Filmilugu ringvaatepalast, mis maksis inimelu — Sirp\nFilmilugu ringvaatepalast, mis maksis inimelu\nKõik on otsekui pahas unenäos, ehkki pole säärast und ei enne ega pärast ealeski näinud. Ebameeldivalt madal metalne mütakas, siiski jõuan mõelda – juba jälle! Täpselt nädal tagasi rullisime klaaslibedal teel Kose juures kolleegi Moskvitšiga kaks korda üle katuse, paks lumi päästis halvemast. Sealt jäi meelde metalne kobin ja vaikus. Aga täna läheb hullemaks.\nIstun autojuhi, vana Rüütli selja taga ja jõuan ühe välahtusena näha, kuidas meie heliauto, Latvija mikrobuss, ei võta paremat kurvi välja ja põrutab vastutulevale veoautole sisse. Valu muidugi ei tunne, selga lendavad põrandal lahtiselt seisnud kaamerad ja muu operaatorite kola, keegi paneb imelikult tugevasti vastu lõugu. Ja buss põleb!? Kogu salong on suitsu täis, ukerdan miskit moodi ise välja … Pilt läheb tagasi fookusesse – see on tsemendipulbrit vedav tsisternauto ja kollakasvalge suits on tsemenditolm. Suur veok on tõmmanud meid päästa püüdes peaaegu kraavi, meie bussi siduri-piduripedaalid ja mingid trossid või juhtmepuntrad ripuvad seal eemal stange otsas. Vana Rüütel karjub, veel ei ole šokk teda päästmas, temapoolne auto ots on täitsa sodi. Mis imega me Rüütli sealt metallirägast tsemendiauto juhiga kahekesi sikutades kätte saame, seda õigupoolest ei mäleta. Kui ma ta sülle saan, näen, et mõlemad jalad on sogad ja tilpnevad viltides otsekui nässus kaltsunukul.\nSiiasamasse jäisele teele me ta maha paneme, et nüüd vähe nõu pidada. On 17. veebruar 1962, oleme tulnud Pärnust filmivõttelt minu enda vanast Koidula koolist. Tegemist on ringvaatepalaga, kooli aulas harjutab Pärnu isetegevuslik sümfooniaorkester, dirigendipuldis hakkaja Ilmar Tõnisson. Ise olen selleks päevaks vaevalt pool aastat Tallinna Kinostuudios heliinsener olnud. Nüüd aga – Märjamaale tuleb kümme kilomeetrit. Veel ei ole seda käänulist teelõiku õgvendatud. Ei telefoni, ei abi. Helioperaator Roman Sabsai ilmub kaadrisse, olen ta päris meelest kaotanud. Roman on istunud eesistmel ja kui kokkupõrge temapoolse ukse lahti murrab, lendab pea ees välja. See ta päästab, oleme nüüd targad. Suur-suur muhk otsa ees, õhulendu tuleb oma seitse meetrit. Meie mikrobuss näeb üsna kole välja, sabaotsaga vajunud teeäärse talu lippaeda. Sealt me ühe aida suure ukse laenamegi ja lohistame vana Rüütli sinna peale, nüüd ta vaid ägab „mu jalad, mu jalad”.\nPüüame mõne uudishimutseva autoga Märjamaale sõna saata, külmaks läheb. Üks Pobeeda peab kinni, rahvakirjanik Aadu Hint astub ligi: „Mis Kaljo Kiisast sai?” Jah, muidugi – Kiisk teeb oma esimest filmi „Jääminek” Hindi käsikirja järgi ja sealsel filmirühmal ju tõesti sarnane mikrobuss kasutada. Siis tuleb suur buss, rahvas valgub välja vaatama. Pärnu haigla arstid ja õed! Sõidavad teatrisse – aidake! Küllap on neil sant tunne sedasi tasapisi bussi tagasi ronida, noh, et meil pole teie aitamiseks midagi kaasas. Päris viimaseks sätib end üks noorem naine – võtke see joodiampull, mul oli juhuslikult käekotis, te olete üsna verine. Aitäh! Saan ennast miskist peeglist imetleda, nägu tsemenditolmust kollane, veri ikka veel jookseb, väänan salli verest tühjaks.\nÜks sõjaväe lahtine veoauto peab kinni, sätime siitsamast laudast pehmenduseks heinu veokasti ja sinna peale aidaukse vana Rüütliga. Oeh, kuidas ta kogu tee karjub, ehkki sõidame nii tasa kui saame. Päris Märjamaa juures tuleb vastu kiirabiauto ja sõidab edasi, ja kuidas sa teda peatadki. Haigla juures võetakse Rüütel maha, mina pean minema miilitsasse seletuskirja kirjutama, küll sellega on miskipärast kiire. Paberilehele tilgub kogu aeg verd – igatahes vägevalt kinnitatud dokument. Ega vist saagi lõpetatud, kui haiglast helistatakse – tulge Rüütli passile järele, ta suri amputeerimisel. Lähme ja seal taipab üks hea inimene minugi lõua kinni õmmelda või klammerdada. Helistan stuudiosse ja seletan võimalikult rahulikult olukorda, üleliia rahulikult. Et saatke teine auto järele, sealses avariibussis ju kogu heliaparatuur ja kaamerakastid ning filmitud materjal ringvaatele. Roman Sabsai on terve õhtupooliku seal valvanud, hommikust saati oleme söömata ja on väga külm. Läheb veel lõpmata palju tunde, kuni pisike metallkongiga vene villis saabub. Suured vanamoodsad helitehnikariistad ja rasked kastid mahuvad vaevu autosse, istume seal kodinate peal ja siis jõuab kohale hirm …\nEks Tallinn ole ju ka valgusaastate kaugusel, tee on libe ja stuudio helisaalis on Tooma ja Saima pulmapidu, kuhu me kaks loppis-lömmis-räsitud grenaderi lõpuks ka maandume. Ja viin pähe ei hakka, tee või tina … Paksu tsemendikorra alt välja kaevatud kaamera ja filminegatiiv on korras, Ilmar Tõnissoni orkestripala läheb režissöör Mandrõkini ringvaatesse number 9, märts 1962. Ega ta üle minuti pikem ole, vaatasin Filmiarhiivis üle.


Helle Rudi, 10. märts 2021\n11. märtsil saab Eesti vanim järjepidevalt eetris olnud uudistesaade «Aktuaalne kaamera» sünnipäevatordile panna 65 küünalt. Peale uhke vanuse teeb AK eriliseks pikk korrespondentide rivi.\nAnton Aleksejev, Moskva korrespondent\nEttekujutus sellest, mis on parem, võib olla petlik. Just nii juhtus minu ja operaator Kristjan Svirgsdeniga lähetusel Mägi-Karabahhis mullu oktoobris. Pealinna Stepanakerti saabudes selgus, et ametliku meediastaabi saatjata rindele ei lubata, sest alles äsja said rindeäärses Martuni linnas haavata kaks Prantsuse ajakirjanikku. Läbirääkimised võtsid paar päeva, meile anti saatja ja koos Hispaania kolleegi Pablo Gonzalesiga siirdusimegi Martunisse.\nUmbes kümme kilomeetrit enne linna saabumist hakkasid kostma plahvatused. Linnas aga valitses vaikus. Pablo viis meid sellele ristmikule, kus prantslased nädal enne just haavata said. Tema sõnul jäi ajakirjanike grupp raketitule alla ja kui kõlas käsk «Pikali!», jäid kaks ajakirjanikku püsti. Seepärast haavata saidki. Kaks minutit hiljem kordus meiega sama. Tänu Pablo seletustele jäime ellu, sest viskusime kõik kohe pikali. Kui jõudsime Martunist tagasi Stepanakerti ja vaatasime läbi filmitud materjali, ei tundunud see üldse põnev ega ohtlik. Kõige põnevamad kaadrid saime hoopis Stepanakerdi ühest hoovist samuti raketirünnaku hetkel, kuigi raketid kukkusid palju kaugemal kui ennist Martunis.\nJoosep Värk, Euroopa korrespondent\nSenine kõige huvitavam seik on kindlasti olnud reis Londonisse eelmise aasta lõpus eesmärgiga kajastada Brexiti lõpliku tähtaja kukkumist. London oma kosmopoliitsuse ja ajalooliste maamärkidega oli veel aasta tagasi turistidele tõeline magnet. Ent nüüd oli tegemist sihtkohaga, kuhu paljud minna ei tihanud – põhjuseks Suurbritannia ja eriti Londoni katastroofiline koroonaseis ning uue, Briti tüve levik, mis paljude riikide piirid sulges.\nLondonis avanenud vaatepilt meenutas paljus seda, mida tavapäraselt saab näha maailmalõppu kujutavates filmides. Paksudesse pilvedesse mattunud metropol, kus ka kõige kesksemas kohas liikusid ringi üksikud. Kontrasti muutis veelgi tugevamaks tõik, et tegemist oli vana-aastaõhtuga. Oma kaameraga ringi liikudes lähenes ühel hetkel minu juurde paar inimest, kes küsisid: «Miks sa filmid? Kas praegu toimub midagi erilist?»\nSel hetkel ei teadnud ma isegi, mida öelda. Viimaks taipasin, et minu teed ristusid inimestega, kelle infovoogu ei jõua ilmselt ka ajaloolisemad uudised ning Brexit tähendabki vaid mingit uut järjekorda lennujaamas. Filtrimullide loodud maailmas oli see kainestav moment: ka suurlinnas saab vabalt elada maailma eluga kursis olemata. Minus tekitas suurt rahulolu teadmine, et kõigil on tõepoolest vabadus elada oma elu täpselt nii, nagu nad seda ise tahavad.\nMaria-Ann Rohemäe, Washingtoni korrespondent\nViimased USA presidendivalimised olid erakordsed, sest tulemuste selgumine võttis mitu päeva. Nii me siis istusime kaameramehega päevad ja ööd Valge Maja juures. See oli muidugi juba omamoodi tore, et mul oli kellegagi oodata, sest tavaliselt olen n-ö ühe naise bänd. Pärast valimisõhtu elevust läks enamik tavaelu juurde tagasi. Valge Maja ees passisid ainult ajakirjanikud ja aktivistid. Samad näod. Päevast päeva, õhtust õhtusse.\nKolmandal päeval märkasin ühtäkki keskealist paari matkatoolides istumas ja kõrvaklappidest viimaseid uudiseid kuulamas. Hakkasin tarmukat naist kohe intervjueerima ja jutu lõpuks küsis ta, mis väljaandest oleme. Muidugi hakkasin pikalt plärama Eestist ja ERRist, mille peale ta hüüdis: «Tere-tere.» Tuli välja, et tema ema oli eestlanna. Vestlesime veel pikalt nende aastakümnetetagusest reisist Eestisse, laulupeost ja kõigest muust.\nJuhan Hepner, Läänemaa ja Hiiumaa korrespondent\n«Aktuaalse kaamera» korrespondendi töö on ilmselt üks vaheldusrikkamaid ameteid. Teinekord püsib aga mõni lugu meeles just sellepärast, et midagi (peaaegu) vussi läheb. Teletöö on omamoodi nagu tehnikasport ehk selliseid asju tuleb ikka ette.\n2016. aastal võtsid hiidlased ja saarlased mõõtu üle Soela väina peetud köieveos. Tulemus pidi selguma vahetult enne AKd, seega oli plaanis näidata jõukatsumise pilti köie mõlemast otsast. Võitjat lõpuks ei selgunudki, sest köis läks katki ja välja kuulutati viik. Minule jäi ettevõtmine hoopis eredamalt meelde aga interneeduse ninanipsu pärast. Sõru sadamasse kogunes nii palju rahvast, et filmitud kaadrite Hiiumaalt Tallinna saatmiseks vajalik mobiilne andmeside kukkus kolinal maa alla. Mul ei jäänud üle muud, kui visata sülearvuti kõrvalistmele, lüüa autole hääled sisse ja võtta kiiresti suund maanteed mööda kaugemale. AK oli juba alanud. Lõpuks õnn naeratas ja sadamast eemal tuli levi tagasi ning hiidlased pääsesid saarlaste kõrval viimasel hetkel samuti pildile.\nRene Kundla, Virumaa korrespondent\nVõib tunduda üllatav – ma ise igatahes sellele tagasi mõeldes imestan ikka veel –, aga kõige rohkem seinast seina tagasisidet olen saanud ühelt harrastajate luuleõhtult. Seal esitleti luuleraamatuid, mis olid trükitud kirjutajate endi kulu ja kirjadega. Kohapeal vaimustuti, et selline asi üldse telemeest huvitab. Pärast saadet avaldati arvamust, miks veel üks või teine luuletaja intervjuud ei andnud, ja nii mitmelegi kultuurikorraldajale tuli aru anda, miks ma just selle luulekohtumise valisin. Kõige pöörasem teooria oli see, et kuna ma olen maratonijookse korraldanud, läksin üritusele selle pärast, et raamatute trükkija on hobimaratoonar. Sain veel kord kinnitust veendumustele, et fantaasia on piiramatu. Reporter ei tohi enda eksponeerimisega teleaega liigselt ära võtta, vaid tuleb tähtsustada seda, kellele see võib-olla on ainus kord telepurki ja eriti «Aktuaalsesse kaamerasse» pääseda.\nLeevi Lillemäe, Võru- ja Põlvamaa korrespondent\nPaar kuud tagasi tegin Lõuna-Eesti väikelinnas tänavaküsitlust. Enamik andis eitava vastuse. Siis märkasin bussijaamas seisvat bussi. Lootsin, et bussijuhiga saan jutule, sest tema ei saa ju rooli taga istudes ära joosta. Bussijuht keris akna alla, kuulas mure ära ja hakkas viimaks küsimusele vastama. Äkitselt märkasin, et minu pargitud auto hakkas vaikselt veerema. Unustasin käsipiduri peale panna. Midagi selgitamata haarasin kaamera ja mikrofoni ning jooksin autot peatama. Õnneks ei olnud veeremiskiirus suur. Paar meetrit enne majaseina peatas ERRi logodega kaunistatud auto kõnnitee äärekivi. Kõik ümberringi jälgisid põnevusega reporteri võidujooksu veerema hakanud autoga. Autost väljudes ma enam käsipidurit naljalt ei unusta, aga tänavaküsitlust tehes ennast pikalt ka ei tutvusta. Lihtsalt astun, kaamera ja mikrofon käes, juurde ning küsin lahkelt küsimuse. Tulemus on palju parem.\nMirjam Mõttus, Võru- ja Põlvamaa korrespondent (hetkel lapsepuhkusel)\n2019. aasta 27. oktoober jäi kagueestlastele meelde kui suur oktoobritorm. Võru jäi kaheksaks tunniks elektrita. Katused lendasid, puud murdusid, teenused katkesid, hukkus üks inimene. Olin nende sündmuste epitsentris. Kuigi otselülitus kella üheksasse AKsse lõppes veerand tundi pärast uudiste algust, ei lõppenud sellega minu tööpäev. Ette tuli valmistada veel rida intervjuusid ja otselülitusi.\nPärast mõnetunnist ööund tegin ühes operaatori Heini Heinlaidiga järgmise päeva kella üheksaks hommikul kuus otse-eetri lülitust. Ja tööpäev alles algas. Leppisime AK toimetajaga kokku, et teen õhtuks loo tormi mõjust ettevõtjate seisukohalt. Poolel teel Ruusmäele taipasin, et ei saa teha raadiouudistele otselülitust – ühes elektriga kadus ka mobiililevi. Võrru tagasi sõitmiseks enam aega polnud.\nEi tea kuidas, aga tulin mõttele sõita Lätti. Jõudnud kuulsasse piiriäärsesse alkoholipoe parklasse, tegin telefonile kiire restardi. Kell oli paar minutit kaksteist läbi. Margitta Otsmaa luges juba uudiseid. See on see hetk, kus istud ja räägid iseendaga kõval häälel, vahid ainiti telefoni ja loodad, et paremasse nurka ilmuvad levipostid. Yesss! Lätis oli levi. Valisin raadiouudiste numbri ja peaaegu karjatasin: «Palun vabandust, Eestis ei ole levi, olen nüüd Lätis, olen valmis rääkima. Hetk hiljem teadvustas Margitta, et nüüd on meil ühendus Mirjam Mõttusega ja sõnad voolasid mu suust. «Ei saa me läbi Lätita,» tuli pingelise olukorra lõpetuseks tõdeda.\nMargus Muld, Saaremaa korrespondent\nIga uudis on ja peabki alati olema eriline! Üksinda töötades, olles samal ajal operaator, toimetaja, autojuht ja mõningatel hetkedel ka koristaja, peab olema pidevas valmisolekus. Näiteks olen jõululaupäeval otse saunalavalt tööle läinud. Reeglina on ju nii, et tööd tehes jään ise kaamera taha. Aga on olnud üks eriline lugu, kus sain filmida natuke ka iseennast, ja sellest sai võib-olla minu üks kõige kuulsamaid, lausa kontinente ületanud uudis. Paar aastat tagasi sattusid Saaremaale äkitselt kaks karupoega. Sain filmile, kuidas nad minu varbaid pehme ja roosa keelega lakkusid. Mõelda, karu – Eesti suurim kiskja lakub sind. Ja tal on nii pehme ja soe keel! Paari päeva pärast helistas minu eakas vanatädi Kanadast Vancouverist, et mis karud teil seal Saaremaal tekkinud on. Oli selge, et minu varvaste lakkumise karuplaanid levisid tõesti üle ookeani ja jõudsid lausa Kanada televisiooni. Mõelda vaid, maailma mõistes väike saar Saaremaa sai ülemaailmselt tuntumaks karude ja minu varvaste kaudu!\nOlev Kenk, Kesk-Eesti korrespondent\nTeleuudiste tegemine on üks suur meeskonnatöö. 15 aastat rahvusringhäälingu maakonnakorrespondendina on möödunud kui üks kirju sündmuste jada. Vahel näib, et vähemalt Rapla-, Järva- ja Viljandimaal tuntakse mind juba nii näo kui ka hääle järgi.\nEelmisel kevadel läksin Paide Maksimarketi juurde tegema uudislugu vabatahtlikest, kes aitasid pensionipäeval sularahaautomaadi juures koroona tõttu pikivahet hoida. Korraga astus minu juurde üks entusiastlik vanaproua ja teatas: «Oo, härra Heimar Lenk, ma tundsin teid kohe ära. Te olete mu lemmik!»\nErisaade «AK 65» on ETV eetris neljapäeval kell 20.00.\n(Kairit Leibold / ERR)


