Hermeneutika a věda o životě « webdialog.cz\nHermeneutika a věda o životě\nO hermeneutice v užším slova smyslu řeč vlastně nebude, nebo jen okrajově. Soustředím se na dvě důležité otázky, před něž nás staví Markošova kniha Tajemství hladiny.1 Za prvé je to její celkový záměr využít hermeneutiku k adekvátnějšímu uchopení živého organismu, tj. použít model interpretace jako klíč pro výklad toho, co vůbec znamená „být živý“. Druhou otázkou, podstatnou i v širších souvislostech, třebaže se jí autor tematicky věnuje jen v prvních oddílech, je úvaha o možnosti využít hermeneutické inspirace k reformě vědeckého přístupu nejen k fenoménu života, nýbrž ke skutečnosti vůbec. Vodítkem této úvahy je otázka, zda a za jakých podmínek by mohlo dojít k nalezení společného rámce pro poznání přírodovědné i humanitní, ke spojení lidského vědění v jeden celek.\nSpolečným jmenovatelem obou linií je kritika vědeckého objektivismu, tedy snahy redukovat skutečnost na obecné nebo opakující se procesy určované jednoznačnou kauzalitou, na objektivitu ve smyslu neměnnosti nebo přinejmenším uspořádanosti stálými principy a zákony. Výklad se vymezuje vůči vědě jako vědě o nutném, o tom, co se nemůže nedít. Z hlediska takové vědy je veškerá nahodilost jenom výrazem dočasné omezenosti, neúplnosti toho, co jsme schopni poznat. K tomuto pojetí vědy, jak je v knize exponováno a jak je všichni dobře známe, patří i to, že lidská zkušenost sama, tj. člověk jakožto bytost poznávající, do vědeckého obrazu světa nepatří. Skutečnost, jak ji zkoumá věda, je nezávislá na tom, zda ji poznáváme, takže poznávající vědomí stojí nutně mimo ni: poznání světa není jeho součástí. Do světa patří pouze to, co je objektivně, vposled matematicky uchopitelné a vykazatelné. Věda proto není jeden z prostředků poznání, nýbrž prostředek jediný.\nMarkoš vychází za prvé z faktu, že se tato věda nachází – přinejmenším od minulého století – v krizi. S rostoucím významem dějinnosti a s rozvojem historických věd se rozdíl mezi vědami přírodními a historickými – třebaže dochází i k dílčí historizaci některých přírodních věd – stále prohlubuje. Otázkou je, co tento rozdíl znamená a jak ho překlenout. Autor v této souvislosti zmiňuje dvě hypotetické cesty, jak lidské vědění sjednotit: konsekventní objektivismus, který se mu jeví jako slepá ulička, anebo možnost sjednotit vědění na základě přístupu „hermeneutického“, kterou myslím nevylučuje, i když ji výslovně příliš nerozvádí. Filosoficky relevantnější než otázka potenciální jednoty a jejího dosahování však bude, jak se ještě ukáže, otázka po tom, co existence dvojího typu věd vůbec znamená.\nVedle prokazatelné a dlouhodobé krize věd týkající se jejích základů je druhým hybným motivem Markošových úvah očividná neschopnost experimentálního typu věd uchopit živé bytosti v tom, co je pro ně specifické, v čem se liší od neživých těles nebo od neživé matérie. Tento druhý motiv úzce souvisí s prvním: experimentální přírodní věda, která nechává stranou děje jedinečné, v nejširším slova smyslu „historické“, není s to uchopit živou bytost, protože život znamená mimo jiné nejen schopnost se vyvíjet, ale dokonce se zásadním způsobem měnit, tvořit sebe sama. Velká část konkrétních dílčích analýz Markošovy knihy je založena na polemice s představou, že by geny byly jakýmsi programem, souborem objektivně daných příčin, které by vysvětlovaly nejenom vznik, ale i chování živých bytostí, celek jejich existence v její jedinečné podobě. Právě nedostatečnost, neuspokojivost experimentální objektivistické biologie v tomto bodě podněcuje autora k tomu, aby za pomoci hermeneutiky hledal vědu, která bude schopná uchopit život v jeho svébytnosti, která bude podstatným způsobem práva rozdílu mezi živým a neživým.\nInspirací, kterou si autor pro formulaci vztahu mezi genomem a organismem přináší z oblasti hermeneutického myšlení, je náhled, že každá interpretace je vždy součástí již existujícího kontextu, že neexistuje žádné „čisté“ poznání, poznání z pozice mimo svět; interpretace je obměna něčeho, v čem už vždy stojíme, co má svou historii a své danosti. Negativním východiskem je naproti tomu představa organismu jako produktu určitého programu, který je vůči organismu samému vnější a který ho přísně kauzálně řídí. Autor neklade důraz na to, zda je toto kauzální řízení chápáno geneticky nebo evolučně v darwinistickém smyslu, tzn. jako přizpůsobování se nahodilým danostem. V obou případech mu schází to, co je pro něho podstatné: sebevztah, sebeorganizace života, který se intencionálně vztahuje k výkonu svého bytí. Organimsus není pravidly ani náhodami řízen: vztahuje se k nim, organizuje se „napříč“ jimi, dává jim nějaký smysl. Vývoj tedy není něco, co by bylo řízeno zvenčí systémem příčina – účinek, je to vždy aktivní uchopení určitého vlivu, musí tu vždy být kontext, který podnět, informaci nebo impuls přijímá a vykládá.\nJádro toho, s čím Markoš přichází jako s novým pojetím organismu, se dá shrnout jeho vlastní formulací, že organismus je napětí mezi zápisem (genomem) a tvarem (tělem). Život organismu není proto zvenčí řízený opakovatelný proces, jímž by byla podoba organismu dána, nýbrž děj, ve kterém je podoba organismu v tomto napětí vydobyta. Konkrétně to znamená, že genom zapsaný v DNA je „čten“, a to tělem, které má vlastní historii, vlastní stabilitu, a tvoří tedy autonomní kontext. To znamená, že existuje svébytný příjemce oněch „povelů“ genetického zápisu, příjemce, který jim rozumí, to jest určitým způsobem si z nich vybírá vzhledem ke své historii a k tomu, co potřebuje.