Imeline kiisu - Maaja Koduleht\n45 minutit lugemist\nKassid võivad veeta oma elust kaks kolmandikku magades, aga tegelikult varjavad need armsad unelejad hämmastavaid võimeid, mis teeksid kadedaks isegi Supermehe!\n„Ka kõige väiksem kiisu on meistriteos.”\nLemmikloom on kõigest üks lehekülg sinu elus, kuid tema jaoks oled sa kogu elu!\nKassidel ei ole nii palju tõuge kui koertel. 40–50 kassitõust enamik on aretatud viimase 75 aasta jooksul. Esimesel kassinäitusel Londoni Kristallpalees 1871. aastal oli esindatud vaid viis tõugu.\nKassi algupärast annavad aimu DNA-uuringud. Ajakirjas „Science” 2007. aastal avaldatud artikli (Driscoll jt) põhjal põlvneb kodustatud kass metskassist (Felis silvestris), kelle alamliike elab Euroopas (Felis silvestris silvestris), Aafrikas ja Lähis-Idas (Felis silvestris lybica) ning Aasias (Felis silvestris omata), sealhulgas Hiinas (Felis silvestris bieti).\nVanimad kassiluud on leitud inimasustusest Küproselt ja Palestiinast 9500–8700 aastat tagasi. Metskassi DNA põhjal tema põlvnemist ja käitumisseoseid uurinud Carlos Driscoll Oxfordi Ülikoolist on oma teadusartiklis väitnud: „Metskass on kodustamiseks täiesti ebatõenäoline kandidaat. Ta ei söö midagi muud peale liha, elab üksi ja kaitseb oma piirkonda nii, et on sellega rohkem seotud kui inimene, talle ei ole võimalik õpetada mitte mingisugust tööd ja ta ei ole üldsegi nii hea hiirepüüdja, kui arvatakse – kui võrrelda näiteks terjeri või tuhkruga. Seetõttu ongi tõenäolisem, et maaharijad mitte ei kodustanud kassi, vaid talusid teda. Mingit kasu temast ju ikkagi oli.” Põlluharimine saigi kassi ja inimese tihedama koostöö aluseks, sest viljaaidad meelitasid ligi hiiri ja rotte ning need omakorda kasse kui näriliste looduslikke vaenlasi. Aga hiirte ja rottide püüdmiseks olid omal ajal ka teised loomad – tuhkur, nirk, taltsutatud Aafrika metskass, jaguarundi.\nVana-Egiptuses oli kass suure au sees – ja mitte ilma põhjuseta!\nEgiptuses oli kass suure au sees. Legend kassipealisest jumalannast Bastetist ja lõvipealisest jumalannast Sehmetist räägib, kuidas Sehmet tahtis inimkonna hävitada, aga Вastet, kes leiutas õlle, suutis selle ära hoida. Nimelt oli õhtul liialt õlut pruukinud Sehmetil hommikul muid muresid kui maailma hävitamine. Teine legend räägib päikesejumal Rast, kes öösiti sõudis kassina maa-alusel Niilusel. Vana-Egiptuse kontekstis võib rääkida lausa kassikultusest. Kassi peeti pühaks ja teda ümbritseti suure austusega. Tulekahju korral päästeti majast kõigepealt kass. Kassi tapmise eest oli ette nähtud surmanuhtlus, kuid muumiate uurimisel on selgunud, et esines ka kasside ohverdamist. Kassimuumiaid on leitud põhiliselt templitest, aga ka spetsiaalsetelt kassikalmistutelt, kust on avastatud sadu ja tuhandeid palsameeritud kasse, kes on maetud puidust, pronksist või isegi kullast kirstudes. Kui britid 19. sajandil Egiptust uurides leidsid hulganisti kassimuumiaid, siis ei osanud nad nendega muud peale hakata, kui kasutasid neid kütteks.\nEgiptuses oli surmanuhtluse ähvardusel keelatud kasse maalt välja viia, kuid meremeeste kaudu jõudis kass siiski Kreekasse ja sealt Rooma. Sealgi imetleti kassi algul kui haruldust, keda võisid endale lubada vaid patriitsid ja rikkad kaupmehed, kes pidasid teda eksootilise lemmikloomana. Hiljem levik laienes – enamikust roomlaste küladest ja linnadest on leitud ka kassiluid. Kui läänegoodid 5. sajandi algul Rooma vallutasid, rändas kass koos sõjameestega üle Alpide Lääne-Euroopasse. Sealgi oli ta imetlusobjekt, kuid levis suhteliselt aeglaselt. Näiteks Inglismaale jõudis alles 10. sajandil (esimesed kirjed kodukasside kohta Briti saartel pärinevad aastast 936, kui Lõuna- ja Kesk-Walesi prints Howell sätestas kasside kaitse seaduse) ja 12. sajandil Kiievisse. Skandinaavias omandas kass koduses majapidamises tänapäevani säilinud praktilise tähtsuse 8.–11. sajandil. Nimelt oletatakse, et just ligikaudu sel ajal ilmusid siinsetele aladele ka koduhiir ja -rott, kelle levikut soodustas järjest elavnev kaubandus.\nArheoloogiliste leidude põhjal on oletatud, et nii Baltimaades kui ka Skandinaavias jäi kodukass suhteliselt haruldaseks loomaks kuni viikingiajani või isegi keskajani. Esimese aastatuhande teise poolde kuuluvaks võib arvata üksikud Tartu linnuselt, nooremasse rauaaega aga kaks Varbola linnamäelt leitud kassiluud. Mõned kassiluud on päevavalgele tulnud ka Otepäält, kuid need võivad olla keskaegsed.\nLäti ja Leedu muinasaegsetelt linnamägedelt on samuti leitud väga vähe kassiluid. Linnade keskaegses luuaineses on kass juba kõikjal esindatud, leitud on nii noorte kui ka täiskasvanud isendite jäänuseid.\nArvukuse suurenedes hakati kassi Euroopas hindama peamiselt kui viljaaitade valvurit. Hea hiirepüüdja olevat X sajandil maksnud peaaegu niisama palju kui varss. Kuna tollal oli kogu Euroopa hädas rottidega, kes hävitasid vilja ja kandsid edasi nakkushaigusi, oli kass inimese jaoks kasulik abimees.\nAeg, mil puutumatu hiirepüüdja võis rahulikult elada, lõppes Lääne- ja Lõuna-Euroopas siis, kui üdini rumal kristlik kirik 15. sajandi lõpul nõiajahti alustas. 1484. aastal nõudis ogar paavst Innocentius VIII kõikide kassiarmastajate kui nõidade põletamist. Kasside öist hiilimist seostati kuradi, nõiduse ja üleloomulike võimetega muuta ilma, ravida haigusi jne. Arvati, et nõiad saavad soovi korral võtta kassi kuju. Eriti kahtlane tegelane oli vana naine musta kassiga. See oli piisav argument tuleriidale sattumiseks.\nAlles 17. sajandil sai kass jälle kass olla ning leidis endale laevadel koha asendamatu hiirepüüdjana. Tema maine hakkas tasapisi tõusma ning Victoria ajastul peeti teda taas lemmikloomana. Esimene tõukassinäitus toimus Londoni Kristallpalees 1871. aastal, mille korraldajad soovisid muuta avalikkuse suhtumist kassidesse. Seal olid väljas Briti lühikarvalised ja Pärsia kassid, aga ka kaks hiljuti Inglismaale toodud siiamit, Mani kass ja Soti metskass. Ning umbes samal ajal tutvustati Ameerika Ühendriikides Uus-Inglismaal toimunud kassinäitusel Meini kassi kui uut tõugu. 1927. aastal asutati Londonis kassikaitseühing Cats Protection League, mille eesmärgiks oli edendada kasside heaolu Suurbritannias.\nMeisterlikud hüppajad. Kassid suudavad hüpata viis korda kõrgemale kui on nende kehapikkus. Kui tuua paralleel inimeste maailmast, siis peaks umbes 180 sentimeetri pikkune mees suutma hüpata 9 meetri kõrgusele.\nSee südamlik foto on tehtud New Yorgis 1925. aastal. Politseinik on peatanud liikluse, et kiisuema saaks oma poja ohutult üle tänava toimetada.\nDr Kiisu koos kolleegidega puhkehetkel.\nKassid on vägagi teadlikud, mis nende ümber toimub. Kui inimese vaatevälja ulatuvus on 180 kraadi, siis kassidel on see 285 kraadi. Lisaks vajavad nad pimedas nägemiseks vaid kuuendiku sellest valgusest, mida vajab inimene, et pimedas objekte tajuda. Vastupidiselt üldlevinud arvamisele ei näe kassid pimedas, kuid nad suudavad näha kuus korda nõrgemas valguses kui inimene.\nKass on väga täpne seismograaf. 5. oktoobril 1948 toimus Ašhabadis 9-palline maavärin, mis purustas peaaegu kogu Turkmeenia pealinna. Selle maavärina ajal ei hukkunud ümberkaudsetes auulides ükski kass. Kõik nad tajusid pinnase eelnevaid inimestele tajumatuid võnkeid ja väljusid hoonetest.\nMaavärinapiirkondades elavad inimesed on juba ammu tähele pannud, et kassid ei eksi kunagi, kui maavärina tugevus on üle kolme palli. Samas ei taju paljud inimesed isegi neljapallist maavärinat.\nKass teab, kus sa tema toitu hoiad. Tüüpilisel kassil on ninas umbes 200 miljonit lõhnaretseptorit, mida on isegi rohkem kui enamikul tõukoertel. Kassi keelel ja kurgus asub üle 10 miljoni maitseretseptoririt. Kassi haistmine on 14 korda teravam kui inimesel. Lisaks on kassidel veel teinegi lõhnatundmisorgan, mis paikneb suulaes ja mis aktiveerub, kui loom veidi nina kortsutab ja keeleotsa suust välja pistab.\nKassi aju töötab nagu arvuti. Ehkki kasse ei peeta küll loomamaailma Einsteinideks, töötab nende aju nagu arvuti kõvaketas, tehes 6 triljonit operatsiooni sekundis. Selle tulemuse kõrval moodne iPad, mis suudab teha 170 miljonit operatsiooni sekundis, lihtsalt kahvatub. Kui iPadi andmemaht on 60 gigabaiti, aga sinu kassi aju mahutab andmeid umbes 91 000 gigabaidi jagu. Hiirekelder mäletab väga hästi, kuhu sa tema toidu peitsid, sest tema lühimälu kestab 16 tundi. Koertel kestab see vaid viis nappi minutit.\nKeskmise eluea poolest edestavad kassid koeri. Hästi hooldatud ja toidetud kodukass elab keskmiselt 13–15 aastat, koertel on see napilt 11. Lisaks on viimase 20 aasta jooksul kasside eluiga pikenenud 10%. Emaskassid elavad pisut kauem, 15–17 aastat. Kastreeritud kasside eluiga on üldiselt 1–2 aastat pikem.\nMaailma vanim kodukass olevat elanud 38 aastat ja 28 päeva, kuid see rekord pole dokumentaalset kinnitust leidnud. Inimaastates oleks see teinud 224 aastat. 28. novembril 1939 sai Inglismaal Clayhidonis elava missis T. Holway kass Puss 36-aastaseks ja suri päev hiljem. Ka see rekord pole kahjuks tõestatav. 30-aastane kass Kitty tõi 1987. aasta mais ilmale kaks poega ning oleks seega kõige vanem kassiema. Kitty suri pärast oma 32. sünnipäeva 1989. aasta juunis. Tema omaniku George Johnstone’i sõnul tõi ta oma pika elu jooksul ilmale 218 poega. Seevastu maailma vanim koer elas 29 aastat ja 5 kuud.\nDr Kiisu alandab vererõhku ja mõjub tervendavalt. Mitmed uuringud näitavad, et lemmikloomadel on peremehe tervisele väga hea mõju. 1970-ndate alguses viidi läbi uurimus, mille tulemustest selgus, et kassiomanikel, kes oma kassi sageli silitasid, alanes vererõhk. 1990-ndate alguses Austraalias Monashi Ülikoolis läbi viidud uurimus tõestas, et kassiomanikel on üldse väiksem risk haigestuda südamehiagustesse kui neil, kel lemmiklooma ei ole.\nLoomaomanikel on ka madalam kolesteroolitase. Lisaks on kassiomanikel tervelt 40% väiksem infarktioht. Aga teadlaste sõnul on see ainult kassiomanike privileeg – kassidel on tõesti tervendav mõju.\nSuhtlemine kassidega häälestab positiivsele lainele, rahustab, kaotab väsimuse ja isegi valu. Äkki on nii, et kinkides meile positiivseid emotsioone, sunnivad meie neljajalgsed sõbrad meid lõdvestuma ning mingiks ajaks unustama oma haigused ja probleemid? Aga ei. Kassid võivad tõepoolest ravida.\nOn teaduslikult tõestatud, et kassiomanikud põevad harvemini südame-veresoonkonna haigusi. On tehtud katseid hüpertoonia all kannatavate inimestega. Nad pidid kolm korda päevas kassidega suhtlema, neid sülle võtma, silitama ning nende nurrumist kuulama.\nElektronandurid näitasid, et vererõhk normaliseerus neil juba 4–6 minuti jooksul pärast „seansi” algust. Kolme nädala pärast, seansi algusest arvates, võisid peaaegu pooled hüpertoonikutest oma ravimite annust vähendada poole võrra või neist üldse loobuda.\nJäreldus: kui on probleeme vererõhuga, pöördu dr Kiisu, aga mitte perearsti poole.\nKõikidele on teada, et dr Kiisu püüab pikali heita inimese haige koha peale. Nurrub veidi, seadnud end valutava selja ligi, ning inimene tunneb peagi kergendust. Siin pole tegu enesesisendusega, vaid kõigel sellel on olemas oma teaduslik seletus.\nKassid armastavad sooja ning eristavad temperatuuride vahet isegi poole kraadi ulatuses. Seetõttu tunnevad nad ära, kui sul on näiteks liigesepõletik. Ning elav soe leevendab valu. Kui kass valib aga sageli ühe ja sama kehaosa, siis on see kindel signaal, et tuleks minna tervisekontrolli!\nKassid on superrändajad!\nKassiomanikud, kes on ühest kohast teise kolinud, on sageli väga hämmastunud, leides, et nende lemmik on tagasi läinud endistele jahimaadele – ehkki tavaliselt eeldab see kilomeetrite pikkust rännakut.\nSUGAR oli heasüdamlik, kreemja karvaga pärsia kass, kes oli mitu aastat olnud Woodsi perekonna truu lemmikloom. Sugar elas koos selle perekonnaga oma kodus Andersonis Californias. Sugar oli heas vormis, kui mitte arvestada ta vasaku puusa kerget väärarengut, mida võis kompides tunnetada, kui teda silitasid või hellitasid. Tegelikult tundus, et vasak puus teda üldse ei vaeva. Kuid aastad möödusid ja 1950. aastal otsustas vana Woods, et tal on aeg pensionile jääda. Pensionipõlve pidamine ei tähendanud mitte üksnes töötamisest loobumist, vaid sellega kaasnes ka kolimine. Mr Woods oli alati unistanud maaelust Oklahomas ja 1951. aastal oli enda arvates leidnud sobiva talumaja Gage’is. Probleem aga seisnes selles, mida teha Sugariga. Loomulikult soovis Woodside perekond, et Sugar tuleks nendega kaasa, sest lõpuks oli ta ju lisaks kõigele ka perekonnaliige. Kuid sellele oli üks takistus – Sugar ei kannatanud autosõitu. Alates päevast, mil nad ta endale said, oli Sugar kartnud kõiki liiklusvahendeid. Aga ometi kavatsesid Woodsid oma armastatud kassi kaasa võtta nende uude kodusse 1500 miili (2413 km) kaugusel, kuhu tuli sõita mööda maanteed. Ja nad üritasidki seda. Kui nad lahkumise päeval olid autole koorma peale saanud, siis pandi ka Sugar pikaks reisiks autosse.