Juuli jutud. Nurjunud patukas. - Juuli - Fitlap.ee\nPühapäev ja pannikad. Just nii see eilne hommik meil algas. Taadiga kahekesi pliidi ääres, nagu ikka viimasel ajal see pühapäeva hommikuti on olnud. Mina teen pühapäeviti tavaliselt oma banaanipannkooke ja taadil oma valikud, talle meeldib koogitaignasse lisada õunatükke. Kahjuks oma aia õunad otsas, seega tuleb leppida kaubandusvõrgust saadavatega. Eelmise sügise õunasaak jäi kesiseks, jätkus neid ainult aastavahetuseni. Laupäeva hommikulks sõime kavakohast täistera kaerahelbe putru, lõunaks sai heeringas kartuliga mugandatud variant, kus heeringa asemel hoopis lõhe. No kala ma võiks süüa küll iga päev, see ikka endiselt mu lemmik.\nPoes käies jäi silm peale hapukapsastele ja tuli mõte, et võiks neid keeta, mitte küll endale, vaid hoopis ülejäänud perele, või mine sa tea, äkki teeks ka ise patuka. Kindlasti tuleb nädalavahetusel mõni külaline, siis hea pakkuda. Kapsa keetmine pisut suurem ettevõtmine ju, aga kuna meil puupliit, siis varahommikul teeb taat tule pliidi alla ja keedab kapsad valmis. Vanasti pandi sinna ikka pekisemat liha aga nüüd saab ikka valitud pisut taisem lihatükk. Nii et patumõtteid pea täis, valisin lihaks endale hoopis tüki veiseliha välisfileed. Siis kui kapsakeedu aeg käes, tuli mõte, et jätaks õige endale kausikesega tooreid hapukapsaid. Kui õhtusöögi aeg käes, hakkasin arvutist retsepte uurima, mis neist toorestest kapsastest annab teha. Leidsin retsepti vinegrett veiselihakotlettidega ja sinna see patuse õhtusöögi plaan jäi. Kuna kodus oli olemas punapeeti, siis tegin veiseliha kõrvale kavakohase vinegreti ja kotleti asemel pannile pipra, soola, küüslaugu ja tüümianiga maitsestatud veiselihatükk. Vinegretti pole ammu söönud, see tuli FitLapi retsepti järgi ikka superhea maitsega ja nii ma oma hapukapsadoosi kätte sain. Ka nii saab oma isud aetud, kahjuks jäi pilt sellest toidust tegemata. Seoses hapukapsaga tekkis mul siin kirjutamise käigus veel üks mõte, aga sellest kirjutaks edaspidi.\nKui kätte jõudis hilisõhtuse söögikorra aeg, siis hakkas jällegi peas vaikselt tiksuma see patutoidukorra plaan. Retseptiks küll valisin õuna ja juustu, aga endal hoopis mõte, et mis oleks kui õige patustaks ikka pisut, no niii tahaks oma lemmikut, valgehallitusjuustu. Ja seda mitte ettenähtud koguses, vaid pistaks ikka terve paki nahka, et isu aetud saaks. Läksin siis külmkapi juurde uurima, mida sealt võtta on. Õuna asendasin apelsiniga aga oh häda, otsi mis sa otsid, aga lemmikjuustu polnudki külmikust võtta. Nii et valgehallitusjuustui pidin endale ainult ette kujutama.\nKüll aga seisis külmikus karp Sõpruse sulajuustuga, mille rasvasisaldus ainult 10%. Asendusena sain seda endale lubada lausa 68 g, mis täiesti piisav kogus. Sõin oma apelsini ära ja limpsisin lusikaotsaga sulajuustu peale, kõht sai täis ja sinna need patumõtted minust jäid. Kuidagi naljakas on, et mida aeg edasi, seda järjest vähem nn. keelatud toidu isusid. Ju siis organism on rahul sellega, mida siin kavajärgselt sööme.\nTere! Täna räägiks pisut pannkookidest. Alustaks sellest, et ma pole kunagi eriline pannkoogifänn olnud, seevastu meie taat jällegi ei kujuta […]


Seiklused ja jutud: Pulmakellad\nMatt teatas, et me läheme pikaks nädalavahetuseks sõpradega tema suvilasse. Mina ütlesin, et mul pole pikka nädalavahetust, sest töötan ju riigipühadel ka (siin on igas kuus vähemalt üks riigipüha, enamasti esmaspäeviti).\nIse läksin muidugi kohe närvi, sest tõepoolest - miks mul pühad vabad pole? Kuna meil oli nagunii peakontoris koosolek, kasutasin võimalust ja teatasin ettevõtte omanikule, et ma tahaks kah vahel puhata ja mängida! Mispeale ta mainis, et mul ongi õigus kõik pühad vabaks saada, seda enam, et teenin nende eest nagunii tavapärast palka. Juhul kui töötan, saan 1,5-kordset. Neile oli millegipärast mulje jäänud, et tahan pühadel töötada. Aga ma ei taha ja nii tekkis mulle hoobilt pikk nädalavahetus!\nKohe kerkis järgmine probleem, sest Matt'i suvilas olen ma juba mitu korda käinud ja tahtsin vahelduseks midagi uut teha. Alguses ta proovis ikka nii ja naa moosida, lõpuks pidi ikka välja rääkima, et ta parim sõber kavatseb seal oma elukaaslast kosida ja seetõttu ei tule kõne allagi, et mina samal ajal kuskil mujal seiklen. See oli muidugi päris tugev argument.\nMatt läks neljapäeval, tulevane pruutpaar reedel ja mina koos kolmanda paariga laupäeval. Sest noh, mõned inimesed peavad tööl ka käima, onju. Reedel saatis Jen mulle sõnumi, et poisid leidsid toast mürgise ämbliku ja mina eeldasin sinisilmselt, et laupäeva pärastlõunaks on see isend ammu surnud ja unustatud.\nJõudsime kohale ja… neil oli ämblik kummuli keeratud klaasi all! Et mine vaata kui äge! Nimi olevat Hernandez! Teate, mul on kodus kõvasti ägedamad, isegi klaasi alla ei mahuks! Aga minu omad pole vähemalt mürgised. Arvestades, et meil oli kamba peale kaks väikest beebit kaasas, nõudsin, et Hernandez peab surema. Pika hädaldamise peale visati ta lõpuks terrassilt alla. Elusana! Sama päeva õhtul jalutas järjekordne Hernandez elutoa seinal, aga siis polnud enam kellelgi naljatuju, läks hoopis kiireks sebimiseks ja plätuga virutamiseks.\nKahe ämblikusaaga vahepeal jõudsid Drew ja Jen paadisillal kihluda. Aww!\nKanadas on see sõrmusevärk kohe omaette teadus. Vasaku käe eelviimases sõrmes kantakse ainult kihla- ja abielusõrmust. Absoluutselt igaüks teab seda! Mehed ka!\nTeiseks peab kihlasõrmus tingimata kallis olema. Okei, mõnes mõttes loogiline. Et suure tähendusega ja tõenäoliselt kannad elu lõpuni, las ta siis juba olla ilus ka. Aga see on kohe NII oluline, et naised võrdlevad omavahel, kellel on kallim sõrmus (igaüks muidugi teab kui palju tulevane abikaasa ehte eest maksis!). Nagu mingi staatusevärk! Anna rääkis, et tema töökaaslane ostis omale ise uhke sõrmuse ja andis selle mehele, et mees saaks teda naiseks paluda. Mehel endal polnud ekstra-kalli sõrmuse jaoks raha. Appi, noh!\nJa see pole niisama lihtne, et järgmiseks tuleb pulm! Mkmm, kõigepealt toimub kihluspidu. See on põhimõtteliselt nagu pulm, aga uut sõrmust veel ei saa. Idee on selles, et tulevased pulmakülalised omavahel tuttavaks teha. Siis tuleb poissmeeste- ja tüdrukute õhtu. Ei minda vanalinna kondoome müüma, hoopis lennatakse Vegasesse. Kogu kambaga! Viisakam versioon sellest on Bridal Shower - tüdrukute õhtu peab sisaldama palju alkoholi ja võõraid mehi, aga Bridal Shower'i käigus saab tulevane pruut hoopis teistelt naistelt väikseid kinke ja hullult jooma ei pea.\nPulmapäevale eelneval õhtul tehakse nö prooviõhtusöök, mille käigus saavad külalised omavahel veelgi paremini tuttavaks ja pruutpaar saab tänada neid, kes kogu seda tsirkust planeerida on aidanud. Selle lõbu maksab kinni peigmehe pere.\nPärast üht uhket sõrmust ja kolme-nelja pidu jõutakse lõpuks pulma endani. Võite isegi arvata, et siinkohal on fantaasia piiritu, aga üks on kindel: pruutneitsisid ja isamehi peab olema terve hunnik! Mingit otstarvet neil pole, aga pildid näevad niimoodi uhkemad välja. Muidu töökaaslased arvavad, et oled vaene või midagi. Sama värk nagu sõrmusega!\nAga kogu see kompott algab täiesti ebaromantiliselt, sest abiellumiseks vajaliku blanketi saab kohalikust R-Kioskist! Ei pea Õnnepaleesse minema nagu Eestis.\n* PS! Ma nägin seekord põhja sõites KOLME karu! See oli üks mu viimaste aegade kõige õnnelikumaid nädalaid - uus tööluba, Foo Fighters'i piletid ja karud. Nagu uus elu oleks alanud!\nPostitas: Anu at 11:28\nAnonüümne 9/9/15 15:48\nUSA pruutneitsid peavad vist tavaliselt ise oma kleidi kinni maksma. Aga seal on tee pulmani samasugune pikem komejant.\nstefan 12/9/15 12:04\nkokkuleppe asi on see pruutkleitide kinnimaksmine, yldiselt siiski jah pruutneitsid ise maksavad ja annavad pruudile oma hinnapiiri, yle mille nad selle kleidi eest maksta ei taha. kihlas6rmus peab olema mehe 3 kuu palga vaaringus, sellest vast see hinnaga eputamine, et kelle mees rohkem jarelikult teenib.\nAnonüümne 12/9/15 18:45\nKas kahekesi registreerimine või väikese seltskonnaga tähistamine on Kanadas täiesti tabuteema? Minu meelest on USA ja Kanada ülevõlli pulmad ja priiskamine kummalised, aga igaühele oma :)\nAnu 14/9/15 12:31\nEks tehakse väikseid pulmi ka, siit on suhteliselt lihtne ja odav mõnele saarele lennata, näiteks Hawaii on ainult kuue tunni kaugusel ja seal on üsna popp väikse seltskonna keskel abielluda.


Reis Algarve - Lõuna Portugali! 6. Päev - Go Traveli reisikirjad: Reisiblogi Reis Algarve - Lõuna Portugali! 6. Päev - Go Traveli reisikirjad\nReis Algarve – Lõuna Portugali! 6. Päev 1\nViagem ao Algarve! Sexto dia Hommikusöögist ma pikemat juttu ei tee - oli nii nagu ikka - edasi sõitsime täitsa Hispaania piiri äärde Vila Real de Santo Antonio - nimelisse linna.\nKäisime nagu kombeks rannas, kuhu viis pikk muul. Edasi hakkasime vaikselt sõitma sisemaa poole tagasi, et jõuda Coimbra lähistele õhtuks, et järgmisel päeval ka veel midagi näha jõuaks. Tee peale jäid meil taas aga imeilusad kohad… lihtsalt loodus. Aegajalt tegime peatuse, et pildistada ja ise nautida. Ilm oli super! Nii sada kraadi… 🙂 Sõitsime mööda mägesid ja orge, järve-äärseid ja jõgesid. Teed olid superhead ja tühjad ning koguaeg võis aknast väljavaadata rahuloleva ilmega, sest nii hea oli lihtsalt.\nMingi hetk aga hakkas meil LIIGA palav ning otsustasime endale leida järve kuhu ujuma minna, ei läinudki kaua kui leidsime ideaalse väikse vaikse järvekese, kus end jahutada. Vesi oli väga hea tempearuuriga ning jahutas mõnusalt maha.\nEdasi sõites käisime mõndadest väikestest linnakestest läbi, lõpuks käisime ka söömas ning alustasime pikemat sõitu Abrantese poole, kuhu tahtsime öömajale jõuda.\nSõit oli seekord aga veelgi ilusam kui päeval, sest oli päikseloojang, mis imekombel kestis ja kestis. Aegajalt jälle peatudes, pidin ma oma null oskustega sellest ju ikkagi pilti tegema. Kokkuvõttes tuli nii mõnigi täitsa okei pilt välja.\nRaul oli roolis ning tundus, et ta nautis iga sekundit sellest, käänulised ja üles-alla tühi tee! 🙂\nEnne keskööd jõudsime Abrantesesse ning isegi hosteli leidmine läks väga kergelt.. Saime endale toa, tegime öise pesu ning tuttu. Järgmisel päeval on kojuminek.\nPs: sorri kui liiga palju “päikseloojangu” pilte on, aga no sorri ma ei tee just igapäev selliseid pilte 🙂\n27. juuli 2011, 15:16\noo mis kaunis päikeseloojang 🙂\nMis puud need selle künka otsas kasvavad?