\nTento vztah, kterému můžeme zatím s autorem říkat „čtení“, je exponován z různých úhlů, v různých souvislostech a v mnoha podobách. Tyto mnohotvárné náběhy lze shrnout do dvou základních tezí: v tomto vztahu mohou podobné morfologie těla vznikat na základě velmi různých genetických zápisů a na druhé straně mohou z týchž genetických zápisů vznikat velmi odlišné morfologie, různé podoby těl. Na jiných místech je řeč o tom, že různé proteiny mohou plnit tutéž funkci a naopak týž protein může vystupovat v úplně různých funkcích, nebo že určitá materiální podstata vede k různým formám a naopak podobných forem že je dosahováno ze zcela odlišných výchozích stavů matérie. Jestliže je genetická výbava mnohem bohatší než realizované morfologie a naopak vzniklé morfologie daleko bohatší než genetická výbava, znamená to, že se tyto dva kontexty nekryjí. Z toho plyne, že v této perspektivě nemůže být život organismu procesem, jehož kroky bychom mohli popsat jako vztah jedna ku jedné, tj. jako vztah příčiny a účinku. I když ho nedokážu posoudit v biologických detailech, zdá se mi tento náhled přesvědčivý a důležitý.\nSamozřejmě že tím zároveň vznikají problémy. Že se tyto dva kontexty nekryjí, je vlastně způsob, jak nám chce autor ukázat, že každý má svou neredukovatelnou historii, že jsou vůči sobě určitým způsobem autonomní. Každé působení jednoho je vázáno na svébytnou existenci druhého, musí být něčím přijímáno, nezačíná nikdy od nuly. Zvláštním důsledkem, který z toho plyne a k němuž se autor často vrací, je zjištění, že život je vlastně nesmrtelný – ba nesmrtelný dokonce ve dvojím ohledu. Jednak jako genetický zápis, jednak jako tělo, které ten zápis takzvaně čte. I když Markoš tu a tam operuje i tradiční představou, že „nesmrtelný“ je jen genetický zápis a tělo že je na rozdíl od něho smrtelné, jde mu myslím v tomto bodě o to, aby ukázal, že nepřerušená kontinuita těla je stejně důležitá jako kontinuita genetického zápisu. Čili máme nesmrtelnosti vlastně dvě. Zde by ale bylo zapotřebí také ukázat, v jakém smyslu je živá bytost smrtelná, v jakém smyslu patří k životu diskontinuita. Na jednom místě se tento motiv objevuje, když je řeč o nutnosti tzv. „smyčky“, o nutnosti pořizovat stále znovu věrné kopie „zápisu“ i „čtecího zařízení“, které vrací celý proces k původnímu stavu; není však jasné, jak se má tato nutnost k emfaticky zdůrazňované nesmrtelnosti „těla“, tzn. jak se vztahuje evidentní diskontinuita individuálního bytí ke kontinuitě obou kontextů.\nTo je pouze jedna z obtíží, k nimž metafora genetického „textu“ a tělesného „čtenáře“ vede. Zisk, který představuje formulace vztahu dvou relativně nezávislých kontextů, které nelze identifikovat, ale ani oddělit, zůstane sporný, dokud se nevyjasní, v jakém smyslu lze tento vztah – pojatý jako rozumějící „čtení“ – vůbec užít na elementy životního procesu. Autor sám říká, že v živé buňce nelze provést rozdělení na zápis a čtenáře, a pokud nejsme s to jasně rozlišit, co je v jakém ohledu „čtenář“ a co „text“, není zřejmé, do jaké míry je nosný model čtení jako takového.\nVšechny tyto okolnosti vedou k otázce, jakým způsobem lze pomocí dvou „nesmrtelných“ a obecných kontextů (jak genetický zápis, tak druhová morfologie jsou samozřejmě obecné) uchopit jednotlivý organismus, o kterém se na jiném místě říká – podle mne naprosto oprávněně – že jak jeho genetická výbava, tak jeho schopnost ji interpretovat jsou zcela jedinečné. Zde se vynořují problémy, které přirozeně nejsou v knize vyřešeny, ale bohužel ani dostatečně jasně formulovány. Je pochopitelné, že oba kontexty musí vystupovat na jedné straně jako „nesmrtelné“ a obecné, ale že zároveň mohou existovat pouze jako jedinečné. Obojí je evidentně nezbytné, není však vůbec zřejmé, jak se obojí k sobě má.\nBylo by třeba ukázat, jak je možné, že každý z oněch kontextů – a život organismu není nic než jejich vzájemný vztah – je na jedné straně tvůrčí, to znamená nabízí přicházejícímu impulsu škálu nových možností, a na druhé straně je vůči druhému obecnému kontextu zužující, vybírá si pouze jednu z mnoha možností, právě vzhledem k sobě. To jsou opět dva aspekty, které se v textu oba objevují, oba jsou nějakým způsobem věcně podložené, ale zároveň je nejasné, jak spolu souvisejí. Je-li organismus „sebeorganizující totalita“, která se organizuje s využitím náhod a „napříč“ jimi, pak je zapotřebí osvětlit, jak sebe-vztažnost organismu v těchto souřadnicích funguje. Co je subjektem života, který se o sebe stará, co znamená toto „o sebe“ v situaci, kdy genetický i morfologický kontext jsou na jedné straně obecné („nesmrtelné“) a určující, a zároveň jsou určovány jedinečným (a konečným) organismem?\nMám pocit, že se zde koncentrují otázky, které s sebou celé východisko nese: od počátku není jasné, co a v jakém smyslu je „přijímající systém“ a co „informace“, protože oba kontexty jako by byly obojím. To samo nemusí být vůbec nesprávné, ale je třeba některé základní věci napřed ujasnit: co tu znamená „přijímat“? Co přesně „vyhmatává možnosti“ a z čeho? Kudy probíhá hranice mezi „vnitřkem“ a „vnějškem“ organismus? Jak je organismus „ve světě“? Jestliže je, jak říká autorem citovaný S. A. Kaufmann, „vývoj systému posouvání hranic“, pak musí právě toto „posouvání hranic“ být konkrétně zachyceno.