Afrika > Botswana, Zambie, Malawi, Mosambik, Zimbabwe, Jihoafrická republika > Jihovýchod Afriky (25.11. - 19.12.2010)\n25. 11. - 19. 12. 2010 - expedice Afrika - JAR, Mozambik, Malawi, Zambie, Zimbabwe, Botswana a opět JAR\nJako ilustrace bezpečnosti Jihoafrické republiky a okolních států by nejlépe posloužil výrok místního obyvatele, který tvrdil, že pouze jedinkrát v životě zažil ozbrojené přepadení, a to v Londýně. Ani při četných návštěvách tohoto státu se nám nikdy nepřihodilo nic špatného. Tentokrát cestujeme tři chlapi. Já - Petr, bratr Pavel a kamarád Kuba.\nLet přes Amsterdam do Johannesburgu (JAR)\nCestu zahajujeme v 7 hodin na pražském Letišti Václava Havla, kde čekáme na zpožděné letadlo do Amsterdamu. Vinou závady palubního počítače se náš odlet opožďuje zhruba o půlhodinu, čímž vzniká jen 90 minut na přestup na letadlo do Johannesburgu. Po příletu na letiště v Amsterdamu spěcháme na druhou stranu k odletovému terminálu a vyrážíme do JAR. Během letu stíhám dosledovat několik filmů a ve 22 hodin jsme konečně v cíli. Vybíráme místní Randy, sháníme odvoz na centrální autobusové nádraží Park Station (150 R), které je však zavřené. Nezbývá nám tedy nic jiného než strávit pár hodin na ulici před nádražím, společně se zhruba 300 bezdomovci. Nevyhne se nám ani pohled na rasistickou rvačku. Nakonec se ve 2:30 místního času dostáváme do haly, kde obsazujeme jednu z laviček a usínáme.\nCesta do Mozambique\nProbouzíme se okolo 5 hodiny, kdy už je na terminálu relativně živo. Sice naprosto netušíme, kam pojedeme, ale vlivem celkové únavy se rozhodujeme pro první autobus, který jel v 8:15 směr Maputo, čili hlavní město Mosambique. Na cestě autobusem společnosti Grayhound opět sledujeme filmy a dokonce i chvilkově usínáme. Do Maputa se dostáváme až v 18 hodin večer. Nejprve navštěvujeme historickou budovu nádraží projektovanou kanceláří Eifela, kde vidíme mimo jiné i historické lokomotivy. Žádný vlak ale bohužel nejede, tak se necháváme zavézt místním taxíkem na autobusové nádraží, které se podobá spíše zastávce lokálních autobusů a mikrobusů. Máme štěstí! Zhruba v 19:30 nasedáme do autobusu ve směru Maxixe a máme pocit, že jím snad nikdy žádný běloch nejel. Vyjíždíme až ve 22 hodin, ale do té doby se stíháme seznámit s polovinou cestujících. Místní nakupují zásobu dobré brandy a začíná asi největší pojízdná party, kterou jsme zažili. Kuba propije s cestujícími celou noc a také je učí typické ostravské hlášky typu: Baník, pičo. Já usínám okolo 2 hodin, kdy nás odstavili policajti. Fakt, že můžeme vyjet teprve nad ránem, donutí většinu cestujících k odchodu a my usínáme.\nPozvání do rodiny Ernesta, přejezd na lodi do Inhambane a mikrobusem k pláži Tofo\nNamísto plánovaného příjezdu ve 4 hodiny, se dostáváme do naší cílové stanice Maxixe [:Mašiši:] až v 7 hodin. Mezitím opět pijeme a někteří jen doplňují pomyslnou hladinku. Spolucestující Ernesto nás dokonce zve do svého domorodého příbytku, seznamuje nás s rodinou a dokonce dostáváme časný oběd. Spolu s rodinou hostitele si tak pochutnáváme na rýži s kapustou, s čerstvým mangem a kokosem na zajedení. Po obědě jdeme s Ernestem na loď, jenže pří míjení pouličního baru jsme pozváni na jednu rundu piva. Pojď na jedno, je v Mozambiku stejně jako v Česku snad ta největší možná lež. Po třech pivech konečně vyrážíme k malé dřevěné bárce, do které s námi nastupuje dalších 25 pasažérů. Loučíme se s Ernestem a v ostrém slunci při teplotách okolo 30°C přejíždíme záliv do města Inhambane. Zde potkáváme dalšího vstřícného místního, který nás dovádí na centrální trh, odkud jede mikrobus do naší momentální cílové stanice Tofo. Na trhu kupujeme rum a vyrážíme k moři. Chvíli nám sice trvá najít ubytování, jelikož je tu opravdu drahé a nakonec rezignujeme. Zabydlujeme se ve vejmínku, který je přímo u moře. Okamžitě se jdeme projít, zaplavat si a nasbírat dřevo na oheň. Zatímco kluci pečou rybu Lemonfish, já chystám zeleninový salát. Vynikající večeři samozřejmě doplnila láhev rumu s kolou, po které si jdeme na chvíli odpočinout. A jelikož bylo okolo 21 hodin a místní bary zavíraly okolo 22 hodin, tak si jdeme lehnout a spíme až do rána.\nOcean safari v Tofo\nProbouzíme se do krásného slunečného dne s rozhodnutím, že tu ještě chvíli zůstaneme. Nejprve hledáme nějaké potápěčské centrum, ale vzhledem k tomu, že jsme neplánovali jet k moři, jsme si nevzali ani naše potápěčské průkazy, což byl hlavní problém. Politika JAR se odvíjí v duchu kartelových dohod, tedy mít vše za stejně vysoké ceny a v případě potápění s průkazem navrch. Smůla. Alespoň jsme si zaplatili rychloloď, ať si můžeme zašnorchlovat se žraloky velrybími, ale po žralocích ani vidu. Po dvou hodinách vidíme aspoň tři delfíny a … to je vše. Drahá projížďka. Po návratu obědváme v hospodě, Pavel usíná a já s Kubou se snažíme sehnat peníze. Nejprve chytáme stop na benzínku, kde sice je bankomat, ale bez peněz. Tak chytáme další stop až do Inhambane, kde si konečně můžeme vybrat a míříme zpět do Tofo. Po cestě si ještě odskočím najít kešku, umístěnou v restauraci na křižovatce. Za tmy se vracíme do Tofo s chutí si alespoň dnes zapařit, ale všude je mrtvo. Jdeme tedy na večeři a na kulečník.\nSurfing v Tofo a přesun do Vilankulos\nSlunce nás probouzí opět před 7 hodinou ranní. Jdu si zaplavat, snídám čerstvou papáju s mangem a pomalu se balím. Místní chlapec Joan nám tajně půjčuje surfovací prkna, tak Pavel s Jakubem ještě vyrážejí do vln. Po 10 hodině vyjíždíme mikrobusem do Inhambane, opět plujeme loďkou přes záliv do Maxixe a po obědě prvním možným mikrobusem do Vilankulos. Cesta trvá okolo 4 hodin a musím si vzít ibuprofen, abych ji vůbec přežil. Zadek na prakticky nepolstrovaném sedadle opravdu bolí. V podvečer přijíždíme do Vilankulos, kde se ubytujeme u Baobab Beach backpackers a jdeme si zaplavat do teplého moře. Večer trávíme v baru s pizzou.\nCelodenní výlet na Magaruque Island a noční stop na sever\nVstáváme v 7:30, jelikož na 8 hodin jsme domluveni, že vyplujeme lodí na moře k ostrovu Magaruque Island, vzdálený asi 13 km (S21°57.701,E035°25.689 - brána a želvy, S21°57.845,E035°25.793 – vrchol duny a rozhled, S21°57.907,E035°25.666 – výhled na letiště, S21°57.904,E035°25.647 – hřbitov, S21°57.890,E035°25.643 – funkční studna, S21°57.879,E035°25.617 - runway). Nakonec vyrážíme až po 9 hodině, po přejezdu si procházíme ostrov a vylezeme na jeho nejvyšší bod, pravděpodobně písečnou dunu. Po obědě chystaném našimi lodivody dostáváme šnorchlovací pomůcky a jdeme si prohlédnout místní korálový útes. V porovnání s jinými místy je vodní fauna v okolí ostrova obyčejná, ale oběd byl skvělý. Zpět do Baobabu se dostáváme až před setměním. Bereme si veškeré věci a jdeme k hlavní silnici, odkud přejíždíme na křižovatku, místní obdobu dálnice N1. Daří se nám za pár korun získat převoz na korbě náklaďáku a cestujeme až do 3 hodin ráno. Z města Inchope si pak zadarmo chytáme Jeep a přesouváme se do Chimoio.\nCelodenní přesun do Malawi\nV Chimoio jsme zhruba od 5 hodin. Přicházíme na křižovatku, kde zastavujeme luxusní kamión, který nás zaveze až do města Tete na severu Mozambiku. Pohodlně uložení na posteli pro kamioňáky míjíme jedno kontrolní stanoviště s policejní hlídkou, která si hned řekne o úplatek, ať nás zbytečně nezdržuje. Hold, korupce je všude. Z Tete jedeme mikrobusem na Mozambijsko-Malawské hranice, kde nám sdělí, že pro pokračování potřebujeme víza udělovaná pouze na ambasádách. Co teď? Mozambické peníze už máme směněné za Malawské, ve vízu je napsaný odjezd. Naštěstí se nám daří imigračního úředníka přesvědčit a získáváme oprávnění vstoupit do země, tranzitní víza si ale musíme nechat vystavit v Blantyre. Za hranicemi chytáme mikrobus a necháváme se tam dovézt. Po 120km cesty a večeři v Doogle Backpackers konečně usínáme. 2. 12. 2010 – čtvrtek – nemocný Pavel, získávání víz a přesun do Monkey Bay.\nRáno se bratrovi dělá vyrážka na obličeji, tak už v 7 hodin vyráží do nemocnice na vyšetření. My si mezitím v místním baru dopřáváme snídani a čekáme na Pavla, který přichází okolo 10 hodin s výsledky krevních testů a s prášky. V 11 hodin vycházíme na imigration, kde vyplňujeme formuláře a ve 14 hodin se vracíme pro pasy. Za 50 USD na člověka získáváme oražené formuláře, pasy a tranzitní víza na 7 dní, což nám ulehčí situaci, jelikož nepotřebujeme žádné fotky a ještě ušetříme 20 USD. Po předání pasů, zhruba kolem 15:30, začíná naše strastiplné putování mikrobusy a náklaďákem do Monkey Bay, městečka na jižním břehu jezera zabírajícího téměř celé území státu Malawi. V cíli jsme ve 23 hodin. Dokonce nás jeden z místních dovede do Venice Beach Backpackers. Ubytujeme se a jdeme si zaplavat do čistých vod tohoto sladkovodního moře.\nMonkey bay a Cape Maclear\nBudíme se v 7:30 a v 8 hodin už máme u místních připravenou snídani – palačinky, banány a čaj. Po jídle stopujeme náklaďák a na jeho kapotě dojedeme až do Cape McLear, kde se ubytujeme ve Fat Monkeys. Skutečně příjemné místo! K obědu jíme čerstvé ryby a odpočíváme. Pavlovi ale není dobře, tak zůstává na pokoji přes noc a léčí se. Spolu s Jakubem si jdeme zaplavat a večer pokračujeme snad na jedinou místní diskotéku Hiccups Pub. Dobře se bavíme jak s mastňáky, tak s místními, a navíc tu mají i levné pivo. Kolem 2 hodin pak v naprosté tmě hledáme s pár dalšími turisty cestu zpět do Fat Monkeys.\nCape McLear a jezero Malawi\nDnes jsme se konečně dobře vyspali! Spíme až do nástupu ranních veder, která člověka zaručeně probudí, tedy zhruba do 7 hodin. Celý den relaxujeme hlavně proto, aby se mohl Pavel doléčit. Plaveme, čteme a sledujeme filmy. Na 15 hodin objednáváme motorovou loď, která nás zaveze k ostrovu v národním parku jezera Malawi, kde házíme místní malé rybičky tak, aby si je našli mořští orli. A máme štěstí! Je jich tu opravdu hodně. Když dojdou rybičky, přirážíme ke břehu a bereme si šnorchlovací pomůcky. Potápět se v průzračném jezeře Malawi je jako plavat v akváriu se spoustou barevných rybek. Nádhera! Po hodině opět přijíždí naše loď a odváží nás ke břehu. Opět relaxujeme a naši lodníci mezitím připravují večeři – větší rybu s rýží. Spát jdeme dnes brzy.\nPřejezd do Zambie\nAčkoliv vstáváme okolo páté ráno, zjišťujeme, že i tak je to pozdě. Na malém náklaďáku dojedeme do Monkey Bay a sledujeme, jak nám odjíždí poslední autobus do Lilongwe. Usmlouváme tedy cestu na kapotě dalšího náklaďáku a potom nasedáme do mikrobusu. Po příjezdu do Lilongwe si dáváme kuře s rýží a pokračujeme v cestě na hranice se Zambií. Za úplné tmy a pouze při světle svíček se odbavujeme na customs, platíme dalších 50 USD za víza a měníme si i peníze. Bohužel se nám nedaří zajistit si transport do městečka, jelikož veškerou dopravu řídí místní mafie. Domlouváme se tak s jedním projíždějícím autem, ale bez zaplacení mafii nemůžeme pokračovat. Mafián nám bere klíče ze zapalování, ale Pavel ho okamžitě sráží k zemi, načež mu klíčky vytrhneme z ruky a pokračujeme v cestě. Asi po 25 km dojedeme na nádraží, kde si kupujeme jízdenky na autobus do Lusaky. Nastupujeme a můžeme si v klidu odpočinout.\nBrutální přejezd do Livingstone\nRáno sice musíme přesedat do jiného autobusu, ale ten jede naštěstí velice rychle. Před polednem dorazíme do Lusaky, odkud nám jede další přípoj. Protože máme čas do 12:30, jdeme se podívat na sochu svobody Zambie, tedy na další kešku. Náš autobus vyjíždí skoro o hodinu později, což značí jisté problémy. Cesta do Livingstone trvá přibližně 5-6 hodin, nám však zabere okolo 10 hodin. Ve 23 hodin konečně dojedeme do Livingstone, vybíráme okolo 500 tis. místních peněz a jdeme se ubytovat do Jolly Boys Backpackers. Kuchyně je už sice zavřená, ale ochlazujeme se pár pivy, domlouváme rafting a usínáme.\nVstáváme velice brzy, jelikož v 7 hodin pro nás přijíždí auto, se kterým cestujeme až k Viktoriiným vodopádům. V místní kanceláři si platíme celodenní rafting za zhruba 130 USD na osobu a pokračujeme na snídani. Po jídle přejedeme do národního parku, kde dostaneme vybavení, vodu a základní instruktáž. Následuje relativně dlouhý sestup k řece, po kterém nasedáme se dvěma guidy do raftu. Vyrážíme do jedné z nejmohutnějších řek, není se tedy čemu divit, když hned u první peřeje raft převrátíme. Štěstí, že v našem úseku je řeka relativně bezpečná. Pokud člověk vypadne z raftu a ocitne se v klidné vodě, tak může do raftu opět nastoupit. Některé z peřejí jsou ale opravdu mohutné a podobají se spíše malým vodopádům. Naši 33 km plavbu si chvilkami krátíme plaváním, případně skoky ze skály. Dokonce při plavání nechtěně chutnám i místní vodu. V 15 hodin doplouváme pod peřej č. 25 a stoupáme po serpentinách až na vrchní hranu koryta, čili pár set výškových metrů. Tam nás už čeká dietní večeře a něco k pití. Cestou nazpátek projíždíme divokou krajinou a domorodými vesničkami, které si zachovaly po tisíciletí svou původní podobu. Při návratu na ubytovnu si před muzeem všímáme sochy domácího cestovatele Emila Holuba. Fotíme se s ním a kupujeme pár cetek. Večer opět sledujeme filmy, ochlazujeme se nápoji a vyčerpaní po celodenním výkonu jdeme spát.\nViktoriiny vodopády a přesun ze Zambie do Zimbabwe a následně Botswany\nVstáváme před osmou, jelikož Pavel chce sjet včerejší peřeje v kajaku. Jeho průvodce bohužel nedorazí, tak si balíme věci, snídáme toasty s fazolemi a v 10 hodin jedeme k Viktoriiným vodopádům, konkrétně na zambijskou stranu. Platíme vstup 20 USD za osobu a procházíme asi kilometrový vyhlídkový chodník. Voda padá z více než stometrové výšky do propasti formované řekou Zambezi, po které jsme včera pluli. Krásný pohled! Při cestě nám místní opice krade láhev s vodou a obratně s ní mizí v korunách stromů. Chceme přejít hranici do Zimbabwe a vidět vodopády i z opačné strany, ale kvůli nákladům za víza se nejdříve necháváme taxíkem dovézt do hotelu pro batohy a následně zpět na hranice, abychom Zambii opustili nadobro. Po starém klenutém mostě přecházíme propast Zambezi a konečně stojíme na půdě Zimbabwe. Za přístup k Viktoriiným vodopádům si zde sice účtují 30 USD, ale vyplatí se to. Obrovské masy vody v závojích padají do závratných hlubin. Burácející živel vytváří opar věčného deště, pod kterým mokneme i my. Ale zdejší výhled opravdu stojí i za sebedelší cestu. Po hodině stopování chytáme auto do města Vic Falls, odkud přejíždíme na hranice s Botswanou. A ta nás přivítá skutečně mile! Na hranicích nám pod záminkou přenosu infekce zabavují veškeré potraviny a dezinfikují boty. Za vstupní víza naštěstí zaplatit nechtějí. Za hranicemi zastavíme bezvadného taxikáře, se kterým trávíme následující tři hodiny. Doveze nás nejdříve na jednu kešku ve městě Kasane, posléze k hotelu i k bankomatu. Vybíráme místní Pula a nakupujeme nové potraviny. Taxík nás dováží k hostelu doporučenému Lonely Planet. Kvůli vysokým cenám se ale vracíme zpět k hranicím, kde se ubytujeme v perfektním levném hostelu. Perfektním až na jednoho divočáka, který nám zatarasí vstup do chatky. Dáváme si tedy pivo, domlouváme safari a jdeme spát.\nNP Chobe se slony a lvy, projížďka po řece Chobe a přesun do města Maun\nNabitý program nás nutí vstávat už v 5:30, protože v 5:50 máme přistaven safari vůz s odkrytou střechou. Vyrážíme na výlet za divokými zvířaty v Národním parku Chobe. Během projížďky vidíme velká stáda slonů, párek odpočívajících lvů, spoustu antilop, dokonce i místní unikát antilopu Kudu a samozřejmě spoustu dalších zvířat a ptáků. Po třech hodinách ve voze přijíždíme k lodi, kterou korzujeme řeku Chobe, tekoucí mezi Botswanou a Namibií. Na souši i v říčních vodách sledujeme spoustu varanů, hrochů, krokodýlů a na březích i stáda slonů s čerstvě narozenými slůňaty. Po příjezdu z parku máme dojednaný odvoz do města Nata, ale provází nás smůla. S naším somálským řidičem na 200 km trase dvakrát píchneme pneumatiku, takže už nemůžeme pokračovat dál. Stopujeme si kamion, který nás doveze až do Naty, kde si kupujeme oběd a nasedáme do mikrobusu ve směru Maun. Bereme si taxi do Okawango river lodge a večeři nahrazujeme pivem. Následuje už jen sprcha a postel.\nLodí Mokoro po deltě Okawango a večerní párty\nVstáváme v 7 hodin a hned si jdeme domluvit celodenní program u řeky Okawango, která namísto vlévání se do moře vytváří obrovskou deltu přímo v poušti Kalahari. Po snídani nejprve člunem urazíme okolo 10km do míst, kde kotví naše loďka. Dlouhou a úzkoprofilovou bárku řídil a zároveň poháněl pouze jeden muž. Proplouváme rákosy a lekníny, ale nepotkáváme žádná zvířata. Ta se pravděpodobně schovávají před horky ve stínu. Abychom se schladili i my, skáčeme do čisté vody plné ryb. S velkým očekáváním doplouváme k ostrovu, kde by zvířata měla být, ale ani po 12 km procházce nevidíme nic jiného než zebry a antilopy. Čeká nás cesta zpět. Mezitím Jakub nakupuje zásoby a my si můžeme na večeři dopřát hovězí steaky na rožni, zeleninový salát a hranolky. S jídlem nám pomáhá Angličan Adam, se kterým si po večeři dáme pivo (330 ml/lahev) a kolem půlnoci usínáme.\nNávštěva kostela a přesun do města Gwanza\nKe snídani jíme opět palačinky a před 9 hodinou nás místní děvčata dovádí do kostela. Kostel se spíše podobá větší garáži, ale vládne tu příjemná atmosféra. Společně zpíváme a po půlhodině přichází kněz s tím, že pro nás čtyři cizince povede kázání dvojjazyčně. Po 20 minutách mše si lidé berou plastové židličky ven před kostel, rozdělí se na skupinu dětí a dospělých a věnují se křesťanské výuce. Vracíme se do bacpaperu, opět balíme a vyrážíme na letiště. Máme v plánu se proletět nad deltou řeky Okawanga, ale zjišťujeme, že se tato letadla pohybují v maximální výšce 150 m vysoko, což nám neumožní vidět větvení řeky. Vracíme se tedy do města, pořádně se naobědváme a vyrážíme do D´Kar, vstupního bodu do centrální pouště Kalahari. Přijíždíme okolo 17 hodin a připadáme si jako ve městě duchů. Nikde, dokonce ani v hostelu není ani živé nohy. Sehnat terénní auto na převoz k místním křovákům, je nemyslitelné. Nakonec jdeme k hlavní cestě a pokračujeme do Gwanza, které je o trochu větší. Najdeme tu i nejhezčí a nejdražší ubytování za celou dobu cesty, večeříme před obchodem a kolem půlnoci jdeme spát.\nD’Kar a Game farm\nRáno po dlouhé době využíváme internet a řešíme nejdůležitější zprávy, načež se jdeme nasnídat do Sparu. Opět se snažíme dostat do Kalahari k San people, čili křovákům. Poté, co nás asi pátý člověk upozorní, že se máme vrátit do D´Kar, odjíždíme a potkáváme reverenda, který nám z Game farm zajišťuje odvoz. Ten ale dojede až v 15 hodin a než se dostáváme do lodge ve farm, tak je už skoro večer. Domlouváme si na zítřek celodenní program Bushman´s Experience, ubytujeme se na zastřešených gaučích a dopřáváme si movie night.\nBushman’s experience v Kalahari\nPo nezbytné snídani vyrážíme spolu s několika domestikovanými křováky a s jejich ženami autem do stepi, kde začíná program Bushman´s Experience. Místní nám ukazují, které keře produkují jedlé bobule, jak si zajistit vodu, nebo jak vyrobit pevné lano užitné na pasti pro malé ptáky. Po dvou hodinách přijíždíme do naší lodge a … nic se neděje. Asi po třech hodinách se křováci pokusí rozdělat oheň třením dřívek, nabízí ukázku výroby náhrdelníků z pštrosích vajec a tím náš program končí. Další pauzu máme teprve v 19:30, kdy dostáváme k večeři kosti a suchou rýži. Naprosto nás ale uchvátí večerní ozdravný tanec okolo ohně. Tři křováci spolu s jednou ženou tančí v tradičních oděvech za zvuku potlesku ostatních domorodců. Následuje vyprávění příběhů v domorodém click jazyce, které se pro nás neobtěžují překládat. Po celodenním zážitku tedy zůstává dojem, že místní už vůbec nežijí tradičně, a co je horší, nejsou už ani schopni předvést turistům, jak ještě žili před pár lety v době, než je zničila západní civilizace. Spíme opět na gaučích a dostihne nás silná bouřka.\n10 km pochod v dešti a přejezd do hlavního města Gaborone\nDle původní domluvy máme jet s místními zpět do města Gwanza, ale po našich výrocích o křovácích se urážejí, hádají a nechtějí nás odvézt. Co se dá dělat. Venku vydatně prší, balíme a jdeme 7 km v hlubokých kalužích stepí. Pokračujeme pár kilometrů po silnici, než nám zastaví projíždějící auto, kterým dojedeme do Gwanzy. Jsme naprosto promoklí, z oblečení nám kape voda. Snídáme ve Sparu a v dešti se vracíme opět k silnici a necháme se svézt 40 km autem ke křižovatce, odkud jezdí kamióny z Namibie směrem na jih. A takový kamion opravdu zastavíme! Při 600 km cestě do města Kaye alespoň trochu uschneme. Tady si za tmy chytáme další auto, které nás doveze až do hlavního města Botswany Gaborone. V hotelu rozvěsíme mokré věci a jdeme spát.\nGaborone a přejezd do Kimberley (JAR)\nRáno stále prší, tak si jdeme nakoupit, posnídáme a chceme se dostat do diamantového dolu. Po dvou telefonátech ale zjišťujeme, že to není možné, musíme se ohlásit minimálně 4 dny dopředu. Nejdříve si chytáme minibus … a za tmy po 250 km jízdě vystupujeme z dodávky ve městě Kimberly v samotném středu JAR. Takto pozdě v noci však máme problém najít ubytování. Najdeme sice hezký hotel, ale musíme je přemluvit, ať můžeme spát tři v jednom pokoji a daří se nám to.\nBig Hole v Kimberley a přesun do Johannesburgu\nV 7 hodin se balíme, jdeme do centra a snídáme. Procházíme si městskou radnici, knihovnu ve Viktoriánském stylu a dorazíme k bývalému diamantovému dolu tzv. Big Hole. Jedná se největší lidmi vytvořený kráter na planetě Zemi. Nejdříve si prohlížíme dobře zachovalé stavby z období těžby, u historických traktorů najdeme kešku a z vyhlídkové plošiny si prohlížíme obrovskou díru. Jedeme se podívat i do podzemí, kde nám ukazují praktickou těžbu a nakonec v trezoru obdivujeme i místní sbírku diamantů. Po prohlídce jdeme do hospody stylizované ala divoký západ a dáváme si ještě pivo. Najdeme minibus a odjíždíme do 700 km vzdáleného Johannesburgu. Dorazíme za tmy do celkem nebezpečné čtvrti. Minibus uvízne v zácpě a lidé žebrají skrze okénka. Vystoupíme a jdeme ulicí k prvnímu taxi, které nás vezme do hostelu, kde se bez újmy ubytujeme.\nExkurze do chudinské čtvrti Soweto a skoro odlet do Amsterodamu\nRáno se loučíme s Jakubem, který pokračuje na letiště, zatímco si já s Pavlem zaplatím exkurzi do nejchudší části Johannesburgu Soweto. Minibus nás veze ulicemi a my sledujeme pomalý rozvoj čtvrti, načež jdeme do ilegální putyky na pivo (750 ml), dále do muzea Apartheidu a do domu Nelsona Mandely. Pobyt v JAR zakončujeme 800 g steaky a pokračujeme metrem na letiště. Máme spoustu času, proto procházíme internet. Bohužel nám sdělují, že z Amsterdamu už skoro 2 dny nic nelétá, nepoletíme tedy ani my. Dostáváme vouchery na hotel a dobrou večeři a relaxujeme.\n7 cachí, relax v hotelu a odlet\nMáme celý den volno. Jdu si zaběhat po nejbližších keškách a vracím se do hotelu akorát na oběd, podávaný formou švédského stolu. Po jídle si chceme zaplavat, ale přichází silná bouřka. Objevuje se i Jakub, který je ubytovaný v jiném hotelu a musí letět ještě o den později než já s bratrem. Do 16 hodin odpočíváme, balíme se a necháme se zavézt na letiště. Po absolvování fronty na letenky do Paříže odlétáme koečně do Evropy. Letíme snad největším civilním letadlem světa Airbus A380. Sledujeme opět filmy a nad ránem usínáme.\nPřílet do Prahy a cesta domů\nSe zpožděním přilétáme na letiště Charles de Gaule, dostáváme se skrze zamrzlá dvířka ven z letadla a sprintem dobíháme k naší gate. Nakonec má hodinové zpoždění i letadlo do Prahy. Přistáváme po 10 hodině v Praze, kde nás už čeká Marek spolu s autem a všude venku je sníh. Odvážíme Marka domů a jedeme do kanceláře, kde se setkáváme s našim programátorem. Pracujeme asi dvě hodiny a následně vyjíždíme směr Ostrava. Po cestě se ještě zastavujeme na jídlo v restauraci Domino.\n1 640 115 (3 obyvatel/km2)\nOtse Hill (1 491 m)\nlidová náboženství 50%, křesťanství 50%