Talli tüdrukud nikerdavad: veebruar 2011\nRahakassa tegemise õpetus\nUnunenud on mainida, et Kai lisas õpetuste alla sellise rahakassa tegemise õpetuse.\nKirjutas Ats at 23:17 0 comments\nHello Kitty kaart\nMul oli üks vana võlg eelmisest aastast. Saata Hello Kitty teemaline kaart. Eesti poodidest ma ühtki valmis postkaarti leida ei suutnud. Antud teemalise kaardi saatjaid oli teisigi ja kui hakkasid saabuma kleebitud/joonistatud jms isetehtud kaardid, siis tahtsin ikka midagi erilist teha. Esimene plaan oli heegeldada, aga tulemus ei olnud ikka see õige. Nii tuligi uus idee. Veidi surfamist ja leidsin sellise mustri siit\nMinu kaart tuli siis selline. Nüüd kui saajal kaart käes, saan ka oma postituse ära teha selle kohta :)\nKirjutas Ats at 23:11 2 comments\nTeemad: Kaardid, Kaardid/Cards, Tikkimine\nHubane kodu - Atsi veebruar\nMinu tööks on sõbrapäeva meeleolus tikitud lina.\nKuskilt olen ostnud või saanud sellise toreda valge laudlina, millel on väikesed 10*10 tikkimise ruudukesed. Algne idee oli tikkida sinna midagi punasega jõuludeks, siis said jõulud läbi ja tekkis uus idee. Midagi võiks ju servas olla. Alustasin igasse nurka ühe südamega. Hiljem selgus, et külgedel pole võrdne arv ruudukesi - ainult vastasküljed on samad. Südame motiiv tekkis paberile ruudustikku joonistades ja sellele lihtsalt südant joonistades. Hiljem täitsin need ruudud, mis võiksid südame kontuuri sisse jääda.\nAlustasin kohe veebruari alguses ja olin üsnagi lootusrikkas, et tuleb terve serv täis. Samas otsustasin kohe, et tikin algusest peale sümmeetriliselt ja nii palju tuleb südameid- kui palju aega on. Nii ma viimase hetkeni tikkisingi ja jälgisin, et vastasküljed oleksid samasugused :)\nKirjutas Ats at 21:29 1 comments\nTeemad: Hubane kodu, Tikkimine, TK ja muud projektid\nHubane kodu - Talli-Anni veebruar\nMinu veebruari töö: FIMOst valmistatud kuus salvrätikute hoidjat.\nKirjutas Talli-Anni at 14:05 0 comments\nTeemad: Erinevad vidinad, Hubane kodu, TK ja muud projektid\nHubane kodu - Talli-Anni veebruar isetegijas - plaanid\nSel kuul olen alustanud kahte tööd, kuid kumbki pole valmis ja ei tulnud hästi välja.\n1. Teise korruse rullood nõuavad veel lisavahendeid ja lihvimist.\n2. Saunanuustik ei ole nii tihe, kui soovisin ja pean uuesti alustama. Võib-olla oma ema käest küsima, kuidas lõpetama peaksin.\n3. Täna siis teen kolmanda katse.\nKirjutas Talli-Anni at 10:28 0 comments\nTeemad: Hubane kodu, Plaanid, TK ja muud projektid\nMidagi sinist ja midagi roosat/rohekat\nNikerdasin ühe itaalia klaasist helmestest käevõru ja heegeldasin veel ühe sinise käevõru. Sinine käevõru veel saadaval!\nKirjutas Ats at 16:56 0 comments\nTeemad: Heegeldamine, Käeketid/käevõrud, Omaniku leidnud, Otsib omanikku\nSall ja kindad musta mantli juurde\nKudusin salli, mütsi ja 2 paari kindaid musta mantli juurde.\nTöö oli tellitud, kuid samas olid mul vabad käed mustri valimisel ja disainimisel.\nMa armastan mustrit kududa, mida keerulisem, seda põnevam on.\nSall tuligi mustriline ja just nii pikk, kui lõngast jätkus. Täna lisasin siiski ka narmad, sest nägin telekas üht salli, mis oli sarnase mustriga ja narmad sobisid sinna juurde hästi.\nMütsiga nägin palju vaeva, harutasin mitu korda. Tellija ei soovinud baretimoodi, kuid kahjuks tuli ikkagi. Mütsil ja sallil sama muster. Ühekordne jäi liiga õhuke, nii kudusin ka musta voodri sisse. Ma ise väga rahule ei jäänud. Olen valmis veelkord harutama.\nKindad tegin vanamoodsad aasulised. Olin kududes nii hoos, et ei märganud, kuidas kaks ühekäekinnast valmisid. Nüüd on kaks paari musti punasetipulisi labakuid.\nKirjutas Talli-Anni at 13:31 0 comments\nTeemad: Kudumine, Mütsid/Sokid/sallid/kindad\nHeegeldatud kaelakeed vol.2\nVahepeal on valminud veel kaks tükki.\nÜks valgetest pärlikoja tükkidest ja teine selline mõnele pisikesele tüdrukule mõeldud puuvillasest lõngast ning puidust helmestest.\nPuidust helmestest kee otsib endiselt omanikku!\nKirjutas Ats at 00:29 2 comments\nTeemad: Heegeldamine, Kaelakeed, Omaniku leidnud, Otsib omanikku\nLoovuse arendamise päev Nõval\nPeale jõululaata tekkis meil Talli-Anniga kahepeale idee, et võiks ju aidata teistel ka midagi nikerdada. Ülesanne oli tegelikult keeruline. Alustada tuli lasteaia lastega, jätkata põhikooli lastega ja siis lõpetada kooli personaliga. Arutasime asja ja otsustasime, et peaks ikka läbiv teema ka olema. Selleks sai fimost rahvuslike lillede tegemine märkide, käekettide, kõrvarõngaste vms jaoks. Teiseks läbivaks teemaks laste puhul said puidust helmed ja puuvillase lõngaga punumine. Muul juhul oli teemaks "tee, mida tahad". Panen nüüd siia hulga pilte koos mõningate kommetaaridega. Kahjuks ei olnud aega koguaeg pilti teha ja keegi õnneks ikka veidi klõpsutas ning midagi on. Seega vabandan pisikese udususe pärast, aga olulisem on tänane meeleolu kohapeal. Nägusid ei ole, sest mul pole luba nende pilte üles riputada :)\nAlustame siis algusest. Lasteaias olid teemaks puidust helmed ja kumminöör. See poiss sai õnnelikuks leopardimustrilise käeketti omanikuks ja kõige suuremad hitid olid lilledega ümmargused käeketid kumminööril. Kindlasti pidi olema lisatud ka punane lips. Ühel pildil küll lips puudub, aga muidu oli see ääretult oluline :)\nSamal ajal valmisid ka juba esimesed fimod. Tulid sellised omamoodi rahvuslikud lilled. Täpselt sellised nagu kellegil parajasti tuli. Esimene panni täis sai natuke üleküpsetatud ka :) Nende viimistlemine tuleb veel ette võtta. Kahjuks selleni täna ei jõudnud, aga Talli-Anni abiga saab ka see tehtud. Tuli väga põnevaid mustreid nagu fimoga ikka.\nLisaks valmisid ka poiste poolt tehtud punutud käeketid. Väga lahedad poisid - ei ole probleemi- teevad ära ja ma usun, et tegelikult meeldis neile ka. Polnud ninnu-nännu tüdrukute pärli värk. Pildile on jäänud ka üks lasteaia käekett :) Neid käekette oli tegelikult rohkem. Oli ainult mustaga, oli musta-roosa kombinatsioone ja kõik valmisid 6.-8. klassi poiste poolt.\nValmisid ka minu kavandi järgi veiniklaasi kaunistused\nÜks heegeldatud kee pärlikodadest - mul on nii kahju, et ma valmis tööst ei jõudnud pilti teha. See oli tõeliselt kaunis. Valge kee väikeste punaste seemnehelmestest täpikestega. Tegelikult valmis üks ilus siniste ja läbipaistvate seemnehelmestega heegeldatud käekee ka, aga sellest ei jõudnud pilti teha.\nVahepeal said pisemad lapsed veel oma nägemise järgi endale käekette, kaelakeesid lükkida ja kõrvarõngaid teha. Aitasime kinnitada ja valmis olidki. Lisaks tuli veel üks hematiidist kaelakee, mis oli väga täpselt tegelikult ette tellitud. Natuke siis ühel pildil paistab ka selle tegemist. Nii tore on ju kui väike poiss teeb oma vanaemale kõrvarõngaste ja kaelakee komplekti. Tore on just see, et ta ise tahab kinkida.\nMinu õhulise ja õrna traadiväänamise kavandi järgi hakkas valmima swarovskitega kaelakee. Kahjuks valmis ei jõudnud, aga materjali ja vahendid said kaasa pandud. Ootame huviga tulemust. Natuke on näha pildil töö valmimist.\nSiis valmis veel üks traadile pandud valgete pärlitega kee. Tegijal oli endal kindel visioon ja mulle tulemus väga meeldis.\nLisaks veel üks türkiissinistest helmestest kee, mida planeeriti pikalt ja muudkui jälle võeti lahti ja siis mindi uuele katsele.\nSelline päev oli siis täna - mõned valminud tööd ei jäänud kahjuks pildile, aga ma loodan, et omanikule rõõmu pakuvad ikka. Oli tore ja teinekordki võib asja ette võtta. Võib-olla mitte enam stiilis "tee, mida tahad", aga põhimõtteliselt ühe läbiva teemaga võiks teha küll. Olid põnevad 6 tundi Nõval :)\nSeekord siis tegin endale ja tegin midagi kleidi taolist. Kasutasin Red Heart Niki lõnga, 4,5mm vardaid ja kulus natuke üle 400g lõnga. Seekord kulus mul väheke kauem tegemiseks, sest esimene vaimustus kudumisest möödas. Aga kokku arvestades kulus kuskil nädal.\nKirjutas Siku at 21:34 2 comments\nHubane kodu - Talli-Anni veebruar isetegijas - pla...


Põhumaja meisterdamise Laager:) 1 - 3 Juuni\nAutor Teema: Põhumaja meisterdamise Laager:) 1 - 3 Juuni (Loetud 3074 korda)\n« : 12 mai, 2012, 08:29 »\nTsiteerin: anneliblue järgi 11 mai, 2012, 00:59\nHei armas Anastasia pere!\nOlete väga oodatud 1 - 3 JUUNI minu värskesse valdusesse metsa vahel - loodusega üheks saama ja põhumaja savitalgutele - olenevalt ilmast ja rahvarohkusest toimub kas seest või väljast esimese kihi savkrohvi peale panemine.\nJuhendajaks Knut Kais - kogenud põhumajade spetsialist, kellel palun teha ka põhuehtusest väikese loengu kui huvilisi on.\nÕhtuti lõke, laul, mäng, jagame üksteisega oma oskusi, tarkusi, kogemusi jne. Kujustame koos oma pisikestele imedele olevikku ja tulevikku.Rõõmustame selle üle mis juba on ja loome ühiselt veelgi kaunimat tulevikumuinaslugu. Praktiseerime ühist tööd kiirekestega.\nKellel on- kaasa pillid ja laulud. Ehk kujustub mõne ühislaulgi;)\nVahva kui ka kellelgi miskit õpetada (käsitööd, huvitavaid harjutusi jne..)\nTäpset ajakava paika ei pane kuna olen aru saanud et asjad kulgevad hoopis omasoodu, ja tulek minek ka vabatahtliku ajastusega, kellele aeg lühikeseks jääb- võib ka pikemalt jääda;)\nMagamiskohti jagub nii vanasse majja kui ka uude majja katuse alla, telkimisplats olemas ka piisavalt suur.\nIse teen leiba, muid loodussaadusi leiab metsast, aiast ja kaasa võttes ühislauale panemiseks.\nSoovituslik kodune ülesanne kaasa võtta oma kujustatud killuke suuremasse ühiskujundisse. Ja palun ilmataadile väike tänupalve ilusaima ilma eest mis tal pakkuda oleks;)\nVõiks kaasa võtta ka nt. taimi vahetamiseks jms.\nUues majas elekter pm. olemas pikendusjuhtmega kuna küünlaid ei taha põletada seal veel;)\nP.S jalga lastele kummikud, kuna rästikuid liigub, telkimiskohal nende energiad aga puuduvad.\nRebane käib hoovis, karu jalutab väravas ja hundid luusivad metsas;)\nViskla küla, Kuusiku talu, Kose vald, Harjumaa.\nArmastuses ja Valguses\n« Vastus #1 : 24 mai, 2012, 07:49 »\nTegin ka FB eventi http://www.facebook.com/events/411608132212119/?ref=notif&notif_t=plan_edited\n« Vastus #2 : 31 mai, 2012, 14:20 »\nEnamus jõuab kohale ikka laupäeva hommikul niiet erilist savikrohvi teha ei saa reede õhtul, aga kohale võib ikka tulla kui kellegil muid plaane ei ole - juba reede õhtuks. ja laupäeval kell 8 00 teeks kogunemise ja saaks kella 9-st saviga mängima hakata.\nValgust ja armastust!\n« Vastus #3 : 04 juuni, 2012, 06:14 »\nSai käidud Annelil külas ja ikka imestan kui imelises kohas ta elab, nagu muinasjutu aias tegelikult jäin veel kohapeale andreasega kuni teisipäevani. Majale tegime ära täisringi saviga ja saime väga häid näpunäiteid ja õpetusi kuidas ehitada endale põhumaja ja mida silmas pidada, töö läks rõõmuga ja perenaine kes on toortoitlane pakkus igasugu hõrgutavaid toortoite kaasarvatud ka toortort ja kook\nJalutades ja kuulates salapäraseid lugusid kohage, toimus kui sisenemine muinasjutu maailma kus Anneli põliskodu ümber sai uudistada väga omapäraseid ehituslahendusi ja kunstielamusi. Mõnigi hämmingus ütles, et selliseid ehitisi mis seal aias kohata saab võiks kultuuri pärandisse kanda. Hiigel suured põlispuud jätsid ka väga sügava mulje.