\n(Snad by se dalo uvažovat o tom, že pohled na to, co je vnější a co vnitřní, co je organismus a co prostředí, tzn. co je interpretující a co interpretované, se musí měnit, chceme-li vskutku uchopit život organismu. Právě svým životem činí tělo obecnou genetickou informaci jedinečným tělem a zároveň činí jedinečnou genetickou informaci obecnou (druhovou) morfologickou strukturou. Organismus se tedy musí „starat“ o kontinuitu genomu svým konkrétním tělem, i o kontinuitu těla (druhu) svým konkrétním genomem. Každý z kontextů formuje tedy svůj protějšek ve svém smyslu, ale zároveň se nutně podřizuje jeho interpretaci, mění se v jeho smyslu. Polem tohoto konfliktu, v němž je každá složka prostředkem i účelem, je život organismu.)\nNejasnosti, které tkví v povaze věci, nutí autora k tomu, aby se pohyboval na apelativně programové rovině, kde se nás snaží přesvědčit, že ve vztahu mezi genetickou výbavou a organismem nejde o prosté „dekódování“, tzn. specifický projev kauzálního působení, nýbrž o „interpretaci“. Píše například: „Pochopení situace, ve které se organismus nachází, je skrze význam a ten se rodí v procesu interpretace. Nám přísluší posoudit, zda je tato interpretace výkonem hermeneutickým [= interpretací, P. K.], nebo je nutným vyústěním složitých kauzálních vztahů atd.“ (293).\nDomnívám se, že jednou z příčin, proč se nedaří přejít od programových prohlášení ke konkrétnějšímu uchopení bytí organismu, je volba výchozího modelu text – čtenář , který je v této podobě nevhodný. Dovedl bych si fenomén textu představit jako vodítko, pokud by se měla provádět srovnávací analýza „života textu“ a „života organismu“, protože text – ve své jednotě s čtenářem a v diferenci vůči němu – vykazuje se živým vztahem mezi organismem a prostředím vskutku jisté analogie. Jedním ze společných rysů je i to, že ve skutečném textu, jak ho reprezentuje text umělecký, je rovněž vše zároveň prostředkem i účelem. Jakmile však v rámci organismu rozlišíme na jedné straně text jako vyskytující se „zápis“ a na druhé straně vyskytujícího se čtenáře, začne být model zavádějící. Charakteristickým rysem textu není prostě fakt, že je zapsán a může někde ležet, to z něho ještě text nedělá. Pouhá fixace nestačí tomu, abychom hovořili o textu a o jeho návazné interpretaci.\nKdyž U. Eco přebíral v Praze jednu ze svých cen, mluvil o také tom, co dělá text textem: patří k němu, že jej nelze libovolně přepisovat. To je ale jen minimalistické negativní vymezení. Text dělá textem něco mnohem složitějšího a myslím, že to jen velmi volně souvisí – nebo vůbec nesouvisí – s tím, jestli je zapsán. Napíše-li manželka lísteček „Tondo, dojdi pro pivo“, je to zapsané sdělení, ale není to text, který by řečený Tonda interpretoval. Na základě dlouhé prehistorie a sdíleného kontextu pokynu rozumí a udělá, co je třeba, ale neinterpretuje text. Organismus, který by mohl být pendantem textu v silném slova smyslu, by v tomto případě bylo třeba manželství, které se tímto způsobem dorozumívá a které prostřednictvím rozumění takovýmto vzkazům žije. Naproti tomu by rudimentárním textem mohl být lísteček s nápisem „Tondo, dojdi pro pivo, řekla Fatima“. To by nebylo prosté sdělení, ale zárodek situace, kterou by stálo za to začít nějak interpretovat. Protože text v pravém slova smyslu musí „situaci“ sám vytvářet.\nMyslím, že je třeba opravdu rozlišovat mezi rozuměním v určité situaci a interpretací textu. Text v silnějším významu, jehož vzorem je text umělecký, je v nějakém smyslu autonomní, nějakým způsobem žije a jeho smysl se nevyčerpává jednorázovým sdělením. Tento text má v sobě zabudovanou mnohoznačnost jako něco konstitutivního, to znamená interpretaci si vynucuje, nedochází k ní jenom v důsledku neporozumění. To je ale téma na samostatnou diskusi, téma, které bych dal rád na tomto místě do závorek, protože chci přejít právě k problému prostého jazykového rozumění určitému sdělení, které nikdy není mechanické a které už samo všechno to, oč Markošovi jde, spoluobsahuje. Pokud je jako východisko metafora „textu“ příliš komplikovaná, snad by mohla fungovat metafora „jazyková“.\nV knize je věnováno nemálo místa popisu buněčných pochodů, z nichž je zřejmé, že jedny proteiny mohou plnit různé funkce nebo naopak různé proteiny tutéž funkci. Tento vztah může sloužit i jako jednoduchý popis toho, jak fungují slova: totéž slovo plní často zcela odlišné funkce, zatímco nejrůznější slova mohou plnit tutéž funkci. O úspěšnosti fungování rozhoduje způsob užití a uchopení v dané situaci. Každé přijetí informace je sdělení, jemuž musí někdo rozumět. Zápis, kterému někdo rozumí, je jakési obecné sdělení, má obecné vlastnosti, a tomuto obecnému sdělení, kterému by mohl nějakým způsobem porozumět každý, rozumí jeho příjemce právě svým jedinečným způsobem. I u prostého rozumění v situaci jsme postaveni před problém, že něco obecného je v dané situaci uchopeno jedinečným způsobem, a na druhé straně že příjemce otevírá danému jedinečnému projevu svým pochopením nové obecné možnosti. Myslím, že tato zvláštní metamorfóza patří k podstatě jazykového rozumění. Jiná otázka je, nakolik nám jazykověda či hermeneutika umožňují pochopit, jak je něco takového možné: jak to, že jsme schopni jedinečnou zkušenost vyjádřit obecně a jedinečné sdělení obecně pochopit?