\nEi ole armsamat olendit kui väike kassipoeg. Pildil „Maaja” toimetaja kass Nurri 2.\nEnt nõnda, nagu pereliikmed olid arvanud, olid Sugaril teised mõtted – juba enne, kui auto jõudis liikuma hakata, hüppas kass masinast välja. Jäi vaid üks lahendus – Woodsid jätsid vastumeelselt oma Sugari sõbralikele naabritele, kes ütlesid, et pakuvad talle heal meelel elamiseks oma kodu.\nNii asus Woodside perekond pikale teekonnale Oklahomasse, elevil eesootavast uuest elust, kuid kurvastades samas, et nende väike kass ei saa nendega kaasa tulla.\nUmbes 14 kuud hiljem, kui nad olid end uues kodus mugavalt sisse seadnud, ilmus nende farmi üks hulkuv kass. Abielupaar muutus rõõmsaks.\nNad polnud pärast Sugarit uut kassi võtnud, kuid see hulgus oli samuti kreemja karvaga, kuigi palju kõhnem, ning meenutas neile nende truud lemmikut, kes oli Californiasse maha jäänud. Mõne päeva pärast oli uus kass juba nagu seaduslik perekonnaliige ja lubas Mrs Woodsil end silitada ja hellitada. Siis avastas perenaine, et kassi vasak puus oli kerge defektiga.\nSee ei saanud olla eksitus – see kass mitte üksnes ei näinud välja nagu Sugar, vaid oligi tema! Abikaasad helistasid kiiresti endistele naabritele Andersoni, et pärida, mis on vahepeal toimunud. Neile räägiti, et vaid paar nädalat pärast nende lahkumist oli Sugar kaduma läinud. Naabrid olid lootnud, et ta taas välja ilmub, kuid seda ei juhtunud. Nüüd teavad kõik, miks. See väike kassike oli asunud uskumatule teekonnale ja võidelnud end üle mägede, tasandike, jõgede ja tiheda liiklusega maanteede. Sugar oli kõndinud ligikaudu 1500 miili (2400 km), et leida üles paik, kus ta polnud iial varem viibinud. Miks ta seda tegi? Kas ta tahtis olla koos armastatud perekonnaga. Kui ta nüüd nurru lüües põrandal lebas, siis teadsid Mr ja Mrs Woods, et siin on kass, kes ei luba millelgi – isegi mitte peaaegu poolel kontinendil – tulla tema ja tema kalli perekonna vahele.\n1960. aastal sattus ajalehtede esikülgedele kass McCavity, kes võttis ette maratonteekonna oma uuest kodust Truros, mis asub Cornwalli lähedal Inglismaa edelaosas, tagasi Cumbernauldi, mis on Šotimaal Glasgow’ lähedal. 800 kilomeetrit läbis ta ainult kolme nädalaga. Kahjuks oli McCavity jõupingutusest niivõrd kurnatud, et suri varsti pärast seda, aga kassid võivad selliseid pikki teekondi ette võtta, ilma et see nende tervisele kuidagi mõjuks – metsikult elades läbivad nad suuri vahemaid.\nAlates kilpkonnadest ja lõpetades pääsukestega, võivad loomad ja linnud leida tagasitee oma sünnipaika, mis asub tuhandete kilomeetrite kaugusel, kasutades selleks Maa magnetvälja. See selgitab, kuidas on võimalikud niisugused retked nagu McCavity ette võttis. Esimese eksperimendi, mis oli seotud kassi võimega kodu üles leida, korraldas 1921. aastal professor Francis H. Herrick. Ta viis oma kassi Ohios, Clevelandis asuvast kodust 8 kilomeetri kaugusele ning lasi tal iseseisvalt kodutee üles leida. Professor jõudis lõpuks koju tunduvalt rohkem väsinuna kui kass, sest oli loomale jalgsi järgnenud. Kass aga leidis kõige otsema kodutee üle põldude ja läbi hekkide, hüpates üle väikeste takistuste.\nNüüdseks on uuritud üle 200 juhtumi, kus kassid on rännanud pikki maid, ning tuleb välja, et kass käib päevas keskmiselt 5 kilomeetrit, tavaliselt peatudes saagi püüdmiseks. Arvatakse, et nad orienteeruvad ja leiavad õige suuna esiteks Maa magnetvälja järgi, seejärel tuttavate maastikumärkide ning lõpuks, eesmärgile lähemale jõudes juba haistmismeele järgi. Vastab tõele! Kui eksperimendi käigus seoti kassi külge magnet, kaotas ta võime kodutee üles leida.\nKolmeaastane Pärsia kass Howie oli olend, kes tundis rõõmu elumõnudest: parimast toidust, mugavast kodust ja sellest, et teda tähele pandi ja jumaldati. Tema omanik, viieteistkümneaastane Kirsten Hicks Austraalia linnast Adelaide’ist armastas oma kassi pööraselt ja oli ilmne, et ka Howie oli oma perenaisesse väga kiindunud.Väljaspool kooli oli see paar peaaegu lahutamatu. 1977. aastal valmistus Hickside perekond pikaks ülemere-reisiks. Kirsten ootas seda reisi väga, kuid ta oli mures, mida teha Howie’ga, kui tema ja ülejäänud pereliikmed on kaugel ära. Oli selge, et nad ei saanud pärsia kassi reisile kaasa võtta, aga Kirsten ei usaldanud kedagi väljaspool perekonda valvama oma väärtuslikku lemmikut. Lõpuks jõudis Kirsten otsusele: Howie võib jääda vanavanematega, kes armastasid kiisut peaaegu sama palju kui ta ise. Ehkki ta vanavanemad elasid üle 1000 miili (1609 km) eemal Queensland Gold Coastil, oli Kirsten kindel, et see on õige lahendus, ja nõnda see asi siis korraldatigi. Kirsten jättis pisarsilmi Howie’ga hüvasti ja ta vanavanemad kinnitasid, et kassil on nende juures väga hea olla. Kuu aega hiljem tuli Kirsten reisilt koos vanematega Austraaliasse tagasi ja nad suundusid Howie tuleb läbi kogu Austraalia koju kohe Queenslandi Howie’le järele.\nNo olen ju lihtsalt nunnu?!\nKuid Kirsteni vanavanematel oli oma tütretütrele halb uudis, mida nad polnud tüdrukule varem teatanud, sest ei tahtnud rikkuda ta reisirõõmu – Howie oli kaduma läinud! Nad kinnitasid, et olid teinud kõik võimaliku kassi leidmiseks, kuid see polnud tulemusi andnud. Ta oh nagu õhku haihtunud. Muidugi oli Kirsten uudisest šokeeritud ja ehkki ta ei süüdistanud oma vanavanemaid, kellest teadis, et nad samuti Howie’t armastavad, läks ta tagasi koju Adelaide’i raske südamega. Ta vanemad püüdsid teda lohutada, öeldes, et muretsevad talle Howie asemel uue kassi, kuid Kirsten keeldus sellest pakkumisest, sest ükski kass ei saanud talle asendada tema armsat pärsia kiisut.\nKõik, mis Kirsten võis mõelda Howie’st – loomast, kes oli rõõmu tundnud oma mugavustest –, oli see, et ta on nüüd kadunud ja täiesti üksi tundmatus keskkonnas. Ta oli kindel, et Howie ei suuda üksi olles kuigi kauaks ellu jääda.\nKuud möödusid ja varsti sai aasta sellest, kui Howie oli kadunuks jäänud. Ühel päeval, kui Kirsten oli koolis, ilmus nende koju määrdunud, nälginud kass. Mrs Hicksil oli kohe kahju vaesest olendist, kes oli pööraselt näljane, veritsev ja haletsusväärselt kõhn. Tänulikult kugistas kass tuunikala, mille Mrs Hicks talle ulatas. Ja siis tuli prouale pähe mõte, et võib-olla hoolitseb Kirsten selle abivajava looma eest, kes asendaks talle vaest, vana Howie’t. Nii viis ta kassi tuppa ja ootas, kuni Kirsten koolist saabus. Teismeline tüdruk heitis vaid üheainsa pilgu kasimatule, kõhnale loomale ning hüüdis kohe erutatult: „Howie!“ Mrs Hicks oli rabatud, kuid uuris siis kassi lähemalt. Kohutava, räpase välimuse all oli kaheldamatult peidus pärsia kassi kasukas. See, kuidas kass suhtus Kirstenisse, näitas täiesti selgelt, kes see kiisu tegelikult on. Howie oli koju jõudnud. See hästitoidetud ja hellitatud kass oli reisinud rohkem kui 1000 miili Queenslandist üle mägede, viljatute lagendike ja jõgede, trotsides kõiki ohte alates koertest kuni madude, skorpionide ja teiste metselajateni. Nüüd võis Howie vaatamata üleelatud raskustele taas kord nautida kõiki Adelaide’ kodu mõnusid.\nKass jõudis 9 aastat kestnud rännakute järel koju\nÜheksa aastat kestnud rännakud lõppesid kass Dixie jaoks, kui ta otsustas peremehe juurde naasta. Dixie, kes 2008. aastal oli juba 15-aastane, kadus aastal 1999. Et kiisu koju tagasi ei tulnud, arvati ta olevat hukkunud. 2008. aastal andsid aga tähelepanelikud linnakodanikud loomakaitsjatele teada kassist, kes kadunud Dixie kodust vaid mõne kilomeetri kaugusel ringi kõnnib ja kehvas olukorras on. Kohale tõtanud loomakaitsjad avastasid, et loom on kiibitud ja just tänu sellele tuligi ilmsiks, et leitud kass on 9 aastat tagasi kadunud Dixie. Alan ja Gilly Delaney ei suutnud uskuda, et nende lemmikloom elus on.\n„Tema iseloom ja välimus on täpselt sama! On tunne, nagu ta poleks vahepeal kuskil käinudki,” rääkisid nad.\nFelix, kes oli täielikult oma perekonnale pühendunud. Musta-valgekirju isakass elas koos Robert Kingi, tema naise ja noorukese tütrega Austraalias St. Kilda elamurajoonis Melbourne’i idaosas. Kass armastas neid kõiki, kuid oli eriti ustav vanale Mr Kingile, Roberti isale, kellega oli elanud koos palju aastaid. See paar oli peaaegu lahutamatu. Vanale mehele oli Felix pärast naise surma suurepärane kaaslane; ta ise aga oli kassile armastav ja usaldusväärne peremees.\nLõpuks saabus kurb päev, mil vana Mr King pärast rasket haigust suri. Loomulikult oli kogu perekond selle kaotuse pärast leinas, kuigi nende valu leevendas teadmine, et vanahärral oli seljataga pikk ja õnnelik elu ja ta oli põdenud juba mõnda aega. Kass Felixi jaoks aga oli tema peremehe surm täielik vapustus. Lemmikloom, kes oli alati olnud vaikne ja rahulik, oli nüüd ilmses meeleheites. Ta keeldus söömast toitu, mida oli alati rõõmsa meelega lausa kugistanud, uitas sihitult mööda maja, näugus ja kräunus – oli näha, et Felix on lohutamatu. Perekond oli lemmiklooma ilmsest masendusest ärevil, püüdes samal ajal võitu saada ka iseenda kurbusest. Olles mõned päevad kassikese ahastust näinud, otsustasid pereliikmed võtta ta kaasa autosõidule mööda Melbourne’i, lootes, et ehk aitab see uus kogemus Felixil millelegi muule keskenduda ja lõpetab ta vaeva.\nKassid leinavad tõepoolest ja mitte ainult oma peremeest, vaid ka lahkunud mängukaaslast!\nAlgul läks kõik kenasti: oivalisel päikeselisel päeval sõitsid pereliikmed koos Felixiga mööda linna. Kuid siis peatus auto foori tagaja nüüd juhtus midagi kummalist. Felix, kes oli seni väga vaikselt paigal istunud, olles ilmselt uuest kogemusest pisut nõutu, muutus äkki väga vilkaks.\nTa karvad läksid turri, saba vonkles ning loom tõusis ilmses ärevuses jalgadele. Enne, kui auto foori tagant edasi jõudis liikuda, hüppas kass välja ühest külgaknast, mis oli kuumuse tõttu avatud. Murelikud pereliikmed üritasid teda tagasi kutsuda ja püüdsid talle isegi järgneda, kuid sellest polnud enam kasu. Liiklus oli tihe ja nad nägid vaid kaugusse eemalduvat Felixit. Peagi kadus ta üldse vaateväljast.\nFelixi ootamatu kadumine pärast vana Mr Kingi surma oli raskeks löögiks kogu perekonnale. Ehkki nad igatsesid, et ta tuleks tagasi koju – majja, mida ta tundis ja armastas –, aimasid nad südamepõhjas ometi, et ei näe Felixit enam kunagi.\nNende süda oli kahekordselt raske, kui Mrs King ja ta nooruke tütar asusid nädal hiljem teele surnuaiale, et panna lilli Mr Kingi hauale.\nEnt kui nad kalmistule jõudsid, nägid nad üllatavat vaatepilti – see, kes kindlameelselt haua kõrval edasi-tagasi kõndis, polnud keegi muu kui kass Felix.\nOma äratuntava armi ja kergelt kõverdunud sabaga oli Felix rohkem kui elus ja ilmutas Mrs Kingi ja ta tütre nägemise üle silmanähtavat rõõmu.\nMrs King oli hämmelduses: kuidas küll oli Felix leidnud kalmistu? Ja veel enam: kuidas oli ta leidnud selle haua?! Kalmistu asus enam kui viis miili eemal paigast, kus Felix oli autost välja hüpanud, ja pealegi polnud kass seal kunagi varem viibinud.\nKuid nüüd ei saanud Felixit kuidagi sellest paigast ära viia. Mitu korda püüdsid Mrs King ja ta tütar Felixit Mr Kingi haualt ära viia, aga iga kord hüppas kass autoaknast välja veel enne, kui nad kalmistu väravani jõudsid, ja läks tagasi oma valvekorda pidama. Polnud midagi parata – Felix oli otsustanud jääda „vahipostile” oma peremehe juurde, vaatamata sellele, et too oli hauas. Lõpuks õnnestus Kingide perekonnal korraldada nõnda, et kalmistu töötajad andsid loomale süüa. Nad ise külastasid teda regulaarselt, ent kordagi ei õnnestunud neil veenda kassi kalmistult lahkuma. Felix jäi iseenda surmani truuks oma lahkunud peremehele ning püsis ustavalt tema haua kõrval.\nKass – sametiste käppadega selgeltnägija\nRaske uskuda, et kass võib matustest osa võtta või lähedast inimest mälestada, aga nii mõnigi on seda ise pealt näinud. Juhtus, et tuli hüvasti jätta ühe lähedase inimesega. Kui matuserong kalmistu poole liikuma hakkas, seadis end inimeste kannule suur hall kass, iseäralikult säravate silmadega. Protsessioonil tuli kaua loogelda kalmistu kitsastel teedel, ja kogu selle aja käis kass neil kannul. Kui algasid hüvastijätukõned, seadis ta end veidi eemal istuma ja justkui pidas kõike toimuvat tähelepanelikult silmas.