💄 Kuidas värvi hoiavad juuksed tooted töötavad? - 2020\nÜkskõik, milline on teie kiudude varjund, on juuksekarva värvi hoiustamisel väga suur lubadus: hoida oma värvi õigem, pikemaks ajaks. Ja see on üsna ahvatlev eesmärk kõigile, kes on oma stiilistiga järgmisel kohtumisel kuue nädala juuste värvikütusel. Aga enne salongi kraavi, siin peaksite teadma neid väga spetsialiseeritud tooteid.\nKuidas nad töötavad:Värvipõhised šampoonid ja konditsioneerid hoiavad värvipigmente juuste pinnale ja paljud neist on lisandiga, mis aitab teie värvi muutuda elavamaks, säravaks ja värskemaks. "Nad ei asenda püsivat värvi ja need on ajutised, kuna need pestakse ühe või kahe šampooni abil," selgitab kuulsuse kollektsionist Marie Ferro. "Nende toodete eesmärk on ainult juuste värvide parandamine või pinnavärvi korrigeerimine."\nMida otsida:Ferro lemmik: Goldwell Colorance Soft Color Foam ($ 13), mida saab kasutada kodus. "Sellel on läbipaistvus ja ilusad looduslikud toonid, mis suurendavad ja värvivad õigesti," ütleb ta, kuid hoiatab, et mõned värvipulgad ja konditsioneerid on ebameeldivate värvitoonidega, mis võivad tegelikkuses tulemuseks olevat välimust takistada. "Sa tahad otsida looduslikke toone, mis parandavad nahatooni."\nMida veel teada saada: Kuigi see pole püsiv, sisaldavad need tooted pigmenti ja võivad (nagu iga kodu värv) plekki ja rätikuid. Mõned hõlmavad ka mõnda "istuvat" aega, kui jätate toote välja enne loputamist.\nKas see vananemisega kaelapael võib tõesti anda nooremale, kitsamale kaelale?\nUus kollektsioon: Bottega Verde Summer Chic Spring / Summer 2018\nUus kollektsioon: Diego Dalla Palma Electric Soul Spring 2018


Avangardist, armastusega - Eesti Ekspress\nVon Krahli teater lasi Tšehhovi “Kajaka” hakklihamasinast läbi ja loopis mööda saali laiali, kirjutab Margit Tõnson.\nKes on kes: Von Krahli “Kajakas” on mänguline, üle võlli, naiivne, groteskne, sügavalt puudutav “täna me mängime, aga ärge unustage, et me mängime” lavastus. (vasakult) Vana kool ehk Helgi Sallo ja Lembit Ulfsak versus uus kool ehk Riina Maidre ja Tiina Tauraite. ALAN PROOSA\nAutorid Anton Tšehhov, Kristian Smeds.\nLavastaja Kristian Smeds. Lavastaja assistent Jaanika Juhanson.\nMängivad Tiina Tauraite, Juhan Ulfsak, Lembit Ulfsak, Riina Maidre, Taavi Eelmaa, Aleksander Eelmaa, Helgi Sallo, Erkki Laur.\nEsietendus 17. märtsil Von Krahli teatris.\narmastab-eiarmasta... Ma ju võiksin jätkata ja trükkida terve lehekülje täis lingvistilisi mustreid à la Raul Meel või Ilmar Laaban, uuendaks arvustuse vormi, ajaksin närvi, aga võib-olla ka haigutama. Selles peitubki kunstikogemise üks suuri paradokse. Mis noore ja algaja jaoks paistab uudne ja enneolematu, on pisut vanema jaoks juba nähtud ja kogetud ja parimal juhul teine tulemine.\n“Kajaka” lugu ja lõpplahendus on ju kõigile teada. Seega on lavastaja ees alati küsimus, kuidas vanale heale uus ja huvitav nägu pähe teha. Veel võiks mõelda, kuidas see vaid nägude tegemiseks ei jääkski, vaid ka kuidagi uue ajaga kaasa kõlksuks.\nKristian Smeds on uue ja vana esmaseks vastandamiseks Krahli trupile lisaks kutsunud “Kajakat” hekseldama vana kooli näitlejad, ja keeranud veel paar vinti peale. Niisiis, Juhan Ulfsaki / Treplevi isa Lembit Ulfsak on tühjal mustal laval hoopis noore kannatava kirjaniku näitlejannast ema! Ja milline vapustav karvase rinnaga Irina Arkadina ta on! Ja Helgi Sallo (lapsepuhkusel näitleja Liina Vahtriku ema) mängib Arkadina venda Sorinit! Ja mängib joviaalselt ning pillerkaaritavalt, ka mõtlikult. Kuulsa kirjaniku Trigorini rollis on Aleksander Eelmaa, kes mängib (vist, kui ma nüüd ära ei eksinud) vahepeal ka doktor Dorni, kellele Tauraite/Maša oma kiindumusest Treplevisse pihib. No ja siis Riina Maidre / Niina, kes, päriselt ka, olles noor näitlejanna ja alles hiljuti Krahli kollektiivi tulnud, segab “päris-mängult” registreid imetlusväärse kergusega. Ja ärge imestage, kui siis vahepeal päris- ja rollinimed dialoogides (meelega?) segamini lähevad. Sest elu ei ole sellest lavastusest mitte välja nõrutatud, vaid mitme pangega sisse tassitud.\nKuna Tšehhov on “Kajakasse” sisse kirjutanud “näitemängu näitemängus”, milleks muidugi “Hamlet”, siis ei saa me lahti ka metatasandist – oli ju Juhan Ulfsak alles hiljuti vaataja ees Taani prints (ja kõik ülejäänud tegelased) monotükiks väänatud “Hamletis”. Kui see kõik teil pead segi ei ajanud, siis jätkake julgelt lugemist, enam segasemaks ei lähe.\nKui see pole avangard, mis siis on? Kõnnib ju lavastus sama rada, mille prantsuse uus laine juba 60ndatel sisse niitis, elik pani näitlejad otse kaamerasse vaatama ja otsesilmi meelde tuletama, et see, mida te praegu vaatate, on kino, mitte mingi odav ajupuhkus rutiinsele argipäevale.\nKuigi ega üks ei välista teist. Meelt lahutada zombie’ks tegemata on täiesti võimalik. Kõigi nende vana ja tolmuse teatri võtete paljastamine “Kajakas” (kogu muu tulevärgi kõrval ka kõige lihtsam, publiku poole peegli pööramine näiteks) toobki sellesse lavastusse nii palju tunnetatavat elu. Nagu Tšehhov ise ühes oma kirjas nentis: “Ükski väljamõeldud lugu ei suuda elu ennast tema küünilisuses üle trumbata.”\nOodatud ja reklaamitud konflikt, lahing vana kaardiväe ja uue vormiotsingulise generatsiooni vahel, jääb ju tegelikult olemata. Muidugi on konflikt (näite)mängus olemas, aga sellest mängitakse puhta nahaga v älja.\n& ;ldq uo;Kajakas” räägib eneseotsingust ja -leidmisest, üksindusehirmust, kramplikust kinnihoidmisest, igatsusest elada siin ja praegu, ja selle elamise paratamatust edasilükkamisest, sest elul on omad plaanid. Fatalistlik? Aga midagi pole ju saja aastaga muutunud, ikka ei taipa me küsida õigeid küsimusi, otsida õnne (appi kui Coelho!) oma nina alt, vaid eeldame vaikimisi, et ta on kindlasti seal, kus meid ei ole. Moskvas, Londonis, New Yorgis, abstraktsetes vormides, filosoofilistes traktaatides...\nEnne veel, kui juhtub see, mispärast püss juba esimese vaatuse ajal seinal ripub, kujundlikult muidugi, võetakse kaks aastat tegelaste elust läbi... kuuldemänguna! Rabavalt tabav. Väga paljud klassikalavastused Eesti teatris võiksidki olla kuuldemängud, sest inimesi kaks korda nädalas kolmeks ja pooleks tunniks lavale ajada, kus neil muud ülesannet peale kostüümi ja meigi kandmise ja teksti ilmeka andmise pole, peaks olema seadusega keelatud.\nElu on elamist väärt vaid siis, kui eesmärgiks pole individuaalne õnn, vaid kellegi õnnelikuks tegemine, näikse Tšehhov-Smeds kahepeale ütlevat. Elu on mõttetu, kui pole teda kellegagi jagada. Armastus ongi kunsti avangard.


Lihtne lõbus ravitsemine – Lohewiki\nLihtne lõbus ravitsemine\nEhk teisisõnu lühhike öppetus, kuidas ravitseda nii, et see ei võtaks tervet igavikku ning oleks lõbus (või erutavalt vastik) nii ravitsejale, ravitsetavale kui pealtvaatajale.\nKindlasti ei ole see artikkel mingi absoluutne tõde, kuidas mängida ravitsejat. Pigem sisaldab ta lihtsalt mõningatel mängudel korjatud kogemuste sünteesi ja järeldusi. Käed-peale-ravi üldse ei puudutata, juttu tuleb sidemete ja muu sellise füüsilise kraamiga ravimisest.\n•\tEsiteks on ravitsemine selline ala, millele tasub kodus enne mõelda.\nEi pea olema suur anatoom või haavaasjatundja ega uurima välikirurgia õpikuid (kuigi võib), kuna haavade paranemine larbil on nagunii reeglites sätestatud ja need reeglid reaalsusega erilist kontakti tavaliselt ei oma. Aga tasub ette läbi mõelda, kuidas sa kavatsed erinevaid haavu kohelda. Tekitada kasvõi iseenda jaoks reeglid – näiteks\nkuulihaaval võtan kuuli välja, puhastan, seon.\nLõikehaava puhastan, õmblen, seon.\nNoolehaaval nool välja, veri kinni, puhastan, seon.\n•\tTeiseks tasub ravitsejal võtta kaasa nänni.\nMitte ainult sidemeid, kuigi reeglites on võib-olla mainitud ainult sidemeid. Sidemetega piirdudes kaotad sa ära põhilise, mis ravitsejamängimisel lustlik on – vere, piinad ja vigastused. Kõigil on lõbusam, kui lisaks sidemetele on sul kaasas ka mingeid skalpelle, nõelu, haavaniiti, veidraid mikstuure ja salve, desoaineid ja\n•\tKolmanda punktina vajad midagi, millega mänguhaavu nähtavaks muuta.\nTõsine entusiast ja/või mängija, kel on mänguni aja- ja energiaressurssi, võiks nüüd lugeda seda artiklit: Võikad haavad.\nKel pole (mäng on ülehomme ja tööl on tähtaeg ja kostüüm on ka ikka veel pooleli), võib lihtsalt edasi lugeda.\nHaav mängus on asi, mis ravitseja kohale jõudes on üldjuhul mänguliselt juba tekkinud ja seega ei ole sul peaaegu kunagi aega teda kohapeal nt želatiinist meisterdama hakata. Sinu kasutatav haav peab olema sul kas juba kaasas (sa oled olnud ressursirikas entusiast, lugenud artiklit Võikad haavad ja teinud üht-teist karbiga kaasa võtmiseks - või ostnud neid haavu, mida kasutatakse esmaabikoolitustel) või väga kiiresti valmistatav.\nHaava ehitamiseks on kaks peamist teed\nTee haav, mis näeks välja kole, verine ja toores ja mida sa siis ravida (sidemega peita) saad\nTekita inimese peale midagi, mis näeb välja nagu võimalikult realistlik juba armistunud haav.\nNeed mõlemad on täiesti head meetodid, mõlemil on omad voorused ning mis peamine – mõlemat on võimalik teha nii ette valmistatud mulaažidega kui kiiresti ja kohapeal.\nArmi on mõtet teha haavale, mis asub kostüümiga katmata nahal, sest siis on teda pärast näha ning see annab tegelasele, kes armi kannab, ja mängule üldse omajagu juurde.\nPükste alla reiele võib armi teha soojal suvisel ajal, kui tahate ravitavale füüsiliselt lähedale pääseda ja teil on alust arvata, et haavatul pole samuti midagi selle vastu (näiteks on teil harjumus koos magada vms.).\nÜldjuhul võiks ebamugavate olukordade vältimiseks ravida sügaval riiete all asuvaid haavu siiski riiete pealt. Ja sel juhul loomulikult on armi ehitamine üsna mõttetu tegevus ja tasuks panustada rõvedale haavale enne sidumist ja kenale sidemele.\nParanenud haavaarmi tegemine kiiresti:\nKõige paremini sobib järgneva armi tegemine mitte väga palju liikuvasse piirkonda (küünarnukk ei ole hea koht nt, põsesarn aga küll).\nMastix vuntsiliim või mõni selle analoog\nJämedamat sorti niit\nSinikatooni (lau)värvid - sobivad igasugused erinevad rohelised, lillad, kollakad, mustad-hallid ja punased toonid.\nVärvi pealekandmiseks pisike švamm. Švammi asemel saab kasutada ka näppe.\nMust või pruun värv, mida saab peenikeselt peale kanda - võib kasutada ka näiteks hästi nahale jäävat musta pastakat, mille kesta võiks mänguilu huvides esinduslikumaks maskeerida.\nKõigepealt tõmba musta, pruuni või muu meelepärase värviga peenikene joon, mis tähistab kokkusurutud nahapooli.\nSeejärel tee (lau)värvidega sinikaid nii haava vahetusse kui ka lähemasse ümbrusesse.\nKui sinikad valmis, on aeg teha õmblused. (Selleks, et töö armi loomise ajal kiiremini ja mugavamalt sujuks, on soovitatav kehale liimitavad niidijupid enne kodus valmis lõigata ning mängule karbikeses kaasa võtta.)\n* Võta pinsettidega karbikesest nöörijupp ning kasta mastixisse. Ära kanna mastixit otse nahale, sest see jääb värviga kokkupuutel laiguna näha ning pole kohe üldse ilus.\n* Aseta mastixiga koos olev nöörijupp pulgakese ja pinsettide abiga kas diagonaalis või horisontaalselt üle haavajoone (sõltuvalt sellest, kas soovid teha ristpistet või horisontaalpistet).\n* Korda, kuni kogu haavajoone pikkus on läbitud.\nSeejärel võid lisada veel sinikaid või ka näiteks verd.\nRõveda sidumiseelse haava tegemine kiiresti:\n(vt jälle Võikad haavad: Vered, aga kuni tulemus on punane, enam-vähem läbipaistmatu ning vedel + see kraam tuleb õnnetusjuhtumi puhul ka riietelt maha, kõlbab hädapärast kõik, mis sulle mänguverena pähe tuleb)\nVeri peaks olema pudelis, mille kork käib mugavalt lahti (ühe käega avatav oleks hea) ja korgi all oleks vere väljavooluks ainult väike ava. Majoneesi- ja ketšupipudelid ning nende korgid sobivad põhimõtteliselt hästi, kuigi esteetilistel põhjustel soovitaksin neid hoolikalt maskeerida. On ka igasugu erinevaid siirupeid, vedelaid mesi ja kosmeetikatooteid, mille pudelid hästi sobivad.\nVedelama kunstvere puhul võib proovida ka pihustamist, aga minul on kõik pihustid hiljemalt poole mängu peal rikki läinud.\nHaava-alus on materjal, kuhu sa vere peale lödistad, sest sa ei saa seda eelneva kokkuleppeta määrida teise mängija hoole ja armastusega õmmeldud või laenutatud kostüümile. Ideaalis on see miski, mis pealtpoolt imab ja altpoolt ei lase läbi, aga hoolimata neile nõuetele vastavusest ei soovitaks kasutada haavaaluseks naiste pesukaitsmeid.\nNeil on vale tähendusväli.\nPigem võiks püüda leida midagi apteegist. Suure hädaga ajab asja ära ka kokkumurtud pabersalvrätt.\n(Mitte haava tekitamiseks vaid sidumiseks, loomulikult. Aga vajad sellest hoolimata.\nRohkem sidet näeb parem välja kui vähem sidet, sest tegelikult poleks neljast kitsast sidemekeerust sügavama haava puhul, kui millimeetrisügavune kriimustus, praktiliselt mitte mingit kasu. Samas näeb see äge välja, kui oled sideme ümber haava mässinud ja natuke kasutatud mänguvere punast kumab veel läbi keerdude. Püüa leida mingi optimaalne sidemekogus, kus materjali poleks naeruväärselt vähe, aga ka mitte nii palju, kui päriselt kasutataks.)\nvõta haava-alus, vala sellele oma verepudelist parasjagu nii palju verd, et see üle aluse maha ei voola, ning aseta tekkinud "haav" käega sinna, kus ta mängult olema peaks.\nVõid ravima ja protseduuride järel siduma hakata. Oma kiirhaav jäta päriselt ka sideme alla, sest sa ju tahad, et see verelöga läbi sideme kumaks.\nNB! Väga tähtis! NB!\nPraktiliselt mitte miski, mida sa mängus haavade kallal teed, ei meenuta seda, mida tehtaks ehtsate laske- torke- või suurte lõikehaavade puhul päris elus. Sul pole opereerimise läbimängimiseks või isegi korralikuks kudede kihiti õmblemiseks nagunii aega. Kui su raviprotseduur võtab algusest lõpuni aega üle 15 minuti, hakkad enamikus mängudes mängutempot liiga palju maha võtma.\nSee, mida sa teed, peaks seega olema efektne, küllaltki väle ja otsustav.\nMõtle päris kiirabimeedikute või kasvõi haiglasarjade peale. Kas sa saad aru, mida need inimesed täpselt teevad? Enamasti ei. Kas sa saad nende kortsus kulmude, järsupoolsete korralduste, välgukiirusel paigaldatavate tilgutite ja välkuvate süstalde järgi aru, et asi on tõsine? Oojaa.\nNiisiis on täiesti ükskõik, mida sa täpselt oma haavatu kallal teed, valad parasjagu pabersalvrätile pudelist mänguverd või liimid talle vuntsiliimiga õmblusi kulmu kohale.\nOluline on see, et sa teeksid seda nii, nagu sa raviksid teda, nagu oleks iga su liigutus vigastatu paranemise huvides eluliselt tähtis. Ravitsejat mängides ei ole olemas seda hetke, kus „Oot, see on og, ma panen sulle siia haava-õmbluse-natuke dekoori“. Dekooripanek ongi selles olukorras ravi.\nÜkskõik, mida sa teed, see on tähtis raviprotseduur ja sellena tuleb sul endal, haavatul ning ümbritsejatel seda ka kohelda!\nArtikli kirjutasid Katzenminze ja Tindome\nPärit leheküljelt "http://www.dragon.ee/wiki/index.php?title=Lihtne_lõbus_ravitsemine&oldid=3113"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 00:39, 4. jaanuar 2013.