\nMarkošova kniha s modelem jazykového rozumění také pracuje, vlastně ještě mnohem vydatněji než s modelem text–čtenář. Ale ještě než jsme schopni začít přemýšlet o tom, kdo je ve vztahu mezi zygótou a genem čtenář a kdo text, jsme postaveni před úplně nový vztah, vztah mezi slovníkem (nikoli už textem) a mluvčím (nikoli už čtenářem). O genomu, o němž se mluvilo jako o zápisu, tj. textu, dokonce kanonickém, jako je třeba bible, se pojednou říká, že to je vlastně takový Websterův slovník, z něhož si promluvy (proteiny ve složitých syntaktických vztazích) vytahují hesla, která potřebují.\nMožná jsou tyto nesrovnalosti opět vnějším výrazem fenoménu, o kterém již byla řeč, to znamená matoucí skutečnosti, že interpretace je na jednu stranu významným rozšířením a na druhou stranu podstatným zúžením interpretovaného. Tento obtížný problém je však třeba rozvinout, a nikoli obejít tím, že si budeme vybírat „souznějící“, ale disparátní prostředky, které pohled na způsob bytí živých bytostí jako na určitý typ rozumění často spíše sugerují než skutečně formulují.\nPřesto přináší Markošův pohled nejen řadu pozoruhodných dílčích námětů, ale uplatňuje se i jako skutečná perspektiva; trochu paradoxně právě tam, kde dokáže klasicky vědeckému přístupu přiznat dílčí oprávnění. Uznává, že v organismech existují deterministické dráhy metabolické i regulační, ale odmítá předpoklad, že by byly základním stavem: musí se teprve ustavovat, a chceme-li je jako obecné zkoumat, musíme je vyjmout z jejich jedinečného kontextu. Platnost zákonů fyziky a chemie neznamená, že by naším cílem mělo být extrapolovat je takovým způsobem, aby uchopovaly živou bytost jako celek. Markoš vidí tuto úroveň zákonitostí jako jednoznačně dané meze, „mantinely“, které vnáší do chaotických stavů řád, a právě tím umožňují otevírání nových významových souvislostí, tvořivost a produktivnost, která by se bez těchto mezí nemohla nikdy rozvinout. Vypracované schéma se stává „součástí repertoáru automatismů. Neznamená to, že živý tvor je automat – naopak [...], díky prostoru, který automatismem získá, se opět otevírá nový explorativní prostor, kdy život může experimentovat se sebou i se svým okolím.“ (256) Ukazuje se tedy, že deterministické procesy tvoří pouze jeden aspekt dění, které lze charakterizovat jako „potencializaci“, umocňování, v němž dochází k tvorbě nového, aniž došlo ke zničení organizace a kontinuity.\nJe však otázka, nakolik lze vztah mezi uchováváním identity a tvorbou nového chápat jako svého druhu hierarchii či následnost („základnu“ a „nadstavbu“), v níž se vlastní atributy života vyjevují až „na základě“ determinovaných hranic. „Hermeneutický“, tvořivě rozumějící pohled by v takovém případě nastupoval až tam, kde spoléhání na automatismy již nestačí. Není však rozhodující a riskantní otázkou živého rozumění (tj. otázkou „hermeneutickou“) právě to, kde se lze ještě spolehnout na ustavený mechanismus, a kde je třeba hledat jiné cesty a jiná řešení? Nejde tu tedy spíše o dva aspekty, dva možné způsoby vidění životního procesu jako takového? U Markoše poukazuje tímto směrem zejména charakteristika vztahu mezi ontogenezí a fylogenezí. „Domnívám se, že neexistuje ostré rozhraní mezi ontogenezí a fylogenezí – jsou to dvě strany téže mince – evoluce, sebestrukturace. Přesto máme nutkání tyto procesy rozlišovat.“ (313) Dokonce tíhneme k tomu je přímo oddělovat: stojí pak vedle sebe ontogeneze jakožto opakující proces striktně řízený geny a fylogeneze, evoluce, jakožto proces poháněný v podstatě náhodami. Avšak životní děj je v každém svém momentu opakovatelný (srozumitelný) proces a zároveň jedinečná a neopakovatelná událost. Opakovatelnost „mechanického“ a jedinečnost „historického“ evolučního dění nezachycují dvě sféry, dva „regiony“ bytí: jde o dva pohledy na skutečnost, které jsou oba nezbytné. Při užití jedné perspektivy [= vynětí z jedinečného kontextu] roste ovladatelnost, ale ztrácí se smysl, u druhé přibývá smyslu, ale ubývá zvladatelnosti. Podstatné však je, že jde o různé významové možnosti, jak pohlížet na týž děj, jak jej interpretovat.\nKdyž Markoš resumuje své pojetí organismu jako napětí mezi zápisem (genomem) a tvarem (tělem), říká: „Tak jako je z hlediska genidentity podružné, že živým tvorem protéká hmota a energie [...], může se ukázat jako podružné, že jím protéká genetická informace jistých kvalit. Jde o sebe-definici (sebe-uvědomění) a tento proces je do velké míry emancipován jak od materiálního pozadí, tak od informace zapsané v DNA.“ (293). Zde si musíme uvědomit, že jeden kontext je sice vždy v jistém smyslu autonomní vůči druhému, ale že tu není žádný „proces sebeuvědomění“ autonomní vůči obojímu. Oba kontexty se sice navzájem přesahují a v tomto smyslu jsou „emancipovány“, ale zároveň je jeden produktem druhého, jsou možné jen jeden v druhém. „Tělo“ se udržuje prostřednictvím genetického zápisu, zatímco genetický zápis se udržuje prostřednictvím „těla“. Jakmile pojímáme identitu živého organismu jako „emancipovanou od obojího“, oživujeme de facto pozice umělého sporu mezi scientistickými „mechanicisty“ a vitalistickými „duchaři“.