaja rolli astunud) äärmuslased avalikkust samal põhjusel: neil on erivajadusi, mis ei sobi kokku enamuse normatiivsete ootuste ja mõtteviisiga.\n?Norm? muidugi on vähemuste jaoks nagu punane rätik härjale. Sellega tuleb võidelda. Kuigi sotsiaalsel normil on ju ka positiivne tähendus: iga norm on inimeste ühiselu kooskõlastav, kohastumuslik, bioloogilise ja kultuurilise ?ajalooga? käitumise või mõtlemise mudel. Ja NB!: loomulikult ei ole jutt absoluudist, vaid normist kui statistilisest ilmingust, sellest, mida enamik inimesi peab heaks ja loomulikuks. Nagu näiteks heteroseks.\nNormi rikkumine võib olla ohtlik või üksnes veider. Oht äratab hirmu, viha või võõristust. Homoseks, kuni see ei ole agressiivne või ärakasutav, ongi eelkõige veider-koomiline. Üldiselt on armatsevad isased lihtsalt naeruväärsed. Võõristust tekitava veidruse puhul vallanduvas, kasvõi ainult sisemises naerus on sadestunud aastatuhandete pragmaatiline liigikogemus. Paraku kipuvad homod tulema vägivalla seest ? vanglatest, kommionude käe alt ja peredest, kus inimsuhted ja soorollid paigast ära. Sellest dramaatilisest taustast ei räägita.\nParadoks on, et ka homoaktivism, mis algatuseks ?normatiivse? (hetero)seksi hukka mõistab, et erinevusi kaitsta, pöördub lõpuks normatiivsuse juurde ? osutab geneetikale, otsib analoogiaid loomariigist. Kuigi tegelikult saab homoseksuaalsuse tunnustamine vaid kultuuriline kokkulepe olla: bioloogilise ?põhjaga? norm on ülekaalukalt heterosuhte kasuks. Kultuurinormid aga on kergesti kujundatavad, nendega annab loomulikustada mida tahes.\nTeistpidi ? naiivne on (ahistatud) vähemust ja (diskrimineerivat) enamust alati just arvsuhetega seostada. ?Enamust? ei taga sugugi mitte arvukus, vaid sotsiaalne positsioon ja võimumehhanismid. Üldteada on, et reeglina teostab võimu inimgrupp, kellel on vaid vähemuse toetus. Ja ahistatud vähemust suudavad edukalt etendada ka näiteks maksupatused suurärimehed või ?ekstremistliku? pööbli eest läände pageda ähvardavad poliitikud.\nPole saladus, et õige sõnavalikuga ja intensiivselt trummi tagudes oli ja on tänagi võimalik terveid rahvaid mättasse lüüa või igavesest ajast igavesti rahvuslikke valurahasid välja nõuda; tegelikke vähemusi ignoreerida, et selle asemel nabaalusel identiteedil põhinevat elustiili propageerida. Huvitavam kui vähemuste-äärmuslaste teema ise, ongi põhjus (peale meedia provokatsioonijanu), miks just nemad. Kas tõesti on seksuaalorientatsioon Eesti ühiskonnas tähtsaim enesemääramise alus? Võib ju selleks olla ka töö või tegevusala, hobid või üldisem mõtteviis, ealised probleemid ja majanduslik toimetulek. Meil on ühiskonnagruppe, kelle eneseteostuse võimalused, vaatamata nende tublidusele ja pingutustele, on oluliselt piiratud.\nMiks just homod ja ?faðistid?? Ehk seetõttu, et kui kodanik määratleb end peamiselt kubemepiirkonna impulsside alusel, siis ei tüki ta kusagile kaugemale. Las homode ja heteroinimeste ekstremistlik avangard kiskleb, peaasi et ametiühingusse ei astu ja üldist elukorraldust ei riku. Sel põhjusel vist meeldibki homoaktivism ka Rein Langile. Homoteema taustal sai värske tähenduse ka Marju Lauristini mõni aeg tagasi kõlanud mõte, et poliitiline ideoloogia (vasak- ja parempoolsus) on (ideaalis? paratamatult? tervikuna?) vaid stiiliküsimus. Kuidas mõista? Homoparaad ja stiilipidu kui kodanikuaktiivsuse põhinäitajad? Liibukad ja meigitud mehed, laulud ja loosungid, roosid-nelgid, sümboolika ja retoorika? Aga kuidas jääb tegelike vähemuste ja sisuliste probleemilahendustega?\nKuidas üldse iseloomustada olukorda, kus ühiskondliku ?inimlooma? identiteedi põhimäärajaks kipub üha enam olema kubemepiirkond; kus mingid väikesearvulised võimukad ?enamused? etendavad ahistatud vähemusi; kus sotsiaalseid vähemusi esindava erakonna liider defineerib vasakpoolsust stiiliküsimusena? Nimetaksin seda sotsiaalse kastratsiooni võidukäiguks.