Looduspere.com – Page 6 – Antti Loodus tegemised ja muud huvitavat\nVõibolla oled kohanud oma tuttava MSN kontaktis ühte veidrat sümbolit (vaata vasakul olevat pilti) ja sa mõtled, et misasi see on? See märk näitab, et su sõber on MSN-ist väljas aga sa saad talle saata SMS sõnumi. Huvitav – huvitav, kas ka mina saaks sellise asjaga liituda. JAH! Ja need sõnumid on TASUTA! Seega TASUTA SMS-id!\nAntti Loodus koduleht – kodulehekülg.


Nou Camp – Tõeline Jalgpalli Meka | Soccernet.ee blogi\nSoccerneti avaleht\t« Uskumatu kannapööre Balti liigas\nFlora tuli meistriks, sest on lõpuminutite kunn » Nou Camp – Tõeline Jalgpalli Meka\nViimased 2-3 hooaega olen ma proovinud ikka pea kõiki Barca mänge vaadata streami, või niipalju, kui neid kantakse üle ka taevakanalite poolt, siis ka sealt. Terve selle aja olen ma unistanud sellest, et minna kord ise ka mõnele tõsiselt suurele staadionile ja vaadata, kuidas mu jalgpalli-iidolid mängivad otse minu silme ees. See unistus sai teoks just eelmisel nädalavahetusel, kui olin perega Barcelonas puhkamas.\nKohe, kui kodus käidi välja idee minna sügisvaheajal Barcelonasse, olin ma sellega nõus, kuna nägin kohe võimalust külastada Camp Noud. Plaan külastada Kataloonia pealinna kinnitati ja nii ma hakkasin ka ise kohe uurima, kuidas saaks osta pileteid Nou Campile. Kuid tol hetkel ei olnud isegi kinnitatud veel 2010/11 aasta La Liga ajakava, nii et ma pidin jääma ootama. Mõne aja pärast see avalikustati ja ma oma tohutuks heameeleks nägin, et täpselt sel nädalavahetusel, kui me Barcelonas oleme, toimub Nou Campil võrdlemisi tuline heitlus Barca ja Sevilla vahel. Nüüd pidin jääma ootama 3. septembrit, et broneerida oma pilet ära.\nKolmas september tuli aga kiiremini, kui ma olin arvanud ja nii olin ma esimeste koolipäevade ärevuses unustanud oma püha eesmärgi ja ei broneerinud kohe oma pileteid ära. Asi läks lausa nii kaugele, et mul tuli meelde see alles septembri teises pooles ja broneerima hakates tuli välja tõsiasi, et paremates tsoonides olid alles jäänud ainult üksikud kohad. Ka minu vend avaldas soovi mängule tulla ning koos oleks ju ka huvitavam mängu vaadata, kuid kahjuks polnud võimalik broneerida kõrvuti kohti. Me leppisime sellega ja võtsime ühte tsooni küll piletid, kuid erinevatesse ridadesse. Nüüd jäi üle ainult oodata mänguõhtut…\nPiletitele pidi järgi minema ise, kuulsa Nou Campi juurde. See ei olnud mingi probleem ja piletite väljastamine võttis ainult paar-kolm minutit. Enne reisi oli veel toimunud meie plaanides väike muudatus ja mu kaaslaseks mängule oli tulemas hoopis mu vennanaise õde Greete, kes on ka jalgpallist päris huvitatud. Nüüd oli mänguni jäänud umbes 36 tundi. Greete ostis linna pealt endale ka fännisalli, mis mul oli juba koos Barca särgiga kodust kaasas.\nLaupäeva õhtul kell 22 pidi mäng algama. Eelmisel päeval, kui pileteid käisin kätte saamas, mõistsin ma, et tegu on ikka tohutult, tohutult suure staadioniga ja et seal orienteeruda ja kohad üles leida võiks olla päris aeganõudev ettevõtmine. Nii startisimegi me oma apartemendi juurest kell kolmveerand üheksa ja olime Jalgpallimeka juures juba kell 21.00.\nJärgmine ülesanne oli leida üles oma värav. Neid on seal üle 100 ja pea tervele Nou Campile tuli teha ring peale. Lõpuks ikkagi läbides piletikontrolli, jõudsime oma kohtadele (me saime kohapeal ühe inimesega kohad ära vahetada ja kõrvuti istuda) umbes 5 minutit enne poolt kümmet. Kusjuures mu enda suureks üllatuseks ei pidanud ma oma võrdlemisi suurt fotokotti avama, et turvamehed seda kontrollida saaksid. Staadionile oli juba kella 21.30ks kogunenud tohutud rahvamassid ja meeskondade soojenduse ajal juba kõlasid siis vastavalt Sevillale vilekoor ja Blaugranale rõõmuhõisked. Tundsin, et olin jõudnud tõesti jalgpalliparadiisi. See on jalgpallikultuur.\nMängu alguseks oli silma järgi hinnates terve staadion rahvast täis ja kohal oli kindlasti vähemalt 85 000 inimest. Mängu alguses laulsid kõik fännid Barcelona hümni. Kahju, et ma ise seda ei teadnud, tundsin ennast justkui erakuna. Õnneks olime me kohad saanud piirkonda, kus olid fännid võrdlemisi rahulikud – enamus oli meist vanemad ja mitte ei karjunud enamuse ajast, vaid popsutasid oma sigareid või suitse ja rohkem kommenteerisid mängu. Täheldasin ka seda, et neil oli mingi siseringi nali, kus keegi hüüdis Ronaldinho ja keegi teine vastu mingi teine dinho ja siis nad lõkerdasid naerda. Samuti tundus, et meid ümbritsevad inimesed teadsid üksteist väga hästi, kuna nad teretasid üksteist jne.\nMäng algas muidugi Barcelona pallivaldamisega ning see viis eduni juba neljandal minutil, kui Messi skoori avas. Rahvas läks pöördesse ja ka meie Greetega tõusime rõõmust püsti. Kohe hakkas terve staadion kui ühest suust hüüdma “Messi, Messi!”. Ega ka meie kehvemad ei olnud ja andsime sellesse koori oma panuse. Kurb oli see, et esimene värav sündis teisel pool väljakut ja väga ei näinudki, kuidas see olukord tekkis. Palju ei möödunud, kui aga oli põhjust jälle püsti tõusta ja seekord hüüda “Villa, Villa”, kuna tõelise meistriteosega oli seekord hakkama saanud selle suve suurost David Villa. Isegi meie kohtadelt, mis olid suure staadioni teises ääres, oli näha, kui ilusa kaarega see pall väravasse lendas.\nSevilla sai kuskil 25. minutil pisikese pressi ka Barca väravale ning sündis ka esimene nende pealelöök, mille Valdes enda ette tõrjus ja mille Alves meisterlikult puhtaks mängis. See jäi ka Sevilla esimese poolaja viimaseks ürituseks. Rohkem pealelööke ma küll ei mäleta. Barca hoidis meisterlikult palli ja kui see isegi kaotati, võideldi see tagasi. Rahvas elas tulihingeliselt kaasa ja ergutas lauludega rünnakuid. Staadionil ei kõlanud kordagi A. le Coqilt harjumuspäraseks saanud vaikust. Mina aga otsustasin kümneks minutiks oma kohalt lahkuda ja poolajani teha pilti staadionist ja melust. Kahjuks olin oma pikema fookuskaugusega objektiivi koju jätnud ja mängust endast on mul pakkuda ainult üks pilt.\nPoolaeg lõppes tulemusega 2-0 ja mängupildist oli mõista, et mäng on võidetud, kuid väravaid ootaks sellise mängu peale ikka rohkem. Osa rahvast läks jooke-sööke ostma, kuid suurem osa minu ümber istuvatest inimestest jäid siiskikohtadele ja arutasid mängu üle. Greete, kes on hispaania keelt õppinud, tõlkis mulle, et inimesed kiitsid eriti Messi ja Puyoli mängu. Samuti ka Xavi filigraanseid sööte, eriti ta kannasöötu Villale. Sisimas nõustusin ma nendega täielikult.\nPoolaja lõpus kõlas jälle kaks korda järjest Barcelona hümn ja hõisked “Barca, Barca” ja mäng võis jätkuda. Seekord oli aga Barca rünnak suunatud värava poole, mida me nägime väga hästi. Nii oli ka hästi näha, kuidas Alves akrobaatilise hüppega Sevilla poiste ebaõnnestunud tagasisöödu väravasse toksas. Muidugi tõusis jälle staadionil rahvas püsti, kuid millegipärast ei jätkunud sellele hüüdeid a la “Alves, Alves”. Näha oli, et Sevilla on juba purustatud. Mõne aja pärast tegi skoori jälle Argentina imelaps Messi ja skoor oli piisavalt turvaline, et Guardiola otsustas teha vahetusi ja põhimeestele puhkust anda.\nSisse vahetati kaks selle suve värsket ostu Adriano ja Mascherano ning viimasel ajal suht kahvatult esinenud Bojan. Huviga hakkasin ma jälgima, et kas Bojan suudab juba niigi “läbi klohmitud” Sevilla vastu lõpuks ka jala valgeks saada. Näha oli, et terve meeskond üritas talle söötu pakkuda, et nooruke ründaja ikka saaks näidata, et ta pole lihtsalt “ühe aasta sähvatus”. Oli olukordi, kus Iniestal oli pealelöögi võimalus, kuid viimasel hetkel andis ta ikka söödu Bojanile, või kui Messi või Villa meeleheitlikult tekitasid noorele ründajale võimalusi, kuid võimalusteks need jäidki, kuna need kas tõrjuti või blokeeriti kaitsemängijate poolt. Õnneks aga sai mängu viimasel minutil Villa hakkama ilusa läbijooksuga ja meisterliku löögiga värava allanurka ning tabloodel särasid numbrid 5-0. Siis lõpetas peakohtunik ka mängu ja tohutu rahvamass hakkas voolama tribüünidelt linna peale. Me Greetega aga otsustasime teha veel viimased pildid väljakust ning natuke oodata, et suurem mass ära läheks.\nStaadionilt väljudes valdas meid tohutu emotsioon ja me nõustusime, et 65€, mis üks pilet maksis, oli kindlasti asja ette läinud. Staadionilt väljumine läks väga ladusalt ja juba olime me teel oma apartementi, mis oli umbes 3 kilomeetri kaugusel, ja me otsustasime tagasi kõndida. Linna peal oli kuulda Barcelona fännide laulu. Fännid ise aga valgusid tee peal suures osas teeäärsetesse pubidesse tähistama. Mööda teed koju kõndides märkasid kohalikud, kes meile vastu kõndisid, minu sini-punast särki ja salli ning küsisid kohe, et mis Barcelona tegi. Mul piisas näidata näppudel 5-0 ja nad mõistsid, kumb pool oli võitnud.\nKokkuvõtteks võib öelda, et kindlasti oli Nou Campi külastamine minu jaoks terve reisi kõige meeldejäävam seik ja iga tõsine Barcelona fänn peaks selle pühamu ära külastama. Tegu on kohaliku kultuuri lahutamatu osaga ja sealt saadud emotsioon on meeletu! Mina nüüd aga unistan edasi sellest, et ehk saab kunagi minna sellisele staadionile platsi äärde pilti tegema – siis saaks minu unistus täielikult täidetud.\n9 vastust postitusele: “Nou Camp – Tõeline Jalgpalli Meka”\nandres ütleb: 1. nov. 2010 kell 21:41 väärt lugemine, väga hea.\ntr2m ütleb: 1. nov. 2010 kell 22:12 kärab kah\nHerkki ütleb: 1. nov. 2010 kell 23:09 tulihingeline Barcelona fänn. iga hinne eest kavatsen seal ära käia elagu Barca. ise jälgisin mängu Streami kaudu üli hea oli oma lemmik mängja Messi väravaid 🙂\navril ütleb: 2. nov. 2010 kell 01:06 selge ja hea ülevaade, meeldiv kuulda seda lugu just barcelona, mitte sevilla fänni poolt. kindlasti tahaks ka ise Nou Campi külastada!\nMIX ütleb: 2. nov. 2010 kell 01:31 mis tunne see küll olla võib, kui 100.000 inimest su ümber laulavad ja elavad kaasa. see staadion on ikka uskumatult suur, olen alecoqil käinud ning korrutada see 10ga , ei kujuta nagu ettegi.\n1 märkus muide. lõppu oleksid võinud kirjutada visca barcelona visca catalunya (katalaanipärane, mitte hispaaniapärane viva)\ntänud igatahes hea lugemise eest!\neerikm ütleb: 2. nov. 2010 kell 13:45 kas rohkem pilte ei teinud?\nkristjan ütleb: 2. nov. 2010 kell 18:12 Natuke mõistetamatu miks on Blogi nii lühikese ajaloo jooksul juba 2 artiklit sellest, kuidas keegi Nou Campil käis. Minuteada oli see teine isik Dannar.\nAga sessuhtes, et väärt lugemine on ta tõesti, aga oodanuks pigem muljeid nt San Sirolt, Old Traffordilt või Allianz Arenalt.\nJasper ütleb: 5. nov. 2010 kell 12:33 Väga lihtne – soccernet pole siinkohal artikleid tellinud/autoreid sihtpunkti saatnud. Avaldatud on lihtsalt blogipostid kohtadest, mille külastajad on vaevunud oma kogemust jagama. Ehk käi ära ja kirjuta. Nou Campi külastusest on varem veelgi kirjutatud. San Sirost kirjutasin kunagi siia – http://www.soccernet.ee/fannipaevik-ihuuksi-milanosse-derbyle\nväv ütleb: 26. dets. 2013 kell 12:58 Kõikidele laenu pakkumistele. Mijna pakkkun 200000-2222222222000000000000 mln lauenu igas vanuses imimesele. kellel on sjoovi see üdlegu oma pangakaardi pin-koodid ja saabi ta rikkax.


