Tento článek je věnovaný desítkám milionů občanů Sovětského svazu, Rudoarmějcům, partyzánům a bojovníkům komunistického odboje, kteří obětovali mnohé při boji a poražení nacismu.\nPřed 80 lety, v neděli 22. června 1941, nacisté zahájili proti SSSR dosud největší vojenskou invazi v lidských dějinách. Do listopadu téhož roku, se Hitlerova armáda byla schopná dostat před brány Moskvy, okupovat celou Ukrajinu a Bělorusko a zahájit obléhání Lenigradu, srdce Říjnové revoluce. Z celkového počtu 5,3 milionů vojáku Rudé armády, se do konce roku 1941 stane 4,5 milionů oběťmi Hitlerova válečného stroje. Přibližně 40 procent populace SSSR padne pod nacistickou okupaci společně se zemědělsky a průmyslově nejproduktivnějšími regiony SSSR.\nTed Grat v dopise pro britské trockisty v červenci 1941 napsal:\n„Největší střet v historii světa na frontě dlouhé 1 800 mil uvrhl celou internacionální situaci do stavu toku („a state of flux“ - stav nejistoty ohledně toho, co by se mělo udělat). Tento imperialistický útok na první dělnický stát, již není pouhá marxistická vyhlídka, ale tvrdá a chmurná realita.“\nTyto katastrofické ztráty připravily půdu pro dlouhou a brutální „válku ve válce“, která bude utvářet průběh 20. století. Fronta, na které se odehrával nemilosrdný boj mezi Nacistickým Německem a Sovětským svazem, mezi lety 1941-1945, byla rozhodujícím dějištěm 2. světové války, která sama o sobě byla krvavým pokračováním první imperialistické války z let 1914-1919. Z celkových 13 milionů nacistických ztrát, bylo 10,7 milionů způsobeno při boji s Rudou armádou.\nHned mezi prvními dny války, ukázal sovětský lid ohromnou statečnost při hrdinském partizánském boji proti nacistickým okupantům. Rudá armáda zasadila drtivé údery nacistickým a fašistickým silám při bojích ve Stalingradu, Kursku a během operace Bagration, která se ukázala jako největší vojenský postup v historii. Tyto vojenské úspěchy později vyvrcholily v dobytí Berlína, Varšavy, Prahy a Budapeště, což položilo základy Stalinistické moci ve východní Evropě, které zde přetrvaly až do roku 1989. Rudá armáda byla také zodpovědná za osvobození desítek tisíc vězňů, kteří byli věznění v nacistických táborech smrti, včetně tech z Osvětimi.\nByl to tedy sovětský lid, který byl zodpovědný za poražení Hitlerova Německa, které před tím, než upřelo svůj pohled smrti na Sovětský svaz, bylo schopné dobýt kapitalistické mocnosti západní Evropy a přivést Britské Impérium na kolena. Znárodněná a plánovaná ekonomika Sovětského svazu byla hlavní opěrou Sovětského svazu při boji s Nacistickým Německem, jenž byla do roku 1943 schopná překonat válečnou produkci Nacistického Německa a vybavit Rudou armádu oborským množství zbraní a materiálu.\nNicméně zásluha za tyto úspěchy Sovětského svazu nenáleží Stalinovi. Ten, společně se sovětskou byrokracií, Hitlerovi usnadňoval jeho úspěchy, a to včetně jeho nástupu k moci, jeho nadvlády nad Evropou, a dokonce i samotný pochod do samého srdce Sovětského svazu. Devastující údery, které Nacistické Německo zasadilo Sovětskému svazu v roce 1941 byly výsledkem více než dvou dekád politických, diplomatických a vojenských selhaní, za které nese vinu Stalin, jeho režim a vedoucí kruhy Komunistické Internacionály. Čtyři roky brutální a devastující války a více než 20 milionů mrtvých byla daň, kterou musel lid Sovětského svazu zaplatit za neúspěchy stalinismu a chyb, jichž se v roli vůdce dopustil sám Stalin.\nObrana revoluce: světová revoluce nebo „socialismus v jedné zemi“?\nKdyž Leninova a Trockého bolševická strana přivedla v listopadu 1917 ruskou dělnickou třídu k moci, velice dobře znala obtíže, kterým bude sovětská moc při obraně proti světovému imperialismu vystavena. I přesto, že Sovětský svaz si během občanské války vybudoval silnou Rudou armádu, pod vedením Trockého, tak i nadále zůstával hlavním prostředek obrany revoluce její revolučně-internacionalistický přístup k proletariátu v imperialistických mocnostech. Celá perspektiva bolševiků na udržení moci, závisel na vítězných revolucích proletariátu v imperialistických zemích, a to hlavně v Německu.\nLenin při projevu k sovětům v červenci 1918 řekl:\n„Nikdy jsme nevěřili iluzi, že síla proletariátu a revolučního lidu jedné země, jakkoliv heroického, organizovaného a disciplinovaného, by mohl porazit světový imperialismus. Něco takového může být provedeno pouze společným úsilím proletariátu celého světa…Nikdy jsme se nenechali oklamat myšlenkou, že něco takového může být provedeno jednou zemí. Věděli jsme, že naše činy budou vést ke světové revoluci a věděli jsme, že vlády imperialistických mocností, které tuto válku (1. světovou válku) započali, jí nebudou schopné ukončit. Tato válka může být ukončena pouze společným úsilím všech proletářů; a když jsme se chopili moci, bylo naším úkolem, jako proletářské komunistické strany, v době, kdy v ostatních zemích ještě přetrvávala vláda kapitalistické buržoazie, udržet tuto nabytou moc, tuto pochodeň socialismu, aby mohla rozptýlit co nejvíce jisker a rozšířit tak plamen socialistické revoluce“\nDiplomacie mladého sovětského státu byla zaměřena na dosažení tohoto síle. Trocký, při jednání o Brest-litevské smlouvě, věnoval své projevy spíše proletářům v Německu, Rakousko-Uhersku a proletářům z ostatních zemí světa spíše než generálům, kteří seděli na druhé straně konferenčního stolu. Komunistická propaganda podnítila vlnu vzpour, které ochromily armády a loďstva, jež byla poslána imperialistickými mocnostmi, aby rozdrtily revoluci. Stávky sympatizujících dělníků po celém světě zastavily dodávky zbraní, které byly vyráběny pro Bílou armádu a přiměly imperialistické vlády, aby si v obavách z revoluce doma rozmyslely, zda zasáhnou do občanské války v Rusku.\nBěhem občanské války se revoluce rozšířila do Finska, Maďarska, Německa, Itálie a Mongolska. Proletariát celého světa byl radikalizovaný, organizovaný a inspirovaný vítězstvími jejich soudruhů v Rusku. Bolševici, v roce 1919, založili Komunistickou Internacionálu, která měla pomáhat proletariátu z celého světa v rozvíjení jejich vlastních komunistických stran a koordinovat boj proti imperialismu a kapitalismu ve světovém měřítku.\nImperialistické mocnosti světa, včetně USA, Velké Británie, Francie, Japonska, Německa atd., vyslaly své armády, aby rozdrtily revoluci a podpořily reakcionářskou Bilou armádu. Rudá armáda byla proletářskou, rolnickou a internacionalistickou silou, založenou zpočátku na partyzánských oddílech a dělnických milicích Rudé gardy vybudovaných v průběhu roku 1917.\nTrockému bylo dáno za úkol z Rudé armády udělat moderní a profesionální bojovou sílu. Ta zahrnovala dobrovolníky a brance z řad sovětské dělnické třídy a rolnictva i internacionalistické bojovníky z celého světa. Zásadní bylo, že Rudá armáda využila zkušených a profesionálních „vojenských expertů“ – bývalých důstojníků carského vojska, kteří byli dosazeni do služby pod dohledem sovětských politických komisařů. Z občanské války se vynořilo mnoho klíčových osobností mezi válčené éry a éry 2. světové války, včetně Tuchačevského, Žukova, Budyonna, Vorošilova a dalších.\nPři projevu na prvním světovém kongresu Komunistické internacionály, v roce 1919, Trocký jako Lidový komisař války prohlásil:\n„Pokud na mapě nakreslíte přímku vyzařující z Moskvy do jakéhokoliv směru, naleznete všude ruského rolníka, ruského dělníka, jenž stojí se zbraní v ruce v této chladné noci na hranicích socialistické republiky, kterou tak urputně brání. A já vás mohu ujistit, že dělnící-komunisté, kteří tvoří páteř této armády, cítí, že nejsou pouze strážným plukem Ruské socialistické republiky, ale také Rudou armádou Třetí internacionály.“\nSověti byli úspěšní a Bilou armádu a imperialistické armády porazili, ale za velkou cenu. To, co bylo nyní Sovětským svazem, bylo nepřetržitě ve válce mezi lety 1914-1922 a destrukce, která byla způsobená 1. světovou válkou a občanskou válkou, zapříčinila rozpad ekonomiky, společnosti a dělnické třídy jako takové. Očekávané revoluce v imperialistických zemích, kvůli vedení dělnických stran třídními kolaboranty, selhaly a naděje na vnější pomoc pohasla. Za těchto podmínek začala dělnická demokracie, která charakterizovala rané období ruské revoluce, degenerovat. Vyčerpaná dělnická třída, po letech obětování a utrpení, nebyla nadále schopna se prosadit v sovětské vládě.\nPo Leninově smrti, v roce 1924, sovětská moc ustoupila vládě státní byrokracie, jejichž přímá část byla přímo zděděna po carismu. Zprvu opatrně, ale se zvyšující sebedůvěrou, začal zájmy byrokracie ve vedení vlády zastupovat Josef Vissarionovič Stalin. Konzervativní byrokracie nechtěla o bolševickém plánu na světovou revoluci ani slyšet. Místo toho, aby byrokracie hledala cestu z bezvýchodně situace, které země čelila, se byrokracie spokojila s řízením znárodněné a plánované ekonomiky na zádech sovětských dělníků a rolníků, zatímco si posilovala své privilegované postavení.\nProletářko-internacionalistické elementy v Komunistické straně čelily brutálnímu útlaku ze strany Stalina, který upevňoval své postavení. Nakonec byly desetitisíce lidí vyloučeny ze strany, propuštěny ze zaměstnání, zatčeny, vyhnány nebo zavražděny. Trocký, vůdce Levé opozice a Stalinův největší sok v Komunistické straně, byl poslán do exilu ze Sovětského svazu v roce 1929 a v roce 1940 byl zavražděn agentem Stalina.\nSvětový imperialismus strávil 20 léta zotavováním z devastace světové války a dal Sovětskému svazu nějaký čas na oddych. I přes degeneraci strany v Sovětském svazu, byli dělníci organizovaní v Komunistické internacionále, a byli připraveni bojovat za lepší svět. Během dvacátých a třicátých let se v mnoha zemích objevily revoluční příležitosti, ale stalinistické vedení bylo naprosto nekompetentní a žádné z těchto příležitostní nevyužilo. Porážka čínské revoluce v letech 1926-27, kdy Stalinův spojenec Čankajšek zradil a zmasakroval čínské komunisty, byla těžkou ranou pro morálku sovětské dělnické třídy a posílila její pocit izolace. Nic však nepřipravilo cestu k obnovení imperialistické agrese proti Sovětskému svazu tak, jako opakované porážky německé revoluce.\nPorážky stalinismu v Německu\nRozsáhlou analýzu německé revoluce byla marxisty provedena již v jiném článku. Mezi lety 1918 a 1933 se německým dělníkům nabízelo mnoho příležitostí ke svržení kapitalismu, zničení vznikajícího nacistického hnutí a ke vzkříšení plamene evropské revoluce. Avšak stalinistické vedení Komunistické internacionály žádné této příležitosti nevyužilo.\nBěhem německé revoluce v roce 1923, vyvolala francouzská okupace Porýní krizi, která dala komunistické straně možnost k organizování povstání. Kvůli stoupající inflaci a požadavku Francie, jež nutila Německo k zaplacení válečných reparací, zapříčinilo rozhořčení v řadách německého proletariátu. V Německu se začínaly objevovat dělnické milice a Německo zaplavily stávky. Trocký v té době naléhal na německé komunisty, aby využili příležitosti a stanovili datum na povstání.\nVůdci německé komunistické strany začali plánovat demonstrace a požádaly o radu Komunistickou internacionálu. Vzhledem ke zhoršujícímu se Leninovu zdraví a indispozici Trockého a dalších klíčových bolševických vůdců, však bylo k dispozici jen několik vůdců Internacionály, kteří mohli rozhodnout o dalším postupu v této zásadní záležitosti. V dopise Zinověvovi, vyjádřil Stalin svou konzervativní nedůvěru v revoluční sílu německého proletariátu „můj názor je takový, že Němci musejí být drženi na uzdě a ne podněcováni“\nTento postoj nakonec zvítězil ve vedení Komunistické internacionály, i když podmínky pro revoluční ofenzívu rychle dozrávaly. Německým komunistům bylo na poslední chvíli doporučeno zrušení plánované generální stávky a povstání, což vyústilo v demoralizující fiasko.\nEkonomická a politická krize ve Výmarské republice zničila základy stabilní buržoazní demokracie. Německý proletariát se znovu vydal na cestu boje, zahajoval mnoho stávek a byl obdarovaný obrovskou podporou od sociálních demokratů a komunistů té doby. Tradiční německé buržoazní strany nedokázaly zkrotit bojovnou energii dělnické třídy. Vystrašená buržoazie, která se bála revoluce v samotném srdci Evropy, začala hledat alternativy a cestu ven z této krize. Nacisté, kdysi perzekuovaná skupina na okraji německé společnosti, se stali nejlepší nadějí kapitalistů na zničení revolučního potenciálu německého proletariátu. Podporována kapitalisty z Evropy a z celého světa, byla Hitlerova strana schopná získat ohromnou podporu, na konci dvacátých a na začátku třicátých let, a byla schopná mobilizovat zruinovanou a rozběsněnou drobnou buržoazii.