Pühapäev, 22 September 2019 20:50\nPABERLEHT Kui lai on mittealkohoolsete jookide sortiment turul ning millised olid selle suve uudistooted\nÖeldakse, et karastusjookide parim müügimees on ilm. Kindlasti on selles ütlemises tõetera sees, sest ka suurimad tootjad kinnitavad müügiedu sõltumist palavast suvepäevast ning kehva ja head suve müüginumbrite koha pealt võrdlema ei kipu, sest tulemus ei oleks sugugi adekvaatne.\nVähem suhkrut on moes\nNii Saku Õlletehase turundusdirektor Eva Maarend kui ka A. Le Coqi turundusjuht Katrin Vernik kinnitavad, et üsna paljud tarbijad on hakanud tähelepanu pöörama karastusjoogi tervislikkusele. Vett tarbivad peaaegu kõik inimesed ja vesi joogina on kindlasti asendamatu, kuid vahel soovitakse katsetada alternatiive, maitsega jooke. Nii peab Saku Õlletehase turundusdirektor ka selle suve alkoholivabade jookide suurimaks uuenduseks pruulitud limonaadi Barley Bros turuletoomist. „Tegu on uudse tehnoloogiaga toodetud karastusjoogiga. Kogu maailmas uuenduslik tehnoloogia võimaldab pruulida odralinnastest värskendava karastusjoogi, mis ei sisalda grammigi lisatud suhkruid. Joogi magus maitse saadakse pruulimisel odras naturaalselt sisalduvast odratärklisest saadud süsivesikutest. Samuti on toode vaba kunstlikest maitse- ja lõhnaainetest. Limonaad on müügil kahe maitsega,” tutvustab Maarend uut hitt-toodet.


füüsilise tööga kaalust alla? - P 180 kaalulangus\nKallis kohvi punase pipraga retsepti kaalulangus\nP 180 kaalulangus, nädalane kaalu kaotus\nkaerahelbed dieeti kaotada kaalu 60 aasta jooksul, kui parem miinus kg\nKui olete liikunud värskes õhus, saanud sellest toonuses lihased, värske nägu - see on ju ometi positiivne teist jäävale muljele, mis tähtsust sellel on, et kaal näitab veidi suuremat numbrit? Arvutinohiku välimus, kes on äbarik ja poleks nagu iial midagi füüsilist teinud, pole ju omati parem, kuigi tema kaalunumber võib olla väiksem kui sportlikul inimesel.\nFüüsilisest tegevusest saadud paarikilone tõus ei tee kedagi koledamaks ega haigemaks -saate aru?\nAru Võtke teadmiseks, et toidu seedimine ei käi nii ruttu, kui klantsreklaamilehed väidavad. Rakkude muundumine on pikajaline protsess.\nAlles peale seda saate öelda, kas olete st. Vaat see annab teie ajutisi kaalukõikumisi - täna kaks kilo vähem, homme kaks kilo rohkem.\nSellel pole absoluutselt mitte midagi ühist KEHA kaaluga. Ka uriin - kas keegi on teist mõõtnud tarbitava vee ja väljuva vee suhet???\nBig Fish Catching 🇱🇰 - Best HandLine Fishing In Sri Lanka\nKas keegi on mõõtnud higiga kaotatud vett? Isegi mitte märgataval higistamisel p 180 kaalulangus ööpäevas kaotada kuni 1 liiter vett. Märgataval higistamisel aga kuni 10 liitrit.\nVõi, kas tõesti keegi on nii loll uskuma, et kui sõite ära 50 grammi rammusat šokolaadi, et sellest mingi imega võib tekkida grammine kaalutõus peki näol. Aine jäävuse seadus ei luba ühel grammil muutuda kaheks.\nSeega - KEHA tegelik kaalutõus on väga pikaajaline protsess, kus kaal koguneb p 180 kaalulangus lisarakkude tekkimise ja tasapisi summeerumise teel, mis enamuses, kahjuks on täiskasvanud inimesel tõesti rasvarakud.