\nKui haud oli kinni aetud, hakati lahkunut siinsamas vene kombe kohaselt meenutama: pitsid valati täis ja suupisted harutati lahti. Seda hetke oli kass justnagu eriliselt oodanud. Ta saalis inimeste vahel, hõõrus end vastu jalgu ja vaatas lahkunu kõige lähematele sugulastele manguvalt otsa, eneselegi andamit paludes. Keegi naabritest arvas, et võib-olla on see lahkunu hing, kes veel koos meiega viibida tahtis. Ta oli juba mitu tükki vorsti ära söönud, kõik panid teda tähele. See aitas veidi nukrust hajutada – kõik tahtsid talle midagi anda. Kass lõi lakkamatult nurru ega põlanud ära midagi, mida pakuti. Kui minema hakkasime, seadis ta end jälle meie kännule. Aga kalmistu väravas istus maha, ja jäigi sinna justkui valvesse; nähtavasti oli harjunud koos leinajatega mälestama – enamasti alati pakutakse ju ka midagi süüa…\nOmeti on aga kasside seas ka tõelisi mälestajaid, kes peremehe või lähedase inimese lahkumist sügavasti üle elavad. La Romana linnas (Dominikaani vabariik), Campeaneste perekonnas elas aastaid kass Lynna. Kui pereisa Juan-Ludovico suri, ei söönud kass kolm päeva suutäitki, näugus haledasti peaaegu lakkamatult ja veetis pärast matuseid kolm ööd kalmistul peremehe värske haua kõrval.\nAnnelise Schulmeisteril Magdeburgist oli kass Charlie. Kui perenaine 77-aastaselt suri, pandi tähele, et pärast seda hakkas Charlie aeg-ajalt ära kaduma. Oli lihtne kindlaks teha, et kass käis regulaarselt perenaise haual. Kiisu rändas läbi linna pika tee, istus kalmistul paar-kolm tundi ja tuli koju tagasi. Nii jätkus see tervelt kolm aastat…\nNoore moskvalanna ainsaks kodakondseks on tema kass Piksel. Naine ei näinud midagi erilist selles, et too teda töölt saabudes alati koridorivaibal istudes vastu võtab – ju kuuleb võtmekriginat lukuaugus ja kiirustab kohe koridori. Aga siis, kui naine võttis enese juurde elama oma pensionärist ema, tuli ilmsiks, et Piksel seab end alati koridori umbes 10 minutit enne perenaise saabumist. Kuidas ta seda aega määratleb, kui too ei tule kunagi ühel ja samal kellaajal, vaid lausa mitmetunniste kõikumistega?\nKirjanik Dumas’ kass Mysouff saatis teda Orleansis igal hommikul tööle hertsogilossi ühe kindla sillani, kus teda õhtul ka vastu võttis – Dumas’ ema lasi ta välja ikka ühel kindlal ajal. Harva jäi Dumas kauemaks, aga Mysouff teadis seda alati – kassi ei saanud siis välja ka ajades. Hakkas aga ust kraapides ise välja nõudma, kui õige aeg ligines, nagu ka siis, kui Dumas saabus tavalisest oluliselt varem.\nTeadlaste arvamuse kohaselt selgitab selliseid fenomene ainult telepaatia valdamine – info inimese ja kassi vahel antakse edasi ilma tehniliste vahenditeta, pelgalt mõtte, veelgi tõenäolisemalt tunnetuse, aistingute kaudu, kuna kassi mõtetelugemise võime on siiski küsitav.\nOletatakse, et kassid sellepärast nii palju magavadki, et ärkveloleku ajal ründab neid nii tohutu ja kirev infotulv, mida inimene oma algeliste tajudega pole lihtsalt võimeline püüdma.\nÜsna tihti võib kass päise päeva ajal (eriti aga õhtul või öösel) jääda ainiti vahtima nagu tühja kohta, lihastes pinge, vahel karvad turris – nagu näeks tõepoolest midagi või kedagi inimsilmale nähtamatut, kes ohtlik olla võib. Sestap pole võimatu, et kassid näevad midagi sellist, mida inimesed ei näe ega taju. Ja püüavad meile seda edastada, meid hoiatada ja kaitsta. (Mitte asjata ei nimetatud Vana-Egiptuses kassi mau mis, mis on tõlkes „nägema“).\nÜhel õhtul 1962. aastal tulid William ja Mina Miles peolt koju Yarmouthis Maine osariigis, kus märkasid oma maja lähedal keset teed liikumatult lamavat looma. Minal oli selle leiu suhtes halb eelaimus, kuna kassi kasuka värv tundus väga tuttavana. Tõepoolest, kui William autost välja tulija kassi nägi, veendusid mõlemad, et see on nende lemmikkass Streaky, kes ilmselt oli sel õhtul autolt saadud löögist surnud.\nStreaky hukkumine oli Williamile ja Minale eriliseks löögiks, sest Streaky oli hiljuti toonud neli poega, kes jäid nüüd emata. Nad olid siiamaani endast väljas ka Streaky ema, punakaspruuni kassi Hoppy kadumise pärast, kes oli rohkem kui kuu aega tagasi kaotsi läinud ning polnud seni välja ilmunud. Kas emal ja tütrel oli sama saatus?\nKass – ustav sõber ja seltsiline igas eas inimesetele.\nJärgmisel hommikul läks William hommikul vara alla keldrisse, kus olid Streaky pojad, mõeldes, mida küll peaks nendega ette võtma. Kas nad tuleb ära anda või teha midagi hullemat? Äkki nägi ta keldri aknast tuttavat kuju – see oli Streaky.\nHoppy, kes vaatamata nende kartusele oli elus ja terve. Vana kass püüdis keldrisse pääseda ja William lasi ta kiiresti aknast sisse. Otsejoones läks ta näljaste kassipoegade – oma lastelaste juurde. William nägi, et ka Hoppy oli hiljuti pojad toonud, mis tähendas seda, et ta võis sööta ka seda pesakonda. See näis olevat suurepärane lahendus – Hoppy võib Streaky pesakonna eest sama hästi hoolt kanda kui enda oma eest.\nVaevu jõudsid William ja Mina ära tunda neile tulnud õnnistuse, kui Hoppy taas kaduma läks. Kuhu ta oli läinud? William otsustas talle järgneda. Pärast väsitavaid otsinguid metsades ja võsastikes leidis William lõpuks Hoppy. Kass oli läinud kuuri, mis asus ühe maja kõrval umbes miil nende kodust eemal. See maja kuulus Nixonite perekonnale, kes jutustasid nüüd loo sellest kassist, keda William nimetas Hoppyks. Maikuus oli kass nende majja saabunud ja kuu aega hiljem viis kassipoega ilmale toonud. Hoppy koos poegadega elas kuuris. Ustav ema Hoppy lahkus vaevu oma poegade juurest. Seda kuni järgmise päeva õhtuni. Siis oli Hoppy hakanud imelikult käituma: ta näugus ja karjus, otsekui nõuaks väljalaskmist. Järgmise päeva varahommikul andsid Nixonid lõpuks Hoppy kaeblikule nutule järele ja avasid ukse. Oma poegade viiksumist tähele panemata jättes oli ta kaugusse tormanud. Nüüd oli ta Nixonite juurde tagasi tulnud koos William Milesiga, kes oli kassi sihikindlalt jälitanud.\nMõlemale perekonnale sai see kummaline lugu nüüd selgeks. Hoppy oli hakanud Nixonite majas veidralt käituma umbes kell üheksa õhtul – ajal, mil Milesi perekond nägi, et Streaky on saadud hoobist surnud. Näis, et Hoppy tajus nii oma tütre surma kui ka seda, et tolle pojad on täiesti abitud, kuni tema nad hädast välja aitab. Kuidas oli ta teada saanud oma Streaky surmast, mis leidis aset miili kaugusel tema enda asukohast? Keegi ei oska seda arvata. Aga tänu Hoppy käitumisele said Streaky pojad võimaluse õnnelikult edasi elada.\nÜllatavalt palju on teada juhtumeid, kus kassid päästavad oma tegevusega inimeste elu – tavaliselt on see küll seotud kassi enda sooviga ohust pääseda.\nKassid võivad vahel olla ka oma kasupüüdmatud. Üks lugu räägib eksinud kassist, kes peaaegu suri külmal ööl alajahtumise kätte Arkansases, Berryville’s, Virgil ja Linda McMilliani maja koridoris. Abielupaar viis ta tuppa ja hoolitses tema eest, kuni ta terveks sai, ning temast sai armastatud kass nimega Slowly. Igal õhtul viidi ta mõneks minutiks õue, enne kui pererahvas magama läks, aga ta tuli alati väga kiiresti majja tagasi.\nSeepärast olid McMillianid väga mures, kui kass kaks aastat hiljem ühel ööl ära kadus, eriti seepärast, et väljas oli temperatuur alla nulli. Teda otsiti igalt poole, ent tagajärjetult, ning ka järgmisel hommikul ei olnud temast mingit märki. Kartes kõige halvemat, hakati teda päeval jälle otsima ning Virgil leidis õuest vana riidest koti. Slowly ronis aeglaselt kotist välja, aga roomas siis ootamatult sisse tagasi. Virgil tegi koti lahti ning oli üllatunud ja ehmunud, leides sealt väikese beebi, kes oli peaaegu suremas. Slowly lamas tema kõrval ja lakkus ta nägu. Laps viidi kiiresti haiglasse, ta kehatemperatuur oli langenud 34 kraadile.\nArst oli kindel, et ilma Slowly soojuseta ei oleks vastsündinu ööd üle elanud. Mis tõi kassi koti juurde ja miks jäi ta beebi juurde terveks ööks? Isastel kassidel ei ole emainstinkti nagu emastel, nii et ainus seletus on: Slowly mäletas, kuidas ta ise päästeti külmumisest samasuguses olukorras. Võib-olla pidi ta niimoodi käituma seetõttu, et mäletas hoolt ja tähelepanu, mida McMillianid talle pühendasid…\nHulkuv kass päästis lapse elu\nJärgnev lugu peaks liigutama ka neid, kellel on südame asemel graniiditükk. 2015. aasta veebruaris leidsid Venemaal 100 km kaugusel Moskvast asuvas Obninski linnas inimesed maja trepikojast hüljatud pisibeebi, kes oli elus ainult tänu sellele, et teda oli soojas hoidnud hulkuv kass. Maša-nimeline pikakarvaline kiisu oli pugenud pappkarpi, millega beebi oli trepikotta toodud ning hoidis sel moel beebi kehatemperatuuri normaalsena. Kuna välistemperatuur langes alla nulli, oleks imik kindlasti surnuks külmunud, kui kiisu poleks teda oma hoole alla võtnud. Kass oli ennast keeranud lapse ümber ning lakkus tema põskedelt pisaraid. Kortermaja elanik Nadežda Makhovikova ütles, et läks asja uurima, kui arvas trepikojast kuulvat kassi näugumist. Tema imestus oli suur, kui häälitsejaks osutus hoopis pisike beebipoiss. Nadežda helistas kohe kiirabisse. Kui arstid poissi kiirabiautosse tõstsid, jooksis kass Maša talle näugudes järele, justkui kontrollides, kuhu laps viiakse. „Ilmselt ta muretses, kuhu me lapse viime,“ ütles parameedik Veera Ivanina. Kangelaskiisu on nüüd muidugi kortermaja elanike poolt ära hellitatud ja toidupuudust ei pea ta tõenäoliselt enam kunagi tundma!\nÜks Long Islandi kass New Yorgist on medali omanik – selle sai ta kähe inimese surmast päästmise eest. 60-aastane Riel ja tema paar aastat noorem naaber James magasid sügavat und, kui puhkes tulekahju. Kass tormas Jamesi magamistuppa ja hakkas valjult näuguma. Kui see ei aidanud, võttis tark loom otsustavamad meetmed: ta hüppas peremehe voodisse ja hakkas käppadega ta nägu peksma. Lõpuks ärganud, ajas mees üles ka naabri ja viimsel hetkel jõudsid mõlemad põgeneda juba poolenisti kokkulangenud majast…\nÜhe Naganos elava jaapanlanna päästsid kassid kindlast surmast. Fudzika Nakamaru oli end hommikust alates halvasti tundnud, sellepärast otsustas ta pärast mehe tööle- ja laste koolisaatmist veidikeseks pikali heita. Ta ärkas sellepeale, et tema armsad kassid Muku ja Möku karglesid ta padjal ja tirisid hammastega ta riideid. Üllatusest sai ehmatus, kui naine püsti karates nägi, et köögis on leegid ja tuba suitsu täis. Kohe meenus talle, et oli teekannu põlevale gaasipliidile jätnud. Tuletõrjujad suutsid korteri sisustusest suurema osa päästa…\nEt kasside ohutunnetuse mehhanism aga veelgi salapärasem ja keerulisem võib olla, näitab järgmine juhtum. Venemaal ajas üks kass oma peremehe öösel korduvalt üles, näugudes ukse juures, nagu oleks tal vajadus välja minna. Peremees avas ukse, aga kass kõndis justkui niisama ringi. Kui see juba kolmandat korda sündis, kavatses mees vigurdajat just nuhtlema hakata, kui laest langes mürinal alla suur tükk paneeli – otse sinna, kus paari minuti eest lebas mehe pea…\nOle rahulik, ma olen su parim sõber!\nJutud südidest koertest ja julgetest kassidest hakkasid ajakirjanduses ilmuma Teise maailmasõja alguses, tehes ühest kassist lausa sõjaaegse kuulsuse. Faith oli St Augustinuse ja St Faithi kiriku kass (see kirik asub St Pauli katedraali lähedal). Ühel 1940. aasta septembripäeval nähti, kuidas Faith kandis oma poja ohutusse paika keldris. Vikaar tõi kassi korduvalt tagasi kirikla ülakorrusele, kuid kass nõudis pidevalt tagasipöördumist varjupaika. Kolm päeva hiljem hävis kirik õhurünnakus peaaegu täielikult. Faith jäi oma varjupaika ning päästeti järgmisel päeval – emakass ja tema poeg olid mõlemad terved. Lugu Faithi otsustavusest kaitsta oma poega sütitas rahva kujutlusvõimet ja Faithist sai lootuse sümbol, mis andis sissepiiratud inimestele nii vajaliku ergutava tõuke.\nKui sakslased 1940. aastal agaralt Londonit pommitasid, hakkasid mitmed kassid oma pererahvast juba mõni tund enne rünnakut varjendisse kutsuma. See tähendab seda, et kassid tajusid ohtu juba siis, kui Saksa pommituslennukid hakkasid alles stardiks valmistuma!\nAsjaolu, et koduloomad oskavad hoiatada oma peremeest läheneva ohu eest, saab seletada looma ja ta omaniku pikaajalise lähedase kontaktiga. Niisugust käitumist võib vaadelda teatavat liiki dressuurina.