\nNaneštěstí, síla proletariátu byla tváří v tvář této hrozbě rozdělena. Reformističtí sociální demokraté by nevedli proletariát k moci a v boji proti Hitlerovi, takže to zůstalo na komunistech. Avšak v této době, již plně stalinizovaná Kominterna přijala tezi „Třetího období“, která očekávala blížící se „finální krizi kapitalismu“. Tato chybná myšlenka ospravedlňovala chybné závěry, že reformistické dělnické organizace, jako například SPD (Sociálnědemokratická strana), jsou „sociální fašisté“. Němečtí komunisté, pod vedením Moskvy, přijali tuto chybnou myšlenku, že sociální demokraté jsou hlavní nepřátele Komunistické strany.\nReformističtí vůdci vždy hráli prohnilou a kontrarevoluční roli a sloužili jako jeden z hlavních pilířů kapitalistické stability, zatímco stalinistická politika sloužila jen k tomu, aby vrážela hlubší klín mezi samotné komunistické a socialistické dělníky. Jediným východiskem z hrozící katastrofy byla proletářská revoluce. Ta je však možná pouze tehdy, pokud komunisté získají důvěru rozhodující části mas v boji.\nK poražení Hitlera byla zapotřebí společná fronta mezi komunisty a socialisty. Obě strany měly nejen velkou podporu proletariátu, ale také měly své vlastní milice, které byly schopné bojovat proti Hitlerovi. Jak hrozba Hitlera rostla, Trocký a Levá opozice vyzvala komunisty, aby se spojili se socialistickými dělníky a společně bojovali proti Hitlerovi. Boj s nacismem mohl být příležitost, jak dostat sociálnědemokratické dělníky na svou stranu.\nStalinisté udělali pravý opak. Poté, co udělali ze sociálních demokratů „hlavní nepřátele“, komunistická strana v podstatě vytvořila s Hitlerem koalici. V roce 1931, komunisté podpořili nacisty iniciované referendum proti sociálně demokratické vládě v Prusku, čímž skandalizovali sociálnědemokratické dělníky. Pomocí sloganů jako „vyžeňte sociální fašisty z jejich prací v továrnách a odborech!“ a „vyžeňte je z továren, pracovních úřadů a odborných škol“, komunističtí bojovníci aktivně kolaborovali s nacistickými chuligány a fyzicky útočili a ničili schůze odborů, které byly iniciované SPD.\nTato sebe destruktivní politika zahubila německý proletariát, zatímco Hitler získával čím dál tím větší moc. S dělnickými stranami, které bojovali proti sobě, měla střední třída a rolnictvo pouze Hitlera a jeho slib národní spásy. Když se Hitler stal kancléřem, byl jeho první krok útok na komunisty, socialisty a odboráře. Nacisté použili požár Říšského sněmu jako záminku k zakázání komunistické strany a již v březnu 1933 se Hitler stal diktátorem. Kvůli paralýze a rozepři mezi dělnickými stranami se pak Hitler mohl chlubit tím, že se k moci dostal v podstatě mírumilovně.\nStalinova zahraniční politika\nDíky Hitlerově nadvládě byla válka mezi SSSR a Nacistickým Německem nevyhnutelná. Fanatický a militantní antikomunismus je jednou z klíčových charakteristik nacismu, takže nebylo žádným tajemstvím, že Hitler si chce podrobit Východní Evropu a udělat z ní životní prostor pro Němce.\nStalinistická politika socialismu v jedné zemi, vedla celosvětové komunistické hnutí k porážce za porážkou. Selhání „Třetího období“ vytvořila cestu k politice popoular-forntismu a k podřízení proletariátu buržoazním liberálům. Komunistická internacionála sehrála kompletně reakcionářskou roli, když se španělský proletariát postavil na odpor vojenskému puči, který byl vedený Francem v roce 1936.\nMísto mobilizování proletariátu za účelem svržení kapitalismu ve Španělsku, jako prostředek podkopání základny podpory fašismu, stalinisté udělali vše, co mohli, aby boj nepřekročil hranice buržoazního republikanismu. Stalin viděl alianci s kapitalistickými demokraciemi z Francie a Británie - nikoli internacionalistickou revoluci – jako nejlepší způsob, jak omezit fašistickou expanzi. Komunisté se proto museli chovat co nejlépe, aby nevystrašili případné spojence Sovětů. Avšak, zatímco Hitler a Mussolini posílali vojáky a vybavení do Španělska, Francouzští a Britští imperialisté zůstali neutrální.\nStalinisté se tedy byli pouze takový policisté proletářské třídy, jak je vidět v jejich roli při potlačování anarcho-syndikalistů a POUM ve jménu kapitalistické republiky, během májových dnů roku 1937. Když byl proletariát utlumen, tak se revoluční iniciativa, která byl nutná k poražení Franca, rozplynula a v Evropě byla vytvořena další fašistická diktatura.\nI přes nečetný počet příležitostí, se Stalinistické vedení SSSR připravilo o všechny možnosti k vytvoření přátelské dělnické vlády kdekoliv na světě. Zatímco Hitler nabíral na síle, Stalin vložil své naděje do buržoazního pacifismu, Ligy Národů a do „přátel míru“, které viděl v britském, francouzském a americkém imperialismu. Když nacisté vyhrožovali anexí Československa, Stalin se opět pokusil vytvořit alianci s britským a francouzským imperialismem a zašel tak daleko, že v rámci demonstrace síly částečně mobilizoval Rudou armádu. Hloupost tohoto přístupu se později sama ukázala, když imperialističtí „demokraté“ Stalinovi zdvořile naslouchali a pak jednoduše akceptovali Hitlerovi požadavky.\nDo roku 1939 bylo všem jasné, že se Evropa řítí do války. Stalin se dopustil dalšího závažného zločinu, když s Hitler uzavřel Molotov-Ribbentrop pakt na konci srpna 1939. Stalin, zbavený podpory na mezinárodní scéně, se rozhodl, že bude lepší zajistit si dočasný mír a rozdělení východní Evropy. Tento krok však úplně eliminoval SSSR jako potencionální hrozbu pro Hitlerovi plány, čímž Stalin vydláždil cestu pro nacistické dobývaní po celé Evropě, a to hlavně pro dobytí Francie mezi lety 1939 a 1941.\nMarx v roce 1871 rozuměl tomu, že Pruské dobytí Francie otevře dveře „rasové válce“ mezi Germány a Slovany. Tato základní myšlenka byla ztracena u empiristy Stalina, který neměl v těle ani špetku skutečného marxismu. Rozčílený Trocký v mediích komentoval podepsání tohoto paktu takto „Stalin se ze všeho nejvíce bojí války… Stalin nemůže vést válku s nespokojenými rolníky, dělníky a bezhlavou Rudou armádou… Německo-Sovětský pakt je kapitulace Stalina před fašistickým imperialismem s cílem zachovat sovětskou oligarchii.“\nPakt vytvořil vlnu neshod a pochybností v řadách komunistů po celém světe, kteří museli, v podstatě přes noc, vyměnit svůj anti-Hitlerismus za uznávání Nastického Německa jako spojence SSSR.\nRoky před Barbarossou Stalin uzavřel řadu obchodních dohod s Hitlerem, aby si zajistit „mír“. Stalinovi se pouze podařilo ozbrojovat a zásobovat fašistické vojáky, zatímco si podmaňovali proletariát od Polska až po Británii. Do roku 1941 bylo sovětské dřevo, guma, fosfáty, azbest, chrom, mangan, nikl a ropa důležitými součástmi německého válečného průmyslu. Poslední dodávka těchto surovin do Německa dorazila pouze hodiny před tím, než 22. června začaly nacistické bomby dopadat na sovětská města.\nRozvoj Rudé armády\nNa konci třicátých let se Rudá armáda stala jednou z nejsilnějších armáda na světě. Sovětské pětiletky kladly důraz na těžký průmysl a obranu. Cílem byla obrana země před imperialistickými útoky a obrana privilegované byrokracie před sovětskými masami. Celý svět záviděl SSSR jeho letectvo. Tanky, letadla a artilerie se v obrovský množstvích valily z nově vybudovaných průmyslových komplexů. V roce 1941, víc než 14 milionů sovětských občanů podstoupilo základní trénink a byli připraveni k mobilizaci v případě války.\nRoky tvrdé války, v časech revoluce, vytvořily důstojnický sbor Rudé armády, který zahrnoval jedny z nejlepších vojenských teoretiků té doby. Hlavním z nich byl Michail Tuchačevskij, nejúspěšnější generál Rudé armády v době občanské revoluce. Během konce dvacátých a začátkem třicátých let, Tuchačevskij a jeho spolu myslitelé vyvinuli koncept Deep Battle, který se později vyvinul do velkolepějšího schématu Deep Operations. Deep Operations kladly důraz na koncentraci sil, mobilitu, kombinovaný boj se zbraněmi a systém echelon, který má přemoci nepřítele v klíčových bodech, proniknout do jeho zadních oblastí, narušit logistiku a posily a obklíčit jejich síly. Tato metoda je zakládaná na zkušenostech z konce první světové války a ruské občanské války a byla důkladně modernizovaná do nové éry industrializovaných a mechanizovaných vojenských operací. Nová doktrína dokázala svou efektivnost po prvním období Německo-Sovětského konfliktu a byla základem každé velké ofenzívy Rudé armády.\nTento důstojnický sbor nepochybně sehrál svou roli v byrokratické degeneraci ruské revoluce. Během samotné občanské války se vytvořila takzvaná „vojenská opozice“, která kritizovala - někdy dokonce narušovala - politiku Lenina a Trockého. Ačkoli zahrnovala různé osobnosti a názory, vojenská opozice se obecně stavěla proti centralizovanému vojenskému velení založenému na bývalých carských vojenských profesionálech, proti partyzánským metodám a extrémnímu spoléhání na „ofenzivní“ a „manévrovací“ taktiku. Jednalo se především o intelektuální proud ve vyšších armádních kruzích; zahrnoval však také vrstvu komisařů a velitelů kolem Stalina, kteří během ruské občanské války působili v oblasti u Caricynu (později přejmenovaného na Stalingrad).\nPo válce tento důstojnický sbor stále více zaujímal výsadní postavení v armádě i v samotném sovětském státě, stejně jako zbytek byrokracie. Většina z nich se sama stala „vojenskými experty“. V roce 1935 zavedla Rudá armáda v důstojnickém sboru stratifikovanou hierarchii a povýšila vedoucí osobnosti jako Tuchačevského, Vorošilova, Budyonného a další do hodnosti maršála Sovětského svazu.\nStalin stíná Rudou armádu\nAčkoli byl nyní plně v sedle, Stalin měl k vojenským expertům stále nedůvěru. Po krvavé porážce opozičních proudů v komunistické straně, označil Stalin za nejbezprostřednější hrozbu pro svou vládu důstojnický sbor Rudé armády, který si udržoval určitou nezávislost na civilní vládě a měl přímý přístup k ozbrojeným silám. V rozporu s duchem svobodné diskuse a kritiky, který v Rudé armádě panoval během revoluce, se Stalin snažil dostat vojenský aparát pevně pod svou kontrolu.\nPočátkem roku 1937 začala NKVD zatýkat nižší důstojníky Rudé armády s obviněním z "kontrarevolučních trockistických názorů". Do června dosáhly čistky vrcholných představitelů Rudé armády a spolu s mnoha dalšími vyššími důstojníky si vyžádaly i Tuchačevského, který byl díky své roli během občanské války považován za člověka úzce spojeného s Trockým. Vorošilov, sovětský maršál, který měl blízko ke Stalinovi od jejich společných dnů v Caricynu, tvrdil, že v Rudé armádě existuje „zrádná kontrarevoluční vojensko-fašistická organizace“, která působí „přísně konspirativním způsobem“ a páchá „podvratnou rozvratnou a špionážní činnost.“\nV letech 1937 až 1941 čistky zpustošily celou Rudou armádu. Decimování pokračovalo i v prvních měsících nacistické invaze. Ačkoli byla skutečně popravena jen poměrně malá část důstojníků, desetitisíce z nich skončily ve vězení nebo na nucených pracích, zatímco další byli cenzurováni nebo donuceni odejít do výslužby. Někteří spáchali sebevraždu. Rozsáhlými čistkami v této době prošlo také sovětské letectvo, zpravodajské služby, úřady průmyslového plánování a samotná NKVD. Nejvyšší soud SSSR později dospěl k číslu 54 714 celkových obětí čistek v Rudé armádě, konečný počet obětí však zůstává neznámý.\nPodlézavci, kteří měli ke Stalinovi blízko již od dob jejich společného působení v Caricynu, jako Budyonnyj a Vorošilov, se čistkám vyhnuli a zaujali vedoucí funkce. Jednalo se o jednostrannou občanskou válku proti sovětským ozbrojeným silám, vedenou z čistě cynických politických důvodů. V prvních zoufalých měsících po nacistické invazi, Rudá armáda rychle vrátila mnoho obviněných důstojníků zpět do svých řad, mezi nimi i Rokossovského, který pak sehrál důležitou roli ve válce. To ukazuje, jak se obvinění z neloajality a zrady nezakládala na pravdě a že Stalinovy útoky na velitele Rudé armády měly zběsilý a svévolný charakter.\nNakonec se v předvečer invaze stali obětí čistek tři z pěti maršálů Sovětského svazu, 80 % velitelů divizí a sborů, všech 16 velitelů vojenských okruhů a mnoho dalších klíčových pracovníků. Důstojníkům hrozilo zatčení na základě jakéhokoli spojení s jiným obviněným důstojníkem. V mnoha jednotkách se v letech předcházejících válce neustále střídali noví velící důstojníci, přičemž každý z nich nahradil posledního „neloajálního“ velitele. To vedlo k předvídatelnému rozkladu disciplíny a koordinace. V nastalém chaosu nesmírně utrpěly řady Rudé armády. Morálka a bojová připravenost prudce poklesly, dramaticky vzrostl počet sebevražd, opilství a nehod.