Riiklikud e-teenused muutuvad kasutajasõbralikumaks | Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi\nAvaleht Uudised Riiklikud e-teenused muutuvad kasutajasõbralikumak...\nRiiklikud e-teenused muutuvad kasutajasõbralikumaks\nValitsuses heakskiidu pälvinud uuendatud Eesti infoühiskonna arengukava ja küberturvalisuse strateegia peamisteks sihtideks on muuta riigi e-teenused kasutajasõbralikumaks, hoogustada tehisintellekti rakenduste kasutuselevõttu ning tagada kaitse küberohtude eest. Infoühiskonna arengukava uuendati koostöös teiste riigiasutuste, ettevõtjate ja vabakonnaga.\nEttevõtlus- ja infotehnoloogiaminister Rene Tammisti sõnul on arengukava aluseks edasisele tööle riigi ja kodanike vahelise suhtluse paremaks korraldamiseks. „Meie eesmärk ongi muuta riigiga suhtlemise kogemus võimalikult mugavaks ja kasutajasõbralikuks,“ kommenteeris Tammist.\nJuba kahe aasta pärast tuuakse kodanikeni vähemalt seitse riiklikku teenust, mis käivituvad automaatselt vastavalt inimese elus toimuvatele sündmustele nagu lapse sünd, elukohavahetus või pensionile jäämine. „Infoühiskonnast osasaamise jaoks on oluline ka edaspidi pakkuda inimestele võimalust kasutada internetiühendusega arvutit avalikes asutustes ning jätkuvalt korraldada tasuta kursuseid internetioskuste omandamiseks,“ lisas minister.\nSamuti on töös üle 50 tehisintellekti tehnoloogiat rakendava lahenduse, mis puudutavad pea kõiki riigi sektoreid. Näiteks on loomisel tehisintellektil põhinev otsustustugi perearstidele, liiklussuundade kaardistus ja autode loendamine ning jää tuvastamine merel. „Riiklike e-teenuste ja otsustusprotsesside täiustamises on tehisintellekti lahenduste kasutuselevõtul suur roll. Tehisintellekt tähistab siinkohal kohanemisvõimelist algoritmi, mis suudab ise hoida järge, millised on kodaniku õigused ja kohustused riigi ees ning neid õigeaegselt inimestele ka meelde tuletada. Keegi ei tohiks jääda toetusest ilma, sest ei märganud õiget tähtaega või teadnud sellest võimalusest,“ rääkis Tammist tärkavate tehnoloogiate rakendamise eelistest riigisektoris.\nInfoühiskonna arengukava oluline osa on Eesti uus küberturvalisuse strateegia. „Kõikide digitaalsete arenduste juures on ülioluline turvalisuse mõõde, olles tänapäeval sama vältimatu kui füüsiline julgeolek,“ sõnas minister. Uus küberturvalisuse strateegia seab neli eesmärki: tugev süsteemide tõrgeteta töötamine ja valmisolek kriisideks, küberturbe ettevõtluse ning teadustööde toetamine, rahvusvaheline koostöö ning küberohtudest teadliku ühiskonna kujundamine. „Ennetuse, kaitse ja arendustegevustega soovime saavutada olukorra, kus Eestis ei saa toimuda ühtegi ühiskonda halvavat küberintsidenti,“ selgitas minister Tammist Eesti küberturvalisuse strateegia sihti järgnevateks aastateks.\nLisaks e-teenustele, küberturvalisusele ja tehisintellekti rakendustele arendatakse Eesti arengukava raames interneti kättesaadavust üle Eesti, ülepiirilist andmevahetust X-tee kaudu, Eesti andmesaatkonda Luksemburgis ning e-residentsuse projekti.\nInfoühiskonna arengukavas lepiti kokku Eesti riigi IKT-alased eesmärgid kolmeks aastaks, kuni 2020. aastani. Küberstrateegia on koostatud kuni 2022. aastani. Kogu arengukava rakendamise hinnanguline maksumus läbi 2014-2020 aastate on 200 miljonit eurot, mis valdavalt pärineb Euroopa Liidu struktuurifondidest.\nTutvu Infoühiskonna arengukavaga meie kodulehel.