\nSalapärasus, absoluutne sõltumatus, võime mõistetamatult kaduda ja taas välja ilmuda, vapustav intuitsioon ja lõpmatu võlu… Mööngem, et sellised omadused võivad ehtida vaid ekstraordinaarset isiksust, kes seda ka tõepoolest on – kassi. Suhtlemine kassiga on jõudumööda igaühele, ent ometi privileeg, sest tema kingib oma helluse ja andumuse ainult neile, kes teda jäägitu siirusega armastavad.\nIllustreerimaks seda, et kass aga armastatud pererahvast ohustavat olukorda tunnetab, on juhtum USA Montana osariigis.\nÜks ameerika farmer läks varahommikul oma rantšost umbes kolme kilomeetri kaugusele jahile, plaaniga pärastlõunaks tagasi jõuda. Tema naine jäi kööki hoidiseid valmistama. Peremehe lemmikkõuts Tiiger lösutas poolunes oma harjunud kohal tugitoolis. Umbes paar tundi pärast tema lahkumist kargas kass äkki toolilt põrandale, siis aknalauale, taas maha, edasi kukkus nagu kuul edasi-tagasi kihutama, meeleheitlikult näugudes. Hämmastunud naine püüdis teda sülle saada ja rahustada, aga see ei õnnestunud. Kui kass vaheldumisi juba nagu ulgus ja sisises, naise sääri kriipides, arvas too, et kass on hulluks läinud, ja helistas veterinaarile. Kahjuks selle telefon ei vastanud, misjärel, juba päris paanikas, helistas naine oma mehele. Ei vastanud ka too. Aga Tiiger rahunes sedamaid maha, sõi isukalt, ja puges tagasi tugitooli.\nPeremees saabus juba tunni pärast, vaevu jalgu järele vedades, riided rebendeis ja verised. Teda oli rünnanud grisli, aga just esimese käpapuute aegu helises mehe taskus mobiil, mis kiskja eemale ehmatas, ja päris plagama pani, kui mees tegi lasu õhku. Õnneks sai ta haavad ainult käe ja jalalihasesse. Ajaliselt toimus see just hetkel, mil naine talle „hullu“ Tiigri pärast helistas…\n10. novembril 1985, pärast nädalaid kestnud erakordselt tugevaid vihmasadusid murdis Argentinas Epecuéni linna lähedal asunud savitammist vesi läbi ja ujutas linna üle.\n„Mul oli palju koeri ja kasse,“ meenutas Norma Berg hiljem, „kuid paar päeva enne üleujutust jooksid nad laiali ja ma ei näinud neid enam kunagi. Ma arvan, et koduloomad tunnetasid veevoogude saabumist ette.“\nKass tunneb ära hea inimese\nKasse näib sageli tõmbavat inimeste poole, kellele kassid üldse ei meeldi. Kass võib perekonnasõpra või koguni mõnda kodakondsetest absoluutselt ignoreerida, samas hakkab miilustama ja poeb lausa sülle inimesele, kes esmakordselt külla tuleb. Kui kass tuppa tuleb, on tal harjumuseks valida välja üks isik, kes kasse kardab, lonkides hooletult mööda neist, kes kasse armastavad. See on iseäranis halb uudis ailurofoobidele (inimesed, kel on hirm kasside ees) ning näib kinnitavat mõne inimese kahtlusi, et kassid pole sugugi nii head olendid. Sellele näivalt perverssele käitumisele on oivaliselt loogiline seletus. Lihtsalt öeldes: kassidele ei meeldi, kui neile otsa jõllitatakse (pilgukontakt näib kassimaailmas otsese ja mitte eriti sõbraliku väljakutsena). Mida aga loomaarmastajad teevad, kui looma näevad? Nad jäävad teda ainiti vahtima. Veel halvem, toas olevad kassiarmastajad ei pruugi kassi ainult vaadata, nad vehivad lisaks veel kätega ja teevad tobedaid kiss-kiss-häälitsusi. Ailurofoob, vastupidi, istub liikumatult ja vaikselt, püüdes teha parimat, et kassi tähelepanu endalt mujale juhtida. Vastupidiselt soovitule muudab vältiv käitumine kassi rahulikumaks ja ta hüppab kutsuvasse sülle.\nVõi pääseb hulkuv kassipoeg 9-korruselisse majja, igal korrusel 4 korterit, ja jääb valvele ühe konkreetse ukse juurde, püüdes sedamaid sisse lipsata, kui sellest keegi väljub või siseneb. Kass kaob suvilas sel päeval, mil valmistutakse linna tagasi kolima või on oodata veterinaari visiiti… Kuidas ta ära tunneb hea inimese, kust teab, et teda ootab midagi ebameeldivat?\nAjalooliselt on suhtumine kassidesse Aasia kultuurides olnud üldiselt palju positiivsem kui Euroopas. Kassid olid neiski ebausuga seotud, kuid kassides nähti palju rohkem hea õnne toojaid, mitte halva kuulutajaid. Selles suhtes võtame vaatluse alla Taimaa. „Tamra Maew“ (,,Kassipoeemid“) on illustreeritud käsikiri, mis kirjeldab 23 eri tüüpi kasse, kellest 17 toovad õnne, kuus aga õnnetust. Kass, keda me tänapäeval tunneme siiami kassina, on üks heaendelisist. Kõnealune käsikiri, mida säilitatakse Taimaa Riiklikus Raamatukogus, on dateeritud varasesse 19. sajandisse, kuid arvatakse, et versioone sellest on olemas olnud juba aastast 1350.\nKa jaapanlased on suhtunud kassi traditsiooniliselt kui õnnetoojasse ja riigis on üsnagi arvukalt kassidele rajatud pühamuid, mõnes neist on jaapani rahvajuttudest tuntud müütilise kaslase Nekomata kuju. Üks seletus sellele kassi rahvuslikule heakskiidule on tähtsus, mis neil on olnud siiditööstuse kaitsmisel. See hinnaline kangas oli ülimalt haavatav näriliste hammaste läbi ja kahjureid kontrollivaid kasse hinnati nende panuse järgi majandusse.\nJaapanis hindavad isegi kalurid kasse kui õnnetoojaid, ehkki neil on põhjust kahtlustada, et kassid jahivad nende püütud kala. Traditsiooniliselt uskusid Tashirojima saare kalapüüdjad, et nad suudavad otsustada püügi suuruse üle kasside käitumist jälgides. Isegi tänapäeval usuvad kohalikud, et kasside toitmine toob neile õnne. Nüüd nimetatakse saart mõnikord Kassisaareks, sest inimpopulatsioon sellel kogu aeg väheneb, kasside koloonia aga õilmitseb.\nKassid on sageli silmatorkavalt esindatud Kagu-Aasia budistlikes templites, kus neid üldiselt toidetakse, antakse peavarju ja koheldakse lahkelt. Budistliku uskumuse järgi võivad hinged sündida ja taassündida nii inimese kui ka looma kehasse, see on ka mõningane seletus asjaolule, miks pole kasse budistlikes kultuurides nii palju taga kiusatud nagu kunagi kristlikes ühiskondades, kus usutakse, et hing on ainult inimolenditel. Budism õpetab, et kõiki elusolendeid peaks kohtlema austusega, ja neil on väga pikaaegne traditsioon, et kassid elavad koos munkadega. Nii on see tänase päevani.\nKuidas kass teise kassiga kokku sobib?\nPaljud inimesed jagavad oma kodu kahe või enama kassiga oivalises harmoonias. Mõne kassi vahel on tugev sõprus ning nad on üksteise seltskonnaga rahul. Nad võivad koos kerra tõmbuda ja süüa õnnelikult samadest toidunõudest. Paljud kassid võitlevad aga tegelikult ühiseluviisi vastu. Selgub, et kassidele omakorda ei meeldi teised kassid nii palju nagu kassiarmastajatele ja paljudel juhtudel eelistavad nad kohta iseendale hoida. Vaatamata sellele, et kassid on loomu poolest üksindust armastavad olendid, võivad nad moodustada tugevaid rühmi (sellist käitumist on sageli täheldatud metsikute kasside populatsioonide puhul), kuid mitme kassiga kodudes võivad moodustuda omavahel võistlevad rühmad ning võimutasakaal kampade või individuaalsete kasside vahel võib aja jooksul nihkuda.\nEt kassid ei kähise üksteise peale ega kakle kogu aja, ei tähenda veel seda, et nad on parimad sõbrad. Kassid hoiavad oma tunded endale. Mõned kassid vastavad vaenulikkusele kindla koha okupeerimisega, teised võivad olla hirmuvalitsejad ja blokeerida juurdepääsu võtmealadele, näiteks trepile või söögikohale. Kindlustades igale kassile ohutu ala, võib pingete lõdvendamiseks kuluda pikk aeg, ent lõpuks, kui üks kassidest ei saa kuidagimoodigi rühmas hakkama, võib ta hääletada käppadega ja välja kolida.\nVeel põnevat (lemmik)loomadest\nNB! Loe ka Loodusõnnetused/Elavad seismograafid\nLugusid loomadest/Truu koer ootas raudteejaamas üheksa aastat oma surnud peremeest\n← Kui suurt kiirendust suudab inimene taluda?\nKeisrinna Anna Joannovna ja narrid →


Fitlap.ee ja HAF treeningstuudio otsivad tervisestaari! - Heikki Mägi - Fitlap.ee\nOleme alustanud koostööd HAF treeningstuudioga.\nErinevaid spordiklubisid ja treeningstuudioid on üle Eesti väga palju, kuid HAF klubi näol on tegemist ühe väga unikaalse treeningstuudioga, mille sarnast on raske leida.\nEsimene treeningstuudio filiaal avati juba 2013. aastal Tartus. HAF treeningstuudiod on mõeldud eelkõige inimesele, kes:\nhindab privaatsust ja personaalsust\nsoovib tasakaalustada kiiret elutempot\nväärtustab oma aega\nTreeningstuudios pakutavad treeningud ei ole võrreldavad tavaliste rühma- ja personaaltreeningutega, vaid treeningud on täiesti erinevad.\nNäiteks leiab treeningstuudiost selliseid personaalseid treeninguid nagu:\nEMS treening, mis viiakse läbi koos personaalse EMS treeneriga, kes juhendab sind terve treeningu vältel ning vajadusel korrigeerib tehnikat.\n4D PRO treening, mis on uuenduslik treeningstiil, kus kasutatakse elastseid kummirihmasid.\nRühmatreeninguks on hiljuti Eestis populaarsust kogunud jumpingu treening, mis viiakse läbi spetsiaalselt välja töötatud Jumping PROFIbatuutidel. Antud treening aitab tugevdada keha ning on ka ülimalt lõbus.\nKuulutame välja konkursi, mille eesmärgiks on leida kaks tervisestaari (üks Tallinnast ja teine Tartust), kes kajastavad oma lugu blogides ning toovad teieni enda muutuse. Kui Sa oskad hästi kirjutada ja orienteerud hästi instagramis, siis võidki sina olla meie üks tervisestaaridest.\nMeie tervisestaarid saavad:\n• Tasuta Fitlap.ee toitumiskava 3 kuuks\n• 12 tasuta personaalset EMS treeningut\n• 12 tasuta jumpingutreeningut\n• Iga nädal tuleb kasutada ära 1 EMS treening ning 1 jumping treening\nKogu paketi väärtus on 533€.\n• Nädalas 2 blogi postitust Fitlap.ee keskkonnas enda tegemistest toitumise ja treeningutega.\n• Instagrami kontode ülevõtmine kord kuu jooksul nii Fitlap.ee kui ka HAF treeningstuudio kontodel.\n• Motivatsiooni tegutsemiseks ja eluviisi muutmiseks.\n• Võimalus olla meiega 3 kuud.\nKui arvad, et see väljakutse on just sinule, siis anna meile märku, miks me peaks just sinu valima ning kirjuta juurde ka oma elukoht. Oma soovist anna teada meie e-mailile klienditugi@fitlap.ee. Lisa pealkirjaks “Mina olen tervisestaar” ning saada see meile hiljemalt 31.07.\nTOP 10 parimat süsivesikuallikat\nSüsivesikud on põhjendatult äärmiselt vastuolulised toitained. Kuidas muidu seletada seda, et ühte tüüpi süsivesikud on üldjuhul süüdi kogu maailma rahvastiku rasvumises, […]\n9. septembril alustas Fitlap Tallinnas ja Tallinna lähiümbruses tervislike toitude kojuvedu. Esialgu teenindatakse Tallinna, Viimsi, Tabasalu, Saue, Saku, Laagri, Luige, […]


Märgised toote juures - Clinicdress.ee\nPuuvilla märgisega tooted meie e-poes on valmistatud 100% puuvillasest kangast. Puuvill on tänapäeval kõige enam kasutatav taimne materjal. Puuvillane riie laseb õhku läbi, on nahasõbralik ja ei elektriseeru. Puuvill on hea soojusjuht, seetõttu puuvillatooted soojendavad talvel ja jahutavad suvel.\nNaha märgisega tooted meie e-poes on valmistatud täisnahast. Nahast jalanõud on vastupidavad ja jalasõbralikud.\nStretch märgisega tooted on valmistatud kangast, mis sisaldab elastaani, elastolefiini või elastomultiesteri ning see annab kangale venivuse. Oluline on jälgida mitu % stretchi kangale on lisatud. Kui 3% elastaani või elastolefiini muudab kanga kergelt elastseks, siis 5% elastaani muudab kanga juba tuntavalt venivaks.\nStretch püksid on ideaalne valik kui vajalik on ülim liikumisvabadus. Clinic Dress Satin-Stretch kangast püksid on väga elastsed, mugavad, need hoiavad vormi ning kangal on satiinine sära.\nMaterjal: 65% puuvill/30% polüester/5% elastaan (Satin-Stretch)\nLyocell (TENCEL®) kangast peetakse tänapäeval parimaks materjaliks töörõivastele. Lisaks on Lyocell kanga tootmisprotsess äärmiselt keskkonnasõbralik.\nClinic Dress Lyocell kollektsiooni töörõivad tagavad suurima KANDMISMUGAVUSE, sest:\nkangas on enam niiskust imav, pehmem kui siid, jahedam kui linane.\nLyocell kangast on KERGE HOOLDADA kuna:\nkortsub vähem kui puuvill, vastupidav, kulumiskindel, nahasõbralik, hingav, ei tõmbu pesus kokku ega kaota vormi, värvid püsivad säravatena.\nMaterjal: 50% Lyocell/50% polüester\nMove Stretch kollektsiooni rõivad on inspireeritud spordirõivaste moest. Hingavast mikrokiust materjal on ülielastne, nahal mugav ning annab palju liikumisvabadust. Need rõivad on lihtsalt hooldatavad, sest kuivavad kiiresti ja ei vaja triikimist.\nMove Stretch = sportlik välimus ja suurepärased kandmisomadused!\nLisaks paljudele eelistele, nagu värvipüsivus ja mõõtmete stabiilsus, mis võimaldavad sagedast pesemist, on mikrofiiber kangast töörõivaid mugav kanda kuna see kangas on nahal eriti õrn ja siidine. Mikrofiiber kangas ei vaja triikimist, see on niiskust reguleeriv ning baktereid hülgav ja nii ei teki riietele ebameeldivat lõhna. Oled kogu päeva värske ja hoolitsetud!