\nZde se dostáváme zpět k úvahám o možnosti „vědy o životě“ a případné vyhlídce na sjednocení lidského vědění o přírodě s věděním o člověku a historii. Zdá se, že ve vztahu k tradičně chápané vědě jakožto poznání obecných souvislostí a zákonitostí je možné se dopouštět dvojího pochybení. Tím prvním, vůči němuž je napřena autorova kritika, je zaměňování poznaných zákonů za skutečnost „samu“. Druhou chybou by bylo upírat jim skutečnost a vidět v nich pouze mocensky motivovanou „geometrizaci“, selhávající před tajemstvím „niterné“ a jedinečné zkušenosti, pro niž je třeba objevit „jinou vědu“.\nV daném konfliktu nejde o dvojí skutečnost, nýbrž o dvojí pohled na skutečnost: jakýkoli děj – i fyzikální – je jak opakovatelný, tak jedinečný, protože vše, co je skutečné v prostoru a čase, je také jedinečné. Jde o dvojí pohled na jednu skutečnost, která je jak obecně uchopitelná, tak jedinečná a uchopení se vymykající. I když Markoš prohlašuje, že dva pohledy jsou cennější než jeden, nemíní to vždy úplně doopravdy. Je spíše přesvědčen, že objektivistický pohled na život je principiálně v neprávu a chtěl by v hermeneutice najít metodickou oporu pro jinou vědu o životě. Nepochybně je třeba, aby biologie jakožto věda o životě byla fenoménu života co možná práva, aby se snažila uchopit, čím se odlišuje od skutečnosti neživé. Pokud ale zůstane vědou, bude jejím cílem nalézt nahlédnutelné, obecně vykazatelné, a proto ovladatelné vztahy, a nikoli nalézt život jako takový.\nTěžko říct, kde se bere přesvědčení, že kdysi bylo poznání světa ucelené a jednotné, i s tím spojená otázka, zda viníkem jeho rozpadu jsou humanitní vědy, které se zpronevěřily osvícenskému ideálu a propadly iracionálním sklonům, nebo vědy experimentální, které se odcizily žité zkušenosti a upsaly se matematizaci. Je snad naše rozumějící, tj. poznávající a jednající, bytí ve světě ucelené a jednotné?\nPřiznáme-li si, že zvládnout život není úkolem vědy, nýbrž úkolem živých bytostí, ukáže se něco překvapivého: možná není v krizi věda, možná nemůže a nemá být jiná, než je. Možná jsou v nepořádku naše představy o ní, nároky a očekávání, které s ní spojujeme. Věda nalézá a formuluje obecné souvislosti, a dává tak lidem do rukou prostředky k životu. Nedává a nemá dávat jejich životu „smysl“. Pokoušíme-li se vyznat a rozhodovat v zamotaných dějích a událostech našich životů, pak nikdo normální nehledá řešení u vědy. Proto nemůže být v nejobecnější rovině naším cílem nalezení pravé vědy o životě, nýbrž spíše nahlédnutí, jaké místo má věda v životě.\nSmysl skýtá věda jen vědcům, kteří se v teoretické oblasti konfrontují s nesrovnalostmi a s chaosem, aby mu vyrvali (vnutili) určitou podobu obecného pravidla. Jakmile ji však najdou, přestává jít o poznání (tj. o konfrontaci) a začíná jít o vědění, které má význam prostředečný a „technický“. Vědci většinou tuší, i když to většinou nereflektují, že se nemusí obávat „definitivního“ poznání, že se za každým poznáním otevírá ještě větší a hlubší problém. Meze vědění v tomto smyslu nejsou jen nahodilé a dočasné, ale nejsou ani branou k „jiné skutečnosti“: souvisejí se způsobem našeho bytí ve světě, v němž nejsme jen bytostí poznávající, ale i jednající. Proto se mi zdá, že v úsilí vpravit do vědy filosofické (a životní) nahlédnutí mezí vědění jako takového tkví jakýsi protimluv.\nNení dnes akutním problémem, kdy už se vědě konečně podaří uchopit tajemství života, nýbrž zda jsme s to pohlédnout na vědu z hlediska života, zda si dokážeme uvědomit si jak důležitost, tak meze jejího postavení v životě. Jestliže věda převádí jedinečnou skutečnost kolem nás na obecné vědění a umožňuje našemu jednání skutečnost v obecné poloze zvládat, pak toto vše není pro život jen cílem, nýbrž také prostředkem. Prostředkem k tomu, abychom vědění svým jednáním překračovali a skutečnosti vtiskovali jedinečný tvar. Potom nezakoušíme meze obecného vědění jenom jako prozatímní nedostatek, nýbrž i jako nevývratné svědectví o tom, že neuchopitelná, tvořivá jedinečnost patří k povaze skutečnosti samé.\nA. Markoš, Tajemství hladiny. Hermeneutika živého, Praha: Vesmír 2000, Edice Medúza, sv. 11, 366 s. [↩]\n30.12.2010 | Zobrazení: 353403 | kontakt: info@webdialog.cz


Irena Dousková - životopis | Rozbor-dila.cz\nIrena Dousková – životopis\nJméno: Irena Dousková\nSoučasná česká spisovatelka, která je známá především svým románem „Hrdý Budžes“, v jehož divadelním zpracování zazářila herečka Bára Hrzánová. Knihy Ireny Douskové se vyznačují častými autobiografickými prvky.\nIrena Dousková se narodila jako Irena Freistadtová 18. srpna 1964 v Příbrami. Později si změnila příjmení – místo dosavadního po otci začala používat matčino dívčí. Její otec totiž emigroval v tom samém roce, kdy se narodila. Douskovou tak vychovávala matka s otčímem, kteří působili jako herci v příbramském divadle. V 80. letech se přestěhovali do hlavního města. V Praze Dousková vystudovala gymnázium, poté pracovala dva roky jako sekretářka a knihovnice. Následně absolvovala studia práv na Univerzitě Karlově. Právnickou profesi si ale za svoje živobytí nezvolila. Po ukončení vysoké školy byla dramaturgyní v kulturním středisku a věnovala se zejména novinařině, časopisecky publikovala v dlouhé řadě periodik.