Mäng Kommid maa puzzle online. Mängi tasuta\nKommid maa puzzle\nMängud Online Mängud lastele Kolm rida Puzzle Punkt Puuteekraan Html5 Android\nUues sõltuvust tekitavas mängus Candy Land Puzzle reisite kommimaale. Peate neid koguma nii palju kui võimalik. Ekraanil näete enda sees mänguvälja, mis on jagatud võrdseks arvuks lahtriteks. Igas neist näete kommi. Sellel on konkreetne kuju ja värv. Peate kõike hoolikalt uurima ja leidma koha sama värvi ja kujuga objektide klastriks. Saate ühe neist liigutada ühe lahtriga mis tahes küljele. Teie ülesanne on panna nendest esemetest välja üks rida kolmest tükist. Seega eemaldate need mänguväljakult ja saate punkte.


Võitluslik viik! Meie legionärid näitasid täna jällegi, et nad tahavad ja oskavad lõpuni võidelda! Jäädes kaotusseisu 0:1 ei lasknud nad ennast sellest häirida, vaid surusid järjekindlalt Nõmme Kalju väravale. See pidi edu tooma ja tõi! 82. minutil Albert Prosa poolt välja teenitud penalti realiseeris oskuslikult Deniss Vnukov. Lõpueel oli meie legionäridel veelgi võimalusi!


Kati tegemised: Mustika-shokolaadimuffinid\nVahepeal on leinud tee minu kööki 2 uut kokaraamatut ja jõudumööda püüan neid ka läbi töödata. Üks on selline armas, võib vist tõesti öelda, ülilihtsate retseptidega "Nadja väike koogiabi", kus on nii magusaid kui ka mõned soolased kiired ampsud. Ka alljärgnev muffiniretsept pärineb just sellest uuest raamatust. Tõesti lihtne ja kiirelt valmiv.\nSega suhkur ja munad, lisa õli ja keefir. Sega omavahel kuivained ning lisa suhkru-munasegule. Seejärel lisa mustikad. Mina lisasin neid ikka mõnuga, ilma kaalumata, nii et ikka oleks. Ilmselt seetõttu sain ka koguseks 8tk, mitte 6, nagu retseptis öeldud.\nKui tainas valmis, vooderda muffinivorm paberist korvikestega ja täida tainaga. Küpseta 175 kraadises ahjus umbes 20 minutit, kontrolli küpsust tikuga.\nOriginaalretseptis olid muffinid veel kaunistatud sulatatud valge shokolaadi ning värskete mustikatega. Kui soovid seda järgida, siis sulata shokolaad ja nirista valmis muffinitele ning kaunista pealt värskete marjadega.


Ahvenamaal valminud lindude pesakast\nUue Kunsti Muuseumi üleskutsel valmistasid ka Pärnu poisid-tüdrukud põnevaid linnumaju. Esimestena said oma linnukodud valmis Vanalinna kooli lapsed.\nAHVENAMAA KEVAD EESTIS\nAhvenamaa kunstnike ühisnäitus\n16. aprill - 28. mai 2014\nAhvenamaa kaasaegse kunsti esmakordne väljapanek Eestis toimub sel kevadel Pärnus. Eksponeerime maali, graafikat, skulptuuri, installatsiooni, tekstiili, fotot, filmi kümmekonnalt autorilt Läänemere suurimast saarestikust.\nUue Kunsti Muuseumi saalides 16.aprillil avatav näitus kestab maikuu lõpuni. Ahvenamaa laste ja nende emade-isade loodud fantastilised linnumajad aga meelitavad Eesti sulelisi pesitsema muuseumi lähikonnas asuvatele pärnapuudele ning jäävad kunstisõpradele imetlemiseks kuni suve lõpuni.\nKui paljud meist teavad, et keset Läänemerd, otse Eesti ja Rootsi vahel, on neljast tuulest lainete uhtuda veel üks väike riik oma kultuuri ja parlamendiga? See on 6000 saarega linnuriik, peatuspaik miljonitele lõunast Lapimaale ruttavatele sulelistele. Ja alaline elupaik 26 000 ahvenamaalasele, kes Soome ühinemisel Euroliiduga kauplesid oma saarestikule välja autonoomse staatuse. Nii said nad võimaluse omaette eelarveks ja õiguse Mariehamni sadamas randuvate laevade maksutulu Ahvenamaa edendamiseks endale jätta. Laevaliinid aga õiguse tax-freeks kauplemiseks, sest Ahvenamaal peatunud laevad oleks nagu Euroopa Liidust välja sõitnud...