3.4. Sihtrühmade leidmine ja analüüs | E-õpik: Kuidas parandada maailma? Kommunikatsioon sotsiaalsete muutuste kujundamisel\nKui sotsiaalset probleemi tekitavad praktikad ehk mõtlemis- ja toimimisviisid ja rutiinid on kindlaks tehtud ning üldises raamis on paika seatud ka see, kas tahetakse olemasolevat praktikat uuega asendada, vana ümber kujundada või luua hoopis tühjale kohale midagi uut, saab hakata määratlema programmi kitsamaid sihtrühmi. Sihtrühmana mõistetakse inimesi, keda sekkumine otseselt või kaudselt puudutab, kelle tegevust tahetakse muuta. Sotsiaalset muutust taotleva programmi sihtrühmaks ei pruugi alati olla soovimatul moel tegutsevad isikud, vaid ka isikud või organisatsioonid, kelle tegevus kaudselt probleemi säilitab või võimendab, või ka toetavad sihtrühmad, kes võiksid probleemsele sihtrühmale abi ja tuge pakkuda. Näiteks koolikiusamise ennetamise/tõkestamise eesmärgi puhul on probleemne sihtrühm kiusamise eestvedajad, aga vastavate programmide sihtrühmad on sageli hoopis õpetajad, kogu klassikollektiiv või ohvrid, kellel arendatakse oskust kiusu märgata, sekkuda ning end ja teisi kaitsta.\nSelles faasis on kriitilise tähtsusega sisseelamine valitud sihtrühma maailma, nagu ka peatükis 3.1 rõhutasime. Laialt on levinud intervjuud sihtrühma esindajatega, kuid nende kõrvalt peaks investeerima aega ja püüdma vastavaid tegevusi või vähemalt nende keskkonda ise läbi tunnetada (näiteks viibima vastavates ruumides, sõitma-kõndima läbi teekondi, tegema ostusid, küsima infot). Loomulikult ei pääse kõikidele olukordadele ja sihtrühmadele (nt keskealine ametnik noortepidudele) hästi ligi. Palju diskuteeritud probleem, et eriti noored paljastavad internetis teadmatusest või hoolimatusest oma tegemisi ja arvamusi, võib siin paradoksaalsel kombel kasuks tulla ning aidata kaasa headele arengutele.\nSihtrühmade määratlemisel saab eristada erinevaid käsitlusi, mida nimetatakse ka sihtrühmade mudeliteks. Näiteks Taani sotsiaalteadlane Bente Halkier (2013 ilmumas) toob välja neli mudelit, mida on kommunikatsiooniteoorias kasutatud, kuid mis ei võimalda hästi välja tuua igapäevaelu keerukust, s.t mis lähtuvad eeskätt sellest, mida indiviid teeb, kellega suhtleb. Praktikatepõhise käsitluse kohaselt tuleks aga pigem pöörata tähelepanu sellele, kes on probleemse tegevuse sees, kus nähtused toimivad, ehk siis jälgida rohkem tegevuskeskkondi ning tüüpsituatsioone.\nTabel 3.2. Sihtrühmade mudelid\nKohandatud Halkieri (2013) põhjal.\nDefitsiidi mudel: määratleb sihtrühma selle järgi, milline oskus või teadmine on vajaka, mida peaks arendama. Programm tegeleb indiviidide vastava teadmise või oskuse puuduse korvamisega. Üksikisik on siin pigem passiivse vastuvõtja rollis. Kui näiteks koolikiusamise probleemi leevendatakse kõrvalseisjatele sekkumisoskuste õpetamise kaudu, siis on loogilisteks sihtrühmadeks õpetajad ning õpilased, kes oma rollist, võimupositsioonist, vanusest ja elukogemusest tulenevalt vajavad erinevaid teadmisi ning oskusi. Selle käsitlusviisi puhul saab eristada näiteks koole, kus on olnud tõsiseid kiusamisjuhtumeid, ning koole, kus need esile pole tulnud (mis ei tähenda, et neid üldse ei oleks).\nElustiili mudel ehk segmentimise mudel: põhineb eeldusel, et info vastuvõtt ning rakendamine toimub läbipõimuvalt teiste praktikatega ning seetõttu tuleb ka sihtrühmi määratleda teatud praktikate kimbu kaudu. Näiteks koolikiusamise puhul oleks sellise käsitlusviisi järgi otstarbekas eristada sihtrühmi olukorrapõhiselt: mis toimub vahetunnis, erinevates koolimaja osades, enne ja pärast tunde kooli territooriumil, klassikaaslaste vahel Facebookis? Makrotasandil on kahtlemata eri koolidel ka erinev elustiil, sisekultuur ning segmentimist võib – taustteabe olemasolu korral – teha ka eri koolitüüpide kaupa.\nVõrgustiku mudeli puhul lähtutakse sellest, et inimene ei võta infot vastu sotsiaalses vaakumis, vaid see toimub interaktsiooni kaudu. Seega on kommunikatsiooni sihtauditooriumiks suhtlusvõrgustikud ning kommunikatsiooni tõhususe hindamisel oluliseks kriteeriumiks just see, kas edastatavad sõnumid muutuvad omavaheliseks jutuaineks. Näiteks koolikiusamise probleemi puhul on sel juhul sihtrühmaks kogu klassikollektiiv või suhtluskeskkonnas osalejad, suhtlus on siin suunatud kollektiivile või selle erinevates rollides liikmetele (õpilased, õpetaja, vanemad). Näiteks üks füüsilise puudega (ja seetõttu mähkmeid tarvitav) ema, kelle lapsi koolis sellepärast kusikuteks sõimati, rääkis isiklikult oma lapse klassikaaslaste vanematega (see oli väike maakoht), selgitas, mis põhjustab tema näilise kasimatuse, ning saavutas vanemate suhtumise muutuse kaudu ka laste suhtumise muutuse.  Foorumipostituse tegija anonüümsuse huvides pole siia viidet lisatud.\nDialoogi mudeli puhul püütakse luua vastastikuse suhtlemise võimalused sihtrühmaga, anda talle võimalus ise probleeme defineerida ning laekunud infot mõtestada. Siin on heaks näiteks kaasamine ja kaasav kommunikatsioon. Kokku on viidud näiteks eksperdid ja tavakodanikud, et nad otsiksid lahendusi. Ülalpool nimetatud USAs rakendatud klassisiseste rahuläbirääkimiste pidamine on dialoogimudeli rakendus koolikiusamise probleemi lahendamise kontekstis.\nSeni veel vähe on kasutatud praktikatepõhist mudelit. Selle keskmes on (probleemne) tegevus ja keskkond, millest see sünnib, tegevustevahelised seosed, probleemse praktika edasikandumise ja jätkumise mikromehhanismid. Koolikiusamine pole vaid uue aja nähtus (kuigi tänapäeval on see saanud internetis võimenduse) ning selle mustrid korduvad: kuidas luuakse võimu (näiteks õpetaja enda ebaõiglane käitumine kui kiusamise mudel), häbimärgistatakse vaesust, teistsugust käitumist. Üks võimalus on suunata programmi fookus just interaktsioonimustritele. Kiusamisteemalised uudised ja intervjuud viitavad sageli sellele, et probleem avastatakse alles üsna hilises faasis, kuna õpetajate-õpilaste, õpilaste omavahelised ja õpilaste-vanemate vahelised suhtluspraktikad – arusaamad, oskused-protseduurid, ümbritsevad asjad ja keskkonnad – takistavad kiusamise tunnistamist. Mis on kõige olulisemad takistavad praktikad? Indiviidikeskne tõlgendus ütleb, et inimesel on häbi tunnistada, et ta on nõrk või kiusatav. Häbi on sotsiaalne nähtus ning kultuuriti väga varieeruv. Seega on mõttekas küsida, millised praktikad loovad häbi kooli- ja kodukeskkonnas ja kuidas olukorda muuta. Sihtrühmaks on sel juhul häbipraktika kandjad ja kasutajad, häbipraktika kogukonnad, kuhu võivad kuuluda niihästi isa, kes leiab, et nii suur poiss peab oma suhteid ise klaarima; õpetaja, kes ilma konkreetse kaebuseta ei julge asja uurida, sest nii satub tema klass halba valgusse; laps, kes keelab vanematel minna õpetajaga vestlema; kui ka ema, kes ei julge lapse keelust üle astuda ja pakub lohutuseks popipäeva. Need praktikad põimuvad omavahel, neid aitavad säilitada ja ellu rakendada teatud arusaamad, aga ka asjad ja keskkonnad, mis samuti kuuluvad häbipraktika juurde. Näiteks pole koolis aega-ruumi ega rutiine, mis võimaldaksid õpetajal ja õpilasel segamatult eraldi vestelda. Õpetaja-klassijuhataja ja õpilase liikumistrajektoorid on sageli erinevad, klassijuhatajatund pole privaatne, arenguvestlused (kui üldse) toimuvad kord aastas, e-kool on liiga ametlik. Vanemad ja õpetaja on harjunud suhtlema koosolekutel ning e-vahendite ja mobiililahenduste kaudu, vestlus tähendab juba suurt probleemi. Õpetaja pelgab, et tal pole häbeneva lapsega kõnelemiseks vastavaid oskusi ja suunab last pigem sotsiaalpedagoogi juurde, kelle ametinimetuski hirmutab.\nSihtrühmade määratlemisel saab erinevaid mudeleid ka kombineerida, näiteks kui on määratletud praktikakogukond, siis rakendada sellel osaliselt dialoogimudelit (ehk koos arutada, mis aitaks tekitada usaldust anda kohe oma probleemist teada).


Korter, Tallinn, Harju maakond - Sõle 27E, Põhja-Tallinna linnaosa — Kaanon kinnisvarabüroo\nSõle 27E, Põhja-Tallinna linnaosa\nobjekti ID 97530\nUut omanikku ootab kena 2-toaline korter rahulikus kvartalis. Kuu lõpuni hind 108 900€!\nVäga hea, läbi maja planeeringuga korteri kinnine üldpind on 55.1 m2, millele lisanduvad kaks avatud rõdu ( mõlema suurus on 4.8m2), üks maja ees vaatega hoovi ning teine magamistoas vaatega maja taha metsa poole, kust on kuulda ilusat suvist linnulaulu. Hoovipoolne rõdu on hommikupäikese ja magamistoa rõdu õhtupäikese suunas. Valgusküllase kodu põrandaid katab naturaalne tammeparkett. Avatud köögis on põrandakatteks plaat, samuti ka eraldiseisvates WC-s ning vannitoas. Kokandushuvilisele on integreeritud tehnikaga köögis tööpinda piisavalt. Asjade mahutamiseks on nii esikus, kui ka magamistoas suured avarad lükandustega garderoobikapid.\nElutoas ja köögis on vesipõrandaküte, magamistoas on vesiradiaator. Temperatuuri saab vastavalt oma soovile igaüks ise reguleerida ning siis vastavalt tarbimisele ka maksta.\n2003. aastal valminud kvartal on rahulik ning aiaga piiratud. Korteriühistu on tubli ning tegeleb kõikide vajalike töödega.\nParkida saab tasuta kinnises hoovis, kuhu pääseb läbi puldiga avatava värava.\nMajal on ühises kasutuses kelder, kuhu saab soovi korral oma asju panna.\nKorteri suurepärane lisaväärtus ongi tema asukoht. 10- minutilise jalutuskäigu kaugusel on Stroomi rand ja parkmets, kus on lai valik vaba aja veetmise võimalusi. Väga head tingimused nii sportimiseks kui ka niisama kohvikus istumiseks. Kohvikute valikust on piirkonnas ka näiteks Ristikheina kohvik. Maja juures on olemas nii Selver kui Rimi. Ühistranspordipeatus jääb Sõle tänava äärde, kust ühendus kesklinna ja teiste linnaosadega on kiire ja mugav.\nHuvi korral võtke ühendust ja tulge seda kodu juba lähemalt vaatama!


Hooldus- ja tervishoiutöötajate digipädevuste arendamine - Viru Haigla\nAvaleht » Hooldus- ja tervishoiutöötajate digipädevuste arendamine\nProjekt „Hooldus- ja tervishoiutöötajate digipädevuste arendamine“\nToetuse summa: 55 832,24 eurot\nAntud projekti raames viiakse läbi digipädevuste suurendamise koolitused meditsiini- ja hoolekandeasutuste hooldustöötajatele.\nProjekti eesmärgiks on hooldustöötajate ja meditsiiniõdede digipädevuste suurendamine. Projekti raames viiakse läbi koolitused kahe erineva koolitusprogrammi alusel. Kokku moodustatakse 16 koolitusgruppi hooldus- ja meditsiinitöötajatele, igast koolitusest võtab osa minimaalselt 12 isikut.\nLisaks valitakse koolituse läbinud isikutest välja 24 parimat. Viimastest moodustatakse kaks 12 liikmelist koolitusgruppi, kes koolitatakse edasikoolitajateks eesmärgiga, et nad viiksid edaspidi koolitusi läbi oma asutuses ning pakuksid tuge koolituse läbinud isikutele, julgustamaks viimaseid projekti raames omandatut igapäevaselt kasutama.\nKoolituse tulemusena on koolituse läbinud minimaalselt 76% osalevatest isikutest, kelle IKT vahendite kasutamise oskus on tõusnud vähemalt ühe taseme võrra ning paranenud on õpimotivatsioon. Lisaks on koolituse tulemusena Eesti hooldus- ja meditsiiniasutustes 24 isikut, kes suudavad oma töökohtadel pakkuda ITK vahendite kasutajatele igapäevast tuge ning viivad edaspidi läbi koolitusi töökohtadel. Kolmanda tulemusena on olemas digipädevuste koolitusprogramm isikutele, kes on vanemad kui 50+ ning kellel on madal motivatsioon digipädevusi omandada.


JUHTKIRI | Trump ja Kim portselanipoes - Eesti Päevaleht\nJUHTKIRI | Trump ja Kim portselanipoes\nEesti aja järgi täna öösel olid maailma silmad pööratud Singapuri Sentosa saarele, kus kaks jõulist riigijuhti, USA president Donald Trump ja Põhja-Korea liider Kim Jong-un üksteiselt mõõtu võtsid. Normaalsetes oludes saatnuks kohtumist arutelud rahuväljavaadetest Korea poolsaarel. Praegu närisid poliitikavaatlejad küüsi hirmust selle ees, kui palju halba võivad läbirääkimised kaasa tuua. Lehe postkastidesse jõudmise hetkeks me kokkulepitut ilmselt juba teame. Teame ka seda, et ilmselt kokkulepe kaua ei pea.\nÜhendriikide riigipea lendas kohtumisele Kimiga seitsme juhtiva tööstusmaa nõupidamiselt, kust ta lahkus ust enda järel kinni lüües. Kohtumine näitas ilmekalt Trumpi suhtumist oma liitlastesse. Ehkki viimased suutsid läbi suurte raskuste valmistada ette lõppkommünikee, mis näis sobivat ka Trumpile, andis too juba lennukis olles oma abidele korralduse dokumendile mitte alla kirjutada. Tundub, et veel kümme minutit varem kaaskõnelejaid kiitnud Trump nullis kogu kohtumise tulemuse üksnes kõhutunde põhjal.\nNiisamuti käitus ta möödunud kuul, kui sisuliselt oli saavutatud Hiinaga kokkulepe kaubandussõja ärahoidmiseks. Ühtäkki said nõunikud teate, et kogu nende töö on olnud asjata.\nJa niisamuti käitus ta ka praeguse kohtumise eel Põhja-Korea juhiga. Ta võttis kohtumiskutse vastu ainult kolmveerandtunnise mõtlemisajaga. Siis teatas, et läbirääkimised jäävad ikkagi ära, ainult selleks, et nüüd uuesti meelt muuta.\nEesti jaoks pole paraku paremat lahendust, kui rehvida purjeid ja loota, et torm ühel päeval suuremat kahju põhjustamata üle läheb.\nNiisugune käitumismuster ilmestab kogu Trumpi valitsemisstiili. Miski, mis on kokku lepitud, pole enam kindel, sest (enamasti) hommikul saabuv tviit võib nullida paljude inimeste pikaajalise töö.\n500 päeva pärast presidendiks saamist hakkab saama selgeks, milles seisneb Trumpi suurim oht maailmale. Tegelikult pole ka ükski teine riigipea suutnud panna lõplikult vastu kiusatusele kasutada USA seni veel ületamatut sõjalist, majanduslikku ja diplomaatilist võimekust selleks, et reegleid aeg-ajalt enda huvides painutada. Trump lõhub aga oma riigi hiiglaslikku jõudu kasutades aastakümneid üles ehitatud liite ja diplomaatilisi võrgustikke samasuguse ükskõiksusega nagu elevant portselantaldrikuid.\nEuroopa riigijuhid eesotsas Prantsusmaa ja Saksamaaga väljendavad üha häälekamalt vajadust mitte enam loota julgeoleku tagamisel Ühendriikidele. Eesti-suguste väikeriikide jaoks pole paraku vist paremat lahendust, kui rehvida purjeid ja loota, et torm ühel päeval suuremat kahju põhjustamata üle läheb.