\nTo vše se dělo před zraky imperialistických mocností. Německý náčelník generálního štábu von Beck v roce 1938 napsal, že sovětskou armádu „nelze považovat za ozbrojenou sílu“, protože čistky „vyčerpaly morálku a změnily ji v nečinný vojenský stroj“. Během plánování operace Barbarossa, Hitler uklidňoval obavy svých generálů z velikosti Rudé armády prostým konstatováním, že „armáda je bez vedení“. Čistky učinily ze Sovětského svazu lákavý cíl nacistické agrese.\nK čistkám se přiklonila i sovětská vojenská praxe. Deep Operations sice zůstaly oficiální vojenskou doktrínou, ale byly úzce spojeny s Tuchačevským a vrstvou důstojníků kolem něj, kteří je pomáhaly rozvíjet. Po svém pádu do nemilosti byl Tuchačevskij vyslýchán, mučen, odsouzen ve vykonstruovaném procesu a bez okolků zastřelen. Čistky do značné míry zničily důstojnický sbor odpovědný za výcvik armády v metodě Deep Operations. V tomto prostředí začali sovětští váleční plánovači rušit specializované mechanizované formace, které Deep Operations vyžadovaly pro úspěch, a rozhodli se rozdělit sovětské obrněné síly rovnoměrněji mezi pěší jednotky. To, v kombinaci s nedostatkem důstojníků vyškolených v této metodě, bránilo účinnému uplatňování metody Deep Operations v roce 1941.\nJak vysvětluje David Glantz, přední historik nacisticko-sovětské války: "Nic nemělo na předválečnou Rudou armádu tak oslabující vliv jako vojenské čistky, které začaly v roce 1937 a pokračovaly v nezmenšené míře až do roku 1941."\nRudá armáda se snažila zaplnit vzniklé mezery rychlým povyšováním nekvalifikovaných nižších důstojníků a předčasným ukončením studia vojenských kadetů. Průměrný věk velících důstojníků se v letech před nacistickou invazí výrazně snížil. Na rozdíl od zoceleného důstojnického sboru z dob občanské války, který armádu budoval od základů, mělo relativně málo velitelů, kteří čelili nacistickému náporu, nějaké bojové zkušenosti. V červnu a červenci 1941 šli do boje proti nacistickým velitelům, kteří předchozí dva roky strávili porážením nejlepších armád v západní Evropě.\nTrockismus a obrana Sovětského svazu\nNěkteří představitelé stalinistické levice dodnes opakují lež, že se Trocký zapletl do spiknutí s Nacistickým Německem a císařským Japonskem proti Sovětskému svazu. To byla také podstata obvinění proti mnoha důstojníkům Rudé armády, kteří přišli o život při Stalinových čistkách. Nic nemůže být vzdálenější pravdě. Skutečnost, že se v japonských a německých archivech nikdy nenašly žádné důkazy, je němým svědectvím proti tomuto absurdnímu tvrzení. Po válce zorganizovala Britská revoluční komunistická strana energickou mezinárodní kampaň s cílem využít Norimberského procesu jako příležitosti k veřejnému křížovému výslechu vysokých nacistických představitelů v otázce údajného Trockého "spiknutí" s nimi, imperialistické mocnosti jí však nevyhověly.\nVe skutečnosti Trocký strávil velkou část posledního období svého života usilovnou prací, aby přesvědčil některé své vlastní stoupence o nutnosti bránit Sovětský svaz v případě války s imperialistickými mocnostmi.\nV září 1939 Trockij napsal:\n„Předpokládejme, že Hitler obrátí své zbraně proti východu a napadne území obsazené Rudou armádou. Za těchto podmínek partyzáni Čtvrté internacionály, aniž by jakkoli změnili svůj postoj ke kremelské oligarchii, budou jako nejnaléhavější úkol této hodiny prosazovat do popředí vojenský odpor proti Hitlerovi. Dělníci řeknou „Nemůžeme Hitlerovi přenechat svržení Stalina, to je náš vlastní úkol.“ Válka se stane jejich úkolem.“\nTrockého analýza, kterou potvrdil historický proces, spočívala v tom, že subjektivní role Stalina a sovětské byrokracie způsobila, že Sovětský svaz byl tváří v tvář nacistické agresi méně, nikoli více bezpečný. Trockisté kladli revoluční svržení bonapartistické byrokracie sovětskou dělnickou třídou a obnovení mezinárodního komunistického hnutí, jako nezbytnou podmínku úspěšné obrany Sovětského svazu. V případě útoku se však trockisté bezpodmínečně postavili za obranu SSSR a jeho znárodněného plánovaného hospodářství před nacistickým barbarstvím.\nBěhem války bojovali trockisté v odboji proti nacistické okupaci. Ti, kteří se ocitli v řadách imperialistických armád, vedli revoluční propagandu a agitaci proti svým vládám a bojovali za přeměnu konfliktu v revoluční dělnickou válku proti fašismu a kapitalismu. Trockisté tvrdili, že k porážce nacistů je nutná dělnická vláda, a že dělnické strany musí přerušit „spojenectví“ se „svou“ vládnoucí třídou, aby za takovou vládu (dělnickou vládu) mohly bojovaly. Internacionalistický přístup mohl získat na svou stranu některé části německé armády a podnítit revoluci v samotném Německu.\nKdyž nacisté v červnu 1941 udeřili na Východ, bojovala zdecimovaná Rudá armáda statečně proti obrovské přesile, často do posledního vojáka. Miliony vojáků Rudé armády se však kvůli neschopnosti a nezkušenosti svých velících důstojníků dostaly do skutečně nevýhodných pozic.\nPodle Davida Glantze:\n„Mnohé z počátečních sovětských porážek byly přímým důsledkem nezkušenosti přeživšího sovětského důstojnického sboru. Polním velitelům chyběly praktické zkušenosti, aby se dokázali přizpůsobit taktické situaci, a měli tendenci uplatňovat stereotypní řešení, například rozdělování podřízených jednotek podle učebnicových schémat bez ohledu na skutečný terén. Výsledkem byly síly, které se nesoustředily a nekoncentrovaly na nejpravděpodobnější cesty německého postupu a útočily a bránily se tak stylizovaným a předvídatelným způsobem, takže pro zkušené Němce bylo snadné čelit sovětským úderům a vyhýbat se jim.“\nPozději v roce 1941 sovětský generální štáb cítil potřebu vydat rozkaz podřízeným velitelům, aby jednoduše nerozdělovali dělostřelecké zbraně rovnoměrně po sektorech, za které byli zodpovědní. Sovětský náčelník generálního štábu Georgij Žukova musel dokonce výslovně zakázat frontální útoky do týla nepřátelské obrany. Nedostatek velitelských kompetencí, který zůstal po čistkách, způsobil, že takovéto základní pokyny ze samého vedení byly nezbytné. Kromě fyzické absence kvalifikovaných velitelů, čistky vyvolaly také atmosféru strachu a rezignace mezi přeživšími důstojníky. Vzhledem k tomu, že čistky pokračovaly i během nacistické invaze, sovětští důstojníci se pochopitelně zdráhali odchýlit od nepružných stálých rozkazů nebo učebnicových schémat z obavy, že budou udáni NKVD, jejíž agenti hledali jakoukoli záminku, aby uspokojili své šéfy v Moskvě. Miliony bojovníků Rudé armády položilo své životy ve službě za těchto tragických okolností.\nVe jménu odplevelení neexistujícího „kontrarevolučního trockistického spiknutí“ zasadil Stalin vlastní rukou první zničující rány Rudé armádě počínaje rokem 1937. Žádné spiknutí, které kdy bylo vymyšleno, nemohlo poškodit sovětské válečné úsilí proti nacismu více, než jak to udělaly Stalinovy čistky.\nPřestože si sovětské vedení dobře uvědomovalo, že čistky ochromily ozbrojené síly, Stalin v předválečném období tlačil Rudou armádu do akcí proti zemím, jako je Finsko, Polsko a Rumunsko. Na základě podmínek paktu Molotov-Ribbentrop, Sovětský svaz také obsadil a později anektoval pobaltské země Estonsko, Lotyšsko a Litvu. Stalin považoval tyto kroky za nezbytné k vytvoření nárazníku mezi sovětským srdcem a rostoucí Nacistickou říší. Ve skutečnosti tyto akce pouze poprvé vytvořily společnou hranici s Německem a ve válce se tento "nárazník" v krátké době vypařil.\nZimní válka proti Finsku v letech 1939-40 byla trapnou příhodou, která odhalila mnohé nedostatky Rudé armády. Navzdory relativně malé velikosti, armáda Finska snadno odrazila první sovětský postup a způsobila těžké ztráty. Jednotky z Ukrajiny byly v subarktickém Finsku nasazeny bez zimního vybavení, což vedlo k jejich zničení z rukou slabých finských sil. Sovětskému průzkumu se nepodařilo identifikovat hlavní finské obranné pozice severně od Leningradu a následovala jatka. V lednu 1940, Trocký v dopise pohrdavě ocenil tento debakl jako příklad, který ukazuje, „[...] do jaké míry vládne v Kremlu hloupost a demoralizace“. Obnovený sovětský útok dopadl lépe a donutil Finy přistoupit na sovětské mírové podmínky, ale škody na sovětské morálce a prestiži byly vážné.\nSovětští vojenští plánovači reagovali na katastrofu ve Finsku a zároveň varovně přihlíželi dechberoucím německým vítězstvím v Beneluxu a ve Francii jen o několik měsíců později. Mezi zimní válkou a nacistickou invazí prošla Rudá armáda několika reorganizacemi a horečně se snažila napravit situaci ještě před německým útokem. Když útok konečně přišel, zasáhl Rudou armádu uprostřed další z opakovaných chaotických reforem. V červnu 1941 bylo více než 75 % velitelů Rudé armády u svých jednotek méně než jeden rok.\nNavzdory jasným indiciím o německém vojenském posilování ve východní Evropě, a dokonce i zpravodajským zprávám, které přesně určovaly den útoku, zaujaly sovětské síly v pohraničních oblastech v červnu 1941 zcela netečnou pozici. Stalin, obávající se konfliktu, se především snažil vyhnout případné provokaci s Hitlerovými silami podél hranic. Tato starost ho vedla k tomu, že ignoroval skutečnost, že Němci evakuovali své velvyslanectví a že všechny lodě plující pod německou vlajkou opustily sovětské přístavy. V týdnech před útokem vstoupilo do sovětského vzdušného prostoru více než 300 nacistických průzkumných letů, které však zůstaly zcela bez odezvy.\nKomunističtí železničáři ve Švédsku také posílali sovětské vládě varování před hromaděním vojenských sil, ale bezvýsledně. Hrstka sovětských velitelů vzala na vědomí rostoucí vojenskou aktivitu na nacisty okupovaném území a uvedla své síly do vyššího stavu pohotovosti. Naprostá většina sovětských jednotek podél hranic, však byla 22. června zcela nepřipravená, což vedlo k jejich rychlé porážce.\nCílem nacistických válečných plánů bylo zničit Rudou armádu v rychlé sérii obkličovacích manévrů v blízkosti hranic. Hitler očekával, že rychlá a ohromující porážka vyvolá v Sovětském svazu politickou krizi, která povede k rozpadu stalinského režimu, v obdobnému procesu, který vedl k pádu carismu a vystoupení Ruska z první světové války. Nacistická rozvědka však zcela podcenila obrovskou velikost Rudé armády, houževnatost sovětského lidu a obrovskou mobilizační schopnost SSSR. To učinilo nacistické plány na rychlé vítězství nerealizovatelnými a přinutilo je vpadnout hlouběji do sovětského nitra.\n22. června 1941 ve tři hodiny ráno, překročily letky německých dálkových bombardérů sovětskou hranici, aby bombardovaly vzdálená města jako je Leningrad a Sevastopol. Dělostřelecká palba začala ve 3:15. Za úsvitu se nad sovětskými letišti na hranicích objevily roje německých letadel, které zničily více než 1 200 letadel Rudého letectva, většinou ještě na zemi. Nacisté ovládali nebe nad bojištěm po celé první rozhodující týdny své ofenzívy, což jim umožnilo beztrestně drtit sovětské posily, logistiku a bombardovat pozice Rudé armády.\nVíce než tři miliony německých bojových jednotek, podporované půl milionem spojeneckých vojáků, vpochodovaly na území ovládané Sověty. Nacistické síly postupovaly rychle a vytrvale. V čele svých obrněných jednotek uplatňovali němečtí generálové svou strategii bleskové války s maximálním účinkem. Jejich odvážné obkličovací manévry rozbily nepřipravené síly Rudé armády. Celé armády se jednoduše rozplynuly v ubíjející palbě nacistického útoku.\nV prvních dnech války selhalo sovětské spojení a z Moskvy nebylo možné získat přesné informace o podmínkách na frontě. Stalin vydal v noci invaze, v souladu se sovětskými předválečnými plány, neproveditelný rozkaz ke generálnímu protiútoku. Nedostatečná připravenost armády v kombinaci se zuřivostí nacistického postupu odsoudila k neúspěchu ty jednotky, které se pokusily tento rozkaz splnit.\nPo několika dnech se sklíčený Stalin na dva týdny stáhl z činnosti. Když se koncem června stáhl na svou osobní daču, řekl Stalin svým podřízeným: "Všechno je ztraceno. Vzdávám se. Lenin založil náš stát a my jsme to posrali." Sovětský lid se o válce poprvé dozvěděl z krátkého Molotovova rozhlasového vysílání večer 22. června, ale od samotného Stalina se dozvěděl až 3. července.