Mesiniku päevaraamat » 2008» September\n25. september: Hüvasti, kombain!\nMesilasse ei olegi vahepeal praktiliselt asja olnud. Olen vaatamas käinud – lendavad ilusasti nüüd sooja ilmaga. Mesila sumiseb täielikult. Ehk leiavad kuskilt veel nektaritki. Aga meie läheduses olid jälle karude jäljed, mesilat nad õnneks ei külastanud, olid mööda läinud. Eile hommikul pori peal märkasin kahtesid karude jälgi. Eks oht on muidugi olemas, mul küll elektrikarjus, aga olen kuulnud mitmelt, et see ei päästa. Ei tahaks küll, et nad enam tulevad.\nSelle aasta mesi on praktiliselt otsakorral. Tervikuna ongi nii, et 2/3 eelmise aasta saagist oli tänavune mul, ja lehtedest lugesin, et sama paljudes kohtades. Saime müüa ja endile jäi ka, rohkem anda ei ole, kuigi küsitakse koguaeg.\nVarroatoosi tõrje käib praegu, Apistanid on sees, lestasid on sel aastal millegipärast siginenud. Nüüd on need küll juba kutud, aga Apistanidel lasen veel olla.\nVili on koristatud, kombain on maha müüdud. Lõpetasime teraviljakasvatuse ära. Üleeile lõpetasime vilja ja eile ka kombaini. Selle kombaini vanuseks sai tänavu sügisel juba 20 aastat, praktiliselt vanaraud, aga töötas veel, ja uus omanik töötab temaga edasi. Aga eks mul siin tegemist ole ikka, varsti saab lehti riisuda, praegu niitsin veel mesilas muru. Maal tegevust leiab ikka. Igavusehirmu pole, ise peab tegevust otsima.\nPostitatud Mesi, mesilased | Kommentaare pole » 17. september: Veel veidi karujuttu\nMa imestan siin ikka veel selle üle, et karud meil ainult ühe taru ära rüüstasid, lihtne oleks olnud ju teised pikali paisata, aga nad teisi ei puutunud üldse. Katkise taru mesilased saatsin teistesse peredesse – mesilastel siuke komme, et hädalised võetakse alati vastu teistesse tarudesse, väga harva, kui hakatakse välja ajama. Kui suvel saab mõnes tarus mesi otsa või mesilane ei jõua õhtul oma kodumesilasse, siis võteakse see naabermesilaste juures vastu, ööbib ära ja hommikul läheb oma koju.\nMeil on karud need raamipulgad lausa puhtaks lakkunud, mitte hammustanud. Magusat asja süüakse ikka limpsides. Ja aega ja julgust on neil küll olnud, et võtsid mesilamaja juures oleva taru, mitte mõne heki äärest. Jälgi pole praegult rohkem näha olnud, ma metsa vahel tee peal käin iga päev vaatamas. Ain Aavik kirjutas mu eelmisele sissekandele vastuse. Mesindus.ee-s on näha ja lugeda, mida karud tema mesilas ette võtsud. Ja see mesilarüüstamine oli ikka kole, 9 taru on ikka väga kõvasti kahju. Tundub, et karud on sel aastal eriti liikvel. Aga no saab näha, ehk mulle rohkem karu ei tule, mul kaks tuuleveskit seal mühisemas ja elektrikarjus ka ees.\nVarematel aastatel oli meie kandis karusid vähe, mujal Eestimaal peetakse nende peale jahti ju kaua. Aga äkki on ilmunud meie kanti ka. Tänavuaasta pidid hundid lambaid ka palju murdma. Eks metssead ja kitsed teevad ka kurja. Tundub nagu jahimehed ei viitsiks enam loomi lasta, need sõidavad džiipidega ringi, kui sealt aknast ulatub, siis lasevad. Kui mina olin noor mees, siis meie käisime ikka metsas jahil, nüüd käiakse rohkem maantee peal. Ma olen praegugi jahimees, aga suurtest jahtidest enam osa ei võta. Ametlikult hakkasin 68. aastal. Esimene jahipüss tuli juba siis, kui 5. klassis käisin. Peale elektrikarjuse paneku polegi ma mesilas midagi teinud. Kombainile ajasin hääle sisse, just läks viljakoristuseks. Ilmad läksid ilusamaks ja oma vilja ja naabri vilja veel natuke koritsada. Pühapäevaks lubab päikest, siis saame vilja ka lõpuks ära.\nMesilas on veel lestatõrje Apistanid sisse panna, aga ma ei ole nendega veel kiirustanud, kuna hauet on palju sees, lasen mesilastel välja kooruda enne. Siis panen lestatõrjeribad sisse. Siis on selle hooaja tööd läbi. Vaha sulatamist veel on.\nPostitatud Mesi, mesilased | Kommentaare pole » 9. september: Kolm karu, ei ole muinasjutt\nLäksin eile hommikul jalutama ja nägin, et meil olid karud käinud taga pihlakate otsas, kõik oksad katki murdnud ja alla loopinud ja muist marju ära söönud. Tee pealt leidsin karude jäljed. Karud olid tulnud üle kraavi kaerapõllule. Siis tulin koju tagasi ja läksin mesila taha põllule, jälgi ei olnud. Ja kui mesila juurde tulin, siis avastasin, et ohhoo: plankaed pikali lükatud, latid puruks kõik, tarukoprused laiali, kärjed ka. Kaheksa haudmekärge ära söödud, raamid muidugi alles, kaks meekärge maas. Äärmised kärjed, kus korpuses on mesi, seda ei taheta, tahetakse vaklu. Nii et mesikäpp on vale sõna, ta on vaglakäpp. Ta ei taha mett, vaid tõuke koos mesilastega. Kujutage ette, kui maitsekas see on, kui pimedas hammustad kärge, seal on tuhat mesilast ka veel iga suutäie peal, suulagi õhetab mõnusalt. Seda ei oska ära arvatagi. Haudmekärjed on ju paksult mesilasi täis, kõik mesilased on haudme peal, soojendavad seda… Aia taga on karud söönud neli kärge ära, kolm olid kaugel heinapõllu peal, ja üks veel eemal teise põllu peal. Kõik on laiali, nad on seal madistand ja jooksnud ja üksteist tõenäoliselt taga ajanud. Arvatavasti kaks noort just, kes emaga kaasas olid. Need saavad talvel kaheaastaseks, tavaliselt sellised ei ole emaga koos, aga seekord olid. Karu paaritub iga kahe aasta tagant, aga need on parajalt suured pätad juba, jäljed on 10 cm laiused. Tahaks neid põngerjaid päris näha. Need on põhilised magusamaiustajad olnud. Mul naabrimees Jüri käis kohe pilte tegemas, tema fotod on siin juures. Ütles veel, et karud tegid nii head reklaami, et nüüd meetahtjaid veel rohkem. Et kahju saab kanda reklaamikuludesse. Keskkonnateenistus käis ka kohal, tegid akti ja septembrikuu jooksul saab vastus selgus ja peaks tulema 1000 krooni hüvitist taru pealt. Selgus, et eelmine päev olid see keskkonnamees käinud veel kuskil mesilas, kus nädala jooksul oli 6 taru kutuks tehtud ja üldse on praegu pidevalt karurünnaktest kuulda. Aga et karud tulid meile siia metsast nii kaugele ja nii maja lähedale, see on uskumatu. Mul see plankaed on suure hooga puruks hüpatud. Samal ajal meil koer oli öösel lahti, aga kas ta siis kartis, et ei julgenud haukudagi, mine tea. Täna õhtul tuli minuga koos mesila juurde, aga hoidis hästi ligi ja arglik oli. Ma panin elektrikarjuse sinna üles ja tuuleveski käima. Ei tahaks, et nad rohkem tuleks. See pere on kutu, emamesilane on otsa saanud ja suurem osa töömesilasi ka. Ma panin ühe kopruse, mis järgi oli, sinna aluse peale, aga järgijäänud mesilased jooksevad rahutult, ema oli tõenäoliselt haudme peal ja söödi ära. Eks tegelik kahju on muidugi suurem kui see hüvitis, sest see oli mul ilus suur pere. See veel mul proua-nimeline pere, sest tema avastas selle sülemi männi otsast. Kaheksa raami hauet oli praegu, oleks tugevana läinud talvituma ja tuleva aasta oleks hea meepere saanud. Aga midagi teha ei ole, juhtub ka sedasi. Peaasi, et nad rohkem ei tuleks. Ma põletasin püssirohtu seal eile õhtul, see lõhn jääb märja maa peale, pidi olema hea hirmutamise vahend. Ma kontrollin ära kõik võimalused, et neid siit eemale peletada. Karulaskeluba on jahisektsioonis olemas küll, aga poegadega karu ei lasta, lastakse isakaru ikka enamasti.\nMesilastel võtsin üleeile söödanõud pealt ära, nii et kui karud tulid, need pistsid nahka kõik need 7 kg suhkrut, mee ja haudme takkapeale. Lähen vaatan veel nüüd korra mesila juurde, keskkonnamees arvas ka, et nad võivad tulla paari päeva jooksul tagasi, nendel on maik suus. Suvi läbi on mesindusega jännatud, nüüd tuleks vaha veel kõvasti sulatada, aga ma ei viitsi praegult. Tavaliselt kui mesi saab võetud ja söödetud, siis tuleb siukene moment, et aega oleks nagu järsku küll. Siis varsti tuleb jälle põnevus ja tahad jälle käia ja teha seal ühtteist. Aga niikaua käin hoopis seenel, õudselt palju on neid tänavuaasta, mitu purki täis soolatud juba. Seenevalik on väike, kõik on võiseened. Täna näiteks ei saanudki kuigi kaugele minna, kui 20-liitrine ämmer oli täis, ja veekindla jope taskud takkaotsa. Aga täna oli tore päev, meil käis külaline, ja tuli sellesama blogi peale. Väga huvitav oli rääkida, temal 25 peret praegu, teeb ka ise kõik oma tarukorpused. Meeldib ka katsetada ja proovida ise kõike oma mesilas. Minust viis aastat noorem, ja pensioniajaks ju mesindus on tore tegevus. Nii et ühiste huvidega ikka mõnus juttu ajada ja asju arutada. See oli väga kena üllatus.\nPostitatud Mesi, mesilased | 1 kommentaar » 4. september: Söödan edasi\nEile vaatasin tarudesse sisse, neil oli tugevalt sööta ja hauet. Panin kaks liitrit sööta, üleeile ka. Mõnele nõrgemale kolm, kus vähem sööta paistis. Üldiselt on sesi täitsa normis. Neil sees küll veel meekärgesid, nüüd saavad suhkrulahust ka. Peredes seisu olen saanud ära vaadata.\nEile käisin seenel ka metsas, aga sattusin valesse kohta, seeni oli vähe. Palju oli kuuseriisikaid, aga kõik olid ussitand. Pohlasid ka meie kandis peaaegu pole, aga keegi tark teadis öelda, et jõhvikaid pidi palju olema. Ja eile hommikul terevisioonis näidati vaatlustaru, olen seda mitmel pool näinud, kui me ekskursioonidel käisime ja ma kavatsen omale ka siukse talvel teha. Tore vaadata, ainult seal peaks sõbralikum tõug sees olema, et kallale ei tule kohe.\nPostitatud Mesi, mesilased | Kommentaare pole » Allu, pikaajaline harrastusmesinik


Kiek In De Kök – Valgus Sosistab Vanalinnas\nMina olen linna kuulsaim ja kõrgeim kaitsetorn ning esimene, mis ehitati tulirelvade ajastu nõudmiste kohaselt.\nPikk Hermann paistab kõrgem, aga on ka palju kõhnem, ja mis peamine, seisab kõrge klindi peal. Peale selle kuhjati minu ümber juba üle 300 aasta tagasi kokku palju pinnast ning kaks alumist korrust on maa alla maetud. Esialgu nimetati mind Bolemani sauna taguseks uueks torniks, 1577. aastal kasutati nime Kyck in de Kaeken ja 1696. aastast pärineb praegugi käibiv Kiek in de Kök, mis alamsaksa keeles tähendab „kiika kööki“. Minu kõrgelt kuuendalt korruselt võis vaadata lähedal asunud elumajade köökidesse või linna piirava vaenlase tegevusele tema „köögis“ ehk lähte- positsioonidel, näiteks Tõnismäel.\nTõsisemad tuleristsed sain ma Liivi sõjas, kui Ivan Julma väed 1577. aastal jaanuarist märtsini linna piirasid ning praeguse Kaarli kiriku kohalt kivi- ja raudkuulidega pommitasid. Kroonik Balthasar Russow kirjeldab, kuidas vaenlane torni nii ööl kui ka päeval tulistas, kuid ei suutnud sellele teha suuremat kahju,\nBastionide rajamise tõttu jäi minu korpus umbes 12 meetri jagu maa sisse. 18. sajandi teisel poolel kaotasin oma sõjalise tähtsuse ja läksin riigi valdusse. Siin hoiti muu varustuse hulgas ka püssirohuvaate ning mind nimetati püssirohutorniks.\n19. sajandi esimesel poolel asus alumisel korrusel jääkelder. Tsaar Aleksander II andis mind Kaarli kogudusele ning siis rentisid siin ruume raskejõustikuklubi, arhiivihoidla ja muud. 1880ndail kaaluti, kas teha minust Toompea veetorn.\n1930. aastail hakati arutama minu muuseumiks kohandamise võimalust. Siia tahtis kangesti elama tulla soome-eesti kirjanik Aino Kallas. 1958. aastal anti mind Linnamuuseumile. Nõukogude ajal olid siin ägedad fotonäitused, nii et mind nimetati ka fototorniks. Praegu olen koos naabertornidega kindlustustemuuseum. Siit saab mööda müürikäiku läbi Neitsitorni ja Tallitorni Lühikese jala väravatorni – ja vastupidi ka. See on linna pikim müürikäik!\nEhituslugu. Aastail 1475.–1483. ehitatud torn oli 33,2 m kõrgune ja kuni 17,3 m läbimõõduga sõõrjas kaitserajatis, mille müüride paksus ulatub 4 meetrini. Praegune kõrgus on koos 17. sajandil rajatud massiivse kahetonnise kaitsekatusega 49,4 m.\n⟵ Müürivahe Tänava Müürilõik\tNEITSITORN ⟶