Kuidas kasutada ja pesta õli juuksed - Curling 2020\nHoolitse oma juuste ja õlidega on tuhande aasta pikkune ajalugu. Naturaalsed õlid sobivad kõik juuksed ilma eranditeta, sõltumata nende tüübist, pikkus, paksus, värv ja sugu või rahvusliku päritolu nende omanik. Need õli meie juuksed - on tahke kasu ja ilu, ja nii neid kasutanud hoolitsetud nagu staarid, tuntud kaunitarid, samuti tavaline tüdruk, unistad ilus ja terved juuksed. Olemaskid on saadaval, meeldivad kasutamiseks, neil pole vastunäidustusi ja suurepäraseid tulemusi. Seda juuksehooldusmeetodit saate kasutada kogu oma elu ja nautida imelist tulemust. Kasutage õli - see on efektiivne ja keskkonnasõbralik. Täiuslikult tajutav meie juuksed ja peanahk ning neil pole vastunäidustusi. Et saada õli maskid maksimaalselt kasu ja mõju on oluline mõista, kuidas rakendada ja pesta õli juuksed.\nKõigepealt peate oma juuste tüübi üles ehitama. Me kõik oleme erinevad, meie juuksed erinevad rasvade / kuivuse, pikkuse ja paksuse poolest. Kui peanahk on rasvane või rasvane, tuleb õrn juuksed kanda väga säästlikult, üle kuivatatud juuksed tuleb hästi õli segada.\nEnne pesemist, st kuivadele mustadele juustele, kantakse juustele õli. Enne õli kasutamist kanda juuksed hästi, massaaži oma peanahka või kasutada darsonvali.\nValage õige õli kogus eraldi konteinerisse ja käsi õrnalt niisutage, kasutage peanaha õli massaaži liigutustega, jaotades jäägid kogu pikkusega. Tõsta oma juukseid õrnade kätega nii, et kõik juukselõhed oleksid hästi õlid.\nNäpunäide Ärge valage juukseõli! Juuksed imendavad neilt ainult õiget kogust, lisaks eemaldatakse juuksest problemaatiline liigne õli.\nPitsuta oma juuksed ja hoia õli juustele nii kaua kui võimalik. Mulle ei meeldi kasutada plastist wrap ja soe rätikud õli mask, nagu ma oluliseks hoida õli juukseid nii kaua kui võimalik, nii et alati lahkuda õli maskid ööseks. Kui te korralikult tabas õli juustele (koguses soovitud neile), ei tohiks määrida padi õliplekivaba, kuid igaks juhuks, parem kasutada selleks eraldi määratud padjapüür. Hommikul peske õli regulaarselt šampooniga. Öösel juuksed väga hästi õlitatud, see on suurepärane Tõkestusosa ja haprad otsad ja liigse rasva juuksed. Õli mask täiesti tervemad juuksed ja annab neile sära, tugevust ja lahtiselt, regulaarsel kasutamisel suurendab karvakasvu, leevendada isegi raske juuste väljalangemine ja kõõm, tihedust suurendada juuste. Õli mask soovitaksin teil teha regulaarselt (ideaalis elu jooksul) ennetamiseks 1-2 korda nädalas aktiivse ravi kestel juuste 3-4 korda. Õli-mask sobib kõigile juuksetüüpidele, peate valima oma juustele õige.\nKas on võimalik naturaalsest šampoonist juuste õli pesta?\nKui teie juuksel õli on õiges kasutuses, võite selle pesta loodusliku šampooniga või puhtalt looduslike vahenditega, nagu shikakai või värvitu henna. Kuid seda saab teha järgmistel juhtudel:\n- kui paned õli õigesse kogusse juustele\n- Teie valitud õli sobib teie juustele\n- sa oled ellu jäänud õli õiglase aja jooksul\nViimane punkt on eriti oluline tüdrukutele, kellel on rasvased ja rasused juuksed. Õline peanaha omanikuna on mul lihtsam maha pesta õli mask karvkatte leotatud juuksedest. Rasvatele juustele vajab ka toitu ja niiskust, üleöö, juuksed sõna otseses mõttes "söövad" kogu õli ja hommikul saate kergesti seda pesta, on veelgi lihtsam pesta õli vanni juustest.\nNiisutage juukseid veega ja kasutage naturaalset šampooni. Massage juuksed hästi, pöörama erilist tähelepanu pikkusele ja jäta šampoon juustele paariks minutiks. Kõige tõenäolisem on see, et šampooni esimene manustatav vaht ei ole üldse või see on väga väike. Pese šampoon välja ja uuesti uuesti. Vaht peaks olema nagu tavaliselt juuste pesemiseks. Massage juuksed hästi ja jäta 2-3 minutiks uuesti, loputa rohke jaheda veega. Tavaliselt pärast seda pole vaja palsamit või maski. Aga kui tunned vajadust, siis kasutage seda ära. Puuduvad selged reeglid, kõik eraldi. Tavaliselt ei vaja lisatoitu rasvade ja õhukeste juuste puhul.\nVõite proovida 100% naturaalset õli maski pesta, on märganud, et mida tervemad on juuksed, seda lihtsam on see teha. Eco-kosmeetikatoojate austajaid on alati lihtsam, kuna juuksed on mõeldud hea ja pehme hoolduse jaoks. Kui te alati pesete oma juukseid agressiivse šampooniga ja siis järk-järgult üleminek looduslikule kosmeetikale, võite pesta oma juukseid looduslikult ilma igasuguste probleemideta ja isegi ninasisaldusega maskeid. Juuksed reageerivad suure tunnustuse ja rõõmuga. Parem on kasutada looduslikke šampooni ja pesta õli maski vanni kasutades neid. Sooja temperatuuri mõjul peanaha poorid puhastatakse hästi, verevarustus paraneb, toksiinid elimineeritakse. Sellistes suurepärastes tingimustes saab õli maski kergesti maha lükata šikkade, henna, sinepide, savi või seebi pähklite abil. Pärast sellist pesemist on juuksed endiselt puhtad ja värsked kauem ja ka väga läikivad.\n- kui tavalised juuste pesemine konsulteerib ainult sampooni peanahal (mitte üle kuivatada pikkus), siis antud juhul kohaldada šampooni peanahale ja läbi juuste;\n- me pehme kaks korda peanahka ja iga kord, kui jätate šampooni juustele paariks minutiks (on üks oluline tingimus: šampoon peab olema hea loodusliku koostisega!)\n- kui te pesta õli mask savi, henna, Shikaku, amly pulber jms, mis on kasutades looduslikke pulbristatud agent, siis ei ole ka ainult seda rakendada peanaha, vaid ka kogu pikkuses juustele. Puhastav mask on parem hoida toidukilega ja soe rätik (mõned maskid voolata, nii et ma soovitan teil kasutada vana või spetsiaalselt selleks otstarbeks välja töötatud). Sellisel looduslikud šampoonid - maskid Soovitame lisada eeterlikud õlid, mis aitavad suurendada menetluse mõju ja annavad juustele kergust ja täiendavaid värskuse. Mask on parem hoida juustes 20 minutit kuni 1 tund, pesta rohke veega. Pärast protseduuri, juuksed märgatavalt lisatakse tihedus, saada tihe ja elastne, palju sära.\nMida teha, kui õli pole juustest maha pesta?\nSee tähendab, et õlitamistehnoloogiat on rikutud:\n- Te olete juustele liiga palju õli kandnud. Ärge valage õrnalt juustele, ära kasuta seda ülemäärastel kogustel. See pole hea!\n- Valesti valitud õlid teie juuste tüübi jaoks. Ma soovitan õlistel juuste omanikel kasutada kergeid õlisid ja vältida rasketest õlidest. Reeglina sobivad õlist juuksed kerged õlid nagu argan, jojoba, avokaado jne.\n- madala kvaliteediga õli / võltsitud või sisaldab mineraalõli. Valige ainult kõrgekvaliteedilised ja looduslikud tooted!\nViimane punkt on väga oluline. Odavad sünteetilised õlid langevad juukselõhnana ja juuksed on tõesti väga rasked, isegi kui te kõik õigesti tegite. Nüüd on palju võltsinguid templi all "100% looduslik toode". Olge tähelepanelik. Kui õli on väga raske pesta, siis hakkab peanahk kiiresti õline, sügelema ja lööb kaetud, te ei näe seda efekti, siis on kõige tõenäolisem, et olete ostnud madala kvaliteediga toote, mille peate koheselt ära kasutama. Naturaalseid õlisid tajuvad meie juuksed ja nahk naturaalseks tooteks, kui neid õigesti kasutada, neid pestakse juustest kergelt ja jäetakse valguse ja läikivaks. E-poest saate osta looduslikku õli.\nKui teil on põhjustanud liiga palju õli juukseid või ei ole kindel, et leida sobivad teie juukseõli, see on suur viga, kui pesta neid rohke šampooni. Sa blokeerida kõik kasu õli maskid ja tõenäoliselt kuivamiseks juuksed piki ja prostimuliruete rasunäärmed peas. See tähendab, et peanahk muutub isegi rasvamaks ja näpunäited on kuivamad ja rabedamad. Parem on kasutada munaraha 20-30 minutit enne juuste pesemist. See mask on väga kasulik, mitte ainult ise (eriti sära), vaid ka aitab puhastada juuksed hästi. Samuti on suurepärane võimalus nafta juuste juurest puhastada, et kasutada peanaha puhastusvahendit. Peanaha ostetud või omatehtud puhastusvahendid on teie isiklikud eelistused. Igal juhul nende pidev kasutamine, ning kena boonus aitab lihtsam pesta õli juuksed. Tüdrukud rasvaga ning altid pesemata juuksed täiuslik soola nühkima, mis aitab puhastada juuksed ja peanaha ning samuti kiirendada kasvu juuksed ja vabaneda kõõm.\nNüüd teate, kuidas õigesti juuste õli kasutada ja pesta õrnalt, kuid kui teil on küsimusi ja soovi, siis esitage oma küsimused, meil on hea meel neile vastata!\nKuidas õli määrdub pärast pesemist juukseid?\nŠampooni kasutamine viib kaitsev rasvkile täieliku eemaldamiseni ja pärast pesemist tekitab ebamugavustunde, kuigi juuksed ei ole puhtad. Nad ütlevad, et neil on head šampoonid, mis sisaldavad naturaalse rasva asemel õlisid. aga ma pole neid veel näinud.\nNagu nad ütlesid, saate oma juukseid määrida õli abil. kui nii, siis kuidas ja kuidas. Või äkki keegi teab selliste õlide šampoonide kaubamärki?\nMul on väga õhuke, pikk pleegitatud juuksed. Ja isegi pärast palsamit ja maski ei ole neid alati võimalik kammida, pesakohad moodustuvad mu peas)) avastasin endale jojobaõli, mida oli juba eespool mainitud. Ostsid apteeki, tundub 60-70 rubla eest pudel. Ma sõna otseses mõttes panin tilka oma käed ja määrida näpunäiteid veidi niiske juuksed seda enne kuivatamist see föön. Mulle meeldis see mõju\nÕli PÄRAST pesemist, võin öelda, et kõik looduslikud õlid, mida kasutatakse juuksed, on üsna rasked ja õlised ning loovad määrdunud juuste ületamatu mõju, on ebatõenäoline, et see mõju saavutatakse peamise pesemisega. Õli on aga alternatiiv - need on vedelikud. Personaalselt meeldib mulle Kapous juuksevedelikele väga palju, pane need kohe pärast pesemist märjadele juustele ja ka lõualuudele. Juuksed muutuvad siledaks ja läikivaks, poorsuseks ja kuivaks. Mina isiklikult kasutavad vedelikku lõhenenud otste jaoks ja nagu ma ise on rasvane peanahk, kuid otsas on mu juuksed alati kuivad, ma ei kohalda mitte juurtest, vaid otsikutest.\nMarina! Olen teiega nõus, et isegi headest šampoonidest, mis kirjelduse järgi hõlmavad teatud õlisid, on need õlid nii väikesed, et nad ei suuda kaitsta juukseid välja kuivama, eriti kui need on loomulikult õhukesed ja rabedad..\nÄrge püüdke määrduda oma juukseid õli pärast pesemist. See on õudusunenägu.\nJuukseõlisid tuleb kasutada ainult enne juuste pesemist! Ja samal ajal ka juustele rakendatav õliga pestakse väga harva tavalise šampooniga - pärast juuste kuivamist jääb neile ikkagi rasvav toime.\nMa kasutasin Evalari takjaõli pikka aega, nii et ma peseti kaks korda Drakoshi laste šampooni (mis ilma pehmendavate lisanditeta) kaks korda ja siis pesti mu juukseid regulaarselt šampooniga. See oli siis, kui mõju oli rohkem või vähem.\nSellest ajast pole ma õli pikka aega kasutanud! Ma proovisin igasuguseid maske (Elsev, L'Oreal) või pärast peseemade pesemist, mis on piisav, et hoida juuksed 2 minutit, seejärel loputage jaheda veega ja pakute head efekti.\nNüüd mulle meeldib Valgevene ettevõtte Belita palsam "Munakollane" - nii eelarve kui ka maitsev (vanilje) lõhn ja see ei ole halb, kui hõõruda oma juuksed juuksed ja hoia seda umbes kolm minutit, kuni see pestakse.\nJuuksemaski tuleks kasutada laia pintsli või kammiga. Kõigepealt rakendame seda juurtele ja seejärel levitame seda üle kõigi vööde, ühtlaselt kogu pikkuse ulatuses.\nJuuksekasvade avamiseks ja toitainete saamiseks peate looma kasvuhooneefekti. Kandke dushikatet või kilekotti (ainult juustele) ja soojendage seda kogu rätikuga. Saate juuksed veel juuksetsooni soojendada.\nKui teil on õline juuksed, siis ei tohiks pikemat aega juustest õli hoida - see süveneb veelgi.\nSelleks, et vältida probleeme juuste maski või õli rakendamisega, võite lisada kefiini või riaženka. See mitte ainult ei hõlbusta protsessi, vaid võimaldab ka juukseid täiendavalt toita.\nSuurepärane võimalus juukset kuivatada maski või õli rakendamiseks on see pihustuspudeliga. Õli või segu võib valada tühja pihustuskorki ja rakendada seda juustele, levitades seda sõrmedega või kammiga.\nKui õli on külmunud, peate selle käes veidi soojenema ja kleepima jootele - teil ei ole vaja palju õli võtta. Sellest ei anna midagi peale rasva efekti. Hoidke koorelõli paar tundi ja pese see juuksepalsamiga.\nJuukseõli pärast pesemist\nArganõli on kõige haruldasem ja kõige väärtuslikum taimeõli, mis on saadud marja puu viljadest ja kasvab Marokos. See õli kõige sagedamini koos teiste taimeõlide sepistamisega vali õlide valimisel ettevaatlikult, vali tõestatud tootjate arganõli.\nArganõli võib kasutada mitmel viisil. Kui juuksed on kuivad ja poorsed, võite kasutada õlist lõpliku kustutamatu hooldusena, pühkige 2-3 peamist õli peopesade vahel ja kandke pärast pesemist puhtaid niiskeid juukseid.