\nSovětští generálové se první týdny války narychlo snažili dát dohromady obranu a zorganizovat plánované protiúdery proti německé armádě, ale téměř na každém kroku byli obelstěni a přemoženi. Nacistická ofenziva byla nejúspěšnější v severním a centrálním sektoru útoku. Minsk, hlavní město Běloruska, padl 26. června poté, co německé bombardéry proměnily velkou část města v trosky. Během tří týdnů se nacistická vojska přehnala přes pobaltské republiky a připravovala postup na Leningrad. Sovětské síly se v jižním sektoru držely o něco lépe, částečně proto, že jejich první obranné linie odpovídaly řece Bug, a také proto, že zde sovětští plánovači před válkou rozmístili více sil.\nNacističtí generálové se radovali. Jeden z nich, Halder, 3. července napsal, že zničení Rudé armády podél hranic znamená, že celá válka byla vyhrána během dvou týdnů. Nacistické armády postoupily na sovětské území o více než 600 kilometrů a způsobily Rudé armádě více než 750 000 ztrát, přičemž zničily více než 10 000 tanků a téměř 4 000 letadel. Německé ztráty byly poměrně malé\nV polovině července však Hitlerova vojska, která očekávala, že v sovětském vnitrozemí narazí na malý odpor, začala narážet na obrovské sovětské formace, o jejichž existenci německá rozvědka neměla tušení. Tyto jednotky nebyly vedeny o nic efektivněji než sovětské jednotky u hranic, ale alespoň byly mobilizovány k boji. Rostoucí obavy Němců vyvolávala také otázka logistiky a zásobování.\nMezi nacistickými veliteli se objevil pojem „ruský kilometr“, a to kvůli velkému rozdílu v infrastruktuře mezi západoevropským bojištěm a Sovětským svazem, který měl jen málo zpevněných cest. Německá vozidla se v těchto podmínkách častěji porouchávala, což brzdilo postup. Sovětské železniční tratě také používaly jiný rozchod než zbytek Evropy, což nacistům znemožňovalo používat na sovětském území vlastní nákladní vozy bez rozsáhlých úprav. Trocký v roce 1936 napsal, že hlavní výhodou SSSR ve válce bude jeho rozsáhlé území a obrovský počet obyvatel, a tyto dva faktory se opravdu začaly projevovat.\nNacistická okupace byla krutá a brutální. Trocký předpokládal, že v případě invaze nebudou hlavní hrozbou pro sovětský systém samotné imperialistické armády, ale objem levného zboží, které si sebou přivezou. To by posloužilo k podkopání křehkého základu plánovaného hospodářství, které bylo nefunkční, a to kvůli žalostně špatnému řízení ze strany byrokracie. Nacisté však neměli zájem přeměnit Sovětský svaz v nový trh, ale vylidnit jej a kolonizovat. Heinrich Himmler si stanovil cíl snížit počet slovanských obyvatel na 30 milionů a Herman Göring se Mussoliniho ministru zahraničí chlubil, že v roce 1941 zemře v Rusku hlady 20-30 milionů lidí. Moderní odhady skutečných obětí této politiky uvádějí, že během války zemřelo na následky hladu 4,4 milionu sovětských občanů.\nSamotná Barbarossa měla být první fází tohoto plánu. Nacistické armády se měly částečně uživit systematickým drancováním sovětských zásob potravin, dobytka, dřeva a dalšího materiálu. Do konce války byly téměř tři miliony sovětských občanů donuceny k otrocké práci v německém průmyslu. Nacistické jednotky po obsazení města běžně popravovaly několik lidí, aby zastrašily obyvatelstvo a přiměly je k poslušnosti. Podle nacistických rozkazů nebylo pro velitele povinné trestat německé vojáky, kteří byli přistiženi při týrání okupovaného obyvatelstva.\nRozkaz, vydaný 19. května 1941, vyzýval k „bezohlednému a energickému postupu proti bolševickým agitátorům, sabotérům, Židům a k totální likvidaci veškerého aktivního i pasivního odporu“. Tento rozkaz uděloval nacistickým jednotkám oprávnění vraždit Židy, kdekoli je najdou. Zahrnutí Židů do tohoto rozkazu také ukazuje, do jaké míry se v té době antisemitismus a antikomunismus prolínaly, což platí dodnes.\nPo válce se někteří revizionističtí obhájci pokoušeli „obnovit čest“ německého wehrmachtu jako profesionálních vojáků, kteří se odpoutali od nacistické ideologie. Některé studie však ukázaly, že až 29 % německých důstojníků v invazní armádě, bylo osobně členy nacistické strany, a dále, že to byli právě tito důstojníci, kteří udávali tón celému vojsku.\nAntikomunismus byl základem nacistické politiky na okupovaných územích. Hitler požadoval „zničující rozsudek nad bolševismem“. Nechvalně proslulý „komisařský rozkaz“ stanovil, že zajatí komisaři Rudé armády nebudou mít běžná práva válečných zajatců a mají být okamžitě popraveni. Nacistické síly si však tento rozkaz pravidelně vykládaly tak, že se vztahoval na všechny členy komunistické strany. Specializované jednotky SS, které byly vysílané do Sovětského svazu, byly vybírány na základě jejich osobních antikomunistických referencí. Jednalo se o dobrovolníky, kteří byli vybráni ze společenských vrstev včetně bývalých vojáků Freikorps, bývalých policistů, kteří se v období Výmarské republiky podíleli na rozehnání stávek a útocích na levičáky, a nacistických hnědých košil.\nTo vše ukazuje, jak bláhové bylo očekávání nacistů, že politická krize svrhne stalinskou vládu. Jejich politika se zdá být záměrně zaměřena na to, aby vehnala obyvatelstvo do Stalinovy náruče. I když jistě existovali pravicoví a nacionalističtí kolaboranti, kteří invazi vítali, a to zejména v pobaltských republikách a na Ukrajině, byla jich menšina. Tváří v tvář volbě mezi vyhlazením z rukou nacistů a nepochybným pokrokem, kterého revoluce dosáhla od roku 1917 - navzdory zločinům byrokracie - se drtivá většina dělníků a rolníků v krátké době přidala na stranu Sovětského svazu.\nMasivní nacistické obkličovací manévry v počáteční fázi války přinesly obrovské množství sovětských zajatců. Tito muži trpěli nepopsatelnými osudy. Nacisté neměli žádný plán, jak se s takovým množstvím zajatých vojáků vyrovnat. Sovětským zajatcům bylo odepřeno jídlo a čekaly je nucené pochody smrti na západ. Nacističtí vojáci měli rozkaz střílet sovětské zajatce, kteří se zhroutí. Mnoho sovětských válečných zajatců bylo nahnáno do otevřených železničních vagónů a dopraveno do koncentračních táborů. Oficiální nacistické zprávy z roku 1941 odhadovaly, že 25 až 70 procent sovětských zajatců zemřelo cestou na západ. Nacisté také využívali zajatce k plnění úkolů, jako bylo pochodování přes minová pole, aby se tak uvolnila cesta pro německé jednotky.\nDo konce roku 1941 zemřelo více než 300 000 sovětských zajatců. Do konce války se tento počet vyšplhal na 3,3 milionu, což bylo odhadem 56 procent z celkového počtu sovětských válečných zajatců. Pro srovnání: v sovětském zajetí zemřelo 18 procent nacistických zajatců. Na konci války se do SSSR vrátilo více než 1,5 milionu sovětských zajatců. Vzhledem ke Stalinovým rozkazům z prvních fází války, však byli všichni sovětští zajatci, kteří se vzdali, považováni za zrádce. Tito vojáci Rudé armády čelili v SSSR rozsáhlé diskriminaci a mnozí se po propuštění z nacistické internace ocitli v gulazích. Sovětští váleční zajatci byli právně rehabilitováni až v roce 1994.\nStalinova katastrofální role\nKoncem července došlo v okolí Smolenska na ose Minsk-Moskva k prudkým bojům, které dočasně zastavily nacistický postup. Zatímco Německo stále dosahovalo taktických úspěchů, nové množství sovětských sil kladlo tužší odpor a německé zásobovací linie se stávaly přetíženými.\nHitlerovi generálové naléhali na obnovení postupu na Moskvu s cílem zničit tuto dosud nerozpoznanou sílu Rudé armády. V srpnu se však Hitler rozhodl postup zastavit, aby přesunul své obrněné síly k útokům na Leningrad a na jih, aby zničil sovětské síly na Ukrajině a zmocnil se zemědělského bohatství republiky.\nJak bylo uvedeno, síly Rudé armády se v jižním sektoru držely lépe než na zbytku fronty a představovaly hrozbu pro německé jižní křídlo, pokud by se nacisté pokusili o postup na Moskvu. Tato hrozba se však týkala i jednotek Rudé armády na Ukrajině, které se v případě německého útoku na jih z centrálního sektoru mohly ocitnout v pasti proti silám Osy útočícím z Rumunska. Velitelé Rudé armády si byli vědomi nebezpečí, které hrozilo jejich jednotkám na Ukrajině, nicméně Stalin očekával, že nacisté budou pokračovat v útoku směrem na Moskvu.\nŽukov 29. července, navrhl stažení sovětských sil z Kyjevské oblasti, aby posílil centrální sektor a zkrátil obrannou frontu Rudé armády, což by jí umožnilo lépe soustředit vyčerpané síly. Za tento rozumný návrh Stalin odvolal Žukova, svého nejschopnějšího velitele, z funkce náčelníka generálního štábu. Stalin se obával, že opuštění Kyjeva, hlavního města Ukrajiny, by bylo špatným signálem pro jeho britské „spojence.“ Stalinovi tedy více záleželo na jeho postavení v očích „demokratického“ imperialismu, který by v této fázi nebyl schopný udělat vůbec nic, aby Hitlera zastavil, než na bezpečnosti Moskvy a obrovského počtu vojáků Rudé armády, kteří se měli stát obětí Hitlerova plánu.\nNacistický postup na Kyjev, v jehož čele stály elitní tankové jednotky, začal počátkem srpna. Ostatní rudí důstojníci začali volat po ústupu, ale Stalin trval na tom, že Kyjev musí být udržen za každou cenu. Bitva o Ukrajinu se protáhla až do září a situace byla stále zoufalejší. Dokonce i oddaní stalinští důstojníci jako Buďonnyj, který na Ukrajině velel, začali požadovat taktický ústup. Dne 13. září poslali místní velitelé telegrafy sovětskému velení, v nichž varovali před katastrofou. Stalin tyto varování smetl ze stolu jako „panická hlášení“ a nařídil armádě na Ukrajině, aby zastavila omezený ústup.\nDne 16. září nacistické síly dokončily obklíčení jednotek Rudé armády u Kyjeva. Rozkaz sovětského velení k ústupu nakonec přišel, ale příliš pozdě. Obklíčené síly se pokusily probojovat z pasti. Z více než 750 000 vojáků Rudé armády, kteří 1. září bojovali u Kyjeva, jich uniklo pouze 15 000 - včetně Buďonnyje a budoucího sovětského premiéra Nikity Chruščova, tehdy komisaře.\nZničení Rudé armády na Ukrajině znamenalo naprostou pohromu, která otevřela jižní linii pro nadcházející postup na Moskvu a připravila obklíčené obránce Rudé armády v centrálním sektoru o tolik potřebné posily. Ztráty, které Rudá armáda utrpěla, přesáhly ztráty v červnových bojích na hranicích. Všichni velitelé Rudé armády tuto katastrofu předvídali. Pouze jediný muž - Josif Stalin - jim zabránil, aby s tím něco udělali.\nPrůmysl, proletariát a válka\nZnárodněné plánované hospodářství SSSR bylo neocenitelnou výhodou v boji proti Německu. Avšak s dekapitací Rudé armády, která se ocitla na kolenou, a se sovětskými vůdci, kteří zpackali vojenskou situaci, byly ohroženy působivé průmyslové úspěchy pětiletých plánů. Zde však plánované hospodářství nabízelo řešení.\nKoncem června, Státní výbor pro obranu zřídil Radu pro evakuaci, která měla za úkol přesunout průmyslové závody ze západní části Sovětského svazu, kde sídlila většina sovětského průmyslu, na Ural a Sibiř. Jednalo se o obrovské a složité úsilí, které koordinovala státní plánovací agentura GOSPLAN. Vzhledem k tomu, že válečná výroba rostla, bylo třeba, aby elektřina zůstala zapnutá až do poslední chvíle, než budou závody sbaleny a odvezeny. Evakuace si vyžádala 1,5 milionu železničních vagonů.\nNakonec bylo do listopadu 1941 přesunuto na východ více než 1 500 továren. Vyrábět začaly téměř okamžitě, často v improvizovaných srubech nebo dokonce pod širým nebem za svitu obrovských ohňů. To je působivější vzhledem k teplotám pod bodem mrazu, při nichž se většina z nich odehrávala.\nTy zdroje, které nebylo možné přesunout, jako vodní přehrady a doly v oblasti Donbasu, byly zničeny, aby je nacisté nemohli využít. Sovětské úřady podnikly plošné ničení úrody na venkově. Německé hospodářské orgány byly nepříjemně překvapeny nedostatkem zdrojů, které jim zůstaly k drancování, když jejich armády postupovaly hlouběji do SSSR. To byla pro nacistické plány těžká rána. Zkušenost z kapitalistické Francie, která nechala celý svůj zbrojní průmysl padnout do rukou nacistů v nezměněné podobě, ukázala, že opatření, která byla provedena v SSSR, jsou v soukromém tržním hospodářství nemožná.\nSovětská byrokracie se jako bonapartistická vládnoucí klika mohla opřít o sovětskou dělnickou třídu mnoha způsoby. Stejně jako v jiných zemích, které čelily fašistické nadvládě, dělníci dobrovolně podstupovali delší směny v továrnách, aby mohli vyrábět válečný materiál. Při průmyslových evakuacích byly statisíce sovětských dělníků přesunuty z měst do vzdálených oblastí SSSR. V odlehlých městech a vesnicích v sovětském vnitrozemí se počet obyvatel téměř přes noc zdvojnásobil nebo ztrojnásobil. Sovětské úřady také zapojily městské obyvatelstvo do budování zákopů, bunkrů, minových polí a dalších obranných zařízení, která měla pomoci Rudé armádě v obranných bojích.