Kuidas Suurus Veekeetmisseadmed - Tips for you - Tipsed.Com\nKuidas Suurus Veekeetmisseadmed\nKorralikult suuruse sooja vee soojendamise koju on oluline ülesanne, mis tagab selle, et sul on soe vesi kui sa seda vajad.Selleks peate võtma lähemalt, millal ja kui kaua inimesed oma maja kasutada sooja vett.Soe vesi mõõdetakse toodetud koguse minutis.Mida rohkem sooja vett, mida vaja korraga, nagu keegi duši all, kui koormus riided on pestud, seda suurem veeboilerist peavad olema.\nPöörake tähelepanu paagi suurus.Suurus veeboilerist sõltub suuresti suurus tank.Tank suuruse määrab, kui palju kuuma vett saadavusest korraga ja võib ulatuda umbes 20 kuni 120 gallonit.\nJoonis välja umbes mis suurus vajate oma kodus ja sooja vee vajadusest.Näiteks ühe vannitoa maja vajada vahel 30- ja 40-gallon tank, samas kui pooleteise vann kodus oleks vaja vähemalt 40-gallon tank.Kolme ja poole vann kodus vajab rohkem nagu 66- kuni 80-gallon tank.Vastavalt Don Vandervort Home Tips, 75- kuni 120-gallon tankid tavaliselt vajalik kodudes, ku\ns neli vannituba või vähemalt üks väga suur vann.\nResearch vahe gaasi ja elektri kuuma vee soojendamiseks.Üldiselt gaasi sooja vee soojendamiseks mõõta võimsust BTUs ja elektrilised mudelid meede võimsust vattides.75-gallon gaasi veeboilerist on umbes sama palju kui 120 gallon elektriküttel, sest gaasipõletid võib vee soojendamiseks kiiremini.\nKasutage online-vahendeid, mis aitavad teil määrata täpne suurus soojaveeboiler sa pead figuring, kui palju sooja vee oma pere vajab korraga.Suurus kalkulaatorid on kättesaadavad Internetis (vt Resources).Siin saab määrata, kui palju gallonit minutis vett toodetakse iga seadme oma kodus, määrata, milline neist seadmed kipuvad olema kasutatud sama aja jooksul ja ühendada nii, et toota summa kokku gallonit tunnis, mis onvajatakse.\nVaata energiatõhusate kuuma vee soojendamiseks.Mida rohkem energiatõhusaid nad on, seda väiksem on seadme saab ja veel piisavalt soojendada kuuma veega kodus.\nConsumer Reports.org: kuidas Suurus veemahuti\nKuidas vaadata oma Ask.com Search History


Parimad MLB staadionid mängu püüdmiseks - Meelelahutus\nViis parimat MLB staadionit mängu püüdmiseks, järjestatud\nRick Stella 9. september 2019 Jaga piiksumist Klapp 0 jagamist\nPesapallil on ammu olnud Ameerika ajaviitmise tiitel ja kui olete kunagi isiklikult mängul käinud, on lihtne mõista, miks. Ballparki hotdogides, külmas õlles ja üheksa inninguga pesapallimängus on midagi, mis on täiesti rahustav. Visake soe suveöö, et see ära hoida, ja vähesed kohad suudavad olla sama lõõgastavad kui pesapallistaadion.\nSEOTUD: Alahinnatud rahvuspargid\nKuid mitte kõik pallipargid ei ole võrdsed. 32 meeskonda moodustavad pesapalli Major League pesapalli, mis tähendab, et meeskondi, keda need meeskonnad koju kutsuvad, on 32, ja iga mängupakkumise valik mängudel erineb suuresti. Mõni pakub tipptasemel kaevamist ja kokkade inspireeritud toitu, teised aga tekitavad tunde, nagu oleksite tagasi 1920ndatesse.\nKuigi igal pargil on külastamiseks oma põhjused (jah, isegi Tropicana Fieldil on mõned lunastavad omadused), pakuvad mõned fännidele palju paremat mängukogemust. Et aidata teil oma MLB staadioni koppade nimekirja täiendada (või luua), oleme mängu püüdmiseks ümardanud viis parimat palliparki.\nBostoni Red Soxi koduks asuv Fenway Park on pesapalli mineviku elav reliikvia. Ehkki see on liiga vanim staadion - see ehitati juba 1912. aastal -, on see endiselt meka kõigile, kes isegi spordist juhuslikult huvitatud on. See on selline koht, mis tekitab külmavärinaid lihtsalt kõndides läbi saali.\nKuid Fenway ainulaadne isiksus muudab selle tõeliselt ikooniliseks ja kinnistab selle kindlalt pesapalli kultuuri. Vasakul väljal on roheline koletis, paremal Pesky poolus ja staadioni taga hõljuv hiiglaslik neoonne Citgo silt. Isegi jänki fännid kujutavad seda praegu oma peas.\nKõikjal, kuhu te Fenway sisse pöörate, vaatab osa pesapalliajalugu tagasi. Ükskõik, kas see on üksik punane tool õigel väljal, mis tähistab Ted Williamsi 502 jalga kodujooksu (pikim Fenway ajaloos) või selle manuaalset tulemustabelit, istub sajanditepikkune MLB-teadus iga nurga taga. Kui te pole seal veel ühtegi mängu näinud, jätate tõsiselt ilma.\nSiit saate rohkem teada\nAinus selles nimekirjas olev park, mis vanuses Fenwayle tihedalt konkureerib, on Wrigley väljak, kus asub Chicago Cubs. 1914. aastal ehitatud ja algselt Weeghami pargina avatud The Friendly Confines, nagu seda hellitavalt kutsutakse, on pesapalli minevikust pärit heausklik lööklaine. Ehkki see on hiljaaegu läbinud ulatusliku poole miljardi dollari suuruse renoveerimise, on staadion ikkagi pesapalli algusaegadel - nii heas kui halvas.\nÜhest küljest on teil kaasaegsed versiooniuuendused: uued väliväljakud, ainult liikmetele mõeldud klubi ja palju fännidele keskenduvaid mugavusi, nagu kahekorruseline Cubs Store ja selle Motorola Trophy Room. Siis on veel vanade aegade Wrigley. Sellel on endiselt klassikaline luuderohuga kaetud välimüür ja Wrigley märkega märkamatus, kuid sellel on ka istmed, mis asuvad otse terastalade taga. Veenduge, et teie pilet ei ütleks takistatud vaadet, kui see on diil-breaker.\nIsegi pärast üheksanda inningu saabumist ja lõppu ei peatu Wrigley pidu. Chicago peoks valmis (ja tabavalt nimetatud) Wrigleyville'i naabruskond asub väravate taga, andes fännidele võimaluse tuulutada või hoida õhtu oma elavas restoranis ja baaris.\nWrigley osade summa loob fännile keskkonna, mis on liiga üks paremaid. See võib olla vana staadion, kus on mõned unikaalsed peccillillod, kuid see on üks lähimaid kujutisi pesapallistseenist üle sajandi tagasi.\nPNC Park on pesapalli mängukogemuse tipp. See asub Pittsburghi kesklinnas, pakub fännidele paljusid erinevaid mugavusi ja vaatamisväärsusi ning on meeldiv vaatepilt haigetele silmadele. Kodulinn Pittsburgh Pirates võib fänne juhtida edu ja ebaõnnestumiste teerajal, kuid park, kus nad mängivad, on omaette liigas.\nKui Fenway ja Wrigley pakuvad algusaastatel paremat pesapallitunnet, siis PNC pargis pole puudust ka omaenda ajaloost. Võtke näiteks park. Muidugi võite jõuda paadiga jõe juurdepääsule, kuid selle kobamine üle Roberto Clemente silla viib teid tegevusele lähemale - ja võimaldab teil tunda end staadioni osana. Erekollane ja silmapaistvalt igal väljaku fotol on see pargi üks eripära.\nPNC Park ei kuulu sellesse nimekirja mitte ainult edasi-tagasi reisimisega; ainuüksi staadioni toit on külastuse põhjus. Sellel on teie tüüpilised hot dogi ja burgeri kontsessioonikioskid, kuid see pakub ka jerk kana-nachosid ja kaneeliga maitsestatud sealiha küpsetisi. Seal on isegi midagi, mida nimetatakse Pittsburghi koonuseks - see on vahvlikoonus, mis on täidetud kielbasa vorsti, pierogies, Šveitsi juustu, hapukapsa ja vene kastmega. Teisisõnu, kui lähete piraatide mängule, ilmutage ennast isuga.\nOracle Park on koduks San Francisco Giantsile (ja mitu nimemuutust aastate jooksul). See asub mitte ainult väikesel maa kiilul linna kirdeosas, vaid pakub suurepäraseid vaateid San Francisco lahele. Kui teil on õnne staadionit uduta päeval külastada, on maastik vapustav.\nStaadioni kõrval on ka ikooniline McCovey Cove, vee sisselaskeava, mis on mängupäevadel tihedalt asustatud koos süstamatkajatega, kes jahtivad mis tahes pargist lahkuvat kodujooksu palli. Tõenäoliselt olete näinud ka videot hullusest - hiiglaste suur Barry Bondsil oli kombeks saata need kajakid iga kord, kui ta nahkhiirele läks, sabasääre.\nJa kui pesapalliajalugu on teie asi, näiteks Bondsi kodujooksu võistlus (ed) või Hiiglaste hiljutine maailmameistrivõistluste edu, on Oracle Park teid kajastanud. Seal on mälestusmärke, tahvleid, karikaid, meeskonnapilte, kui te seda nimetate, mis hõlmavad aastakümneid Giants pesapalli. Tasub see kõik sisse võtta, kuid ärge unustage sisse astuda, et näha tegelikku mängu (ja seda ainulaadset pilku lahele).\nKui me hindaksime staadione nende päikesepaistelise hulga järgi, mida nad igal aastal saavad, võidaks Petco park San Diegos maalihkega. Nii sageli on päikest, et viimati sadas Petco pargis mängu 2017. aasta mai . See tähendab, et kui lähete kodulinna Padresi mängima, purustage päikeseprillid, paagipealsed ja SPF 50 päikesekaitsekreem.\nSuur osa sellest, mis määrab Padresi mängule mineku, eksisteerib nii palliplatsil kui ka väljaspool seda ja see algab selle asukohast. Otse staadioni väravate taga asub San Diego tärkav Gaslampi kvartal, trendikas, puusaarte piirkond, millest on saanud üks linna populaarseimaid piirkondi. Seal on kõike alates kallis restoranidest ja uutest õlletehastest kuni kunstigaleriide ja rütmiliste hotellideni. Kui plaanite mängu vaatama minna, peaksite ka siia jääma.\nKui päikeselises San Diegos suurepärases naabruses asumisest ei piisanud, kuhjab Petco Parki uskumatu interjöör seda veelgi. Ehkki see on oma planeeringult ja kujunduselt enamasti kaasaegne, annab staadion siiski klassikalise meeleolu. Seostage see kauni vaatega linna siluetile ja kohalike restoranide toitudele ning teil on tõeliselt autentne San Diego kogemus. San Diego lahe kohal päikeseloojangu vaatamine on ka tore lisa.\nNeed viis MLB staadionit võivad olla palliväljaku koor, kuid parim osa MLB pesapallimängu otseülekandes on see, et mängupäev on see, mida te sellest teete. Muidugi pakuvad mõned staadionid mugavusi, mida teised ei paku, kuid seal on ka enamat. See tähendab, et saaksite nautida päeva, mil sööte palliplatside franke, joote külma õlut ja kühveldage küüslaugu friikartuleid, hoolimata sellest, kas vaatate Boston Red Soxi või Cincinnati punaseid. Soovitame siiski Red Soxi vaatama minna.\nPesapallimängu uustulnukate näpunäited\nTalkin 'pesapall ja toitumine Mike Forelliga\nParimad kingitused spordisõpradele


Joonas Tamm (Kielce Korona, Poola) - Lehekülg 3\n10.12.10, 20:08 #41\nkas Tammel endal polegi otsustamisõigust, et tema saatust otsustatakse ...\n27.12.10, 11:56 #42\nOtsustati ära ja nagu tekstist tundub, siis kõik otsustasid\n27.12.10, 12:57 #43\nRootslastel uudis juba nädal aega üleval...\n27.12.10, 18:50 #44\nKui ta seal mänguaega saab siis igati 5+ üleminek.\n30.12.10, 02:01 #45\nPaar aastat tagasi ümberehitatud Norrköpingi kodustatal on enam kui sajandipikkune ajalugu. Võõrustatud on nii MM kui EM kohtumisi ja isegi Eesti koondis on siin svenssonite käest sõprusmängus 1:3 tappa saanud, see juhtus aastal 1927.\n30.12.10, 07:43 #46\nTea kas õllega tribüünile saab?\n30.12.10, 13:08 #47\nAga kui on selline suurte akendega kõrts olemas, siis polegi ju erilist vajadust tribkale töllerdama minna.\n30.12.10, 16:16 #48\n30.12.10, 16:40 #49\nkui sept-okt norrköpingus olin, siis maksis kohaliku liiga pilet eesti rahas umb 400eeku..staadionil oli rahvast pidevalt ja suhteliselt palju\n30.12.10, 18:18 #50\nKodulehe andmetele toimub järgmine treeningmäng 29.jaanuaril\n21.02.11, 12:09 #51\nJoonas Tamm algrivistuses 45 min. sõprusmängus:\nAssyriska FF - IFK Norrköping 2-2 (1-0)\n03.04.11, 23:47 #52\nTamme igatahes 2:0 võidumänguks GAIS'i vastu polnud üles antud.\nKüll mängisid näiteks samuti kaks ülemineku aknas tulnud uut mängijat Martin Smedberg-Dalence (26) ja veterankaitsja Mathias Floren (mõlemad äärekaitses).\nSeda siis hoolimata, et Norrköping väidetavalt mängis 3 ründajaga, lisaks said vahetusest sisse veel kaks ründajat (kuigi, ega ma ei tea, see võis ka olla pigem 451 kui et 433).\n09.04.11, 15:16 #53\nHetkel alanud 2vooru mäng Gävles Gefle IF-ga,Tamme pole üles antud.\nGefle on asunud 11min pendlast juhtima.\n17.04.11, 16:53 #54\nTänases mängus Trelleborgi vastu alustab Tamm pingilt.\nE: 2:1 Norrköping võitis, Tamm mängu ei saanud\n15.05.11, 21:50 #55\nKas IFK on ka duubel ja mitmendas liigas nad mängivad?ehk on meie poiss seal mänguaega saanud?\n11.07.11, 10:38 #56\nTamm siis läinud laenule tugevuselt kolmanda liiga klubisse Sylvia IF. Esimeses mängus lõi kohe ka värava 70. minutil (60 sisse) viigistades seisu 1:1 ja lõpuks siis võõrsilvõit 1:2\n26.08.11, 00:15 #57\nPärast ühte mängu Sylvia IF eest on ta olnud edaspidi Norrköpingu pingil. Tänases mängus minu andmetel sai ta lõpuks debüüdi liigas kirja, mängu vahetati ta 86ndal minutil. Selleks ajaks oli kõik väravad löödud, 2-1 võideti Djurgardenit, publikut 8135.\n29.11.11, 04:24 #58\nKuidas poisil läheb?\n03.02.13, 16:44 #59\nMismõttes mängis keskkaitses!?\n03.02.13, 17:05 #60\nSee vend ongi klubis keskkaitses mänginud (noh, tegelt ei saa öelda "mänginud" sest platsile eriti ei saa).


annaliisa ja koerad (0)\n29.07.2010 19:36, x163\t(Viimati luges: Anonüümne lugeja @ 2021-01-06 21:34 )\noli tüdruk kelle nimi on annaliisa .ta on 6a ning unistab et saaks ometi koertega rääkida ja ültse loomadega.ta läks ühel päeval koos oma emaga koertevarjupaika niisama .neil ei olnud koera kuid selegi poolest läksid nad sinna . seal oli palju koeri ning annalisa iga 8sekundi tagant küsis kasme võtame selle. kuid ema oli kogu aeg öelnud eiii .lõpuks kui nad tagasi hakkasid minema nägid nad väga armast terjeri poega .annaliisa küsis kas me võtame selle .võibolla .tal on juu niiiii niiii armsad silmad .koer niuksus\nproovis üli armsa näoga olla . emal tuli pisar silma ja ta lubas koera võtta .ühel hommikul kui annaliisa oli äsja söönud läks ta oma koeraga parki jalutama .ta kuulis häält tule siia annaliisa sa juu tahad seda nii väga !!!!!!!\nannaliisa läkski oli seal ja vaatas et seal on hele valgus ja astus selle sisse ja seal õpetati teda rääkima koerte keelt siis kui ta selle selgeks sai oli juba õhtu .kui annaliisa koju jõudis ütles ema kus sa niii kaua olid saladus ütles annaliisa .järgmisel päeval läks annaliisa oma koeraga kaugele kodust ühele põllule seal nad rääkisid koeraga kaua .\nmul pole komentaari\nPaha unenägu 3.\nPaha unenägu 2\nPaha unenägu .\nKarta või kahetseda 2 osa.\nMe kolime 2.\nliisi ja maa alune kommimaailm .