\nNäiteks võidakse näiteks hommikul juuste maskidele lisada argaaniõli\nMaski proportsioonid võivad sõltuvalt juuste pikkusest muuta. Mask tehakse enne juuste pesemist. Õlide segu kuumutatakse veevannis ja jaotub ühtlaselt kogu juuste pikkusele, astudes sammuks juurtest mõne sentimeetrini. Soovitav on maski soojendada ja hoida seda vähemalt ühe tunni jooksul juustele, võite maski ka ööseks jätta, selle mõju korral on korrapärane kasutamine väga hea.\nMeie jaoks on kamelliaõli üsna uus vahend juuksehooldusalastes ja mitte ainult, kuigi idas on seda kasutatud kosmeetikas rohkem kui kaks tuhat aastat, eriti hea õli mõju juustele.\nKamelliaõli võib kanda peanahale ja pikkusele, kuid pisut annab see pikkusele parema mõju ja peanahale on paremad õlid.\nÕli kasutatakse juuksehoolduse viimasel etapil puhtatel juuksehooldustel, piisab 1-2 tilka, pärast esimest manustamist märkate, kuidas juuksed muutuvad ja ilmub koheselt sära.\n1 - 2 tilka brokkoliõli hõõruge peopesadesse ja loputage niiske juuksed, mitte kustutamatute vahenditega. Siin peamine põhimõte, et "palju ei tähenda head", sest kui te seda õli üle pingutate, siis näevad juuksed ebameeldivaks ja rippuvad nagu jääklaid.\nIgaüks teab juuste oliiviõli eeliseid ja selle tulemust, nagu nad juuksed ütlevad.\nOliiviõli sobib nii juuste pikkuseks kui ka peanahaks. Paljud itaallased kasutavad oliiviõli kuivade, tuhmide ja kahjustatud juuste hooldamiseks. Õli võib kanda juustele puhta kujuga ja ka maskide koostises, kusjuures mõlemad tavalise kasutamise meetodid annavad hea pikaajalise tulemuse.\nNafta on merelistele imetajatele (spermatseeti) ekstraheeritud õlidest kompositsioonile lähedane, imendub see koheselt, kõrvaldab ärrituse, lobiseb. Õli jaotub hästi juuste pinnale ja muudab need tervemaks, pehmeks, elastseks ja läikivaks. Samal ajal on juuste ja juusteotsade vahelised strukturaalsed erinevused joondatud, st õli taastab juuste struktuuri.\nMakadamiaõli võib kasutada ka mitmel viisil, sh juuste puhastamiseks puhta õli (1-2 tilka), see imendub koheselt, ei jäta rasvast läikivat, ja mis kõige tähtsam, õli niisutab, toidab ja taastatab juuste struktuuri. Ostetud ja omatehtud juuksemaskidele võib lisada ka nafta:\nKookospähkliõli populaarsus on meile pärit indiaanlaste seast, nad on kasutanud kookosõli igapäevases juuste hoolduses üle tuhande aasta ning paljud tüdrukud kadestavad nende juuste ilu. Kuid ärge unustage geneetikat, slaavi tüdrukutes, ei ole juuste struktuur kunagi sama kui Aasia tüdrukute puhul, kuigi see on täiesti võimalik juuste seisundit parandada, eriti kookosõli sobib kahjustatud juustele.\nKookospähkliõli võib kõige paremini juuste pikkusele rakendada, kuna see võib õlitada peanaha poorid ja lõpuks juuste väljalangemine võib suureneda.\n1 supilusikatäis kakaovõid või jojobat.\nJuuste rasvatamine on väga lihtne meetod. Selle olemus seisneb selles, et tööriist laieneb juuste kogu pikkusele ja vajadusel kantakse peanahale. Samuti võib õli kasutada ainult näpunäidetest või juuste keskelt. Pärast seda, kui toode on "sihtpunktis", viiakse läbi kerge massaaž, pannakse pea peale fooliumkork või ümbritsetakse pea peal rätik.\nKui tihti määrduvad juuksed?\nSeda juuksehooldustoimingut tuleks teha 2-3 tundi enne juuste pesemist kaks või kolm korda nädalas. Juuksed taastavad, tugevdavad, niisutab, muutuvad pehmeks ja läikivaks. Mõne tunni pärast (kui palju - see sõltub teie eelistustest), õli pestakse.\nKõigepealt püüavad nad seda sooja veega teha ja seejärel pesta juukseid põhjalikult šampooniga - üks või kaks korda. On oluline lõpetada silikooni sisaldavate toodete kasutamine. Vastasel korral ei saa nafta töötlemine soovitud tulemusi: silikoonid ei jäta õlistoodust juustesse sisaldavaid koostisosi.\nIga õli juuste töötlemisel on vaja teha toitev ja niisutav mask. Samas ei tohiks ioon sisaldada raskseid silikone, ärritavaid detergente ja tugevaid säilitusaineid.\nMis täpselt suudab peaga hakkama? Kõige populaarsemad ja kasulikud juukseõlide hulka kuuluvad:\nOliiviõli - omab tugevaid niisutavaid omadusi;\nKastoorõli - hoiab ära juuste väljalangemise, lõhenenud otste välimuse;\nKookosõli - täiuslikult toidab kuiva juukseid ja parandab kahjustatud näpunäiteid;\nMagusad mandliõli sobib ideaalselt matt-ja kuivatatud juuksed;\nJojoba õli - niisutab ja pehmendab nõrkaid, kahjustatud juukseid;\nToorõli - taastatakse juuste struktuur seestpoolt.\nKõige sagedasemad vead juukseõlis\nÕli asetamine määrdunud juustele.\nSee ei seisne mitte puhtalt pestud juuste tootmises, vaid selles, et see on rasvavaba. Muide, mõni päev "eluvõõras", iseenesest on juustele kahjulik: see nõrgendab juuksefolliikleid ja kiirendab kaotust.\nLiiga palju õli rakendamine.\nParem on pea pea sagedamini käsitseda, kuid väiksema rahasummaga, kui lasta pool pudelit juuste peal üle ühe. Miks Liiga palju õli ei pesta isegi topeltpesuga.\nVale õli valik.\nSee peaks sobima juuste struktuuriga. Vastasel korral ei too toode oodatud tulemusi, vaid muudab juuksed raskemaks.


Mamza's: Naised ei anna teed\nNaised ei anna teed\nVäga võimalik (ma kordan: väga võimalik), et ma eksin ja olen subjektiivne, kuid mul on jäänud selline mulje, et naised annavad ülekäiguraja ees seisvatetele inimestele tunduvalt vähem teed kui mehed. Kust mul selline info? Lihtsalt, mulle tundub, et umbes pooltel kordadel, kui mulle pole teed antud - on tegemist naistega. Ja samuti mulle tundub, et liikluses on meesautojuhte tunduvalt enam kui naisi. Siit järeldan hämmeldusega, et naised annavadki vähem teed.\nOlen korduvalt mõelnud, kas kirjutan seda postitust ja iga kord olen seda edasi lükkanud mõeldes "See ainult tundub mulle nii. Ei saa ju olla, et naised tõesti on vähem viisakad autojuhid kui mehed.", aga eile viskas mul lõplikult üle, kui isegi autokooli instruktor (tegemist oli autokooli autoga ja autos oli vaid autot juhtinud naine...ta võis olla ka sõiduõpetaja abikaasa muidugi) täiesti külma näoga kihutas minust mööda. Naine oli.\nUpdate: just käisime koeraga jalutamas ja kes ei peatunud ülekäiguraja ees, kuigi meid oli kaugelt näha? Naisautojuht :(\nJa veel üks asi, mis mind ajab naiste puhul närvi liikluses. On ummik. Autod ei mahu ristmikule ära enam ja blokeerivad kõrvaltänavate liiklust. Sellises olukorras on loogiline, et üritad eelseisvale autole võimalikult lähedale seisma jääda (kui just pole tegemist järsu tõusuga ja eesolev auto võib hakata veerema tagasi), et võimalikult palju autosid mahuks ära ristmikule. Aga see ei tundu vist sama loogiline ka naistele. Absoluutselt iga jumala kord, kui ma näen, et autode vahel on 2 meetrit vahet, siis on tegemist naisega.\nposted by tarieli at 7:02 PM\nMind häirib ristmike ja ülekäiguradade kinni sõitmine. Juba idiootne komme ikka.\n2 allar: on küll idiootne, ei vaidle vastu. nii mõnigi kord olen tahtnud jalaga virutada autole, kes on otse ülekägirajal seisma jäänud. pole seda siiski teinud :)\nSul võib isegi õigus olla. Ma ise - naine roolis - ei peatu küll ülekäiguraja ees, kui teed ületaja lihtsalt seisab tee ääres nagu ei teaks ise ka, kas tahab teed ületada või mitte. Kui oled rajale astunud - on sinu eesõigus. Sest vahel juhtub ka sellist pilti nägema nagu täna hommikul - kolm tädikest-sõbrannakest lobisevad kõnniteel just ülekäiguraja kõrval, auto peatub raja ees (roolis MEES) ja siis tädikesed kukuvad kätega vehkima, et sõida-sõida edasi! Neil lihtsalt mokalaat pooleli. Sellises kohas.\nAga selle vastu olen küll, et kiputakse kergesti üldistama - no muidugi, naine roolis! (Eriti põlglik hääletoon kujutle ise juurde). Samas on mul liikluses olnud väga tobedaid asju ka meestega roolis. Näiteks pääsesin napikalt ühele audile tagant täiega sisse sõitmast, sest roolis olnud papi pani pidurid blokki mille ees? - maanteele oli maha pandud loendur. Nägi vist esimest korda elus ja ehmatas?\nKuule, mul on meiliga mingi jama\nVenemaa tunnustas Abhaasia ja Lõuna-Osseetia isese...\nKülma sõja elemendid


2009 Rait Prääts “Lihtsad küsimused” | Eesti Klaasikunstnike Ühendus\n2009 Rait Prääts “Lihtsad küsimused”\nVABADUSE GALERIIS 12.03. – 1.04. 2009\nDigifotode autor on Laura Prääts.\nNäitust saatva heliteose on loonud Mihkel –Markus Mikk.\nRait Prääts on nii Eestis kui rahvusvaheliselt tuntud eelkõige vitraažikunstnikuna. Viimased viisteist aastat on tema monumentaallooming jäänud enamasti kaunistama Soome kirikuid ja sakraalhooneid, ent enam kui veerand sajandit on tema vitraažid väärtustanud Eesti kultuurikeskusi, tuntumad neist Niguliste Muuseum-Kontserdisaal, Eesti Rahvusraamatukogu ja ka lähiajal hävitatud postmodernistlik „Karli katedraal”. Viimane vitraaž aga valmis jõulude eel Tbilisi Eesti saatkonnale.\nKlaasimaali ja vitraaži kogemus on välja loetav ka Rait Präätsa unikaalsetes ruumilistes objektides, mis paljudel kodumaistel ja rahvusvahelistel näitustel eksponeerituna on aastate jooksul jõudnud läbi teha ulatusliku iseseisva evolutsiooni. Ta on ainus Eestis ent võib-olla ka kogu maailmas, kes oma autoritehnikas on õnnestunult ühendanud klaasimaali ja sulatustehnikad ning arendanud välja võimaluse luua klaasobjekte, kus maali, sulatustehnika ning läbiva ja peegelduva valguse koosmõjul tekivad lummavaid ruumilisi ilusioone kätkevad klaasobjektid.\nViimastel näitustel 2008, „European Glass Context” Bornholmi saarel ja autori isiknäitusel Eesti Riigikogu kunstisaalis (koos Sirje Eelmaga) hakkas arenema välja käesoleva näituse kontekst. Vabaduse galeriis eksponeeritud arvukad klaasist „arvutid” ja „mobiiltelefonid” esindavad ambivalentseid funktsioone. Nad on ühtaegu väga töömahukad ja hinnalised kunstiteosed, mille loomiseks on rakendatud palju energiat ja kogemusi ning perfektse teostuse taganud tecnet ja samas esitavad nad veenvalt kaasaegse virtuaalmaailma võimalusi isoleerida inimene kui indiviid ja devalveerida tema inimlik identiteet üheainsa sõrmeliigutusega.\nKõikidel arvutiekraanidel esitatud inimlikke situatsioone ohustavad autori pooltesitatud valikuvõimalused. Ekraanidele jäädvustatud küsimused manipuleerivad vaatajaga ja vaataja võib valida, kas „Yes” või „No”, nagu päriseluski, või pigemini virtuaalelus. Etteantud küsimustele vastuste valimine on ju levinuim demokraatiamängu võte nii majanduses kui poliitikas. Ainus võimalus säilitada oma vabadus on ilmselt mängust loobumine. No kuidas vastata, kui ekraanil tantsiva unelmkauni baleriini juures on küsimus „Would you like ballerina to striptease?”\nMäng plastmassi meenutavaks disainitud klaasmobiilidega on intiimsem ja samas ka kriibib enam hinge. Ahastavad küsimused on ju esitatud eesti keeles ja eelkõige endale, sest inimesed on oma levimaailmas üksi. Kas keegi kuuleb mind? Miks ma olen siin?\nThis entry was posted in Uudised on 12. märts 2009 by klaasikunst.\n← 2009 Kristiina Uslar pälvis auhinna konkursil “Jutta Cuny-Franz Memorial Award 2009“ 2009 VALGEST VARJUST Maret Sarapu Hop galeriis →


Imetooted imet ei tee! Internetis pakutavasse tuleks suhtuda kriitiliselt. - EL tarbija nõustamiskeskus\nUudised » Imetooted imet ei tee! Internetis pakutavasse tuleks suhtuda kriitiliselt.\nEL tarbija nõustamiskeskusele laekub igapäevaselt tarbijate pöördumisi seoses erinevate internetikeskkonnas pakutavate „imetoodetega“. Peamiselt puudutavad kaebused salendavaid imekapsleid Raspberry Ketone ja kortsudevastast kreemi Hydroface. Nimetatud toodete puhul põhjustab kaebusi eelkõige lubatud imetoime puudumine ning asjaolu, et kauplejapoolset lubadust toodete tagastamise korral kogu makstud raha tagasi saada, ei täideta.\nToodete müüki iseloomustab ka asjaolu, et pakkumiste taga olevat ettevõtet on tarbijatel raske tuvastada. Põhjalikumalt pakkumistega seotud veebilehti uurides selgub, et toodete müüjaks on Ameerika Ühendiriikides registreeritud ettevõte Lifesisters LLC, kellel puuduvad ametile teadaolevalt esindused Eestis või Euroopa Liidus. Võttes arvesse, et kirjeldatud toodete ostmisel teeb tarbija tehingu Ameerika Ühendriikides asuva ettevõttega, puuduvad EL trabija nõustamiskeskuse ja Tarbijakaitseametil otsesed võimalused ettevõtja suhtes menetlust algatada ning tarbijaid aidata. Seetõttu tasuks tarbijatel alati enne tehingu sõlmimist kindlaks teha, kes on tehingu teiseks osapooleks ning milliseid andmeid ettevõtja enda kohta avaldab. Selleks, et rakendada kaupleja poolt lubatud õigust toodete sobimatuse korral saada kogu makstud raha tagasi, peaks eelnevalt veenduma kaupleja usaldusväärsuses ning võimaluses probleemide ilmnemisel kauplejaga ühendust saada.\nLisaks paneme tarbijatele südamele, et kauplejapoolsetesse lubadustesse imet tegevate toodete osas tuleb suhtuda realistikult. Eelkõige tasub olla ettevaatlik toodete osas, mille mõju on silmnähtavalt liialdatud.