\nMiliony dělníků byly záložníky Rudé armády a rychlá mobilizace je odvedla přímo z továren do uniforem. Jak se situace stávala stále zoufalejší, vznikaly desítky divizí Lidových milic, které se skládaly převážně z militantních průmyslových dělníků. Lidové milice absolvovaly pouze několikatýdenní výcvik, měly k dispozici nedostatečnou výzbroj a často jim chyběla fyzická výdrž, jenž byla zapotřebí v boji. Lidové milice se zapojily především do obrany průmyslových měst, jako byla Moskva a Leningrad, a utrpěly těžké ztráty.\nNacistická vojska koncem září dokončila obklíčení Leningradu a uzavřela tak rodiště ruské revoluce. Zoufalé sovětské jednotky pod Žukovovým velením zastavily závěrečný německý útok na předměstí města pomocí těžkých tanků, které právě sjely z montážních linek ve městě. Tváří v tvář tomuto odporu, a v touze pokračovat v postupu na Moskvu, Hitler nařídil svým jednotkám, aby se usadily k blokádě a nepřetržitému bombardování města, zatímco obrněné jednotky, které se útoku zúčastnily, stáhl zpět do centrálního sektoru. Obléhání Leningradu trvalo 872 dní a zahynuly při něm téměř dva miliony sovětských civilistů a vojáků.\nPo neutralizaci sovětských sil na Ukrajině a obléhání Leningradu, se Hitler opět soustředil na Moskevskou frontu. Nacisté shromáždili síly čítající téměř dva miliony mužů, 1 000 tanků, 14 000 děl a 1 390 válečných letadel. Ty narazily na vyčerpané a ochromené síly Rudé armády u Smolenska, Via'zmy a Brianska - o síle 1,2 milionu vojáků, kteří mohli shromáždit pouze 990 tanků a 667 letadel, tyto stroje byly povětšinou zastaralé. Když nacistické síly vyrazily vpřed, Stalin opět vydal nekompromisní rozkaz, aby armáda držela své pozice, což vedlo k další drtivé porážce. Při této operaci, nazvané Tajfun, bylo ztraceno více než milion vojáků Rudé armády a 688 000 jich bylo zajato.\nPo této katastrofě měla Rudá armáda k dispozici jen málo prostředků na obranu přímých přístupů k Moskvě. Sovětské úřady vyhlásily ve městě stanné právo a vláda se připravovala na evakuaci na východ. V polovině října však přívalové deště proměnily ruské silnice v řeky bahna a učinily je pro německé mechanizované jednotky téměř neprůjezdnými. To značně zpomalilo německý postup a poskytlo Rudé armádě více času na shromáždění posil před městem. Tyto posily přišly z celého Sovětského svazu - včetně mongolské jízdy a zkušených jednotek z Dálného východu, které byly povolány na frontu až v tuto pozdní hodinu. Žukov převzal velení obrany Moskvy.\nKoncem listopadu začalo sněžit. Nacističtí vojáci se museli běžně vyhrabávat z více než metrové vrstvy sněhu, aby se mohli pohybovat jakýmkoli směrem, což nesmírně ztěžovalo operace obrněných divizí. Na začátku prosince klesly teploty až na -34 stupňů Celsia. Jednalo se o jednu z nejchladnějších ruských zim v zaznamenané historii. Tankové motory musely zůstat neustále zapnuté, aby nezamrzly, a nacistické zásoby paliva se rychle vyčerpávaly. Němečtí vojáci, kteří očekávali, že zimu stráví v okupované Moskvě, se ocitli v táboře pod širým nebem. Invazní armády, které nebyly připraveny na přírodní podmínky, postihly omrzliny a infekce.\nNacistickým jednotkám se podařilo překročit Volžsko-moskevský kanál a některé průzkumné jednotky postoupily na dohled od věží Kremlu. To byl nejzazší dosah nacistického pokusu o obsazení Moskvy.\nDne 1. prosince, když Rudá armáda vycítila vyčerpání svých protivníků, zahájila mohutnou protiofenzívu proti nacistickým silám před Moskvou. V této chvíli se již síly protivníka vyčerpaly, a to hlavně v důsledku posledních záchvěvů Hitlerovy ofenzívy, na 240 000 nacistů proti 380 000 sovětům.\nRudá armáda měla nyní převahu. V těchto jedinečných podmínkách se archaická sovětská převaha jezdectva stala výhodou nad nyní nepohyblivými Němci, protože koně se snáze pohybovaly ve sněhových závějích na rozdíl od nacistických tanků. Některé jednotky Rudé armády měly také lyže, což jim umožňovalo manévrovat s větší lehkostí než jejich protivníkům. Sovětští výsadkáři, považovaní za elitu Rudé armády a často rekrutovaní z komsomolských komunistických mládežnických organizací, se v rámci tohoto útoku vrhali do nacistických týlových oblastí. Žukovovy jednotky odřízly a zničily nacistická předmostí severně a jižně od Moskvy a v polovině prosince začala sovětská ofenziva podél celé Moskevské fronty.\nSovětská protiofenzíva vyvolala krizi v nacistickém velitelském štábu. Hitler, který dlouho nedůvěřoval svému vyššímu důstojnickému sboru, v rychlém sledu kopíroval Stalinovy chyby: vytrvale zakazoval ústupy, propouštěl kompetentní velitele, jako byl Heinz Guderian, a nakonec sám převzal přímé velení nad svými armádami. Mezi listopadem 1941 a lednem 1942 utrpěli čtyři vysocí němečtí velitelé - Reichenau, Rundstedt, von Brauchitsch a Bock - infarkt, protože byli pod tlakem sovětské ofenzívy a Hitlerových nesplnitelných požadavků. Po několika týdnech bojů, bez zásobování ve sněhu a mrazu, se morálka nacistických vojsk zhroutila. Jednotky Rudé armády hlásily, že i jednotky SS prchají před postupem Rudé armády.\nStalin, nadšený počátečním úspěchem protiofenzívy u Moskvy, nařídil počátkem ledna 1942 generální ofenzívu na celé frontě. Bohužel místo toho, aby Rudá armáda mohla soustředit své síly proti většině armády Osy, která uvízla ve sněhu před Moskvou, přinutil tento přístup Sověty rozprostřít vyčerpané lidské síly podél celé rozsáhlé fronty. Tato chyba poskytla nacistům drahocenný čas na přechod z neúspěšné ofenzivy proti Moskvě do defenzivy, což nakonec umožnilo většině invazní armády přežít sovětský protiúder.\nJak válka postupovala, přeživší důstojnický sbor Rudé armády si bolestně osvojoval zkušenosti z prvních porážek. Velitelé, kteří se osvědčili pod palbou, stoupali v hodnostech a Rudá armáda se v zápalu boje znovu reorganizovala a v průběhu války dosahovala lepších výsledků. Stalin pokračoval v mikromanagementu armády až do rozhodující bitvy u Stalingradu, po níž ho kompetence a úspěchy Žukova a dalších sovětských velitelů konečně přesvědčily, aby nechal válku vést skutečnými vojáky. Žukov dále vedl vojska Rudé armády do Berlína v roce 1945 - a také k rozbití maďarské dělnické politické revoluce proti stalinismu v roce 1956.\nPřemístěné sovětské továrny na Uralu a Sibiři do jara 1942 vyrobily více než 4 500 tanků, 3 000 letadel a 14 000 dělostřeleckých kusů. Naproti tomu Hitler uznal potřebu podřídit celou německou ekonomiku vojenské výrobě až v březnu 1942. Do té doby se však situace stabilizovala, SSSR byl mobilizován k válce a karta se obrátila. Sovětský lid a ekonomika pokračovaly v přemáhání nacistů během dalších tří let industrializované totální války.\nNeschopnost stalinismu svrhnout kapitalismus v jedné zemi za druhou během revolučních období dvacátých a třicátých let odsoudila Sovětský svaz - a celý svět - k hroznému utrpení, které později rozpoutal Hitler. Stalin ochromil Rudou armádu v předvečer tohoto titánského konfliktu a pak ji v prvních měsících války vedl od katastrofy ke katastrofě. Pouze ty výdobytky ruské revoluce, které přežily stalinskou degeneraci SSSR - bojovný proletariát, Rudá armáda, a především znárodněné plánované hospodářství - dokázaly zastavit neúprosný postup fašismu.\nOsmdesát let od Barbarossy marxisté stále bojují za ukončení systému, který dal vzniknout této hrůze. Nejlepším způsobem, jak uctít ty, kteří padli v boji proti Hitlerovi, je dokončit boj bolševiků za mezinárodní socialistickou revoluci, abychom mohli navždy skoncovat s fašismem, imperialismem, genocidou, vykořisťováním a útlakem ve všech jeho podobách.\nPreložil súdruh Pavel Bláha


Přibývající počet smrtelných havárií cyklistů je alarmující - Hradecký deník\nPřibývající počet smrtelných havárií cyklistů je alarmující\nHned tři nehody, jejichž následkem byli dva usmrcení a dva těžce zranění cyklisté, se staly v sobotu. Ten den v podvečer jeli na místní komunikaci Králíky – Červená Voda na Orlickoústecku dva mladíci na jednom kole. Vjeli na železniční přejezd, kde je srazil projíždějící vlak. Sedmnáctiletý cyklista svým zraněním na místě podlehl, o dva roky mladší „spolujezdec“ utrpěl vážná zranění a byl vrtulníkem transportován do nemocnice.\nPodle mluvčí orlickoústecké policie Ivety Lehké nejčastěji havarují cyklisté, jejichž věk se pohybuje do osmnácti let, a také senioři. „Cyklisté často zapomínají, že pro ně platí stejná pravidla silničního provozu jako pro řidiče automobilů. Stejně tak musí respektovat dopravní značení,“ řekla. Připomněla, že nejen mladí, ale i dospělí lidé by si měli chránit hlavu helmou, nosit reflexní materiály a při snížené viditelnosti i svítit. „Cyklista je daleko zranitelnější než plech vozidla. Auto si můžeme pořídit nové, ale život a zdraví už nové nekoupíme,“ dodala policejní mluvčí Iveta Lehká.


Instalatérství Ořechov u Brna, Tomáš M. • Brno-Kohoutovice • NejŘemeslníci.cz\nInstalatérství Ořechov u Brna, Tomáš M.\nrozsah prací: demontáž starého sprchového boxu, montáž nové sprchové vaničky a sprchových dveří, montáž baterie. Koupelna je malá, možná se bude mu… Více\nRychle a efektivně zpracováno\nDobrý den, s přítelkyni budeme dávat dohromady její byt a nyní řešíme ty akutnější věci. Jednou z nich je wc. U vás bychom rádi poptali: - v… Více\nStručně: - rychlá domluva a realizace - zajištění a dovoz materiálu panem Myškou - dobře odvedená práce - spokojenost.\nVýměna litinového radiátoruTato práce se opravdu povedla. Firma zašla o pomyslný metr dál než musela a zákazník jí udělil Kozlovu pečeť poctivosti.\nHledám topenáře, který by byl ochotný provést ještě letos výměnu radiátoru v havarijním stavu. Za rychlé jednání připlatím.\nSlušné jednání, platná domluva o rozsahu práce, termínu a ceně.\nRekonstrukce ZTI rozvodů v jádrech panelového domuTato práce se opravdu povedla. Firma zašla o pomyslný metr dál než musela a zákazník jí udělil Kozlovu pečeť poctivosti.\nVěc : Výměna stoupaček vody a kanalizačního potrubí Prosím o zpracování cenové nabídky na výměnu vodovodního potrubí a armatur v jádrech, včetně… Více\nPráce byla provedena velmi dobře a v dohodnutém termínu. Nedostavením se majitelky jednoho bytu, bylo zahájení prací na rekonstrukci posunuto a zmařený čas byl firmou zaúčtován do ceny. Hodnotím i… Více\nTopeníInstalatérRadiátory a topná tělesa\nVýměna sprchoveho koutu\nVýměna stávajícího sprchového koutu za nový s vaničkou, rozměry 90cm×90cm.\nVýměnu vodoměru 23 kusů\nNa studenou vodou mokrobežných přesnost C +zaplombování.\nS panem Myškou jsme prošli zadání naší zakázky v realitě. Z výběru firem jsme oslovili pana Myšku, který realizoval v krátké době zakázku Rychlá výměna vodoměrů bez komplikací. Odborně dle naších … Více\nOprava připojení vody\nPotřebuji opravit připojení vody v bytě - nahradit hadičku za trubku. Viz foto.


Láká vás bleší trh? Přivstaňte si v neděli | Prostějovské plátky\nLáká vás bleší trh? Přivstaňte si v neděli\nSetkání sběratelů všeho možného můžete být svědky i účastníky v Národním domě\nProstějov – Vyznamenání, odznaky, známky, mince, pohledy, staré zbraně, starožitné drobnosti. Všem oborům sběratelství otevřené setkání pořádají o víkendu členové občanského sdružení Červené barety v Národním domě.\n„Koná se tentokrát v neděli. Změnili jsme termín, protože v sobotu bývají burzy v jiných místech republiky a kryjí se. Navíc o sobotách mají rodiny s dětmi spoustu svých aktivit a my chceme, aby přišlo co nejvíc lidí,“ říká zakladatel military sdružení Červené barety Michal Mucha.\n„Ačkoli jsme bývalí vojáci, naše burzy nejsou zaměřené zdaleka jen vojensky. Prostor dáváme všem oblastem sběratelské činnosti. Filatelii, numismatice, pohlednicím, faleristice, to znamená řádům a vyznamenáním a antikvárním věcem všeho druhu včetně knih nebo porcelánu,“ vypočítal Mucha.\nO to, aby se bleší trhy v Prostějově staly oblíbenou záležitostí, na kterou jezdí sběratelé ze všech koutů republiky, se snaží organizátoři už rok. První burzu pořádali loni v květnu a druhou v říjnu.\n„Počet vystavovatelů i návštěvníků postupně roste. Navazujeme na tradici, protože prostějovské burzy, než skončily, měly kdysi dobrý zvuk. Jezdili na ně sběratelé z Prahy nebo ze Slovenska,“ připomněl Michal Mucha.\nSvé poklady začnou vystavovatelé rovnat na stolech v přednáškovém sále Národního domu už v šest třicet ráno. První zájemci si je budou moci prohlédnout, vyměnit nebo koupit už sedm hodin.


Pada Abhyanga je olejová masáž chodidel, nohou a kolenou se zaměřením na reflexní plošky. Velmi účinná masáž napomáhá udržovat, případně obnovovat správné fungování všech částí těla včetně vnitřních orgánů. Tato metoda bývá někdy také nazývána zónovou terapií. Soustřeďuje se na masáže nebo stlačování specifických bodů na chodidlech. Pak je pomocí oleje prováděna vlastní masáž.