\nAčkoliv je v současnosti Dousková pro většinu čtenářů a milovníků divadelních představení známá zejména díky své prozaické tvorbě, její literární začátky jsou spojeny s poezií. Stala se členkou uměleckého spolku Li-Di, který od roku 1988 vydával „Almanach Spolku Lidi“. O tři roky později vznikla v režii spolku společná básnická sbírka s úderným názvem „Kadění“, která byla příznačně z recese vytištěna na role toaletního papíru. V roce 1992 byla vydána – již ve standardním knižním vydání – básnická sbírka „Pražský zázrak“, na jejímž obsahu se autorsky podíleli kromě Douskové i její bývalí spolužáci z gymnázia (Reinisch, Lomová, Ulrych). Tato sbírka je považována za oficiální spisovatelčin literární debut.\nV roce 1997 vyšel první román autorky „Goldstein píše dceři“. Inspirací pro tuto knihu byl Douskové vztah s vlastním otcem, který musela komplikovaně budovat prostřednictvím dopisů. Rok poté vydala svůj nejúspěšnější román „Hrdý Budžes“. Kniha, jejíž hlavní hrdinkou je malá dívenka Helenka Součková, získala pozitivní ohlas kritiků a byla vřele čtenářsky přijata. Všeobecnou popularizaci knihy zapříčinilo především divadelní představení vzniklé na motivy románu. V roce 2002 se o dramatizaci pro příbramské divadlo postarala sama Dousková, která hlavní roli ušila na míru Báře Hrzánové. V roce 2006 vydala volné pokračování osudů Helenky „Oněgin byl Rusák“ a v roce 2011 knihu „Darda“, která je završením celého Helenčina příběhu.\n„Goldstein píše dceři“ (1997) – První prozaické dílo Ireny Douskové. Román obsahující mnoho autobiografických prvků vypráví o složitém hledání vztahu stárnoucího otce žijícího v emigraci s mladou dcerou z Československa ještě za socialistické éry.\n„Hrdý Budžes“ (1998) – Druhý román autorky, který ji nejvíce proslavil. Děj se odehrává v období husákovské normalizace. V knize se čtenář seznamuje s Helenkou Součkovou, žačkou II. B na základní škole v okresním městě Ničín, která líčí své každodenní zážitky viděné ze své dětské perspektivy. Čtenář je tak vtažen do poutavě líčeného děje plného komických i smutných momentů, které Helenka prožívá. Helenčiny rodinné poměry jsou dost podobné těm, které byly vlastní autorce – i v této knize jsou tedy hojně použity autobiografické prvky. Helenka se musí potýkat s posměšky spolužáků, cílených na její kila navíc. Starosti jí dělají maminčiny problémy v práci, kde se její maminka Kačenka pohrdavě staví k výmyslům socialistického režimu, což má dopad na maminčinu hereckou kariéru v divadle. Na tento román volně navazuje kniha „Oněgin byl Rusák“ (2006), která popisuje Helenčina gymnazijní léta a třetí pokračování „Darda“ (2011), ve kterém je Helenka Součková vdanou matkou dvou ratolestí.\n„O bílých slonech“ (2008) – Povídkový cyklus zasazený do vesnického prostředí, jenž mapuje propletenec vzájemných vztahů hlavních postav. Stejně jako většina ostatních knih Douskové se i děj těchto povídek odehrává v komunistickém Československu.\n„Bez Karkulky“ (2009) – První samostatná básnická sbírka Ireny Douskové, pro kterou je typická značná stručnost, obsahuje mnoho pohádkových motivů. Verše doprovází ilustrace Lucie Lomové, která se též postarala o obrazový doprovod mnoha dalších knih Ireny Douskové.


Ochranné přípravky proti UV záření\nPřidáno: 05.08.2018 10:44:44 Počet shlédnutí: 741\nOpalovací krém (nesprávně krém na opalování) se nanáší na kůži s cílem chránit ji před nebezpečným vlivem slunečního záření, které může způsobit její spálení. Je k dispozici v různých formách jako mléko, krém, sprej, olej či emulze. Ochranný přípravek by měl odfiltrovat nebezpečné UVA a UVB záření.\nK důležitým vlastnostem takového ochranného přípravku patří tzv. ochranný faktor SPF z anglického slovního spojení Sun Protection Factor, UVA ochrana, odolnost vůči vodě, případně fotostabilita a termostabilita. V ochranných přípravcích před slunečním zářením se používají dva druhy filtrů a to fyzikální (anorganický) a chemický (organický). Chemické UV filtry pronikají pokožkou a přeměňují UV záření na infračervené záření, tedy na teplo. Sluneční ochrana přírodní kosmetiky bez chemických filtrů je založena na fyzických filtrech z přírodních pigmentů.\nZnačení ochrany před UVA zářením je nejednotné a neexistuje převládající metoda ochrany, jak je tomu u UVB. Výrazným posunem ke zjednodušení a zpřehlednění by mohlo být doporučení Evropské komise ze září 2006. Definuje několik podmínek, které musí přípravek v UVA spektru ochrany splňovat. Po jejich naplnění může mít na obalu znak "UVA" v kruhu.\nNejrozšířenějším způsobem popisu stupně ochrany před UVB zářením je tzv. ochranný faktor před slunečním zářením, tj. SPF. Tento údaj udává, o jaký násobek času lze po nanesení přípravku na kůži prodloužit pobyt na slunci, bez jejího zarudnutí. Tento čas je u každého člověka individuální.\nPocením nebo koupáním se zvyšuje riziko smytí ochranného přípravku, což může mít za následek oslabení jeho účinnosti. Proto jsou přípravky testovány na odolnost vůči vodě. I zde existuje několik metod, které ale postupně směřují ke sjednocení. Společná kritéria pro určování odolnosti vůči vodě (angl. Waterresistance) stanovila např. organizace COLIPA - Evropská asociace výrobců toaletních a kosmetických potřeb). K dosažení ochrany, která se uvádí na obalu je třeba nanášet přípravek v množstvích, které se používají k testování, tj. 2 mg / cm2, což se rovná asi 7 čajovým lžičkám přípravku, přibližně 36 gramů na tělo průměrného dospělého člověka.\nHelena Kohútová, UVZ SR, Odporúčanie EK o účinnosti ochranných prípravkov pred slnečným žiarením a o nich uvádzaných súvisiacich údajoch, Bratislava 11. 7. 2013\nCopila, Guidelines for Evaluating Sun Products Water Resistance, Dostupné online