Clinic proteesihari - Jordan Oral Care\nEsilehtClinic by JordanClinic proteesihari\nIgakülgne tõhus puhastus\nKui teil on proteesid, on oluline neid nii mehaaniliselt kui ka keemiliselt puhastada, et eemaldada hambakatt ja vältida bakterite levikut.\nErgonoomiliselt kujundatud Jordan proteesiharjal on efektiivsemaks puhastamiseks kaks pead. Suur kumer pea sobib proteeside kujuga, et tagada tõhus puhastamine suurtel pindadel. Väiksem harjapea eemaldab tõhusalt hambakatu ja toiduosakesed proteesi raskesti ligipääsetavates kohtades. Hambaproteeside põhjalik puhastamine on oluline igemete ärrituse ja halba hingeõhku põhjustavate bakterite leviku ennetamiseks. Tugeva käepideme abil on harja lihtne kasutada ka vähenenud käemotoorikaga inimestel.


TOETAME OMA HEAD TREENERIT VÕITLUSES RASKE HAIGUSEGA! - Keila Korvpallikool\nHome Uudised TOETAME OMA HEAD TREENERIT VÕITLUSES RASKE HAIGUSEGA!\nTOETAME OMA HEAD TREENERIT VÕITLUSES RASKE HAIGUSEGA!\nHead Keila inimesed! Pöördume teie poole Keila Korvpallikooli, Keila Tervisekeskus OÜ ja kogu Keila spordikogukonna nimel ning palume teie abi oma hea treeneri ja töökaaslase ravi toetamisel.\nVähiravifond “Kingitud Elu” on ulatanud abikäe meie korvpallitreenerile ja tervisekeskuse hinnatud töötajale Olev Baarile (60), et ta saaks võidelda neljanda staadiumi maovähiga, olla jätkuvalt oma pereringis ja jätkata trennidega.\nOlevi uus ravim ei kuulu paraku haigekassa poolt kompenseeritavate ravimite nimekirja ja seetõttu oli meie hea kaaslase ainus võimalus elupäevi juurde saada, paluda abi vähiravifondist, kus otsustati Olevit ka aidata.\nKeila Korvpallikool ja Keila Tervisekeskus kutsuvad kõiki Keila spordihingesid üles tegema vähiravifondile annetuse Olevi nimele, et meie armastatud treener saaks vajaliku raviga jätkata. Olevi üks ravikuur maksab 13 000 eurot ning hinnanguliselt on vaja kolme ravikuuri.\nKui soovid Olevi ravi toetada, siis tee annetus vähiravifondi kontole ja märgi ülekandel selgituse lahtrisse märksõnad „Olevi raviks“.\nPangaülekandel märgi makse saajaks: SA Hille Tänavsuu Vähiravifond Kingitud Elu\nKeilas on tugev ja abivalmis kogukond. Oleme kindlad, et kui paneme seljad kokku, suudame üheskoos vajaliku summa ravi jaoks kokku saada!\nNeljanda astme maovähk diagnoositi mul ligi poolteist aastat tagasi. Tegin läbi kuus keemiaravi ja tundsin end mõned kuud juba päris hästi, kuid järgnev kompuuteruuring andis teada, et vähk on siiski tagasi. Algas taas keemiaravi. Arsti soovitud uus ravim ei kuulu haigekassa poolt kompenseeritavate ravimite nimekirja. Seega oli mu ainus võimalus saada juurde elupäevi paluda vähiravifondi abi. Ja te otsustasite minda aidata. Aitäh teile.“\n„Ilmselt teavad vaid sarnase situatsiooni elus läbi teinud inimesed, mida tähendab lootus. Kui senini loendasin ligikaudu järgi jäänud päevi järjest vähemaks ja vähemaks, siis nüüd saan selle ootele panna. Ja teha head – head tööd veel nii palju, kui vähegi võimalik. Olla koos oma lähedastega, tunda rõõmu lastest ja lastelastest ning aidata neil suureks kasvada.\nOlen terve elu olnud laste korvpallitreener. Teie toetus võib anda mulle võimaluse seda jätkata. Näha neid särasilmseid jõnglasi trennis pingutamas, rõõmustada võitude üle ja küllap vahel ka kurvastada kaotuste pärast. See on mu töö, mille üle tõesti rõõmu tunnen.“\n„Kui mõtlen loole, millest vähiravifond on alguse saanud, ei leia ma sõnu, mis võiks kirjeldada selle looja üllameelsust. Te ei ole üksnes fond, kes raha jagab, vaid olete institutsioon, mis on muutnud meie ühiskonda paremaks, humaansemaks, heldemaks. Sealhulgas ka mind. Minu pangakontol on salvestatud igakuine püsiannetus teie arvele. Vaatan teie vabatahtlike annetuste kogujaid kui kangelasi. Alati naeratavatena, seisavad nad erinevatel üritustel, kogudes raha, et saaksite aidata, päästa inimesi elule. Mu meelest ei ole olemas suuremat heategu.“\n„Aitäh teile teie töö ja vaeva eest. Olgu teil ikka jõudu ja palju rõõme kingitud eludest.”\nKeila Korvpallikooli naised said Tallinna karikavõistlustelt 4. koha.\nU13 poisid alustasid Balti liiga hooaega kahe võiduga


Nukufestival pakub mõõtu - Uudised - Sakala\nNukufestival pakub mõõtu\n2. juuni 2004, 0:01\nViieaastane Catherine Raudvere kippus koos oma emaga kõikidele festivali etendustele. Pärast oli laps muljetesse mattunud. ««Kiki ja Miki» etendusel oli pisaraid pritsiv lill ja ilusa seelikuga kärbseseen, kes tegi igasuguseid tsirkusetrikke. Gustavsonide pereteatri nukkude kontserdi ajal naersin nii, et kõht kõveras. Tore oli ka see, et mind kutsuti lavale nukuga mängima ja ma sain olla kohe pärisnäitleja. Kolmandal päeval oli väga kurb etendus õnnelikust printsist. Emme nuttis ja minul tulid ka pisarad silma,» vadistas ta.\nFOTO: Vilma Ilves\nTänavune nukuteatrite festival «Teater kohvris» langes tähelepanuväärsele ajale: 20. mail 75 aastat tagasi kogunesid Prahasse 11 Euroopa riigi nukuteatritegijad, nende seas Eestist pärit Alla Orav.\nSellel päeval pandi alus maailma vanimale teatriorganisatsioonile, nukuteatrite rahvusvahelisele liidule UNIMA. Nüüd on UNIMA rahvuslikke keskusi üle 60 ja need asuvad kõigil kontinentidel.\nKuigi Eesti Riikliku Nukuteatri side UNIMA-ga sai alguse juba 1958. aastal ja legendaarne nukuteatri isa Ferdinand Veike oli palju aastaid UNIMA Nõukogude Liidu Keskuse asepresident, täitus UNIMA Eesti Keskusel jaanuaris alles viis iseseisvat tööaastat.\nUNIMA juubeli tähistamine kulmineerub UNIMA nädalaga Tallinnas 29. maist 5. juunini, mil etendusi annavad peaaegu kõik n.-ö. ametlikud Eestis tegutsevad nukuteatrid.\nViljandi festival oli tänavu avalöök\nTagantjärele tundub isegi sümboolne, et Viljandi festivali esimene päev oli pühendatud neile truppidele, kes ei ole end suures nukuteatrimaailmas veel näidanud, kuid kuulduste järgi tegutsevad lasteaedades ja koolides üsna agaralt.\nUNIMA tiiva alla kogunenud teatrid on mitut puhku muretsenud, kuidas mõjutavad need trupid Eesti nukuteatri (ja lasteteatri) mainet ning milline on nende etenduste tase. Nüüd pakuti neile head võimalust ennast nukuetenduste laadal näidata.\nFestival ise oli tore ja mitmekesine, täis üllatusi. Siiski jäi kripeldama mure Eestis aset leidvate nukuteatrifestivalide ja -päevade tuleviku pärast.\nJuba kaheksandat korda korraldatud Viljandi festival peaks igal juhul edasi kestma ja muutuma veel rahvusvahelisemaks. See aga tähendab senisest suuremat toetust nii Kultuurkapitalilt kui teistelt võimalikelt aitajatelt. Ega asjata tulnud seekord loobuda Rumeenia teatrist. Hea rahvusvaheline festival on aga kõige odavam ja parem koolitus.\nKa Eesti Riiklik Nukuteater korraldab rahvusvahelisi festivale «Noor sajand», kuid sinna pole meid, enamjaolt siiski harrastus- ja poolprofessionaalseid nukutruppe, kutsutud. Nagu ka Läänemeremaade nukuteatrite festivalile, mis seekord toimus Tamperes ja kus Eestist osales Eesti Riiklik Nukuteater lavastusega «Kunksmoor». Vaid 2001. aastal Slupskis esindas Eestit Viljandi Nukuteater «Pöial-Liisiga».\nLisaks Viljandi festivalile leiavad üle aasta aset festivalid Kärdlas («Suur sirmik») ja ka tänavust kuuendat UNIMA nädalat Tallinna vanalinna päevade ajal võib pidada festivaliks.\nIgal festivalil oma koht\nRahastamise seisukohast jäi arutelul kõlama mure, kas suudetakse kõik Eesti festivalid kinni maksta. Kas neid pole liiga palju?\nSiiski tõdeti, et igaühel neist on Eesti kultuuripildis oma koht ja ülesanne.\nViljandi festival on nagu õpikoda, üksteiselt mõõduvõtmise paik ja inspiratsiooni allikas.\nMargit Aasmaa Kehra Nukust ütles näiteks nii: «Viljandi festivali nimel teeme kogu aasta tööd ja näeme vaeva, et kokku saada, ennast näidata ning teisi vaadata.»\nSee näitab, kes me oleme ning kus me Eesti nuku- ja lasteteatripildis asume.\nHoopis teine ülesanne on «Suurel sirmikul" Kärdlas. Algul oli see järelkasvu festival, saartel tegutsevate (harrastus-)truppide ülevaatus. Lisaks Kärdla Nukuteatrile võttis sellest külalisena osa ikka ka mõni teater mandrilt, et noortel nukukunstihuvilistel oleks, kellelt õppida.\nKuid ei tohi unustada seda noort publikut, kes festivalietenduste ajal alati saalid täidab. Hiiumaa lastele teatrielamuse pakkumine peakski kujunema tulevikus Kärdla festivalile määravaks. Meretagusesse riiki nii tihti ei jõuta.\nKas siin ei saaks lisaks kultuuri rahastavatele organisatsioonidele oma õla alla panna näiteks regionaalarengu fondid?\nUNIMA päev(ad) Tallinna vanalinna päevade ajal on samuti festival, kuhu teatrid tulevad ennast näitama, mitte teisi vaatama. Vaatajateks on Tallinna elanikud ja turistid, kes ehk ei teagi, et peale Eesti Riikliku Nukuteatri eksisteerivad siin ka teised nukuteatrid ja -trupid.\nTallinna kui turismilinna arvestades pole välistatud uute kontaktide teke, mis võib ühe või teise teatri Eestist kaugemale viia nii oma tööd tutvustama kui ka teistelt õppima.\nUNIMA (Union Internationale de la Marionette) on rahvusvaheline nukuteatrite liit, mis asutati 1929. aastal Prahas. Organisatsioon ühendab kogu maailma inimesi, kes aitavad kaasa nukuteatrikunsti arengule.\nOrganisatsiooni tegevust juhib 18-liikmeline täitevkomitee, kes valitakse iga nelja aasta tagant UNIMA kongressil.\nUNIMA Eesti Keskus asutati jaanuaris 1999 ning sinna võivad kuuluda kõik nukuteatriga tegelejad ja selle tegevuse toetajad.\nAllikas: UNIMA kodulehekülg


Beyonce'i isa müüb Houstoni vara, kus Destiny'i laps salvestas mõned oma suurimatest hittidest\nMatthew Knowles müüs ajaloolise Houstoni vara, mis on alates 2000. aastast korraldanud Music World Entertainmenti, automaatikaettevõttele\nMatthew Knowles loobus hiljuti suurest muusikaajaloost, kui müüs Rice Mansioni kinnisvara, kus tema Houstonis tegutsev muusikamaailma meelelahutus - ja Destiny’s Child - kõigepealt oma nime panid kaart. The ikooniline maja, mille algselt ehitasid Rice'i ülikooli asutajad juba 1910. aastal, peeti üheks Houstoni omaks esietendus ürituste ja koosolekute ruumid, pulmade, galade ja muude kõrgekvaliteediliste ürituste korraldamine kuni 100 inimesele inimesed. Knowles ostis selle koha 2000. aastal (osana Music World Entertainmenti 66 000 ruutjalga ülikoolilinnakust), ja see sisaldas suurejoonelist treppi, väliteki ja suuri aknaid vaatega Houstoni kesklinnale siluett. Lisaks Destiny’s Childile, kes salvestas selliseid laule nagu Bootylicious seal on maja saale kaunistanud sellised artistid nagu Solange, Earth, Wind & Fire, Chaka Khan ja The O’Jays.\nVideoklipis, mille Knowles juunis Instagrami postitas, paljastas ta, et oli vara müünud, et viia Music Worldi meelelahutuskontorid teise Houstoni linnaossa. Selles näitab ta arvukalt ülisuuri väljatrükke ja mälestusesemeid, mis kõik on pakendatud pakendisse. "Vabandust, poisid, see on liiga hea, et seda mööda lasta," mõtiskleb ta video üle, pannes paika kümneid kaadreid fotod, sealhulgas uskumatult palju Saatuse lapse mälestusesemeid, mis on virnastatud a panipaik. "Ma pean selle jäädvustama!"\nEhkki müügist kuulutati välja juunis, olid houstoonlased uhked piirkonna ajaloo üle (mille hulka kuulub ka riisihäärber) teatavasti šokeeritud kui sektsioonide lammutamine algas vara juuli lõpus. Ajalooline riisihäärber on endiselt püsti, kuid Dereoni meediakeskuse maja, mida kasutati ürituste ruumina, on lammutatud. Knowles müüs kinnistu, täislinnaku, kinnisvarakontsernile, mis on seotud automüügikettiga Group 1 Automotive.