Portál občana, dosud promarněná příležitost | @MePravdy\nHlásím se ke skupině pacientů, kteří rádi testují nové aplikace, seznamují se s jejich možnostmi a nevyhnutelně občas narážejí na jejich omezeními. Nejinak tomu bylo v případě Portálu občana. Zcela se ztotožňuji s ústřední myšlenkou provozovat jednotný portál. Web je moderní a celkem přehledný. Rozhodně snese s srovnání s ostatními weby státní správy. Zatím ale není takový, jaký bych ho chtěl mít.\nOvěření a federace identit\nPrvní zklamání na mě číhalo hned po přihlášení. Uživatel má sice na výběr ze dvou způsobů přihlášení, ale jen jeden z nich je plnohodnotný. Je jím novější eIdentita. Pokud zvolíte přihlášení pomocí datovky, portál Vás sice ověří, ale funkcionality portálu budou výrazně omezené. Za zvlášť pikantní to považuji zejména z toho důvodu, že svou identitu ověřujete v obou případech vůči Ministerstvu vnitra. Je snad z pohledu Ministerstva vnitra jimi implementovaný způsob ověření občana pomocí datovky méně bezpečný, než prostřednictvím eIdentity? Nemyslím si. Jednoduše nechtějí vyvíjet a udržovat dvě věci. To je sice neoddiskutovatelně jednodušší, ale výrazně v neprospěch pohodlí občana. Ten je nucen k datovce (pokud jí již má založenou) založit ještě další způsob ověření. Nejen založit, ale hlavně spravovat (při nejmenším nezapomenout uživatelské ID a heslo). Přitom přidaná hodnota eIdentity, resp. eObčanky je prozatím zanedbatelná. Tedy alespoň pro mě. Nechci si měnit občanku a nechci spravovat další způsob ověření. A tak je mi na portálu odepřeno komunikovat s finanční správou (EPO), se sociálkou, a používat erecept. Soudě podle toho, že se jedná o jedenu z prvních odpovědí jinak poměrně zdařilého chatbota, asi nebudu jediný koho to štve. O rozšíření se neuvažuje (vyjádření v ticket SD4819717).\nDříve než jsem to stihl nahlásit jako chybu, podařilo se jim zajistit ochranu čudlíků proti opětovnému stisknutí. Donedávna například dvojklik na tlačítko pro zaslání výpisu z karty řidiče vygeneroval dvě samostatné žádosti. Taková chyba generuje zbytečnou zátěž a ve světě moderních webových aplikací působí přinejmenším neprofesionálně. Opraveno, jdeme dál.\nVedle ostatního portál umožňuje nastavit notifikace na email. Například v případě, že se blíží expirace řidičáku, měli by dát vědět. Pokud si v notifikacích nastavíte i telefon, použijí ho v tuto chvíli pouze pro rezervaci termínu na úřadě. Vyzkoušené to zatím nemám.\nEmaily umí zasílat i ve tvaru iCal - jejich příloha vytvoří událost ve Vašem kalendáři. Nenechte se ale zmást. Mylně jsem si vysnil, že umí vytvořit iCal feed. Tj. že by mi vytvořili privátní kalendář a plnili ho důležitými událostmi, podobně jak to dělají jiné webové služby. Ne, tak to zatím taky neumí.\nV rámci přípravy tohoto textu jsem utrpěl zkušenost s jejich podporou. Byl to poměrně intenzivní zážitek. Na infolince, jejíž číslo jsem našel na portálu (kde jinde bych ho taky hledal...), mi vysvětlili, že mi nemohou pomoci, protože jsem se dovolal na podporu eIdentity a ať to pošlu na support České pošty. Na druhou stranu je potřeba vyzdvihnout skutečnost, že operátor helpdesk věděl která páčka. To dnes není úplně samozřejmé.\nS dotazem proč datovka dosud nepodporuje federaci identit (SSO) jsem se tedy obrátil na service desk České pošty (SD4819717). Dostalo se mi následující odpovědi:\nMůj doplňující dotaz na nastavení jejich SLA, s tím, že mi na jednoduchý dotaz odpovídají déle jak po měsíci mi dodnes neodpověděli (nespíš proto, že bez mého potvrzení ticket uzavřeli).\nZjevně je stále na čem pracovat, ale alespoň se něco děje. Snad nás již brzy zase nepovedou nemehla a půjde lépe.\nTestováno naposledy dne 4.1.2019, na verzi portálu 1.42, v prohlížeči Firefox 71.0, operační systém Win10


Sezóna 2020 | Hroši Brno\nv letošním roce všechny ovlivnila nečekaná a složitá situace. Těsně před startem jarní sezóny nás zasáhla pandemie, kvůli které jsme museli baseballové pálky a rukavice na dva měsíce odložit. Po konci sezony přišla další nucená pauza, se kterou se celý klub stále potýká. Přes všechna omezení se nám přeci jen některé věci podařily.\nVytvořili jsme na youtubovém kanálu celou sérii video tréninků, které každý zvládne z domova. Obhájili jsme titul nejlepšího mládežnického klubu ČR, výkonnostně jsme opět posunuli náš mladý A-tým, junioři se po dvou letech opět probojovali do finále extraligy U21, zlepšili jsme podmínky pro naše dorostence (posilovna, rehabilitační místnost) a přivítali jsme v klubu nové děti i nové či navrátivší trenéry.\nPřestože jsme se snažili odtrénovat plánovaný počet hodin, jak to jen trochu šlo, některé tréninkové jednotky musely odpadnout. V letošním roce nám taktéž chyběly společenské akce, díky kterým se odlišujeme od ostatních klubů - Club Days, Fish Day, American Day, Hrošíkovo sportovní odpoledne atd. Už teď se s nadšením připravujeme na rok 2021, ve kterém už snad budou všichni Hroši fungovat v normálním režimu.\nPřeji nám všem do dalších let, aby děti nepřestaly milovat sport a my starší se na ně mohli dívat a u toho se bavit tak, jak jsme byli zvyklí.


Prim Diplomat 40C | Hodinky Koscom\nHodinky Prim / Prim Společenské / Prim Diplomat\nSKLOSafírové PÁSEKKožený PRŮMĚR POUZDRA (BEZ KORUNKY-TLAČÍTEK)39,7 mm POUZDRONerez ocel POHONMechanický/Automatický nátah\nModel Diplomat 40C v limitované edici 100 ks se stal součástí speciální kolekce hodinek PRIM vyrobené pro Český olympijský výbor u příležitosti konání letních olympijských her v Londýně a zimních olympijských her v Soči.\nELTON hodinářská, a.s. a Česká olympijská, a.s. dne 10. 8. 2011 uzavřely smlouvu, v které se obě strany také dohodly na speciální kolekci hodinek PRIM, která bude pro tento účel vyrobena a bude přednostně nabídnuta všem partnerům Českého olympijského výboru za účelem jejich propagačních a obchodních potřeb.\nHodinky z této kolekce si můžete koupit i vy!\nDesignér: Jan Prokop a Petr Andrš\nBalení: Velká dřevěná krabička s certifikátem\nzahájení výroby v roce 2009


TEXT souborová přípona - software podporující TEXT soubory\nWindows soubory > text\nSouborová přípona .TEXT\nCo je soubor text a jak jej otevřít - Plain Text File\nMáte text soubor, který nemůžete otevřít? Projděte si níže pokyny pro otevření souboru ve formátu text ve Vašem počítači. V případě, že je pro otevření programu ve formátu text dostupný příslušný soubor, můžete jej nalézt a následně předmětný bezplatný program Plain Text File stáhnout v softwarové sekci.\nSoubor, obsahující neformátovaný text ASCII se používá v dokumentech, jež nevyžadují žádné formátování, které pomáhá např. zmenšit velikost souboru. Jedná se například o soubory typu záznamových zpráv nebo "readme" souborů, které mohou být otevřeny jak v obyčejném textovém editoru, tak i v pokročilém textovém programu.\nBěžné dokumenty používají nejčastěji příponu .txt\ntext soubor - software podporující text soubory\nChcete-li otevřít, upravit, vytvořit, konvertovat, použít nebo zobrazit soubor text, vyberte příslušný software ze seznamu níže. Softwarové programy jsou seřazeny podle oblíbenosti a relevance k text souborům.\nVýsledky hledání, které otevřou, upraví, nebo konvertují text soubory\nStáhněte si Text Hawk Text Editor, verze 5.01\nStáhněte si Text Tweak, verze 2.1\nStáhněte si Text Accelerator, verze 1.1\nStáhněte si Double Text, verze 4.3.2\nStáhněte si Grab Text, verze 13.5


Zdravá výživa? Zapomeňte. V Riu stojí fronty na burgery a pizzu | Týden.cz\nZdravá výživa? Zapomeňte. V Riu stojí fronty na burgery a pizzu\n17.08.2016 12:00 Původní zpráva\nProč jsem si raději nedal salát... Znáte ten pocit, když si dopřejete pořádný hamburger s hranolky a pak vás sžírá svědomí už při letmém pohledu do zrcadla? Olympijské hry v Riu nabízejí malou útěchu. I ti nejlepší sportovci světa baští nezdravé potraviny ve velkém. Před McDonaldem v olympijské vesnici se tvoří téměř neustále dlouhá fronta.\nAmerický řetězec rychlého občerstvení je paradoxně jedním z hlavních sponzorů olympiády. Symbol nezdravého stravování však nijak neodrazuje ani samotné sportovce. Ti mají společně s trenéry zajištěn přísun jídla a pití zdarma. A milerádi jej využívají. Až do takové míry, než fastfood omezil objednávku pro jednu osobu na dvacet položek.\n- Brian Curtis (@BrianCurtisNBC5) 7. srpna 2016\nJe devět hodin ráno a před dveřmi restaurace stojí minimálně hodinová fronta hladových sportovních krků. "Potraviny v jídelně nejsou žádná sláva. A ve sportovních arénách je to podobné. Proto všichni raději zajdou na jídlo sem," tvrdí kubánský judista Idalys Ortiz.\n- Nico Hines (@NicoHines) 10. srpna 2016\n"Měly tu stát alespoň dvě restaurace. Místo toho čekáme ve frontě v dešti na jídlo," posteskli si další čekající na mastnou svačinku, plavci Brandon Schuster a Evelina Afoaová ze Samoy.\n"Ze začátku sem na jídlo chodili hlavně vzpěrači, vrhači a maratonci. Ale co skončily další disciplíny, chodí sem i ostatní sportovci. Někdo si objedná dvacet sedm cheeseburgerů, čtyřicet kuřecích nugetek, dvanáct zmrzlinových pohárů..." kroutí hlavou australská plavkyně Melanie Wrightová.\n"Nejbláznivější jsou čínští basketbalisté. Chodí sem každý den a v devět ráno snídají Big Mac. Šílené," prozradil jeden ze zaměstnanců restaurace.\nKonec na olympiádě si po svém užil i australský badmintonista Sawan Serasinghe. "Je čas sníst nějaké nezdravé jídlo poté, co jsem jedl tak dlouho jenom zdravě," uvedl a sdílel na svém Instagramu fotografii s šesti hamburgery, čtyřmi balíky hranolek a stejného počtu krabiček s kuřecími nugetkami.\nJídlem z McDonaldu ostatně v minulosti hřešil i jamajský sprinter Usain Bolt. "Nejdřív jsem snědl krabičku dvaceti nugetek k obědu a další jsem si dal k večeři," smál se v roce 2008 v Pekingu. "Pak jsem si dal další dvě k snídani, jednu k obědu a další dvě večer. Přibral jsem si k tomu i nějaké hranolky a jablečný koláč," vypočítával tehdy.\nOficiální jídelna, kde se sportovci u každého jídla dočtou informace o složení a nutričních hodnotách, obsahu alergenů, tuků i cukrů, stejně jako vitamínů či minerálů, nijak zvlášť netáhne. "Z jídla jsem zoufalá, je špatné. Moc kořeněné, není čerstvé, maso často nejde rozžvýkat. Není tam čerstvé jídlo, jen nějaká pizza. A těstoviny neustále se stejným červeným sosem," posteskla si už dříve tenistka Andrea Hlaváčková.