Čím více občanů se dostaví k volbám, tím více budou výsledky voleb odpovídat stavu společnosti | iREPORTER.cz\nČím více občanů se dostaví k volbám, tím více budou výsledky voleb odpovídat stavu společnosti\nČeská společnost se radikalizuje. Tohle konstatování není objevem posledních dnů. Je to skrytý, latentní jev, který existuje řadu let. A není se čemu divit, žádná vláda – ať pravicová nebo levicová, se nedotazuje občanů na vhodnost některých svých rozhodnutí, které dotyčné politické strany neměly ve svých volebních programech. Je pravdou, že některé události nebylo možné předvídat, to je objektivní skutečnost. Za současného stavu komunikačních možností není nic jednoduššího než se prostřednictvím sociálních sítí obrátit na občany – voliče a otázat se jich jaký mají názor oni. Během několika dní by vláda či politická strana získaly orientační přehled o většinovém stanovisku alespoň těch občanů, kteří se o věci veřejné průběžně zajímají a o nichž lze předpokládat, že se do veřejných anket zapojí.\nTuhle okolnost vláda, parlament, senát a politické strany či hnutí nepovažují za relevantní a nepoužívají ji. Kromě vnitrostranických referend, ale tam se dá o věrohodnosti výsledků pochybovat. Zmíněné subjekty otevřené ankety neznají a nepoužívají. Záměrně? Asi ano. Kašlou na občany. Ale občané nezapomínají a všem těm ignorantům zaúčtují svůj postoj při nejbližších volbách. Jemné, ale zřetelné upozornění přišlo minulý týden při doplňovacích volbách na místní úrovni, kdy do zastupitelstev byli zvoleni převážně nezávislí nebo noví kandidáti a politická uskupení byla odsunuta do pozadí. Shodou okolností se konal o víkendu v patnáctém týdnu sjezd či sněm nezávislých a do svého čela si zvolili demagoga Petra Gazdíka, velmi ohebného politika, my vzdělanci takového nazýváme široce flexibilním a nevolíme takového. Takže pro nás budou nadcházející volby skutečným rebusem. Řekli jsme si: NE politickým stranám, zklamaly a ignorují své voliče. NE politickým exhibicionistům jako je Okamura, Černoch a podobní. NE politickým turistům. NE politikům, kteří jsou u vesel dvacet a více let, takoví nemají o životě obyčejných lidí ani tušení. Když poradím, abyste volili Starosty a nezávislé, tak si představte, že v případě jejich velmi pravděpodobného úspěchu se stane ve volbách do PSP Gazdik premierem. A to se zdráhám připustit.\nObjeví se ještě do voleb něco jako Strana selského rozumu nebo Strana mírného pokroku v mezích zákona?