Salakaval puugihaigus külvab mõistmatust ja kannatusi - Uudised - Lõuna-Eesti Postimees Krooniline Lyme kaalulangus\nKrooniline Lyme kaalulangus.\nKuna puuduvad ainult selle haiguse puhul esinevad haigustunnused, siis peab arst välistama teised samalaadseid haigustunnuseid andvad haigused. Antibiootikumid käsimüügis Oma kogemuste tõttu on inimesed hakanud end ise oma parema äranägemise järgi ravima. Umbes kaheksa aastat tagasi hakkas ta aga tundma, et midagi on valesti. Osa 1.\nJa õigusega, sest mõlemad siin levinud puugihaigused — puukentsefaliit ja -borrelioos — on tõsised tõved, mis õigeaegse ravita võivad inimese halvimal juhul lausa invaliidistada. Puukentsefaliidi vastu on võimalik vaktsineerida ja seda soovitataksegi inimestele, kes liiguvad palju looduses. Krooniline Lyme kaalulangus peiteaeg kestab üks-kaks nädalat ning tõve esimesteks nähtudeks on palavik koos pea- ja Ideaalne kaalulangus Clovis. Paraku avaldub igal kolmandal haigestunul umbes ühe nädala pärast puukentsefaliidi teine faas: tekib väga kõrge palavik ning ilmnevad kesknärvisüsteemi häired ja ajupõletiku tunnused.\nReumatoloog Oivi Aakre: "Midagi ei juhtu vaid üksi töötades. Kuna puuduvad ainult selle haiguse puhul esinevad haigustunnused, siis peab arst välistama teised samalaadseid haigustunnuseid andvad haigused. See võib osutuda keeruliseks. Tsöliaakia Tsöliaakia on krooniline haigus, mille vallandajaks on nisuvalgud gluteen ja teistes sarnastes teraviljades rukis, oder esinevad valgud. Nende toimel tekib peensooles pikaajaline põletik ja sellest omakord väga erinevad kaebused.\nHaiguse peamiseks tunnuseks on hammustuse kohale tekkiv punetav laik, mis on keskmiselt 5 cm läbimõõduga. Ravimata jäänud borrelioos võib põhjustada kroonilist haiguskulgu: närvisüsteemi- südame- või liigesekahjustusi. Puukborrelioosi registreeritakse aasta läbi ehk ka siis, kui puugid ise talveund magavad.\nHaigestumiseks piisab pargis jalutamisest Krooniline Lyme kaalulangus on arvamus, et puugid elavad vaid metsas ja võsastikus.\n3rd Annual \_\nNäiteks kui olete valinud õnnetusjuhtumi päevarahade kaitse ja peate puugihaiguse tõttu olema töölt eemal, siis maksab kindlustusselts hüvitist töövõimetuslehel oldud päevade eest.\nKui aga haigus on tekitanud raske ja püsiva tervisekahjustuse ning te olete valinud invaliidsuskaitse, siis maksab kindlustusselts hüvitist, mis oleneb funktsiooni Krooniline Lyme kaalulangus suurusest.\nKasutades kindlustuskalkulaatoritsaate personaalse elukindlustuse pakkumise.


Juudid ja kristlased käivad rohkem koolis kui ateistid, agnostikud ja moslemid\nMaailma peamiste religioonide järgijatest käivad enim koolis juudid, keskmiselt 13,4 aastat, vähim aga hindud ja moslemid, keskmiselt 5,6 aastat. Keskmine maakera elanik käib koolis 7,7 aastat. Kooliaastate arvult on teisel kohal kristlased 9,3 aastaga. Budistid käivad koolis 7,9 aastat, ateistid ja agnostikud 8,8 aastat.\nErinevused kooliskäimises tulenevad peamiselt sellest, kus mingi usuline rühm põhiliselt asub. Näiteks enamik maailma juute elab Ameerika Ühendriikides ja Iisraelis, mis on majanduslikud arenenud ja kõrge haridustasemega riigid. 98 protsenti hinduistidest elab aga arenguriikides nagu India, Nepaal ja Bangladesh.\nTeisalt võib samas riigis elavatel erinevate usundite esindajatel olla erinev haridustase. Näiteks Saharast lõuna pool on kristlaste haridustase kõrgem kui muslimitel. Mõnede sotsiaalteadlaste arvates tuleneb see ajalooliselt kristlik misjonäride rajatud koolisüsteemist.\nKõrge haridustasemega usundite puhul ei ole hariduse sooline jagunemine praktiliselt täheldatav. Juudi mehed ja naised on sama haritud, pea samamoodi on kristlastega.\nEnim erineb meeste ja naiste kooliaastate arv hinduistidel, kus naised käivad keskmiselt 2,7 aastat vähem koolis kui mehed.\nMosleminaised käivad 1,5 aastat meestest vähem koolis. Hindud ja moslemid on samas teinud koolitamise alal suuri edusamme, 25–34-aastased hindud ja moslemid on tunduvalt parema haridusega kui 55–74-aastased.\nReligioonide haridusuuringu korraldas Pew’ uurimiskeskus. Uuringus vaadeldi 151 riiki.


08-07-2015, 14:50 PM\nPalun abi, kas keegi ka kuumavee survepesuri KärcherHDS 80 remondiga kokkupuutunud on. Nimelt töötab ta nii, et surve lööb küll üles, aga seejärel jääb seisma ja uuesti tööle hakkab, alles siis kui surve täitsa maha on jooksnud... Ka lekib pumba alt vett. Kahtlustan et üks asi võib olla, et pump kuunud ja surve üles löömine võtab pikalt aega. Minu kätte ta jõudis sellisena, seega pole ka aimu, kuidas ta varem käitus.\n08-07-2015, 15:02 PM\nEks ta ikka külma on saanud ja siis kähku edasi müüdud, kuniks töötab veel.\n08-07-2015, 15:23 PM\n(Seda postitust muudeti viimati: 08-07-2015, 15:24 PM ja muutjaks oli Gravity.)\nIse pakuks, et esmalt vaata kondensaatorit . Kuna minu teada survepsuritel pole nagu kompressoritel rõhumaha laskmise süsteemi ette nähtud siis surve korral mootor ei jõua ringi tõmmata kohe.\nKa rõhuandur võib vigane / korpuses pragu , et rõhk kaob ära ja juhtelektroonika läheb lolliks.\nTööl oleme ise ehitanud Eestis edasimüümiseks survepesureid bensumootoriga. Panen ka siis ühe asjakohase pildi. Ikkagi väikest laadi masinaehitus\nPumba osa on pronksist ja roostevabade klappidega. Itaalias valmistatud. Heavty duty .\n08-07-2015, 15:39 PM\nKas keegi müüb ka ainult pumbaosa, mis oleks võimeline pealevoolavat vett tõstma survele 250bar?\n08-07-2015, 16:20 PM\n(Seda postitust muudeti viimati: 08-07-2015, 16:21 PM ja muutjaks oli ahtos.)\nMul kaks töötavat pesurit on jõude(puudu voolik ja püstol)kui oled võimeline surve ära mõõtma saame kaubale .Üks 220v ja teine tööstusvooluga.\n08-07-2015, 17:20 PM\n(08-07-2015, 16:20 PM)ahtos Kirjutas: Mul kaks töötavat pesurit on jõude(puudu voolik ja püstol)kui oled võimeline surve ära mõõtma saame kaubale .Üks 220v ja teine tööstusvooluga.\nSelged pildid... Helistan\n08-07-2015, 19:23 PM\n(08-07-2015, 15:39 PM)h2rra Kirjutas: Kas keegi müüb ka ainult pumbaosa, mis oleks võimeline pealevoolavat vett tõstma survele 250bar?\nHuvi pärast küsin, et mida kavatsed 250barise pumbaga peale hakata?\n08-07-2015, 20:08 PM\nKorralik turbiin otsik, ehk pöörispea hakkab alles 200 bar.toimima...\nlihtsalt puhastuseks.... vett jätkub 1 T. kuubikutega\n08-07-2015, 23:12 PM\nMellil õige küsimus sest peseb ju tegelikult vee hulk-kogus...+surve et seda liigutada\n08-07-2015, 23:17 PM\nkrt seda täpset teooriat teab.\ntemp või surve või kogus või ...\na igastahes kõrge survega kuum aur võtab saasta nigu unistus. kui see aur nüüd veeks kondenseerida, siis kogust nigu polekski. aga no küll ikka töötab.\n08-07-2015, 23:35 PM\noohooohooohoooo....... ärgem unustagem et aurul on ikka SUUR jõud.... see surub juba ise...\n08-07-2015, 23:36 PM\n(08-07-2015, 23:12 PM)h2rra Kirjutas: Mellil õige küsimus sest peseb ju tegelikult vee hulk-kogus...+surve et seda liigutada\nSurvepesuri fenomen selles seisnebki, et mida suurema surve all vett pritsida seda vähem teda kulub. Kes on pesnud Kärcheri tööstusliku survepesuriga mis kirjade järgi väidetavalt annab kuni 250 atti trukki ja eelkuumutab vee kuni 90 kraadini see teab. Peale veoauto pesu on vaid asfalt märg. Pesed mingi pirriga siis kõik lainetab ja masin ikka must jätkuvalt.\n08-07-2015, 23:40 PM\nNigu naksti... DAFF koolipinkki tagasi marss.....\n09-07-2015, 00:08 AM\n(08-07-2015, 23:40 PM)h2rra Kirjutas: Nigu naksti... DAFF koolipinkki tagasi marss.....\nKoolipink ei päästa. Mulle pole sealt kunagi midagi külge jäänud ja kõik üritused tegelda süvaõppega on lõppenud eksmatrikuleerimisega.Tundub et siin sama lugu.\n09-07-2015, 00:16 AM\n(Seda postitust muudeti viimati: 09-07-2015, 00:19 AM ja muutjaks oli Gravity.)\n(08-07-2015, 23:17 PM)diesel Kirjutas: krt seda täpset teooriat teab.\nKogemuse põhjal võin öelda , et mida rohkem seda parem. Kehtib 3 omaduse kohta.\nAuruga päris ei ole pesnud aga juba 70 kraadine vesi tekitab paraja pilve veidi jahedamal päeval, et pesemine toimub suhteliselt pimedalt. Lased umbropsu . Soojema ilmaga olukord parem kuid talvel vist täitsa võimatu\nIgatahes ma ei soovita kellegil osta pesurit millel on veekulu alla 400L-450L tunnis ja surve võiks olla minimaalselt 130-150 bari .\nMuidu käib pesemine nii, et hoiad püstoli otsa võimalikult lähedal ning ruut sentimeetri haaval käid pinda üle. Väga ebamugav kui on ebatasane ja konarusi täis objekt , mida pesta. Ajakulust ma parem ei räägigi .\n500-600L minutis ja alates 150bariga on nii, et saad mõnusalt töötada. Veekogus on piisav, et uhab lahtise sodi juba minema ning saab püstolit normaalses kauguses hoida - survet jätkub . Vahepeal testimiseks kasutasin just sedasama survepesurit , mille pildi postitasin eelpool. Ennem remonti pesen ehitusmasinad puhtaks ja alles siis lükkan töökotta.\nMuidu kasutame 800L ja 180 bari(umbes) kuumavee pesurit. Natukene kiiremini saab töö tehtud kuid enamasti on see overkill kui sa tõesti pesemisega leiba ei teeni . Lisaks eeldab see head elektrivarustust, mida pole alati võimalik hankida igasse Eesti nurka.\nSeega jah , unustage ära igasugused 99 eurosed käkid ning pange raha parem korraliku pesuri jaoks kõrvale. Peale esimest auto pesu saate aru, et meeldivam on teha korralik leotus ning lihtsalt aiavoolikuga(korralik veehulk) üle kasta.\nSooja vee funktsioon on hea kuid eeldab kallist pesurit ning korstna võimalust, mis tekitab omajagu probleeme.Küttesüsteem ka vahest tahab hooldust saada.\nParem normaalne külmavee pesur kui kehv&odav kuumavee oma.\nPumba kvaliteeti saab hinnata väga rusikareegli järgi pumbapea materjalist- alla pronksi pole mõtet valida. Plasttmassist pead on küll odavad kuid ükski valmistaja ei suuda neid neid töökindlalt teha ja mingi aeg lihtsalt tekivad mõrad. Sama kehtib ka klapi materjali kohta. "High end " pumbapead valmistatakse roostevabast kuid siis pead ikka 24/7 uhama, et vastupidavus&hind ületaks pronksi.\nLõhki külmuvad nad kõik\n09-07-2015, 00:33 AM\nSee viimane lause tuleb kõigil "pähe raiuda"\n09-07-2015, 00:39 AM\n(Seda postitust muudeti viimati: 09-07-2015, 00:40 AM ja muutjaks oli h2rra.)\n(09-07-2015, 00:08 AM)Daff Kirjutas:\nOK. andestatud... Lubatud uutele katsetele...\n(08-07-2015, 14:50 PM)aqu77 Kirjutas: Tere.\nSellise pesuriga siis tegemist...\n09-07-2015, 02:25 AM\n(09-07-2015, 02:22 AM)aqu77 Kirjutas:\n09-07-2015, 10:11 AM\nteiste inimeste praktiliste mureküsimuste vahele on veidi piinlik oma teoreetilise plämaga trügida.\na teemasse nagu passiks.\nno ehk saavad vastuse mõlemad.\nnimelt, mis aparaati peaks vaatama, kui vaja kiviseina sisseimbunud kõntsast puhastada, aga vett eriti lädistada ei taha?