Ochotská ukázala milence, Kuklová promluvila o rozvodu s Pomejem | Týden.cz\nProducent Jiří Pomeje absolvoval další soudní líčení kvůli filmu Andělská tvář. U soudu promluvila i jeho bývalá manželka Michaela Kuklová o tom, proč se s Pomejem vlastně rozvedla. Moderátorka Michaela Ochotská vyvedla svého nového milence do společnosti a rosnička Radka Kocurová se po potratu vrací zpět na televizní obrazovky. I o tom ve středu píší deníky Aha! a Blesk.\nZkrachovalý producent Jiří Pomeje opět stanul před soudem kvůli žalobě ze strany Státního fondu kinematografie, kterému svým filmem Andělská tvář způsobil škodu ve výši 5,5 milionu korun. Pomeje si na film od fondu půjčil osm milionů korun, které měl do tří let vrátit, nebo na fond převést filmová práva. Ani jedno neučinil a nyní mu hrozí až tři roky vězení. U líčení, které bylo nakonec odročeno na prosinec, promluvila i Pomejova bývalá žena Michaela Kuklová. Mimo jiné prozradila i důvody, proč se s ním rozvedla. Začátek konce jejich manželství se pojí právě s problémy kolem Andělské tváře. Kuklová chtěla dítě a rodinu, což ovšem nebylo možné. Pomeje byl ovšem zcela pohlcen starostmi kolem filmu a navíc začal pít. "Prosím vás, každá žena si dá pozor, s kým počne dítě. A s Jirkou to skutečně nešlo," řekla Kuklová deníku Blesk. Andělská tvář jí komplikuje život ještě dnes. "Už aby to bylo za námi. Ta Andělská tvář nás nepřestává ničit," dodává.\nOchotská s novým milencem\nModerátorka Televizních novin televize Nova Michaela Ochotská se ukázala ve společnosti s novým milencem, jehož dlouho tajila. Je jím zámožný podnikatel Michal Exner, který prodává luxusní auta. Ten se teprve před několika dny rozvedl se svou manželkou, a proto se na mohl na veřejnosti s Ochotskou ukázat až nyní. Společně vyrazili na galavečer kadeřníků v kostele sv. Anny, kde, jak píše deník Aha!, si sedli rovnou do první řady, aby bylo jasně vidět, že patří k sobě. Deníku Blesk Exner prozradil, že trvalo deset dní, než se moderátorka uvolila s ním jít na večeři, kde to prý mezi nimi hodně zajiskřilo. "Oba jsme chtěli, aby to neskončilo jen tou večeří," prozradil deníku mimo jiné Exner.\nKocurová zpět na obrazovkách\nRosnička Radka Kocurová začátkem září potratila a nyní se po měsíčním zotavování vrací na televizní obrazovky. Již v pondělí bude opět moderovat počasí na televizi Nova, píše deník Aha!. Kocurová byla již v pátém měsíci těhotenství, když o dítě přišla, a jak pro ni, tak také pro jejího partnera fotbalistu Tomáše Rosického to byla velká ztráta. Pár se k neštěstí nijak detailně nevyjadřoval. "Žádáme veřejnost i média o ohleduplnost k celé rodině, kterou událost silně zasáhla," řekl tehdy Rosický. Kocurová si vzala dovolenou, aby se dala do pořádku po fyzické a zvláště psychické stránce. "V pondělí ji tady máme zpátky, už se na ni těšíme a doufáme, že to pro ni nebude příliš složitý návrat," řekl deníku Aha! zdroj z televize Nova.


"Sumajsie" - indomalajské biotopní (?) akvárium\nRozměry: 68x30x36 cm\n"Sumajsie" je moje nejnovější akvárium, a tudíž i nejhezčí :-) Uznávám, že název akvária je směšný, ale vystihuje trefně moje dlouhé váhání při volbě oblasti, kterou by mělo akvárium představovat. Sumatru, nebo Malajsii? Nakonec je to takový kompromis, proto "Sumajsie". Úvahu o zakládání biotopního akvária (resp. něčeho, co by se mu mělo alespoň blížit) na příkladu indomalajské oblasti najdete na zvláštní stránce. Tady jen podotýkám, že "Sumajsie" NENÍ biotopní akvárium.\n4.11.2005 Přišel den D a realizuju myšlenku, kterou jsem už nějakou dobu nosila v hlavě. Zakládám "Sumajsii". Po technické stránce jsem nevymyslela a nepřipravila nic, soustředila jsem se na vymýšlení nejlepší kombinace rostlin a pošilhávala jsem i po rybách indomalajské oblasti, i když ty jsou v tomhle akváriu (zatím) druhořadé. K samotnému založení akvária jsem přistoupila dost narychlo, takže jsem nestačila dát dohromady vytápění substrátu, které bych v tomhle akváriu ráda měla. Ale vzhledem k časovým okolnostem jsem nechtěla nic odkládat; je pravděpodobné, že ze rok budu všechno stejně předělávat, takže jsem dokonce ošidila i dno. I když, ošidila je asi silné slovo - posuďte sami. O zakládání se trochu rozepíšu, ale nepovažujte to prosím za návod...\nPřipravila jsem si všechno potřebné, rostliny jsem použila částečně z jiných akvárií, zbytek jsem sehnala během předchozích dnů a zatím uskladnila v jednom akváriu. Se substrátem to bylo složitější - nebudu lhát, dno není jen z akadamy, i když ostatní vrstvy nejsou vidět. Vzhledem k tomu, že v popředí by měla hrát prim Blyxa japonica, která se do akadamy hodně špatně sází, rozhodla jsem se pod akadamu použít jemnější štěrk (vedly mě k tomu i finanční důvody - pokud budu dno za rok předělávat, není třeba rostliny extra rozmazlovat - takže jsem štěrk použila na celou plochu dna). Zásobila jsem se dostatečným množstvím Ratajova Starého dna, praného granitového štěrku s hrubším zrnem (do 4 mm) a akadamy a mohla jsem se pustit do akce:\nčást rostlin připravených k zasazení nakonec jsem použila 6 kg Starého dna, skoro 5 kg