Informace o školní jídelně - 18. ZŠ Most\n29.06.2020, Michaela Šicová\nOd 13. prosince 2014 byla směrnicí 1169/2011 EU stanovena povinnost přiřazovat pokrmům označení alergeny. Toto označení můžete nalézt v jídelníčku na www.strava.cz, seznam uváděných alergenů si můžete stáhnout zde.\nCizí strávníci si mohou vybírat ze dvou druhů jídel. Cena oběda činí 75 Kč. Výdej obědů probíhá v době od 11.30 hodin do 12.00 hodin. Obědy jsou vydávány pouze do řádně umytých jídlonosičů, nebo je možné vydat oběd i na talíř. Vydávané jídlo je určeno ke přímé spotřebě. Ke vstupu do školní jídelny slouží postranní vchod přímo do školní jídelny.\nŠkola nabízí výběr obědů ze dvou druhů jídel. Žáci provádí výběr oběda pomocí elektronického čipu (karty). Z tohoto důvodu byla cena oběda stanovena dle Vyhlášky MŠMT ČR č. 107/2005, ve znění vyhlášky č. 463/2011 Sb., o školním stravování pro jednotlivé věkové skupiny strávníků takto:\nPožadovaná měsíční záloha\ndo 6 let 28 Kč 590 Kč\n7 - 10 let 30 Kč 630 Kč\n11 - 14 let 32 Kč 680 Kč\n15 a více let 34 Kč 720 Kč\n(Do věkových skupin jsou strávníci zařazováni na dobu školního roku, ve kterém dosahují daného věku.)\nPlacení obědů je možné trvalým příkazem z jakékoliv banky zasíláním měsíčních záloh, ve výjimečných případech v hotovosti v kanceláři školy denně od 7.30 - 8.30 a 13.00 - 14.00 hodin. Podrobné informace Vám podá vedoucí školní jídelny na telefonním čísle 910 190 285 nebo 739 633 629.\nPři placení trvalým příkazem je nutné v bance nahlásit:\nčíslo účtu jídelny:\n104 140 0339/0800\nevidenční číslo dítěte - přiděleno školou - sdělí vedoucí školní jídelny (telefon 910 190 285)\nTermín platby do 20. v měsíci na měsíc následující.\nVyúčtování záloh se provádí dvakrát ročně, v lednu k 31. 12. a v červenci k 30. 6.\nV kanceláři jídelny je nutné nahlásit čísla účtů, ze kterých bude stravné hrazeno. Pokud si během roku změníte číslo účtu, je nutno tuto změnu nahlásit vedoucí školní jídelny, aby vám přeplatky byly poslány na správný účet.\nPro výdej a evidenci obědů je nutné na zálohu v kanceláři zakoupit čip v hodnotě 115 Kč. Ztrátu čipu musí strávník okamžitě nahlásit vedoucí školní jídelny. Pokud strávník čip ztratí nebo poškodí, je povinen si zakoupit nový. Aby byla strávníkovi vrácena záloha, kterou uhradil za čip, je nutno čip vrátit nejpozději do 6 měsíců od ukončení stravování ve školní jídelně. Po uplynutí této lhůty už není možné zálohu vyplatit.\nV době nemoci nemá žák nárok na dotované jídlo. Odnášení obědů je povoleno pouze první den nemoci žáka, následující dny je nutné obědy odhlásit. Za neodhlášené obědy v době nepřítomnosti žáka odpovídají zákonní zástupci. Je možné si zakoupit obědy hrazené v plné výši (včetně ostatních nákladů) za cenu 63 Kč. Odhlašování obědů je možné osobně v kanceláři jídelny nebo telefonicky na telefonním čísle 910 190 285, 739 633 629 či 910 190 286 a to od 7.00 do 7.30 hodin na daný den.\nOdhlašování obědů přes internet můžete provádět na daný den do 7.30 hodin. Během dne kdykoliv na dny následující.\nDenně se vaří 2 hlavní jídla. Objednávkový systém pracuje na stanici umístěné ve školní jídelně.\nObjednávku oběda je možné provést 2 dny předem. Jakmile bude systémem nabídnut jídelníček, strávníci si mohou objednat obědy na 30 dní dopředu. Přihlášený strávník má vždy zadán první oběd, objednávku je tedy nutno provést pouze při požadavku 2. hlavního jídla.\nPokud strávník nemá zaplaceno, nebo pokud nemá dostatečnou zálohu, jídlo nelze objednat.\nDruhé hlavní jídlo se bude vařit pouze v tom případě, že bude objednáno alespoň 40 porcí, v pátek se vaří pouze jedno jídlo.\nDěti byly seznámeny s provozem objednávkového systému (znak * znamená, že je objednán daný oběd), proto lze v tomto systému s předstihem oběd odhlásit (vymazat na daný den *). Odhlašování obědů tímto způsobem lze provést opět 2 dny předem, jinak bude probíhat buď osobně v kanceláři vedoucí školní jídelny, nebo telefonicky (tel. číslo 910 190 285, 739 633 629 nebo 910 190 286) od 7.00 do 7:30 hodin daného dne.\nObjednávku jídla lze provádět i přes internet (www.strava.cz - číslo zařízení 3811). Aplikace je dostupná jak z počítače připojeného k internetu, tak i z jakéhokoli jiného zařízení - mobilního telefonu, tabletu, netbooku, notebooku atd.\nPokud budete mít zájem tuto službu využívat, je potřeba vyplnit Vaše údaje (uživatelské jméno, heslo, e-mail) v přihlášce do školní jídelny, která je k dostání i u vedoucí školní jídelny a která u ní bude následně založena (její případné změny budou prováděny písemnou formou a rovněž zakládány).\nDoporučujeme rodičům, aby osobně odnesli vyplněnou přihlášku do školní jídelny (ochrana přihlašovacích dat do stravovacího systému) a aby e-mail, který uvádí do přihlášky, byl e-mailem dospělého (informace o odebrané stravě, stavu konta apod.).\nNa stránkách určených k objednávání stravy je aktuální jídelníček, do kterého lze nahlédnout i bez přihlášení.\nPostup při objednávání stravy přes internet:\nNa internetu vyhledám stránku www.strava.cz.\nV levém menu zvolím odkaz Strávník - Objednávání stravy.\nVyberu odkaz Přihlášení uživatele.\nDo tabulky v pravé části vložím údaje z formuláře, které jsou uloženy u vedoucí školní jídelny (zařízení 3811, jméno uživatele, heslo a e-mail). Pokud zatrhnu uložit nastavené hodnoty, při dalším přihlášení ze stejného počítače budu doplňovat pouze heslo.\nKliknu na Odeslat.\nV levém menu vyberu Objednávky stravy a v pravé části objednávám (standardně je navoleno první jídlo). Při kliknutí do okénka vedle jídla se mi mohou objevit tato písmena:\nP - přihlásit oběd\nO - odhlásit oběd\nJde o stejný systém objednávek jako na boxu v jídelně školy (objednávání či odhlašování obědů je možno minimálně 2 dny předem).\nV levé části stránky kliknu na Odeslat.\nPo návratu z objednávacího menu se mohu odhlásit (Odhlášení uživatele). Lze využít i dalších služeb - Výdej stravy (kdy bylo jídlo odebráno, zda bylo odebráno), Nastavení uživatele (důležité informace budou automaticky odesílány na e-mail uvedený ve formuláři).\nV případě potřeby funguje na stránkách Nápověda.