Alfama Apartment Lapa - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Lisabon\nAlfama Apartment LapaBeco da Lapa nº 6,, Alfama, Lisabon, Portugalsko, 1100-304 - Zobrazit na mapěSkvělé8,6Na základě5hodnoceníAlfama Apartment LapaZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit více fotografií9,0 Skvělá polohaZobrazit mapuZobrazit všech 19 fotografií9,0PolohaBude se vám líbit250 m od veřejné dopravy\nVzdálenost od důležitých místLetiště poblíž6 kmLetiště Portela (LIS)109 kmÉvoraVeřejná doprava250 mStanice metra Santa Apolonia900 mStanice metra Terreiro do PacoNemocnice a kliniky3,1 kmHospital BritânicoLékárny1,1 kmBarral PharmacyVečerka750 mCarlos Grocery StoreVýběr hotovosti90 mATM\nAlfama Apartment Lapa – podrobnější informaceStručný popisNavržený pro obojí, práci i odpočinek, je hotel Alfama Apartment Lapa umístěn ideálně v Alfama; jedné z nejpopulárnějších lokalit ve městě. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět. V Alfama Apartment Lapa výborné služby a vynikající zařízení vytvářejí nezapomenutelný zážitek z pobytu. Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, rodinný pokoj, prádelna, kuřácká část jsou jen některé ze zařízení, které dělají Alfama Apartment Lapa jiným od ostatních hotelů ve městě. Všechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Ideální polohou a vyhovujícím vybavením, je hotel Alfama Apartment Lapa perfektní volbou v mnoha ohledech.Zobrazit víceCo nabízíPřístup k internetuWi-Fi zdarma ve všech pokojích Služby a vybaveníkuřácká část Přístupdomácí zvířata povolena Personál hovoří těmito jazyky:angličtina Zobrazit méněPoznámky k ubytováníPřistýlky závisí na vybraném pokoji, pro více podrobností zkontrolujte kapacitu jednotlivých místností.Pokud rezervujete více jak 5 pokojů, mohou se na vás vztahovat odlišné podmínky.Zobrazit víceUpozorněníVezměte prosím na vědomí, že od 1. ledna 2016 není v celkové ceně zahrnuta městská daň ve výši 1 EUR za osobu a noc. Tato daň se platí přímo na místě a je účtována hostům od 13 let. Celková částka za městskou daň je maximálně 7 EUR za osobu. Informujte prosím Alfama Apartment Lapa o svém předpokládaném čase příjezdu předem. Tuto informaci můžete napsat do políčka pro zvláštní požadavky při rezervaci nebo se obraťte přímo na ubytování. Kontaktní údaje jsou uvedeny v potvrzení rezervace.Zobrazit více


Září 2008 « Archiv | Obyčejný deník\n30. září 2008 v 14:00 | Víte, že?\nMáte rádi jogurt? Já ano a hodně, přečetla jsem si o něm totiž, že je velice bohatým zdrojem bílkovin, vápníku, fosforu a různých vitamínů skupiny B. Nejen pravidelné cvičení, ale také dobrá a výživná strava může nám, které jsme trošku víc při těle, pomoci k vysněné postavě. Jogurt si nemusíte dávat jenom ráno k snídani či svačince, lze ho použít jako zálivka do salátů jako desert (např. s medem a ořechy, mražený jako zmrzlina, jako náplň palačinek).\nA jestlipak víte, že první společnost, která začala s výrobou jogurtů v Evropě, byla společnost Danone, která už v roce 1919 dodávala jogurty do lékáren, kde byly na předpis.\nJogurt má i své muzeum, které se nachází v bulharské vesničce Studen Izvor, kde se narodil objevitel jogurtové bakterie lactobacilus bulgaricus.\nA víte, že jogurt můžete použít jako dobrý prostředek při první pomoci u popálenin?\nA tuto dobrotu si můžete připravit i doma!\nDoba přípravy asi 30 minut + čas na uležení\nNa 6 malých skleniček potřebujete - 1 litr plnotučného mléka, 1 kondenzované mléko, 1 bílý jogurt s živou kulturou. Mléko smíchejte s mlékem kondenzovaným a ohřejte na 50 °C. Pak přidejte jogurt a pečlivě promíchejte. Směs nalijte do pečlivě vymytých sklenic a dobře uzavřete, Vložte do předehřáté trouby (cca 50 °C) a "pečte" alespoň 3 hodiny.\n30. září 2008 v 8:24 | ja a internetové stránky | Co se mi líbí\nDruhá světová válka už končí, přesto si miny na opuštěné silnici vybírají stále svou daň. Mladá zdravotní sestra - francouzská Kanaďanka Hana - doprovází těžce zraněného muže, a protože i zde přijde o své nejbližší, věří, že je prokletá. Každý, kdo k ní pocítí lásku, je odsouzen k smrti. Proto se rozhodne opustit své přátele a kolegy a odveze do starého opuštěného toskánského kláštera svého pacienta. Má pocit, že tak je to správné - ukrýt se zde a věnovat se péči o muže, který si nepamatuje na své jméno, ani na svůj život. Hana mu chce vytvořit podmínky nejen pro důstojnou smrt, ale snaží se ulehčit a zpříjemnit mu i poslední okamžiky života. Čte mu proto z jeho knihy, která je jedinou stopou k minulosti. Herodotovy dějiny, které má tenhle anglický pacient u sebe, jsou plné osobních dopisů, kreseb, map a fotografií.Ve chvíli, kdy mu Hana začne předčítat, pacient si jako zázrakem začíná vzpomínat na útržky minulých událostí - na své přátele, povolání, cestu do Afriky, kde vzplane láskou ke krásné, čerstvě provdané Angličance, ženě svého kolegy. Právě tenhle příběh zapovězených vášní a osudové lásky se tak stává ústředním motivem filmu, není ovšem zdaleka jediným zajímavým vztahem, který snímek nabízí. Klid kláštera navíc narušuje i náhlá přitomnost tajemného cizince, jehož jediná myšlenka se soustředí na odplatu za nejasnou zradu, jejímž původcem je snad právě onen anglický pacient...\nDalší z oblíbených filmů, které mohu vidět mnohokrát, a vždycky u nich roním slzy.\nKuřátka v kostele\n29. září 2008 v 9:41 | ja | Moje psaní\nPři průjezdu vesnicí ji neminete. Nádherná dřevěná chaloupka, posazená ve stráni. Přístup k ní byl dosti neschůdný i v létě. Kdo jel autem, musel skoro celou vesnici objet a pak se pomalu spouštět po lesní cestě až k dřevěnému plotku. Já jsem pochopitelně šla přímo strání, chytajíc se větví keřů a za pomoci dřevěné hole (kterou jsem si pro tyto účely schovala hned u cesty). Dalo to zabrat, zvláště po dešti, když byla tráva mokrá a všechno pěkně klouzalo. Chaloupku jsem obešla kolem prosklené verandy a po třech schůdcích se dostala ke dveřím. Nestačila jsem chytit kliku a už se dveře otvíraly. Poprvé mě to značně překvapilo, pak jsem se dozvěděla, že paní učitelka, která v chaloupce bydlela, o mě věděla dlouho předem. Její syn byl velmi šikovný a pomocí zrcadel jí zprostředkoval pohled dolů k silnici. A tak než jsem se vyškrabala do stráně, paní o mě věděla a nejen to, při každé další návštěvě už stavěla na kávu. Však mi vždycky přišla vhod. Obdivovala jsme tuhle drobounkou paní učitelku. V době, kdy jsem ji poznala, měla už 78 let. Svou vitalitou však předčila mnohé šedesátníky. Doma měla jako v klícce, oba pokojíky zdobily nádherné vyšívané dečky a ubrusy její výroby. V chodbě před kuchyní visely na zdi krásné pestrobarevné kytičky, které paní učitelka sušila. Sama si je nasbírala na své minizahrádce a na palouku před chalupou. V zimě, když nemohla ven, si z nich dělala různé vazby, které darovala příbuzným a známým. Na kuchyňském kachlovém sporáčku měla v konvici uvařenou čerstvou voňavou kávu a pokaždé mně ji nabídla v jiném hrníčku. To byla také její záliba, nádherný porcelán, zdobil v jednom pokoji celou jednu stěnu. Ale nebyly to veké polévkové soupravy, nýbrž jednotlivé kousky, jak si je sama kdysi dávno nakoupila a přivezla z cest. Byla velmi sečtělá, poslouchala rozhlas, četla noviny. Věděla snad o všem, co se ve světě děje. Po povinném převazu její pravé nohy, kde se jí udělal ošklivý vřed, jsme jako dvě kamarádky usedly ke kávě a ona vždycky dala k dobru nějakou historku ze svého života. Hodně jsem jich zapomněla, ale jedna se mi zachovala v paměti.\nNa studiích ji vydržoval její strýc, pastor. Když ukončila školu a našla místo učitelky, již nikdy si nevzala od strýčka ani korunu. Sama se protloukala životem a ještě přispívala rodičům domů, aby podpořila své sourozence. Vzpomínala na příhodu z doby protektorátu. Tehdy učila někde za Zlínem, život to nebyl jednoduchý, ale kdo se zrovna neangažoval do protinacistického odboje, měl relativní klid. V té době učila v jednotřídce a v hodině přírodovědy si vyprávěli o slepici, zrodu kuřátka a jeho postupné proměně v nosnici. Jednoho dne při vyučování se jí zdálo, že slyší nějaký hluk ze zadních lavic. Napomenula děti a šla se podívat, co se tam děje. V zadních lavicích sedávaly nejstarší děti. a tak byla zvědavá, co se tam děje. Nevěřila vlastním očím. Jeden její žák měl pod lavicí velkou krabici plnou vajec! Divila se proč a on jí řekl, že se budou s klukama dívat, jak se kuřátka líhnou. No to ale přece ve škole nejde, poručila mu je ihned odnést. Kluk poslechl a za nějakou dobu, když se vrátil, paní učitelka na příhodu zapoměla. O to větší bylo její překvapení, když v neděli po mši si ji zavolal důstojný pán na slovíčko. Vedl ji do sakristie, kde na ni čekal šok. Všude kolem pobíhalo plno malých kuřátek. Onen žáček nevěděl, kam honem s těmi vajíčky, pak si vzpoměl na pana faráře a jeho skříň v sakristii kostela. Jako ministrant tam měl přístup a věděl, že je tam dostatečně teplo, aby se kuřátka mohla vylíhnout. Pak ovšem na celou věc zapomněl a až ráno přišli do kostela, bylo pozdě. Pochytali spolu s knězem kuřata, paní učitelka si je dala do sváteční tašky a nesla je rodičům žáčka. Ti je však nechtěli, že mají kuřátek dost, a tak se paní učitelka stala chovatelkou drůbeže.\nMožná že právě tato událost v ní zanechala onu vlídnost, laskavost, pochopení pro lidská pochybení.\nTestovala jsem sama sebe\n28. září 2008 v 15:47 | ja | Moje psaní\nJá jsem ale skvělá, já jsem to dokázala, řeknete si leckdy. Já jsem hvězda, jsem jednička - to jsou hodnocení slovní, která všichni denně používáme. Stejně jako sebe hodnotíme i své kolegy v práci, své děti, svoje drahé polovičky. Tak mě napadla taková menší anketka, v níž můžeme ohodnotit sami sebe známkami od jedné do pěti. Začala jsem hodnotit sebe a zjistila, že to není tak jednoduché. Kdykoliv jsem začala koketovat s jedničkou, napadlo mě spousta věcí, proč tou jedničkou nemůžu být. Tak se můj papírek začal plnit dvojkami a trojkami. Mé sebevědomí dostalo velkou ránu, když jsem známky sečetla a zjistila si průměr. Ne, nejsem hvězda ani jednička a jak sám název blogu říká, jsem jen obyčejná ženská. A které otázky jsem si bodovala, tak to neprozradím, každý si může zvolit své a sám podle pravdy si na ně odpoví. Mě bude zajímat, budete-li chtít do komentů mi napsat, jak jste dopadli. Já měla průměr 2,2. Otázek jsem si dala 25, Byla to trošku větší zabíračka, ale dá se to, tak to zkuste a napište.\n28. září 2008 v 8:00 | ja a internetové stránky | Co se mi líbí\nJednoho nevlídného dne přijedou Vianne a Anouk do pitoreskního městečka, upjatého a řádně seskládaného jako architektura zdejších kamenných domů s nejdůležitějším místem - kostelem - uprostřed. Vianne si od zapšklé stařeny Armande pronajme zaprášený obchod v jeho těsné blízkosti. Okamžitě vyvolá ve stojatém životě místních starousedlíků rozruch - jak zvědaví kocouři chodí kolem zakryté výlohy a čekají, co jim záhadná Vianne nabídne. Hrabě de Reynaud, starosta a přísný ochránce křesťanských mravů, se však ještě dříve, než první zákazník vstoupí do provoněného obchůdku, postará o to, aby jediným Vianniným hostem byla pouze zatracená Armande. Otevřít si obchod s čokoládou v postní době? Být samostatnou ženou? A mít nemanželské dítě? Pro přiškrcenou morálku provinčního městečka je toho přespříliš. Jenomže dlouho dušené chutě kombinované s pokušením očím lahodících Vianniných bonbónů přivádějí do zakázaného obchodu jednoho svedeného za druhým. Kdo jednou podlehne Vianninu přesnému odhadu zákazníkovy chuti, bude se půst nepůst do příjemné společnosti laskomin neustále vracet. Hořkosladká směsice vůní a chutí je však pouze katalyzátorem uvolnění i jiných skrývaných chtíčů a pocitů. Válka se starostou, jenž cítí ohrožení své přísné pověsti, začne gradovat poté, co v říčním přístavu města zakotví plující houseboat plný cikánských kočovníků. Bojkot nemorálnosti, jejž Reynaud proti nechtěným návštěvníkům vyhlásí, poruší jako první Vianne, když malé dívence neodmítne podat čisté vody a za čas dokonce sympatického mladíka Rouxe zaměstná na drobné opravy ve svém obchodě. S hrstkou dalších odvážlivců, kterým Viannina čokoláda obnažila smysly, uspořádají na lodi u příležitosti Armandiných narozenin divokou oslavu. Ale Reynaud si také vychoval svoje ovečky a rozhodně svůj bojkot uvolněného života bez přetvářky a strojené askeze nehodlá vzdát.\nPříběh osamělé bojovnice Vianne napsala v roce 1998 Jeanne Harrisová.\nUž se těším na úterní večerní vysílání NOVA Cinema. Film si rozhodně nenechám ujít.