\nÖöpimeduses kümmekonnaks minutiks peatuva laeva Tallinn-Stockholmi enamik reisijaid ei märka, et ollakse 1861. aastal tsaar Aleksander II poolt rajatud imekaunisse linna jõutud. Sadamas on küll neljamastilise ookeanipurjeka Pommern valgustatud taglas, ent legendaarse reederi Gustav Erikssoni peredünastia lugude ja suuruse hoomamiseks peab Tallinki laevalt maha astuma ning kolima muuseumilaevale, mis veel eelmise sajandi keskel Austraaliast Euroopasse sadu tuhandeid tonne vilja vedas. Ning moodsast kruiisilaevast mahajäänule ei jää nüüd muud üle kui Mariehamni jalutada ning fantastilisi tsaariaegseid puitvillasid nautima hakata...\nRuhnus sündinud ja pea kogu oma elu Ahvenamaal elanud arheoloog Matts Dreijer (1901-1998) oli veendunud, et täna UNESCOs ametlikult kinnitatud ja Mäläri järvel asunud Birka olevat hoopis Ahvenamaal peitunud. Miks pidid viikingid ja varakeskaegsed kaupmehed sõitma kokku Rootsimaa sisemusse, kui palju loogilisem oli vahetada kaupa ja sõlmida kultuurisidemeid siin, kesk Läänemerd asuvas saarestikus?\nEsimene korralikult jäädvustunud kultuurikontakt Eesti ja Ahvenamaa vahel kuulub üleeelmisesse sajandivahetusse, kui Noor-Eesti juhtfiguurid Friedebert Tuglas ja Gustav Suits seal maapaos ning koos Konrad Mäe ja Nikolai Triigiga oma noorpõlve mitmed ilusaimad teosed lõid. Nimelt Turust pärit impressionist Victor Westerholm (1860-1919) oli asutanud Mariehamni külje all Önningeby külas vabameelsete kunstnike koloonia, kelle mälestuseks on Kjell Ekström asutanud endisesse loomalauta kunstimuuseumi. Kjell Ekström ongi see tänane Ahvenamaa kunstnik, kes nii omaenda loomingu kui jõulise korraldajana saarestiku kunstielu purjedesse pidevalt tuult puhub. Tema suurel abil ja toel oleme toonud Pärnusse päris suure tüki Ahvenamaa kunstielust. Kuni maikuu lõpuni saab Uue Kunsti Muuseumi saalides nautida sajanditaguseid maale ja traditsioonilisi rüüuvaipu. Kaasaegset Ahvenamaa kunsti esindavad Minna Öbergi ja Amanda Chanfreau maalid, Anna Sundblomi ja Kjell Ekströmi installatsioonid, Karina Carlssoni ja Matilda Sauli foto+luule kompositsioonid, Margit Holmbergi moodsad vaibad, Per-Ove Högnäsi dokfilmid.\nEt aga Ahvenamaa kevad pole mõeldav ilma linnulauluta, siis on näituse üks põnevamaid väljapanekuid vaadata muuseumi lähikonnas kasvavatel pärnadel. Need on Ahvenmaa kunstnike ja nende laste valmistatud linnumajad. Mõned neist annavad lausa linnuhotelli või isegi linnulossi mõõdu välja! See on osa projektist, mille algatas Anna Sundblom koos Fääri saarte ja Gröönimaa kunstnikega. Eesmärgiks oli, et kutselised kunstnikud koos oma lastega valmistavad fantaasiaküllaseid linnumaju ning seavad need üles oma kodukoha ümbrusesse. Et aga laste kujutlusvõimel pole piire, siis oli tulemus rohkem kunstiline kui praktiline ning ahvenamaalaste linnukodudest sai rändnäitus. Pärnusse jäävad põnevad linnumajad kuni pesitsusaja lõpuni, sest mine tea, äkki leiab mõni neist ka sulelise üürilise?\nPildil: Uue Kunsti Muuseumi üleskutsel valmistasid ka Pärnu poisid-tüdrukud põnevaid linnumaju. Esimestena said oma linnukodud valmis Vanalinna kooli lapsed.