Velecký to v ringu zvládl! - Orlický deník\nVelecký to v ringu zvládl!\nOrlickoústecko - Taktika utahat soupeře se vyplatila. Český boxer knokautoval Tamase Popovicse z Maďarska ve třetím kole\nJ. Velecký. | Foto: DENÍK/Petr Wagenknecht\nSkvělý úspěch zaznamenal boxer stáje SIAM boxing team Jindřich Velecký. V Maďarsku vyhrál souboj s domácím Tamasem Popovicsem, získal titul CESEBC a posunul se na 29. místo na světovém žebříčku a 15. pozici v Evropě.\nTřiatřicetiletý boxer z České Třebové zaznamenal při svém patnáctém zápase jedenácté vítězství. Zápas se odehrával v ukrutně rychlém tempu. V prvním kole se žádné oťukávání nekonalo. Mírně navrch měl Velecký. Ve druhém kole boxer ze stáje SIAM schytal několik tvrdých úderů. „Říkal jsem mu, ať zkusí dělat odkrytého, ať nechá Popovicse trochu vymlátit, ať lidi řvou a on se vybije. Do třetího kola jsme šli s tím, že to Jindra spustí a zkusí rozhodnout,“ prozradil nám Veleckého trenér Milan Mikota. Zvolená taktika se vyplatila. Ve třetím kole Velecký zasypal Popovicse sérií úderů, soupeř klesl do provazů a ze země už nevstal. Jindřich Velecký tak mohl provést po zápase svoje radostné tornádo.\nMilan Mikota popsal, jak se třetí a rozhodující kolo odehrálo: „Jindra je strašně tvrdá palice. Schytal několik těžkých ran, a přesto držel. Na soupeře se dokonce usmíval, ukazoval mu chránič na zuby, čímž mu naznačoval, že v žádném případě nemá dost. Popovics viděl, že ho Jindra provokuje, takže do toho dal všechno. Do posledních úderů dal veškerou sílu a přes tyto údery se k němu Jindra dostal a vzal ho po hlavě. Soupeř by možná mohl vstát, jenže byl tak totálně zabitý, že už neměl síly na to, aby dál pokračoval. Ono se to nezdá, ale na deset kol se takto boxovat nedá.“\nVelecký tak získal svůj první pás za mistrovský titul. „Šel za tím pásem jako býk. Říkal, že ten pás musí mít, že znamená jeho Vánoce. Jindra mě poslechl, když jsem mu říkal, ať se soustředí na jeden úder, na pravý zvedák. Popovics totiž boxoval v obráceném gardu a Jindra ho úplně zlikvidoval. Popovics měl přeražený nos, měl trhlinu nad okem a po zápase ho vezli do nemocnice,“ řekl Mikota.\nK tomu, proč se svým svěřencem zvolili riskantní taktiku, kdy Velecký boxoval tak, že se nechával trefovat, Mikota řekl: „Při vážení, které v Maďarsku přenášela televize, jeden rozhodčí řekl, že má Jindra třicet k.o. v thai – boxu. Maďaři z toho byli vcelku konsternovaní, že je to takový bourák. Proto jsme počítali s tím, že bude chtít jeho soupeř boxovat opatrně. Řekl jsem mu tedy, že musí boxovat tak, aby lidi řvali a hnali Popovicse do něj. Jindra se na něj tedy pořád usmíval a soupeř ho chtěl ´dostřelit´. Jindra ale vydržel a vyhrál. On je skutečný válečník.“\nVelecký zatím nemá přesně určený program, co ho čeká v následujících dnech a týdnech. Vítězslava Petruccová, manažerka stáje SIAM boxing, k Veleckého programu prozradila: „Tím, že Jindra získal tento titul, tak ho může někdo vyzvat. My ale pro Jindru žádný zápas nechystáme. Do Vánoc nejspíš nikde boxovat nebude. S organizací nějakého galavečera počítáme až na leden. Zkoušíme dohodnout zápas v České Třebové a byli bychom moc rádi, kdyby se všichni naši kluci mohli předvést doma. Zatím to vypadá nadějně.“


Knihomolův koutek: Ally Condie-Dokonalý pár\nAlly Condie-Dokonalý pár\nČeské vydání: 328 stran, harback\nCassia žije v dokonalém světě. Je jí přidělena dokonalá práce, dokonalý partner... Všechno řídí Společnost, a všechno se jeví perfektní. Když Cassie vyberou jako životního partnera jejího nejlepšího přítele Xandera, Cassia je šťastná. Tedy až do doby, kdy se místo jeho obličeje ukáže obličej Kye. Cassia začíná nahlížet z bublinu ve které je uzavřena, a svět za ní se jí vůbec nelíbí...\nZačátek mi připadal neskutečně nudný, a já měla obrovskou chuť knihu odložit. Naštěstí jsem to neudělala, a pak se to začalo lepšit. Prostředek se mi zdál tak na tři hvězdičky, a já si byla jistá, že je to všechno, co může příběh nabídnout. No, to jsem se ale šeredně pletla. Konec byl totiž zlomový, a stalo se tam toho tolik, že jsem to pomalu nestíhala ani sledovat, a bylo to, jako bych četla úplně jinou knihu. Když jsem se čtením skončila, byla jsem neskutečně naštvaná, proč autorka vytáhla ten nejsilnější kalibr až na konci?!\nV knize mi chyběla akce, drama-něco co by mě donutilo si napětím okousat nehty na rukou. Celá kniha je spíše o myšlenkách a vztazích-což se opravdu povedlo- ale když se podíváte na námět, autorka tam mohla více toho napětí přidat. A když už se konečně nějaká akce objevila, autorka ji hned zase zaplašila do pozadí. Vzhledem k tomu, že je kniha spíše pro dívky, se může stát, že se většina mužského osazenstva začne nudit. Když ale vezmu v potaz konec, nějaké akce by jsme se mohli dočkat ve druhém dílu.\nU jedné věci si nejsem jistá, jestli za to autorku obdivovat, nebo nesnášet. Vykreslila nám naprosto reálnou společnost, a podle toho se chovali i obyvatelé. Cassia mi přišla neskutečně naivní, a změnilo se to až na konci, kdy konečně začala myslet sama za sebe. Co mě na ní ale štvalo nejvíc bylo, jak se chovala ke Xanderovi. Sakra ten kluk ji má vážně rád...\nMilovníci dystopií si přijdou na své, stejně tak milovníci milostného trojúhelníku. Kdybych měla shrnout co si o knize myslím, tak je to asi takhle: Nebyla dokonalá-nebyla průměrná-nebyla špatná. Byla dobrá. Občasné výkyvy v ději se daly snést, překlad byl skvělý a druhá polovina knihy se četla prakticky sama. Naštěstí ještě není všem dnům konec, a dalších dílů se u nás dočkáme brzy. Dokonce druhý díl nese název V nesnázích vyjde už na začátku listopadu! A jak už asi mnozí z vás ví, reklama na Matched byla tak velká, že se chystá i filmové zpracování. Práva odkoupila společnost Disney, a já jsem upřímně zvědavá, jak se s tím poperou, ale hlavně na výběr postav.\nZveřejnila Míša* v úterý, července 31, 2012\nŠtítky: 4 hvězdičky, Ally Condie, Recenze\nSára Kubíková 18. března 2013 16:58\nRozhodně s tebou souhlasím, taky jsem se nějakou dobu nudila :) ... ale to, jak se ze začátku Cassia chovala se mi líbilo, protože to nebyla klasická hl. hrdinka, která je taková rebelka a je úplně odlišná ;)) ...a taky musím říct, že by se mi více líbil pár Cassia a Xander;) ..moc hezká recenze :))\nMíša* 19. března 2013 16:52\nMně ani tak nevadilo, že to nebyla rebelka, ale spíš to, jak se chovala ke Xanderovi. Tu dobu mi tyhle věci strašně vadily, takže Cassia mě vážně štvala :D\nAnonymní 19. března 2013 15:20\nMoc pěkná recenzem já jsem se teda nenudila vůbec :D ale to je věc každého :D\nMíša* 19. března 2013 16:50\nMně se víc líbil ten druhý díl :D\nEmily 5. srpna 2013 20:54\nMoc pěkná dystopie :)


Lamnia / Nástroje / Speciální nástroje / Buck Hex Tool Set Buck Hex Tool Set SDÍLET\nPopis This 15 piece bit holder set is great for your tool box. It is all purpose and compatible with the hex driver found on the handle of our 095 TOPS/Buck CSAR-T tactical knife. Purchase this with our CSAR-T and you'll be prepared for any situation. Trustpilot\nProč objednávat u nás? Doručení zdarma Společnost Lamnia nabízí bezplatnou dodávku při objednávce o hodnotě nad $ 111,93 (€ 100,00)! Pokud bude hodnota vaší objednávky vyšší než $ 111,93 (€ 100,00), nebude při expedici k ceně připočten žádný poplatek za přepravu, bez ohledu na rozměr nebo hmotnost balíku. Rychlé odeslání Vaši objednávku zabalíme a expedujeme téhož dne, pokud si objednáte do 12.00 finského času (GMT +02:00) a veškeré objednané zboží je skladem. Objednávky zadané o víkendu jsou obvykle doručovány následující pondělí. Péče o zákazníky Neváhejte kontaktovat náš zákaznický servis prostřednictvím live chatu, našeho kontaktního formuláře nebo e-mailu! Během pracovních dnů se na dotazy snažíme odpovídat do několika hodin! Bezpečné nakupování Náš celý internetový obchod je zašifrován 128 bitovým ochranným kódem SSL. Když se přesunete na stránku placení, naši partneři PayPal a Nets se ujistí, aby vaše platební transakce byla zcela bezpečná! Právo na vrácení Pokud si to rozmyslíte, nic se neděje! Nepoužité zboží lze vrátit zpět v původním obalu do 14 dnů. Výrobek můžete vyměnit nebo obdržíte peníze zpět. Peníze za zboží – poštovné k vám a daně (pokud byly hrazeny) – vám budou vráceny, ale poštovné a balné zpět k nám nebude proplaceno. $ 17,15 vč. DPH 0% Výrobce:\nHex Tool Set Výrobek #:\n$ 17,15 Přeprava: $ 9,51 Abyste získali dopravu zdarma, chybí vám objednat zboží za $ 94,78! Celkem USD: $ 26,66* Celkem EUR: € 23,82 * Účtujeme v eurech. Banka provede převod měny pomocí vlastního směnného kurzu. Konečná částka, kterou zaplatíte, se může lišit od výše uvedeného odhadu. Buck\nLamnia / Nástroje / Speciální nástroje / Buck Hex Tool Set Buck Hex Tool Set Trustpilot\n$ 17,15 vč. DPH 0% Výrobce:\n$ 17,15 Přeprava: $ 9,51 Abyste získali dopravu zdarma, chybí vám objednat zboží za $ 94,78! Celkem USD: $ 26,66* Celkem EUR: € 23,82 * Účtujeme v eurech. Banka provede převod měny pomocí vlastního směnného kurzu. Konečná částka, kterou zaplatíte, se může lišit od výše uvedeného odhadu. Trustpilot\nProč objednávat u nás? Doručení zdarma Společnost Lamnia nabízí bezplatnou dodávku při objednávce o hodnotě nad $ 111,93 (€ 100,00)! Pokud bude hodnota vaší objednávky vyšší než $ 111,93 (€ 100,00), nebude při expedici k ceně připočten žádný poplatek za přepravu, bez ohledu na rozměr nebo hmotnost balíku. Rychlé odeslání Vaši objednávku zabalíme a expedujeme téhož dne, pokud si objednáte do 12.00 finského času (GMT +02:00) a veškeré objednané zboží je skladem. Objednávky zadané o víkendu jsou obvykle doručovány následující pondělí. Péče o zákazníky Neváhejte kontaktovat náš zákaznický servis prostřednictvím live chatu, našeho kontaktního formuláře nebo e-mailu! Během pracovních dnů se na dotazy snažíme odpovídat do několika hodin! Bezpečné nakupování Náš celý internetový obchod je zašifrován 128 bitovým ochranným kódem SSL. Když se přesunete na stránku placení, naši partneři PayPal a Nets se ujistí, aby vaše platební transakce byla zcela bezpečná! Právo na vrácení Pokud si to rozmyslíte, nic se neděje! Nepoužité zboží lze vrátit zpět v původním obalu do 14 dnů. Výrobek můžete vyměnit nebo obdržíte peníze zpět. Peníze za zboží – poštovné k vám a daně (pokud byly hrazeny) – vám budou vráceny, ale poštovné a balné zpět k nám nebude proplaceno. Popis This 15 piece bit holder set is great for your tool box. It is all purpose and compatible with the hex driver found on the handle of our 095 TOPS/Buck CSAR-T tactical knife. Purchase this with our CSAR-T and you'll be prepared for any situation. Země EU


Zpěvák a herec Richard Krajčo se podruhé rozvádí - iDNES.cz\nDruhé manželství Richarda Krajča, herce a zpěváka kapely Kryštof, končí. Po skoro pěti letech se rozvádí s manželkou Martinou, s níž má dvě děti.\nRichard Krajčo s manželkou Martinou | foto: Marek Navrátil\n"Ano, rozvádíme se. To je vše, co k tomu řeknu. Prosíme všechny, aby respektovali naše soukromí," řekl iDNES.cz Richard Krajčo.\nPár údajně nežije ve společné domácnosti od letošního jara a během rozvodového řízení se dohodl na rozdělení majetku a péči o dceru a syna.\nRichard Krajčo si svou druhou manželku Martinu vzal po dvouleté známosti na konci listopadu 2008 na utajeném soukromém obřadu v Ostravě.\nOba měli v té době za sebou nevydařená manželství. Krajčo byl ženatý se zpěvačkou Ivou Frühlingovou, prvním manželem Poulíčkové byl sportovní moderátor Pavel Poulíček.\nKrajčo nedávno odešel z Národního divadla na protest proti odvolání ředitele Jana Buriana ministrem kultury Jiřím Balvínem.\nS kapelou Kryštof pak zažívá úspěšné období. Po vydání alba Inzerát vyrazil na vyprodané turné s Jarkem Nohavicou, přitáhl desetitisíce lidí na letní festivaly a zanedlouho se v kinech objeví film Křídla vánoc, který doprovází duet Cesta, jenž natočil s Tomášem Klusem.\nTémata: Richard Krajčo, Iva Frühlingová, Jaromír Nohavica, Ostrava, Tomáš Klus, Jiří Balvín, Pavel Poulíček, Jan Burian (hudebník), Národní divadlo, Kryštof, Poradna: Rozvod, soukromí, Křídla Vánoc