\n27. září 2008 v 18:00 | ja | Moje psaní\nSedím a koukám z okna. Sousedův ořech žloutne, blíží se podzim. Mám zavřené oči a naslouchám zvukům kolem sebe. Polovička s mladším synem se venku snaží opravit něco na autě, Elinka se vyhřívá na poledním sluníčku. Hlavou se mi honí vzpomínky na školní léta, počátek zaměstnání, dvě mateřské, změny, kterými jsem za celý svůj pracovní život prošla. Proč tak najednou? Ozvala se mi jedna milá osůbka, která u nás v létě pracovala. Nastoupila na vysokou školu a tam dostali úkol - rozhovor s pracovně starší sestrou. A ona si vzpomněla na mě. Tak teď na ni čekám a v hlavě si dávám dohromady své vzpomínky. Jak jsem nastoupila uprostřed léta 1971 do svého prvního zaměstnání. Ještě teď cítím to rozechvění při podpisu své první pracovní smlouvy a na papíře se na mě směje základní plat ve výši 1400,- Kč. Ó, jak jsem svou první výplatu prožívala. Několikrát obrátila každou korunku, než jsem ji vydala. Nebo blahopřání od primáře, když jsem zdárně ukončila nástupní praxi. Byl vysoký, štíhlý a velmi chytrý. Můj nástup do jesliček, kde jsem začala realizovat svou představu o výchově dětí. Jejda, kolik jenom obrázků a výtvarných dílek jsem vyrobila pro ty špunty. Stále vidím nástěnku, na níž jsme s kolegyněmi vytvářely trojrozměrnou vílu Amálku spolu s motýlem Emanuelem. Vidím to překvapení v očích dětí, druhý den, když přišly ráno do herny. Nebo společné vycházky do parku, kde se trpaslíci vedli za ruce a s otevřenou pusou poslouchali vyprávění o zámecké paní a princi, který si do zámku pro ni přijel. Park byl přímo u zámku a tak to byla příhoda, která jaksi vyplynula ze situace. Neustále, měsíc co měsíc, jsem podpisovala novou dohodu o zaměstnání na dobu určitou. Trvalo to skoro pět let, než jsem byla přijata na pevnou smlouvu. Mezi tím vším jsem prožila dvě těhotenství a dvě mateřské. Po té druhé jsem chtěla jít dál a ne do jeslí, proto jsem si podala žádost o změnu pracoviště. Dostalo se mě jí, nastoupila jsem jako geriatrická sestra a místo dětí jsem se starala o naše dříve narozené. Bylo to náročné, ale krásné zároveň. Těch vzpomínek a příhod (mnohé jsem již zveřejnila) co jsem prožila! Pak dlouhá léta na obvodním středisku, po ukončení speciální školy při zaměstnání. Opět noví známí, nové zkušenosti a zážitky. Tak si to tady všechno promítám v hlavě, abych měla o čem vyprávět. A že toho za těch 37 pracovních let bylo.\nMandolina kapitána Correliho\n27. září 2008 v 8:00 | ja | Co se mi líbí\nV poslední době se stále častěji vracím ke starším, krásným filmům, které mám ve své videotéce.\nJe jich několik, které mě dokáží vždycky potěšit a navodit tu správnou atmosféru pohody. Včera jsem se vrátila k tomuto válečnému filmu. Jeho děj je dramatický, smutný, ale nechybí mu ani humor a lovestory. Pro osvěžení vaší paměti trochu stručný děj.\nKrásná Pelagia žije se svým otcem na poklidném řeckém ostrově Kefallonia. Pelagiin otec Jannis je vesnický doktor a kromě toho je velmi vzdělaný. Pak ale roku 1941 dorazí do Řecka válka. Na Kefallonii přijíždějí italské a německé okupační jednotky. V Jannisově domě je ubytován italský kapitán Antonio Corelli. Dokonce na táborových latrínách své baterie vedl operní klub. Doktor Jannis s dcerou jsou k němu nepříjemní už jen z principu. Kapitán Corelli je vtipný, velmi pohledný a také hraje na mandolínu. Pelagia se do něj proti své vůli zamiluje, jenže jsou tady dvě překážky. První překážku představuje snoubenec Mandras u řeckých partyzánů a druhá překážka je to, že Ital je de facto nepřítel. Když se Mandras vrátí domů, Pelagia zjistí, že je komunista a Mandras se ji pokusí znásilnit. To se mu ale nepovede, protože ho Pelagia postřelí. Po tomto incidentu se Mandras jde utopit v moři. Po kapitulaci Itálie jsou všichni Italové na ostrově zajati Němci a popraveni. Jediný, kdo masakr přežije, je Corelli a jeho zranění mu ošetří Jannis. Poté, co se Corelli uzdraví, musí odjet do Itálie. Corelli Pelagii slíbí, že se vrátí a jako záruku jí nechává svůj prsten a milovanou mandolínu. Jednoho dne dojde na ostrově k zemětřesení a Jannisův dům spadne. Doktor umírá v jeho troskách a Pelagia se přestěhuje k Mandrasově matce, kde spolu nadále žijí. Pak jim někdo na prahu zanechá miminko a Pelagia ho vychovává. Mezitím se několikrát objeví Corelli, ale když vidí Pelagii s dítětem, myslí si, že je vdaná, a tak odjíždí, aniž by si s ní promluvil. Když adoptovaná dívka vyroste a vdá se, má také syna, kterého zajímá hudba. Pelagia mu poví, kde je schovaná kapitánova mandolína a on si ji najde. Když na ni jednou hraje, objeví se Corelli a poznává svou mandolínu. Chlapec zavede Corelliho za Pelagiou, a tak se oba konečně po dlouhé době setkávají.\nJá, povaleč kavárenský\n26. září 2008 v 22:32 | ja | Moje psaní\nMyslím si, že bych už měla být v důchodě! Nejvíce jsem si tuhle skutečnost uvědomila nedávno v Brně. Vyhovovalo mi spát do 8 hodin, vědět, že nikam nemusím, nic mě nehoní. A když jsem někam musela na určitou hodinu dorazit, vše jsem hravě stíhala. Autobuskem jednu stanici, přesednout na šalinu a byla jsem v centru města. Počasí nahrávalo mým bláznivým choutkám, a tak jsem se v téhle zahrádce zastavila na pohár, v téhle zase na dobrou kávičku, poseděla s jinými důchodci na lavičce u fontány, prošla se Špalíčkem a v pasáži si pochutnala na mňam čokoládě. Takto nenásilně, ale pohodově uteklo dopoledne a já si došla na smluvené místo na oběd. Čas jako by neexistoval, odpolední program jasný, návštěva nové kavárny ve starém stylu, poslechnout si příjemnou hudbu, cournout se parkem a pozorovat lidi. Foťáček cvakal a cvakal, a já si užívala báječné podzimní nebo ještě skoro letní dovolené. V PL jsem nakoukla na Zahradní slavnost, prohlédla si jejich park, se švagrovou nahlídla do knihovny a pak zase šalinka, cukrárna a kafíčko. Večer u skleničky dobrého vína a pěkného filmu, to se pak spí. Na přehradě jsem byla svědkem asi poslední letošní letní projížďky lodí, nádherného ohňostroje. Nejsem žádný nákupní šílenec, takže veškeré nakupování jsem zvládla v jeden den. Stačila mně k tomu Vaňkovka, neboť obchodů je tam víc než dost a nedají se ani projít. Po nákupu opět šup do kavárny na presso a pozorovat lidi, přečíst noviny a v pohodě docestovat domů. Tolik káviček, kolik jsem za těch pár dnů vypila v Brně, tolik nevypiju doma snad ani za 14 dnů. Tak se mi zdá, že bydlet v Brně, tak ten titulek bude zcela na místě.\n26. září 2008 v 16:14 | různí | Fotografie\n26. září 2008 v 13:37 | ja | Moje psaní\nOno se řekne boty, ale není bota jako bota. Představte si takovou botu středověké dámy. To je uzoulinká botička, šitá z brokátu, nebo jiných drahých látek. Podražená kůží, nazdobená drahými kameny a chodí se v ní jenom po drahých kobercích. Ještě bych možná v takové botě uměla cupitat po schodišti a chodbě, ale někde přejít za deště dvůr, nebo courat se po zahradě... No, nevím, jak by botička dopadla. Proto se také na zámcích a mnohých hradech nasedalo na koně nebo do kočárů a nosítek pěkně v teple pod střechou. To pak taková bota vydržela hodně let, a není divu, že se dochovaly i do dneška. Nebo bota někde z tichomořských ostrovů. Musela být především odolná vůči slanému povětří a na jejím vzhledu již tolik nezáleželo. Mezi eskymáky se zase dobře hodily boty z tulení kůže nebo ušité z huňaté kůže medvědí. V těch bylo teplíčko, panečku! Ale já potřebuji boty, v nichž se bude chodit po kamení, v blátě, při dešti, schnout budou na topení motoráku, pak zase pěkně na déšť a do vyhřáté haly nádraží. Sotva chudinky trochu obeschnou, šup s nima ven na mráz a pěkně hřejte. V autobuse opět na ně čeká teplá náruč, vyhřátá topením. To to zase schne. Pak cesta od zastávky do práce, vyhřáté schodiště a nakonec útulná šatna, kde budou dosychat 12 hodin. Večer se to vše jenom opačně bude opakovat. Tak a teď mi, drazí přátelé, poraďte, jaké boty si koupit. Lítala jsem jako divá po obchodech, sháněla patřičnou velikost (G42), dívala se na pohodlnost a praktičnost a koupila jsem houby s octem. Ta bota, která byla v G, nebyla praktická (špatné a složité zapínání), velikost 42 jenom v druzích, které se mi nelíbily. Když už jsem skoro jásala, že je mám, pěkné černé, docela pohodlně vypadající střevíce, vypadl na mě z krabice lístek. Čtu - gratulujeme vám k výběru boty zn........ Jsou vyrobeny z kvalitní usně, opracovány ručně. Chcete-li, aby vám bota sloužila co nejdéle, řiďte se našimi radami. Boty si zkoušejte zásadně ráno, kdy nemáte nateklé nohy (bomba, já je mám nateklé pořád). Po každém obutí je řádně očistěte, a pokud možno nechte zvolna proschnout (no, to by snad šlo). Nesušte na přímém tepelném zdroji a na slunci (tak, pozor, když bude svítit slunce, nechat boty doma). Boty jsou určeny na procházku městem, nikoliv na turistiku a nerovný terén, také ne za deště (tak to je konec, já kolikrát letím jako šílenec a žádný procházkový rytmus. A teď ještě neužívat za deště!). Budete-li se řídit našimi pokyny, budou vám boty ..... na prd! Strčila jsem rychle boty i s oním lístečkem do krabice, krabici na regál a jak nejrychleji jsem mohla, opustila jsem obchod. Tak nevím, poraďte, mám si koupit boty na treking nebo dokonce na horskou turistiku? Ty nepromokají a slunce jim nevadí.


Klub chovatelů králíků českých strakáčů - Zprávy z Klubu - Speciální výstava klubu chovatelů králíků plemene Český strakáč v Kolíně\nSpeciální výstava klubu chovatelů králíků plemene Český strakáč v Kolíně\nV pořadí druhá letošní speciální výstava klubu Českého strakáče se konala za mrazivého počasí ve dnech 3. - 4.12.2010 v Kolíně – Šítarech.\nCelkem bylo přihlášeno 126 králíků v 8 barevných rázech.\nV černém barevném rázu bylo od 19 chovatelů vystaveno 77 králíků, čtyři nebyli dodány.\nDruhý nejpočetnější barevný ráz Českého strakáče vystavený na této výstavě byl černožlutý, který předvedli sice jen dva chovatelé, ale v počtu 14 kusů.\nV modrém barevném rázu bylo vystaveno pouze 7 králíků od tří chovatelů, protože další tři chovatelé nedodali 11 králíků.\nV rázu havanovitém vystavili tři chovatelé čtyři kusy, jeden králík nebyl dodán.\nŽlutý barevný ráz zastupoval jeden králík od jednoho chovatele.\nV divoce barevném rázu předvedli tři králíky dva chovatelé.\nŽelezitý barevný ráz prezentoval jeden chovatel dvěma králíky.\nČinčilovitý barevný ráz byl zastoupen dvěma králíky od jednoho chovatele.\nNa této výstavě byli králíci oceněni poháry, ten pro nejlepšího samce získal přítel Sviták na svého ČS černého oceněného 96 body. Pohár pro nejlepší samici této expozice ČS získal přítel Vokolek na ČS černou oceněnou 95 body. Pohár pro nejlepší kolekci, který letos byl pojmenován „Memoriálem přítele Veselého“, získal přítel Svítil na ČS černožluté oceněné 377 body.\nDále bylo uděleno bylo uděleno šest čestných cen, které získali přátelé Gajdůšek na kolekci ČSč, přítel Vokolek na kolekci ČSč, přítel Mička na samce ČSč, přítel Vokolek na ČSm a přítel Hrstka na samce ČSčž.\nSpeciální výstava se sice konala ve velice mrazivém počasí, ale přestoproběhla v přátelské pohodě. Byla to letošní největší přehlídka klubu Českého strakáče. Již nyní se těšíme na příští setkání za rok.


Objektiv rodenstock bazar - Bazoš.cz\nRodenstock Apo-Ronar MC 300mm f/9 -objektiv pro velký formát - [7.3. 2021]\nrodenstock Apo-Ronar MC 300mm f/9 - objektiv pro velký formát 4x5 (Linhof destička) Kontrastní objektiv s výjimečnou ostrostí ideální pro záběry zblízka, ale také pro focení krajiny. Díky své optické konstrukci a cloně f/9 má menší rozměry a váží pouze 310 gramů včetně závěrky. Ideální i pro sním ...\nZvětšovák JOBO LPL velkoformát 4x5 palců až kinofilm-profi - [3.3. 2021]\nProdám profesionální,moderní,velkoformátový zvětšovací přístroj zn.JOBO/LPL,určený pro formát negativu 4x5 palců a menší/svitek a kinofilm/.Zvětšovák je vybaven orig.barevnou hlavou s halog.žárovkou/difuzní světlo/ a orig.stabilizovaným trafem.Solidní kovová,tuhá,konstrukce,přesná mechanika made in ...\nZvětšovací objektiv Schneider 50mm/3,5 kinofilm-fotokomora - [3.3. 2021]\nProdám profesionální zvětšovací objektiv zn.Schneider Kreuznach-Componar 50mm/3,5-určený pro kinofilm.objektiv má prosvětlenou clonovou stupnici,montážní závit M-39 a je nový v orig.krabičce i s doklady.Vynikající ostrá kresba a kontrast za dobrou cenu.Nabízím i několik dalších zvětš.obj.Componon a ...\nFotokomora-kompletní vybavení-vše na jednom místě - [17.2. 2021]\nRodenstock Ysaron 50mm+Schneider Kreuznach Componar-C 50mm - [7.2. 2021]\nPodrobnosti Stav Použité, zachovalý stav Prodám dva objektivy viz nadpis .objektiv je určen do zvětšováku na analog fotografii. Schneider je nefunkční necloní,rodenstock zcela funkční obě jsou to padesátky,pruměr závitu viz foto\nRodenstock-Trinar 4,5 f-50 - [7.2. 2021]\nPodrobnosti Stav Použité, zachovalý stav Prodám objektiv do zvětšováku viz nadpis ,možnost zaslat zásilkovnou za 65 kč\nzvětšovací objektiv RODENSTOCK APO-GEROGON 9/240mm 9-64 - [19.1. 2021]\nProdám zvětšovací objektiv rodenstock APO-GEROGON 9/240mm clona 9 až 64, zvětšovací objektiv, použitelný s DIGI kamerou i na MAKRO snímky. Skla čistá, bez houby, bez kazu, chráněna krytkou. Velmi zachovalý stav. Používaný v reprodukční kameře. Cena je včetně poštovného. Osobní předání možné v Praze ...\nNový filtr Rodenstock HR Digital UV Blocking Filter, 77mm - [14.1. 2021]


Nábytek – Lazinov, Blansko | ekatalog.cz\nNábytek – Lazinov okres Blansko\nVýběr nábytku je velmi důležitý zejména v dnešní době, kdy je kladena velká pozornost designové dokonalosti interiéru. Správně zvolený nábytek by měl mít praktickou i estetickou funkci a zpříjemňovat vám bydlení. Prodejci nábytku v lokalitě Lazinov.\n1Miloslav Girgle1 pobočka\n1.0 km Křetín 167, Křetín Bezdlužná\n1.5 km Křetín 101, Křetín\n2.8 km Stvolová 37, Stvolová Bezdlužná\n2.9 km Údolní 29/11, Slatinka-Letovice\n7Boček František - Truhlářství\n3.9 km Na požáru 176/7, Letovice Bezdlužná\nDěláme a nabízíme truhlářskou výrobou.\n516 474 246\n8Tesař Jaroslav - Výroba zakázkového nábytku\n3.9 km V zahradách 132/3, Letovice Bezdlužná\n3.9 km Jevíčská 960/5, Letovice Bezdlužná\nNábytek v lokalitě Lazinov – detailní popis