Pijeme jako před popravou - Česká strana sociálně demokratická\nPijeme jako před popravou\nZemřelo 18 lidí, jestli toto neštěstí skončí pouhým zjištěním a potrestáním jednoho malého prodejce a nepoučíme se jak kontrolovat, trestat a potírat byznys s lidským neštěstím, všichni tito lidé zemřeli zbytečně.\nLéta nikoho ze zodpovědných netrápily statistiky o spotřebě alkoholu v naší republice. Naše první místo v Evropě bylo bráno v duchu: “Jací junáci jsou ti Čechové, čím víc toho kdo vydrží, tak je větší chlap, chlapi pili a pít budou vždycky“ Zlehčovali jsme a švejkovali, pokud to šlo. Marně odborníci připomínali, že u nás pijí i dvanáctileté děti. Nechtěli jsme slyšet o otřesných zdravotních a sociálních dopadech alkoholismu a nikdy jsme proti tomu nic smyslu plného nezačali dělat.\nNic jsme nedali na varovná upozornění, že naši mladí se propili na první místo v Evropě. Žádná opatření proti těm, co nalévají alkohol mladistvím jsme nezavedli, nikdo není trestán, žádná hospoda, nálevna, diskotéka nebyla zavřena. Nikomu nebyla udělena exemplární pokuta. Byznys jede nerušeně dál.\nA tak jsme se posunuli o příčku výš. Nejenom že pijeme alkohol, který nemáme snahu zdanit, ale otravujeme se svinstvem, které nemá v civilizované Evropě obdoby. A jsme zase na stránkách evropských novin.\nJak se nám čte, že naši mladí jsou první v užívání drog? Vrabci si cvrlikají na střeše, že Česko je střediskem porno průmyslu, pedofilové si u nás podávají dveře, pašují se přes nás kradená auta. A přitom vláda chce zvýšit daně, které stejně neumí vybrat a ke všemu tomu snižuje stavy policie.\nSituace, která nastala ve vedení ČSSD po volbách je pro SDŽ šokující\n7. říjen - Kdo to ví, že je to světový den za důstojnou práci?\nSociálně demokratické ženy žádají vládu o novelu trestního zákona ...\n„Horký podzim roku 2012“\nDobeš zaťal sekeru do školství, Drábek dorazí mateřské školy


V Šumperku branka nepadla, áčko získalo bod za remízu 0:0 | Slovan Rosice - fotbalový klub\nV Šumperku branka nepadla, áčko získalo bod za remízu 0:0\nZveřejnil 13.8.2017, 20:12: Administrátor\nI druhý zápas “A” týmu Slovanu v nové sezóně Fortuna Moravskoslezské divize D skončil dělbou bodů. Bojovné utkání na půdě Šumperku nepostrádalo tempo, branky se však diváci nedočkali.\nFK Šumperk – FC Slovan Rosice 0:0\nŽK: Bernard – Šíp, Selinger\nRozhodčí: Grečmal – Kulička, Malčánek\nŠumperk: Kreizl – Jurásek (46. Kotzmann), Smrž, Španihel, Olejník – Podhorný (76. Rýznar), Bernard, Ševčík (63. Dostál), Horák (K) – Rozsíval, Nimrichtr\nRosice: Zádrapa – Vítámvás, Havlásek (K), Buršík, Šíp – Kugler, Selinger – Černý, Vaněk, Pazourek (77. Moučka) – Přichystal (81. Ullmann)\nÚvodní minuty utkání nenaznačily, že by v něm neměla padnout žádná branka. Už ve 3. minutě odcentroval z pravé strany Černý a Pazourek hlavičkoval v dobré pozici nad. O dvě minuty později zkopírovali stejnou akci i domácí, Jurásek poslal zprava centr do vápna Slovanu a Nimrichtrova střela o metr přeletěla Zádrapovu branku. Ve 13. minutě se činil domácí brankář Kreizl, který konečky prstů vytěsnil Vaňkovu střelu z hranice velkého vápna na roh. Domácí odpověděli ve 25. minutě, když odražený míč napálil pohotově Rozsíval, rosickou branku však netrefil. Největší příležitost utkání si Šumperk vypracoval po půlhodině hry, kdy se Nimrichtr probil po pravé straně až před Zádrapu, ten jeho střelu ale vynikajícím zákrokem vyrazil.\nIhned po změně stran se v dobré pozici ocitl Černý, svoji hlavičku po centru Pazourka ale nasměroval vedle pravé tyče. V 50. minutě našel Selinger dlouhým pasem za obranu Pazourka, ten přihrál pod sebe na nabíhajícího Šípa, jeho tečovaná střela ale mířila pouze do rukavic Kreizla. Slovan byl nejblíže ke vstřelení gólu v 68. minutě, kdy Selinger prodloužil hlavou míč na Přichystala, ten však ve stoprocentní pozici o metr minul pravou tyč domácí svatyně. Domácí ve druhém poločase hrozili převážně ze standartních situací a když se nedokázali prosadil ani po sérii tří rohů v nastaveném čase, skončilo utkání bezbrankovou remízou.\nPříští sobotu se “A” tým poprvé představí na vlastním stadionu, když od 16:30 bude hostit TJ Sokol Tasovice.\n← Starší dorost zahájil sezónu výhrou, mladší naopak prohrál\nÁčko poprvé v sezóně naplno bodovavlo, Tasovice porazilo 3:1 →


Aktualita ke dni 16. 10. 2019\n16. 10. 2019 - PUB výživy\nPřed exerconem U Břízy\nVe středu 16.10.2019 jsme na poradě důstojně oslavili světový Den výživy. Borek přivezl mne i Olgu, abychom byli na jednání čerství. Než zaparkoval, Dana nás uvedla k rezervovanému stolu a všichni jsme se zamysleli na výběrem výživných nápojů. Olga tentokrát nepřiznala barvu a místo červené malinovky zvolila barevně ladící džus. Hned po Borkovi dorazil Standa a pak i Andrea s Kubou. Účast se vyšplhala k rekordním sedmi kusům!\nO vysoké úrovni příprav exerconu svědčí mimo jiné i to, že jsme zjistili, že vlastně nemáme nic, co bychom potřebovali na poslední chvíli řešit. (Nebo jsme si na to alespoň nevzpomněli.) Radost nám trochu zkalila Sukova omluva, exercon s ním by jistě byl lepší, ale třeba se utrhne na poslední chvíli. Už to tu jednou bylo, tak můžeme doufat. Koordinační porada proto po několika sekundách přešla v obsáhlou debatu o fotoknihách.\nStanda přišel v bezvadném tričku s lemurem. Na fotografii vidíme, že byli oba jako živí a zdatně se živili donesenou výživou. Zlatým hřebem večera byly ovšem nové Světelné roky. Standa pyšně prezentoval číslo 4/2019 s obálkou od nového přispěvatele a my jsme si ho většinou hned na místě nedočkavě prolistovali. Mně ho sebrala Olga a dostal jsem se k němu až doma.\nExercon se blíží a my se těšíme!


Prosinec 2008 – Markuv blog\nTento příspěvek zhorší Váš už tak dost strašný život!\nDatum příspěvku 31. 12. 2008\n2 komentáře u textu s názvem Tento příspěvek zhorší Váš už tak dost strašný život!\nDlouhým sezení u počítače si kazíte zrak, ničíte držení těla (a to že jste se teď narovnali… tím to fakt nespravíte), máte nedostatek pohybu a pokud to takhle půjde dál, budete brzo obézní. A i přesto že tohle všechno vím, Vám dnes poskytnu pár adres, které Vás dost možná připoutají na další dlouhé minuty k počítači. Rozhodl jsem se totiž rozdělit o své internetové oblíbence – kolegy bloggery, jež čtu. Za ty roky na netu jsem vypozoroval, že nejsem úplně věrný čtenář a některé weby a blogy postupně zapomínám… na druhou stranu občas objevím nějaký nový či jenom zajímavý článek na jinak nudné stránce. Takže tohle neberte jako nějaké crème de la crème českého netu, ale spíš jako to, co mi aktuálně kazí zrak a kvůli čemu jsem obézní. 🙂\nFocus RS... už v DaDrivově stáji není.\nDadriva – vlastně ani nevím, jak jsem na Dadrivův blog narazil. Asi jsem tehdy hledal něco o Focusu RS nebo nějakém BMW. Jak už napovídá název blogu, tenhle člověk má automobilovou úchylku a jelikož jsem na tom stejně, čtu ho rád. Obrovskou radost jsem měl rovněž z jeho „Driven“ listu jelikož si vedu podobný deníček (pokud možno i s fotkama). Úchylka, vždyť to řikám. 🙂\nYuhů a jeho http://weblog.jakpsatweb.cz – no jasně, Dušan „Yuhů“ Janovský – táta českých webmasterů. 🙂 Pravděpodobně jeden z nejstarších blogů v tomto seznamu. Dušana čtu asi od roku 2000, i když to snad blog ještě ani neměl – měl však stránky o tvorbě webu, které jsem ve svých 13 letech naprosto hltal. Díky němu jsem tehdy udělal své první stránky, kterým vévodí obří obrázek (uploadoval jsem ho tehdy po 33,6 Kbps asi 20 minut) a nějaký otřesný *.mid. Stránky dodnes straší na MujWeb a já sem na ně nedám odkaz ani zaboha. Každopádně Yuhů píše i nadále po skoro deseti letech zajímavé věci a navíc je píše zajímavě.\nIvo – sem chodím jenom občas, podívat se na fotky z letadla, někdy tu ovšem překvapí i docela čtivý článek. Majitel blogu má nějakej seznam nebo co. 🙂\nMatějovo logo... aneb trendy GD pro rok 2009\nMatěj – blog mého služebně nejstaršího kamaráda (známe se 15 let) Matěje v tomto výběru prostě nemůže chybět. Matěj je po neúspěšné kariéře popeláře aktuálně velice zaměstnaný nezaměstnaný a mj. daleko nejúspěšnější hudební vydavatel co znám (a znám jenom jeho). Blog, který píše je pravděpodobně nejméně navštěvované místo na internetu, neb tam podle autora chodím akorát já a jeho sestra. Je to docela škoda, protože nikde jinde se člověk nedozví takovou spoustu věcí, které pravděpodobně nikdy nebude potřebovat. Oblíbený příspěvek? Jedině tenhle: http://ismit7.blogs.fi/2007/09/02/haha_rekordna_283_dlouhej_zapis~2909928\nMartin Jaroš – na Martinově blogu je zajímavý hlavně archiv legendární Vosy na jazyku, i když je bohužel trochu „vykradený“ (Ale můžete vykrást sami sebe? Nebo to umí jenom ve Zlíně?) a spousta dobrých článků tam není. Novější zápisky jsou ovšem taky fajn, hlavně pokud Vás zajímá jak se žije v Istanbulu nebo kolik mají Jarošovi právě dětí. 🙂 Staré „Vosí“ články jako třeba Typologie: Lidé v tramvaji č. 11 nebo Typologie: Chování lidí podle výše platu jsou však nepřekonatelné.\nAhyde – je nejčerstvější přírůstek mezi mými oblíbenými blogy. Osobně mu přezdívám „zprávy z jiné planety“, vysvětlit se to nedá, přečtěte pár příspěvků a určitě pochopíte. Kluk o pár měsíců starší než já, který píše o doménách, on-line podnikání a nezřízených kalbách. To vše s lehkostí a nadhledem člověka, který si ve svých třiadvaceti vydělal na Aston Martin.\nFandor je můj soused ze šestky a navíc pochází ze Sudet, kde mám i já kořeny 🙂 a tak nemůžu jinak než doporučit… je to opět blog převážně o byznysu na webu, občas proložený nějakým tím drbem z českého internetového éteru.\nEnimen – … 😀\nPočítáme se Seznam.cz\nDatum příspěvku 25. 12. 2008\n2 komentáře u textu s názvem Počítáme se Seznam.cz\nPřipomíná mi to dvojí ceny „u nás v Sudetech“ 🙂 z dob mého mládí… Řízek za 50,- a Schnitzel za 80,- nebo 4,- DM. Nebo to snad má znamenat, že rozdíl platí svým uživatelům sám Ivo?\nZatím to můžete vidět živě na: http://slovnik.seznam.cz/?q=a+fine+of+%28%24500%29&lang=en_cz ale zároveň posílám na podporu Seznamu, takže to určitě do několika týdnů zmizí. 🙂\nEDIT: Tak neposílám… helpdesk seznam.cz funguje jen 7:00-20:00 a normální mail tam nemají… hlavně, že je tam tlačítko „Vyřešit problém hned teď“. Tss, chtěl jsem Vám pomoct, ale takhle si vyřešte ten problém kdy chcete!\nŠtítky dvojí ceny, přepočet, Seznam.cz\nMarek a Marek pro olympiádu v Praze (ale jen v roce 2028!)\nDatum příspěvku 12. 12. 2008\n1 komentář u textu s názvem Marek a Marek pro olympiádu v Praze (ale jen v roce 2028!)\nTuhle jsem si zase něco četl o „obecně prospěšné“ 🙂 společnosti PRAHA OLYMPIJSKÁ. Ta je sama o sobě docela zajímavá, protože zatím nedokázala kromě pár kuriózních matematických výpočtů celkové ceny olympiády vůbec nic a už nás to stálo sedmdesát mega.\nOno se není čemu divit, když si šéf „obecně prospěšné“ společnosti („ops“) vyplácí 100k za měsíc a ještě se málem lituje, že je to málo.\nTo si pak člověk klade otázku, jestli i tu A8 platí Praha olympijská nebo dokonce jestli Praha olympijská nekoupila i to Porsche pro Dianu. 🙂 Ale jak je v „článku“ (myslíte, že na super.cz jsou články nebo „články“?) uvedeno, pan Petera má i jiné příjmy, tak doufám, že ne…\nViktor je taky v týmu... a rozhodně není sám.\nAle o čem jsem chtěl hlavně psát – další člověk v „ops“ je Karel Tejkal, spolumajitel PR&PA (někdy Vám vysvětlím, jaký je v tom rozdíl) agentury Q and A s.r.o. – takže můžete řekl bych i úspěšně hádat, kam plyne těch ca. dvacet mega z rozpočtu „ops“, které vydává na Marketing a PR. Ano, nejen Viktor, ale i tito lidé jsou v národním týmu.\nTeď co je ale největší legrace – olympijské domény – Q and A, alias Tejkal drží celou řadu domén jako praha2016.cz, olympijskehry2016.cz, oh2016.cz, oh2020.cz… zkrátka nějakou tu desítku možností. S výjimkou praha2024.cz a prague2024.cz jsou ale všechny ty adresy na rok 2016 (kdy se Praha nedostala ani mezi kandidátská města) nebo 2020 (kdy s největší pravděpodobností nevyhraje). Pokud má nějakou šanci, viděl bych to na rok 2024, 2028 nebo 2032.\nOsobně jsem si vsadil na 2028 a tak jsem u volné praha2028.cz nemeškal. Avšak říkám si, že ještě cennější by byla „.comka“ v anglickém znění prague2028.com… jenomže mrknu na domaintools.com a kdo se tam na mě směje? JUDr. PhDr. Marek Antoš, Ph.D. – což je člověk, který má asi milión různých aktivit a mimo jiné mě učí státovědu. 🙂 Jak je ten svět malý.\nbtw: Za opravdový hardcore považuji, že už je reglé nejen prague2028.com, ale i prague2032.com, prague2036.com, prague2040.com, prague2044.com a prague2048.com… to snad lidi registrují pro svoje vnoučata nebo co. 🙂\nOlympijský duch produkuje puch a otravuje vzduch!\nŠtítky Olympiáda, Petera, Praha, Praha olympijská, Q and A, Tejkal\nDalší životní fáze – začal jsem používat databáze\nDatum příspěvku 9. 12. 2008\n10 komentářů u textu s názvem Další životní fáze – začal jsem používat databáze\nPřináším další ze série oblíbených článku o tom, jak moc se na FSV UK studuje a ve Zlíně je proti tomu flákárna. Včera jsem totiž poprvé ve svém životě použil databázi SAGE. Našel jsem si tam úplně nesrozumitelný článek o využívání Web 2.0 a volbách ve Španělsku a jeho přečtením získal takový rádoby vědecký pocit sám ze sebe. Jenže to není to nejhlavnější v tomhle článku. Titulek trošku lže – důležitější je nově nabytá zkušenost, že v marketingu u Microsoftu musí pracovat fakt trotlové.\nTo bylo tak – databáze se nekamarádila s Operou a tak jsem se odvážil pustit Internet Explorer – což je akt, který provádím snad ještě s větším sebezapřením než uklízení nebo nákup oblečení. V zápětí na mě vyskočila barevná stránka: http://www.microsoft.com/cze/coolhotmail/ což je česká verze http://www.coolhotmail.com/. Coby zvídavý člověk jsem se po prvotním šoku jal zkoumat o co jde… už samotný koncept „vtipné“ koncovky u mailu mi přijde zvláštní. Pořídili byste si třeba mail @tloustik.cz? Nebo @zoban.cz? Snad @jsemhustej.cz? Cože, ani @tocumim.cz?\nOvšem to nejhorší teprve přijde – k dispozici jsou i koncovky @ewa4live.cz a @ewaforlive.cz! Nejsem úplně dokonalý anglista, ale přijde mi, že „for live“ je na rozdíl od „for life“ (třeba jako Volvo – for life) trochu špatně. Nebo to má znamenat „naživo“? Myslíte si, že lze přitáhnout uživatele freemailu pomocí Polky s drátama v puse?\nŠtítky Coolhotmail, Ewa Farna, Microsoft, Sage\nAPRA – Akademie PR 2009\nDatum příspěvku 6. 12. 2008\n8 komentářů u textu s názvem APRA – Akademie PR 2009\nNové APRA logo 🙂\nPůvodně tady měl být žertovný příspěvek lákající na Akademii PR 2009 pomocí sofistikovaného veršovaní ve stylu apra-lepra, ale v zápětí jsem si uvědomil , že podobné spojení je vlastně naprosto nevhodné a řekl jsem si, že něco takového jako apra-lepra na svůj blog vůbec nenapíšu. Ještě by si mysleli i v APRA (APŘE?), že si z nich dělám legraci.\nAle žerty stranou – ještě pár dní (do 10.12.)je možné se na akademii přihlásit (nábor je vždycky na podzim) a jestli jednou chcete patřit do „party usměvavých lhářů“, tak Vám můžu učást jen doporučit. Většina lidí v průběhu kurzu opravdu ví o čem mluví, praxe v agentuře je taky zajímavá a navíc pokud budete nejlepší, tak třeba vyhrajete i nějaký ten hezký dárek na závěr. Ask me how I know… 😛\nŠtítky Akademie PR, APRA\nRovnou, jó tady rovnou (.cz)\nDatum příspěvku 5. 12. 2008\nŽádné komentáře u textu s názvem Rovnou, jó tady rovnou (.cz)\nČas od času i neomylný člověk jako jsem já zjistí, že něco řekněme „pokazil“. Abych byl konkrétní – je to už nějaký ten pátek, co jsem ve Vancouveru zevloval u Ondřejova notebooku, když mi přišel mail od Invie, s návrhem zařadit náš blog z Kanady do jejich partnerského programu. Vzhledem k úrovni blogu mi to od nich přišlo jako dost prazvláštní nápad, takže jediná moje reakce byla taková, že jsem to Ondřejovi vylíčil slovy: „Hele, tady nám píšou nějací pomatenci z cestovky a chtějí abychom se stali jejich partnery. Kravina, co?“ Pamatuju si to hlavně proto, že už samotný akt ucházení se o to být partnerem se mnou nebo s Ondřejem naznačuje u protistrany větší či menší mentální defekt a tak mě nabídka partnerství potěšila. 🙂 Bohužel mě nepřesvědčila a kupodivu mě ani nezlákaly věty o tom, kolik tisíc již rozdali… prostě jsem si myslel, že je to blbost a odmítal se tím zatěžovat.\nNa tohle všechno bych sladce bych zapomněl, kdyby se mi teď nedostala do rukou čerstvá tisková zpráva těch pomatenců, 🙂 ve které píšou, že už svým partnerům rozdali přes 8 mega a rovnou jmenují i nejlepší partnery, kde jsou samozřejmě vidět známé firmy jako Dušan „Yuhů“ Janovský (www.kreta.rovnou.cz), Petr „Fandor“ Sršeň (www.iegypt.cz) nebo kluci z Orbionu (www.orbion.cz). Těmto „TOP“ partnerům pak jejich weby o cestování samozřejmě posílají na účet hezkých pár desítek (stovek?) tisíc měsíčne.\nJe na tom krásně vidět, že člověk nemusí být vůbec žádný génius, aby si mohl přijít na internetu k pěkným penězům a to relativně zajímavou cestou, u které se navíc i baví. Yuhů a jeho rodinka .rovnou.cz stránek je toho jasným příkladem. Pěkně procestovat, sepsat a ve vhodné (méně je někdy více, fakt…) míře nahodit affill linky. A hlavně to udělat včas (v případě Dušana to znamená asi tak tři roky zpět) a dobře (to se pak konkurence špatně chytá, pokud teda rovnou nejede v ctrl+c/v stylu).\nChcete moudro na dobrou noc?\nVětšinou je lepší koukat kolem sebe a přemýšlet, než běhat se zavřenýma očima a řvát u toho, jak jsem dobrej! Někdy to budu muset zkusit.\nŠtítky affilliate, Fandor, Invia, Orbion, rovnou.cz, Yuhů\nDatum příspěvku 4. 12. 2008\n6 komentářů u textu s názvem Citronová teorie\nRozříznou a vymačkaj... 🙂\nKdyž jsem ještě bydlel ve Zlíně s dýdžejem, tak jsem se s ním i přes jeho nespornou autoritu (je starší, vždycky měl kvanta holek, vyhrával nade mnou v páce a navíc podpis v jeho mailech zabírá třináct (!) řádků) nemohl shodnout na spoustě věcí. Tak třeba si myslel, že to jeho elektronické škvrkání je hudba, a naprosto nepokrytě se posmíval mým punkovým hrdinům a nebo – dokonce – prohlašoval, že japonská auta jsou dobrá!\nI přes hlásání těchto názorů, které ho řadí na stupnici zlých lidí přesně mezi Radovana Karadžiče a Ratka Mladiče jsem ale se svým zlínským nevlastním bratrem občas i souhlasil. Například s jeho citronovou teorií o práci v PR (potažmo jiné) agentuře na nejnižších pozicích. Win.cent totiž vždycky řikal:\n„Marošu, tydle lidi… ty si nás vychutnaj. Voni jsou bez nápadu, zatimco nám to ještě myslí. Tak nás budou mačkat. Jako citron. Zmáčknou si nás, jak ten citronek do čaje. Absolvent, to je pro ně někdo, kdo udělá hodně práce za hodně málo peněz.“\nNo a pak se mi dostal do rukou Marketing & Media č. 48/2008, kde byl článek Jakuba Lohniského s názvem: „Jaký chcete plat? Tak snad aby zbylo i na kulturu” (zatím je dostupný online: http://mam.ihned.cz/2-30665890-107000_d-36 za čas asi bude zamčený v archivu) kde autor popisuje své otřesné zkušenosti s absolventy. Nechci samozřejmě obhajovat lidi, kteří se ucházejí o práci v jedné agentuře a do motivačního dopisu nadepíšou jméno jiné – to je opravdu trošku trapné.\nCo mě však zarazilo byla pasáž o učení, platech a kultuře. Vyznívá přesně tak, jak prorokoval dýdžej. Absolvent má pracovat od rána do večera, je nepřípustné aby snad pomýšlel na vlastní život, nedej bože aby od nás na ten život ještě chtěl peníze (když u nás pouze pracuje).\nMyslim, že podobným článkem si pan Lohniský prokazuje docela medvědí službu. Na jeho místě bych měl strach, aby se za chvíli mezi lidmi oblíbené axiomy jako „Lidl kácí stromy” nedostalo třeba i „Relative dře z kůže a neplatí”.\nCelý ten článek vyznívá o to lépe, že v tom samém M&M je zároveň srovnání průměrné měsíční mzdy na jednotlivých pozicích v MK. ( http://mam.ihned.cz/2-30665770-107100_d-21 ) A medián pro „PR account executive“ je přes 45k, zatímco autor se rozčiluje nad nehorázným požadavkem 30k. 🙂\nZávěrem? Nedá mi to, ukážu své dobré srdce a naprosto zdarma poradím profesionalům z Relative PR, aby si aspoň zkontrolovali své webové stránky, kde jim vypadla (určitě vinou těch zatracených absolventů!) nějaká slova – viz „O nás – František Brázdilík“ a Vám, mým čtenářům popřeju hodně úspěchů, pokud Vás čeká pracovní pohovor. Nedejte se lacino!\nP.S. V tom samém čísle, toho samého časopisu jsem zaregistroval i nadpis „Bannery nejsou mrtvé.“ Za měsíc máme 2009, proberte se! 🙂\nŠtítky citronova teorie, Jakub Lohnisky, Marketing & Media, platy, Relative PR, Win.cent


Historička: Za kolonialismus a otroctví se nemusí Evropané pořád omlouvat. Nesmí na to ale zapomenout – Avokádo – publicistický portál\nZkuste se na chvíli zamyslet a vyjmenovat rychle prvních dvacet států na světě, které vás napadnou. Pravděpodobně přijde člověku na mysl Rusko, Německo, Čína, Spojené státy, Indie a řada dalších. Kolik jich ale bude z takzvané Latinské Ameriky? O této části zeměkoule jsme si popovídali s iberoamerikanistkou Markétou Křížovou.\nGeograficky se rozděluje Amerika na Severní a Jižní. Kulturně a společensky se hodí ale toto území rozlišovat na severní anglosaskou část a „latinskou“ nebo „iberskou“ jižní část. Latinská Amerika tak do sebe zahrnuje všechny španělsky a portugalsky mluvící americké státy. Na druhou stranu sami „Latinoameričané“ toto označení nemají rádi. Pojem vytvořil v devatenáctém století francouzský císař Napoleon III., aby podtrhl, že tuto část světa kolonizovaly latinské mocnosti a zajistil tak nárok i Francii.\nKdybychom si svět představili jako divadlo, jakou roli by v ní hrál herec zastupující Latinskou Ameriku?\nTo je zajímavá otázka. Myslím si, že taková postava by hrála roli prostředníka. Latinská Amerika je asi nejvýznamnější průsečík mnoha kulturních vlivů. Najdeme zde potomky původních obyvatel, evropských kolonizátorů i černých otroků. Výrazná byla i migrace z Asie. Herec v takovém divadelním představení by měl nejvíce společného se všemi ostatními a byl by s nimi proto schopen s nimi dobře komunikovat. Možná by ho odstrkovali z hlavního proudu, byl by ale schopný s ostatními nejlépe uzavírat spojenectví. Ve svých pracích se hodně věnuji konceptu míšenectví, fyzického i kulturního. Česká společnost se tomu třeba hodně brání. Míšenectví je ale to, co dává kultuře sílu a dynamiku.\nNevypadá to ale, že by země Latinské Ameriky i přes to vzkvétaly.\nV těchto zemích způsobila velké škody politika, snad i více než období kolonialismu. Během devatenáctého a dvacátého století se stala Latinská Amerika předmětem her velmocí. Nejdříve to byla Velká Británie, pak hlavně Spojené státy, a během studené války i Sovětský svaz. Ve dvacátém století experimentovaly místní vlády s různými politickými ideologiemi. Kulturní potenciál ale Latinská Amerika určitě má, stačí se podívat na její nositele Nobelovy ceny za literaturu. Je otázka, jak jsou na tom v oblasti vědecké a technologické. Potenciál hodně ubíjí ekonomická situace. Jižní Amerika vždy byla hodně exportní, a to se pak vždy drtivě projevilo během hospodářských krizí, ve 30. letech 20. století i v krizi nedávné.\nJak to vypadá s jihoamerickou alternativou Evropské unie?\nNevím, jestli bych to nazvala právě takto. Integrační snahy tam ale určitě jsou. Už během válek za nezávislost měl Simón Bolívar (pozn. venezuelský politik, hlavní protagonista hnutí za nezávislost španělských kolonií v Americe) vizi sjednocených španělských kolonií. Nakonec se to omezilo na Velkou Kolumbii, a i ta se brzy rozpadla. Měla to být imitace Spojených států s hlavní myšlenkou, že v jednotě je síla. Přírodní a kulturní pestrost je tam ale velká. I tak se myšlenky o integraci periodicky vracejí. Neřekla bych proto, že imitují Evropskou unii. Spíš se vrací k těmto původním snahám. Problém je s Brazílií, která je obrovská, a navíc mluvící portugalsky, nicméně zde se podařilo ustavit intenzivní spolupráci s dalšími zeměmi jižní části kontinentu, s Argentinou, Uruguayí a Paraguayí. Zajímavé jsou snahy anglicky mluvících karibských států navazovat vztahy s pevninskými zeměmi Střední Ameriky. A v poslední době se upevňují i vztahy se Španělskem. Pro Španěly je to zajímavá příležitost, nejen ekonomická.\nNa jedné přednášce jste řekla, že se Latinská Amerika přestává stydět za svůj indiánský původ. Jak se to projevuje?\nZačalo to už na přelomu devatenáctého a dvacátého století. To se Latinská Amerika začala zbavovat potřeby imitovat ve všem Evropu. Rozhodující pak bylo období druhé světové války, kdy se indiáni začali masově stěhovat do měst. To způsobil rozvoj zbrojního průmyslu i předchozí hospodářská krize, která hodně zasáhla zemědělství. Ve městech pak indiáni získali alespoň nějaké vzdělání a stala se z nich početná voličská skupina. Zajímavě se to projevilo třeba v Peru. Kandidát na prezidenta Alejandro Toledo (pozn. prezident Peru 2001-2006) je částečně indián a v kampani to bylo často používané proti němu. Později tuto identitu ale sám přijal, protože v hlavním městě Limě je víc indiánů než ve všem ostatních regionech Peru dohromady. A zatímco venkované obvykle nechodí volit, nebo je na vesnicích těžké dělat kampaň, v hlavním městě to jde snadno. Navíc, indiáni byli dlouhou dobu marginalizováni a na mnoha místech to platí ještě dodnes. Paradoxně právě jejich vytlačování na předměstí způsobilo, že si i ve městech dokázali uchovat svůj jazyk a kulturu. Když se pak někdo z venkova stěhuje například do Limy, nemusí se ani učit španělsky. Narazí tam totiž na miliony lidí, kteří mluví jejich jazykem, kečujštinou. V takové situaci se ten jazyk šíří i do obchodů a médií. Trochu jiná situace byla v Mexiku, které se k indiánskému dědictví přihlásilo již po revoluci na počátku 20. století. Přesto ale i pod nátěrem oficiálního oslavování indiánských tradic docházelo k diskriminaci. Mexiko ale jako první země Latinské Ameriky vydala v roce 2001 novou ústavu, která začala nějak brát v potaz samotnou existenci indiánů jako svébytných skupin s právem na zachování jazyka a identity i uvnitř mexického státu.\nPřitom jsem myslel, že v Latinské Americe je původní obyvatelstvo s kolonisty hodně promíchané.\nJak kde. Je to velký kontinent a lze to jenom těžko generalizovat. Když to porovnáme se Severní Amerikou, tak tam nikdy neexistoval koncept míšence. Stačilo mít za jednoho z předků černocha nebo indiána a už jste za něj byl pokládán. Baracka Obamu také všichni berou jako Afroameričana, i když je to s jeho předky půl na půl. Naproti tomu Španělé a Portugalci umožňovali od koloniální doby, aby byli míšenci braní jako samostatná skupina. Opticky je jich tak v Latinské Americe více. Můžete tam ale najít výrazně bělošské státy, typicky Argentina. Přitom v době vyhlášení nezávislosti byla jedna třetina argentinské populace černošská. Ke změně přispěla silná migrace z Evropy, ale i rozmísťování černochů do předních řad v bojích s indiány ve vnitrozemí, takže byly zlikvidovány obě nepohodlné skupiny. To bylo právě v době, kdy cílem intelektuálů v celé Latinské Americe bylo přiblížit se Evropě vzhledem i názory. Protože je ale dnes v módě vracet se ke kořenům, dochází k tomu i ve „vybělené“ Argentině, což je docela legrační. Hledají indiánské předky a staví jim muzea. Mezi silně promíšené státy patří zase Mexiko. Enklávy etnických indiánů tam jsou ale taky, lze je najít třeba na Yucatánu nebo v okolí Oaxaky. A pak tu jsou země s početnou indiánskou populací, která žije odděleně od bělošské a promíšené části. Mezi ty státy patří už zmiňované Peru, kde je to dané geograficky. Vysoko v horách se bělochům nikdy nedařilo. Evropské ženy tam nebyly schopné ani donosit děti.\nPřesuňme se teď do dávnější historie. Na vaší přednášce o kolapsech civilizací mě zaujalo, že původní americké civilizace nebyly říše, jak si je definují evropští historici. Že se tyto útvary soustavně centralizovaly a decentralizovaly, což vnímáme jako jejich vzestup a pád. Ve skutečnosti to tak ale vůbec být nemuselo.\nTo je podle mě důvod, proč bychom měli studovat mimoevropské civilizace. A to nejen Ameriku, ale i Asii nebo Afriku. Každý badatel má tendence aplikovat to, co zná, i na vše ostatní. Vtip je v tom, že evropské modely nemusí vždy fungovat. Když se řekne slovo říše, představíme si třeba tu římskou. To hodně zkresluje. Zároveň o amerických civilizacích víme hodně málo, hlavně kvůli absenci písma. Andskou oblast analyzujeme prakticky jenom ze střepů či hrobů, což je náročné. A u Mayů máme jen relativně skromnou zásobu nápisů, které o sobě nechali psát samotní panovníci. Těžko tedy říct, jak předkolumbovské říše opravdu fungovaly. Za sto padesát let výzkumu ale víme, že hodně důležité byly místní zemědělské komunity. Politická reprezentace se může měnit, ale komunity dále fungují. Řekla bych, že to tak platí i u jiných říší. Před časem jsem přispěla do knihy o kolapsech civilizací Miroslava Bárty. Já tvrdím, že mohou zkolabovat elity, ale rolníci většinou přežijí a nesou základní kulturní vzorce dál. V tom jsem se s panem profesorem neshodla.\nPředkolumbovské civilizace jsou známé i jejich cyklickým vnímáním času. Souvisí to nějak?\nNejsilnější bylo cyklické pojetí času na území dnešního Mexika a v Andách. Nemusí to být ale tak neobvyklé. V Evropě cyklické vnímání času vydrželo u zemědělských populací až do devatenáctého století. Na venkově lidé vždy žili od jedné sklizně k druhé. Tady ale hrál roli i křesťanský pohled na čas, který je lineární. Svět má podle křesťanské tradice svůj začátek i konec. To ale v jiných částech světa nebylo. Pro mnoho ostatních kultur vše neustále vznikalo a zanikalo. V každé smrti je zárodek něčeho nového. Dá se to vztáhnout i na politické události. Když se hroutí jedna mocná říše, většinou to pomůže k vzestupu někoho jiného.\nJe tedy zakopaný pes v tom, co označujeme jako říše? Možná se na ně díváme ve špatném měřítku.\nV Evropě máme tendence vše pojmenovávat jednoznačnými jmény a umísťovat na časovou osu. V Americe nemáme tolik informací a neumíme ty jednotlivé říše pojmenovat. Proto je snazší celý dějinný pohyb vnímat jako pulzování jedné velké civilizace. Kdybychom vyškrtali z učebnic dějepisu jednotlivé příběhy evropských dějin, možná by to také působilo jako pulzování jednoho celku. Ale třeba by nás taková myšlenka vůbec nenapadla, pokud bychom předtím nemluvili o latinskoamerických tradicích. Studium amerických dějin nám tak umožňuje podívat se novýma očima i na vlastní historii. Ale někteří mí studenti jsou z toho nešťastní. Nastoupí do magisterského studium, předtím studovali dějiny na bakalářském studiu klasickým způsobem a já jim teď rozbíjím něco, o čem je před tím nikdy nenapadlo pochybovat. Naopak svoje doktorské studenty jsem začala vodit na semináře s kolegy, kteří se věnují například Číně, zase proto, aby příliš nelpěli na vzorcích, které už znají nazpaměť.\nJak prožívali původní obyvatelé, když jim kolonizátoři vzali jejich božstva?\nEpidemie zavlečených nemocí byly brány jako trest za opuštění tradičních náboženství. Obvyklá zásada ale zní, že bůh vítěze je bohem silnějším. Z tohoto pohledu je výhodné takového boha přijmout. V tomto případě to byl křesťanský Bůh. Docházelo i k synkretickým rituálům, kdy byly sochy pohanských božstev zahrabány pod kostely. Indiáni tedy uctívali všechny bohy zároveň. Podobné trendy ale můžeme nalézt i v barokní Evropě. V různých regionech uctívali lidé neoficiální světce, nebo během křesťanských svátků rituálně upalovali kočky, někde až do 18. století. Katolictví je navíc vůči původním tradicím smířlivější než protestantismus. Ten ale spolu s islámem dnes v Latinské Americe posiluje, hlavně kvůli silným sociálním aktivitám. Když jsem byla nedávno v Mexiku, mohla jsem to vidět v praxi. Na jedné straně byla obrovská barokní katolická katedrála s malým rozpisem mší na dveřích. Vedle byl skromný protestantský kostelík, u kterého visela velká nástěnka s nabídkou hlídání dětí, manželskou poradnou, fotbalovým turnajem nebo lékařskou pohotovostí.\nZmínila jste epidemie. Odkdy se začaly šířit po Novém světě?\nUž samotná Kolumbova výprava s sebou přinesla do Ameriky evropské nemoci. Problém byl, že tyto nemoci byly v první fázi extrémně smrtelné. Platilo to ale i naopak. Syfilis také zabíjela Evropany v první generaci během pár týdnů. Ze začátku byly nemoci omezeny pouze na karibskou oblast. Když se Evropané začali okolo roku 1510 přesouvat na pevninu, tak se hned začaly šířit po obchodních cestách do celé Střední i Jižní Ameriky.\nTakže by v Americe zemřelo hodně lidí, i kdyby se ji nerozhodli Evropané politicky podmanit?\nPřesně tak. Kolonizátoři tomu hodně „pomohli“ tím, že domorodce chytali a shromažďovali kvůli práci. Životní podmínky byly šílené, takže pak s oslabeným organismem podléhali rychleji. Dnes ale víme, že představa o cílené genocidě není správná. Ano, docházelo k válkám a popravám. Španělé ale neměli motivaci likvidovat indiány, protože je potřebovali na práci. Podobné to bylo v Severní Americe. Když Angličané pronikali do vnitrozemí, nacházeli pusté vesnice s mrtvolami všude okolo, protože je evropské nemoci předešly. Tehdy se radovali, že jim Bůh čistí cestu.\nVí se, kolik procent původních obyvatel epidemie zabily?\nV Karibiku vymřelo i sto procent populace, protože to bylo místo prvního kontaktu. Na pobřeží Peru to bylo stejné, ale jinak se to pohybovalo okolo třiceti až čtyřiceti procent. Počítejme ale i s tím, že když část obyvatelstva zemře, má zbytek víc obživy a může naopak zplodit více dětí. Je tedy těžké to nějak spočítat. Evropané také dovezli do Ameriky domestikovaná zvířata, hlavně prasata. Do té doby žila většina indiánů v podstatě vegetariánsky. S výživnější stravou se tak mohlo dožívat dospělosti více dětí.\nMají se tedy Evropané stydět za svou koloniální minulost?\nSypání popelu na hlavu je nesmysl. Indiáni také bojovali jeden proti druhému. Aztékové nemilosrdně likvidovali předchozí dynastie a ničili po nich i všechny písemnosti. Až do devatenáctého století to byly v Africe místní rody, které lovily ve vnitrozemí otroky a prodávali je dál. Dějiny kolonizací nejsou černobílé a nemá smysl se do nekonečna omlouvat. Musíme si ale uvědomovat, že to, kde dnes euroamerický svět je, není pouze naše vlastní zásluha. Respektive je to zásluha našich předků, kteří kolonizovali a zotročovali. Platí to i pro střední Evropu. Není pravda, že jsme se na kolonizacích nepodíleli. Byli jsme součástí kolonizačního bloku. Já vždy říkám, že když byla válka, tkala babička Boženy Němcové deky pro vojáky. Když byl ale mír, tkaly se v Podorličí speciální látky s hodně pestrými vzory. Ty se pak přes Hamburg exportovaly do Afriky, kde se za ně nakupovali otroci. Stejně tak to bylo s jabloneckými korálky. Dělníkům to samozřejmě bylo jedno, odkud pochází platy, které jim umožňovaly uživit rodinu. Nemůžeme jim to mít za zlé. Ale chci tím říct, že i česká kotlina byla zapojena do zámořské expanze a atlantického obchodu. Díky tomu mohli vlastenci a obrozenci diskutovat o ušlechtilých myšlenkách nad relativně levnou kávou.\nDoc. Mgr. Markéta Křížová, Ph.D. (*1974) je odbornice na Latinskou Ameriku se zaměřením na předkolumbovské civilizace a koloniální období. Vydala řadu knih o historických i současných národech latinské Ameriky. V současné době pracuje ve Středisku iberoamerických studií FF UK. Vystudovala historii a etnografii na Filozofické fakultě Karlovy univerzity v Praze.\n← S kyberterorismem jsme se zatím nesetkali. Je to ale otázka času, varuje odborník na bezpečnost\nKyberbezpečnost jsme začali rozvíjet pozdě. Přesto si dnes vedeme výborně, říká Roman Pačka →


Propozice : WEMBLOUDOVY HRBY » Pohár Peruna\nPropozice : WEMBLOUDOVY HRBY\nTermín : 14.08.2021\nMartin Rytych Pořadatel závodu\n+420 602 161 120 Marykl@seznam.cz Kontakt na pořadatele : Martin Rytych\n50°23’59.589″N, 13°10’53.297″E Souřadnice GPS závodu\nRegistrace : Na internetu do 20:00 hodin dne 14.08.2020 nebo na místě v den závodu min 30 min před startem kategorie (Prosíme závodníky, aby se přihlašovali včas a ne až těsně před vypršením časového termínu. Vystavujete se riziku, že nebudete včas odprezentováni). Kancelář závodu bude otevřena od 8:30 hod v místě startu.\nStartovné : Děti 70Kč, Dospělí 250Kč\nVe startovném je zahrnuto občerstvení, lékařská služba.\n11:45 Štafety 6x 1200m 60m 7,2km\n14:00 MZ18,20,30,40,50,60 2x 10,4km 752m 20,8km\n14:05 MZ14, MZp 1x 10,4km 376m 10,4km\n16:00 Vyhlášení hlavního závodu\n16:53 After párty, zábava až do rána ...\nHlavní okruh WH2020\nPopis tratí : Dětské kategorie budou mít vypsány závody na své speciální trati, na okruhu cca 1 km dlouhém a to v počtu odpovídajícím věku. Hlavní závod se jede na okruhu dlouhém 12 km,který závodníci absolvují 2x + zaváděcí okruh na dětské trati. Kategorie příchozích absolvuje ten samý okruh, ale pouze 1x. Kategorie příchozích se nezapočítává do Poháru Peruna. Okruh je středně lehký a poměrně jezdivý. Nejsou na něm místa, která by se nedala vyjet, ani sjet. Poslední sjezd do prostoru startu a cíle je poměrně technicky náročný. Méně zdatným jezdcům a těm, kteří prostě mají rozum, doporučuje pořadatel seběhnout ho vedle kola. Předejdou tím problémům. Start a cíl závodů proběhne v místě startu dětských kategorií, na RC dráze nad Kláštercem.\nPodmínky účasti : Pro všechny závodníky je povinná ochranná cyklistická přilba a kolo v dobrém technickém stavu.\nZávod se započítává do POHÁRU PERUNA 2020 (mimo kategorie příchozích a odstrkovadel).


COD2 MULTIPLAYER ZBRANĚ\nCOD4 MULTIPLAYER ZBRANĚ+PŘÍSLUŠENSTVÍ\nUniklé informace o nejočekávanější střílečce roku prozrazují detaily o příběhu a naznačují podobnost s konkurenčním Battlefieldem 3.\nHerní server Kotaku přinesl informace o zřejmě nejočekávanější válečnéakcitohoto roku. Detaily o příběhu popisují i válkou postižené lokace. Nečekaně mezi ně řadí také Česko, přesněji Prahu a nejmenovaný hrad v českém pohoří. Čím více se toho o Call of Duty: Modern Warfare 3 ví, tím více hra připomíná svého největšího konkurenta, totižBattlefield 3.\nNew York si od války neoddychne\nPrahu doplní další evropské metropole v čele s Londýnem, Paříží, Moskvou, Hamburkem a Berlínem. Kromě nich hráč zavítá do Dubaje a africké Sierra Leone. Ne zrovna šťastným tahem je naopak zasazení do New Yorku. Poté, co nedávný Crysis 2 ukázal válkou zdevastovaný Mahnattan, by se vývojáři museli sakramentsky činit, aby dojem překonali. Zvláště, když je jejich vize rozbořeného velkoměsta prakticky totožná.\nNásledující odstavce obsahují informace o příběhu. Chcete-li se nechat překvapit, přeskočte k mezititulku "Zaběhnuté vyprávění".\nModern Warfare 3 (dále jen MW3) podle prosáklých informací navazuje přímo na konecMW2. Spojené státy jsou napadeny Ruskem a hlavní hrdinové Soap a Price unikají jako psanci poté, co zabili zlotřilého amerického generála Shepherda. V roli člena jednotky Delta Force tak v úvodu hry mají hráči bránit napadený New York.\nMezitím ve skrýši v Indii napadnou Soapa a Price vojáci ruského ultranacionalisty Vladimira Makarova, zlotřilce z druhého dílu. V dějové linii Soapa a Price hráč převezme roli Rusa Yuriho, zřejmě hlavní postavy třetího dílu.\nPo odražení invaze do New Yorku hra poskočí o půl roku dopředu. Rusko a Amerika odkládají vzájemné rozepře stranou a ruský prezident letí do USA podepsat mírovou dohodu. Jeho letadlo ovšem za letu přepadne Makarov s cílem dostat z prezidenta odpalovací kódy k jadernému arzenálu.\nMakarov sice prezidenta zajme, jeho dceři se ale podaří uniknout. Jde mimochodem o první ženskou postavu v sérii. V této misi máme převzít otěže člena jeho ochranky. Jak se dá očekávat, ruská armáda přepadení nevezme jako vnitřní problém a z nějakého důvodu zahájí útok na evropské státy.\nSoap, Price a Yuri se vydávají Makarova najít a jednou provždy zlikvidovat. Jejich cesta povede přes africké Sierra Leone a Mogadišo, kde objeví plán ultranacionalistů zaútočit na evropská města chemickýmizbraněmi. Ani Makarovnespía snaží se mezitím zajmout unikající dceru ruského prezidenta, nejspíše aby ho měl čím vydírat.\nDějová linie je plynule prostříhávána s bezejmenným členem britského komanda SAS, které (ne)stihne zabránit chemickému útoku na Londýn, a rovněž s bezejmenným americkým tankistou bránícím napadený Hamburk.\nDojde rovněž na pokračování příběhu jednotky Delta Force. V roli další hlavní postavy, vojáka s přezdívkou Frost, kooperujeme se Soapem a Pricem v jejich honu za Makarovem. Vražda Shepherda z MW2 zřejmě bude zapomenuta. Frost se snaží zabránit dalšímu atentátu v Paříži a hráč by měl jednotku podporovat z létajícího bitevníku AC-130.\nRozličná další dějiště čítají hotel v Praze, kde se má Makarov setkat se svými nohsledy. Zdali je Praha neutrální, okupována nebo naopak podporuje své východní bratry, zatím není známo.\nOdtud se pokračuje do hradu v českém pohoří (Karlštejn?) a následně do válkou zničeného Berlína, kde se týmu nepodaří dceru zachránit. Finále pak přes rychlé intermezzo v Moskvě (mír konečně uzavřen?) dojde vrcholu v Dubaji, kde by Makarov konečně měl chytit svou kulku.\nDojde-li na polibek prezidentovy dcery s některou s postav, není známo. Jako příjemně kýčovitá tečka na konci hry by ale nebyl keškodě.\nKonec informací o příběhu.\nModern Warfare 3 pokračuje ve vyprávění, během něhož najednou sledujeme několik hlavních postav. Na současné verzi ovšem zamrzí absence nějakého skutečně nečekaného zvratu, jakým byla vMW1smrt jedné z (domnělých) hlavních postav a vMW2invaze do USA.\nNa druhou stranu, výše popsané vychází z nepotvrzených střípků, a leccos se tak může ještě změnit.\nTehdy v Praze – Soldier of Fortune II\nNení to poprvé, co si po našem hlavním městě můžeme zaběhat s Kalašnikovem ve virtuálních tlapách. Akce Soldier of Fortune II: Double Helix v roce 2002 ukázala komunistickou Prahu jako město nacpané kulometnými hnízdy a osídlené rusky hovořícími vojáky československé armády. Bude-li také MW3 podobným políčkem našim patriotům, není zatím známo.\nMW3 vs. Battlefield 3: jako vejce vejci\nJak už to u pokračování velkolepých her (a filmů) bývá, vývojáři slibují všeho více. Více soubojů, více lokací, lepší grafiku. Tentokrát má ovšem velkolepější pojetí nabídnout i nápaditější hratelnost. Vývojáře tvořínovéstudio Sledgehammer a torzo legendárníchInfinityWard, odkud vydavatel Activision vyštípal klíčové členy týmu.Týmse ovšem dušuje, že MW3 přesto nabídne destruktivní prostředí, rozlehlejší mapy i početnější spojenecké i nepřátelské armády. Tocelék dotvoření dojmu světa zmítaného krizí.\nZ kuloárů prosákly rovněž podrobnosti o hře více hráčů. Multiplayer, u série Call of Duty stěžejní prvek, je separátně vyvíjen studiem Raven a nabídne zhruba 20 map. Vrátit by se měl také soutěžnímódBlack Ops.\nU drbů o MW3 si nelze nepovšimnout podobnosti rivaloviBattlefieldu 3. I ten nabídne světovou válku, ve které nenínicsvaté, stejně jako zničitelné prostředí a rozlehlé mapy. MW3 ovšem poběží na zajetém enginu předchozích her série, nedá se tak očekávat podobně dech beroucí grafické zpracování.\nNa detailnější informace a plnohodnotné preview si budeme muset počkat do červnové herní výstavy E3. Splní-li MW3 vysoká očekávání se ukáže 8. listopadu, kdy má hra vyjít na PC, Xboxu 360, PS3 a Wii.\nModern Warfare 2 je pokračování 4. dílu série z dob moderního vojenství, kde se opět podíváte na Střední východ v roli amerického mariňáka. Ve hře se dočkáte množství starých dobrých zbraní, včetně M16 nebo M40, ale také nových, jako odstřelovačky SR25M nebo L85A2. Nový navazující příběh je mnohem více zahalen tajemstvím a úmysly hlavního zloducha Makarova nebudou známy téměř do konce hry. Přesně jako ve skutečnosti, budete tedy často posíláni na místo určení bez důležitých informací, případně s naprosto zkreslenými představami a až na místě vám dojde skutečná realita. V multiplayeru najdete celkem 35 zbraní. Zcela novým módem je tzv. Special Ops, kde mapy jsou speciálně navrženy pro kooperativní hru.\nPotřebné downloady ke hře Modern Warfare 2 najdete v sekci download


cesty po hradech a zříceninách, .. www.pohradech.cz - Fotoalbum - Cizí kraje - Hardegg, hrad\nÚvod » Fotoalbum » Cizí kraje » Hardegg, hrad\nMěsto Hardegg je s necelou stovkou trvale žijících obyvatel prý nejmenším městem Rakouska. Leží při toku Dyje (nejbližší českou obcí je Čížov). Městečku dominuje hrad ze 12., resp. 13. století a přestavěný začátkem 20. století. Na hradě sloužícím po několik století k ostraze staré zemské hranice jsou dnes umístěny památky na Maxmiliána Habsburského, bratra císaře Františka Josefa I.. Maxmilián byl jako mexický císař v roce 1867 popraven.\nHardegg je základním bodem pro turistiku po rakouském národním parku Thayatal. Je i sídlem správy parku, v němž je umístěno moderní návštěvnické středisko.\nHardegg, čes. Hardek, je v okrese Hollabrunn v Dolním Rakousku a stojí nad údolím řeky Dyje, kde vyrostlo v jeho podhradí. Název hradu se odvozuje od starohornoněmeckého slova hard = les, egg = skála, kámen. Hradu vévodí dodnes stojící mohutný bergfrít.\nPrvní zmínka o hradu je v roce 1145. Prvními majiteli byla hrabata von Plain und Hardegg; po vymření tohoto rodu pak zdejší zboží drželi různí majitelé, kteří hrad postupně rozšiřovali.\nZa zmínku stojí, že r. 1387 Zikmund a Hartleb z Myslibořic prodali Hanušovi staršímu z Hardeggu „tvrz a hrad“ Miroslav v obci Miroslavi.\nPo smrti bezdětného říšského hraběte Michaela von Hardegg, hraběte z Magdeburgu, přešel Hardegg v roce 1499 do držení Habsburků, kteří jej dále předali Prüschenkům, svobodným pánům ze Stettenbergu (dědičným číšníkům na Enži a truksasům štýrským), kteří se pak začali zvát říšskými hrabaty zu Hardegg.\nV polovině 17. století získal hrad rod Khevenhüller-Metsch, kterému patří dodnes.\nZpracováno s použitím Wikipedie.


Vyhledávání podle autority: Role původců slovně = archivní průzkum\nInventarizační průzkum - Soupis lidové archtektury okresu Bruntál a vytvoření typologie objektů - II. etapa - Krnovsko a Hornobenešovsko - Krnovsko\nInventarizační průzkum - Soupis lidové architektury okresu Bruntál a vytvoření typologie objektů - II. etapa - Krnovsko a Hornobenešovsko - Hornobenešovsko\nStavebněhistorický průzkum farního kostela Nanebevzetí Panny Marie ve Zlatých Horách.\nHistorický průzkum sídelního útvaru Mosty u Jablunkova.\nVila Lipová v Luhačovicích.\nSignatura: SHP 32\nVila Růžová v Luhačovicích.\nSignatura: SHP 31\nNálezová zpráva. Kostel Povýšení sv. Kříže v Karviné-Fryštátě-střechy, krov, podkroví.\nStavebněhistorický průzkum zámku ve Staré Vsi nad Ondřejnicí. 2000\nKatedrála Božského Spasitele v Moravské Ostravě. Archivní průzkum.