štěrku a 6 l akadamy 1,5 cm Starého dna (nedávám ho až\nk přednímu sklu, aby nebylo vidět) teď je na řadě bohatá vrstva: Florapol (malý zbytek) a přes něj 1,5 cm akadamy\nopět Staré dno na vybraná místa, kde budou rostliny vše překryté štěrkem (u předního skla nasypu jen akadamu) teď jsou už zasazené všechny rostliny, které koření ve dně po napuštění - nepatrný zákal, ani jednu z vrstev substrátu jsem neprala\nSázení rostlin nějakou dobu trvalo; sázím vždycky úplně nasucho, aby se vrstvy substrátu moc nepomíchaly, resp. aby se na povrch nedostal obohacený spodní materiál, který by kalil vodu. Aby mezitím neoschly už zasazené rostliny, průběžně jsem je rosila. Pak jsem celé dno zasypala tenkou vrstvou akadamy a dala na místo jeden velký kořen (z jiného akvária, kde mezitím pěkně obrostl řasami). Velmi pomalu jsem napustila vodu, na kořen naaranžovala Microsorium pteropus a jeden velký chomáč Monosolenium tenerum. Kapradiny jsem jen zastrčila do spár a Monosolenium jsem zatížila malým kamínkem, nic víc nebylo třeba (to platí i pro dva menší kousky, které jsem dala na dno). Monosolenium tenerum drží pěkně samo na místě i bez zatížení, ale chtěla jsem trsy zkrotit, aby měly kompaktní vzhled - při trhání z miniakvária jsem je trochu pocuchala. Ještě jsem za kořen zastrčila několik tenkých kořínků, které jsem na začátku léta vykopala na zahradě a od té doby čekaly, až nastane jejich okamžik. Jen jsem je krátce omyla a sundala největší kusy odlupující se kůry. Aby nevypluly na hladinu, musela jsem je všelijak proplést a zaklínit. Otázkou je, za jak dlouho se rozpadnou (pokud nezačnou hned plesnivět, to by byl ten horší případ)... Bažinný charakter akvária ještě dokreslí tlející listy stromů na dně, ale s těmi chci pár dní počkat.\nVyfotila jsem i průřez vrstvami dna, tak jak jsou vidět z bočních stran - tam jsem je nechala vyniknout schválně. Jinak platí vždycky pravidlo dávat ke sklu jen jeden (svrchní) materiál, aby dno nepůsobilo rušivě. Pozor hlavně na hnojivo, v průběhu času může měnit barvu a pak je nepřehlédnutelné.\nNa fotografii není část nejblíže k přednímu sklu - tam je už jen akadama. Celková výška substrátu u zadní stěny je 7 cm, u přední 4 cm.\nJeště se zmíním o rostlinách: v popředí je Blyxa japonica, které jsem původně chtěla použít mnohem více, ale koupené rostliny se během 5 dnů úplně rozpadly. Chystám se Blyxu brzo doplnit. Pak jsou tu už zmiňované Microsorium pteropus a Monosolenium tenerum z jiných mých akvárií; tři malé trsíky Rotala wallichii, které už strávily několik dní pod vodou a začínají vyhánět submersní listy; Rotala rotundifolia a Limnophila sessiliflora, u obou jsem použila část svých rostlin a část jsem koupila z obchodu, kde už byly dost dlouho (taky podle toho vypadají). A nakonec dva druhy kryptokoryn: Cryptocoryne moehlmannii, která si také nějakou dobu poseděla v prodejně, a potom veliké červené rostliny s nejistou druhovou příslušností - snažím se věřit tomu, že je to Cryptocoryne affinis (C. wendtii, která vypadá hodně podobně, roste na Srí Lance - ta by se mi sem moc nehodila).\nPři umísťování rostlin jsem se snažela držet pravidla dávat k sobě druhy s kontrastujícími listy (jak barvou, tak tvarem). Vlastně jsem to pravidlo porušila, v pravé části jsou 3 rostliny s listy s červenou barvou - stačilo by, kdyby Rotala rotundifolia byla nalevo od kapradin... ale zatím tam chci nechat prázdno, ona je beztak jen slabě narůžovělá :-) Další užitečná věc je schovat spodní části stonkových rostlin, protože velmi pravděpodobně ztratí časem listy a pořád je vytahovat a znovu zasazovat je otrava; takhle stačí hlídat, aby dobře vypadala jen viditelná část. Důležité je to hlavně u Rotala wallichii, před kterou jsem dala Monosolenium. Rotala rotundifolia je teď schovaná až moc dokonale, ale během několika dnů se doufám listy kryptokoryn napřímí k hladině, vyplní prázdný kout a Rotala bude vidět. Taková je aspoň moje představa.\n5.11.2005 Přes noc zákal vody skoro zmizel, už předtím byl nepatrný. V akváriu není žádný filtr, uvažovala jsem sice nad nějakým malým čerpadlem, ale nakonec jsem to zamítla. Jednak je tu Monosolenium tenerum, které si potrpí na klid, a pak jsem vlastně nenašla žádný pádný důvod, proč do akvária cpát techniku. S vytápěním je to horší, v místnosti je okolo 20 °C, někdy méně, a osvětlení akvária hřeje naprosto mizivě. Osvětlení je prozatímní, 20 W kompaktní zářivka. Kdyby nebyl jeden roh akvária v šeru, asi bych se s takovou intenzitou spokojila. Uvidíme, co vymyslím.\nAkvárium 12 hodin po napuštění:\nVečer si to před mýma očima po akadamě štráduje Melanoides tuberculata! S největší pravděpodobností byla ve Starém dně; hrubší štěrk byl úplně čistý, zatímco ve Starém dně byly větší kusy jávského mechu, kořeny rostlin... zkrátka je to obohacený substrát :-) Šneky v substrátě ale považuju za nevítané černé pasažéry, i když zrovna Melanoides tuberculata se do indomalajské oblasti hodí. Ale co by jich větší počet udělal s mým mnohovrstevným dnem... ani nechci pomyslet. Šnek musí pryč, i když je to jen symbolické gesto - bůhví, kolik jich pochoduje pod akadamou.\n6.11.2005 Ráno je akvárium plné piskořek, vylezly ze substrátu a hledají něco na zub na povrchu dna nebo i na rostlinách. Je to k vzteku, už se Melanoides tuberculata nezbavím... Dávám do akvária první právoplatné obyvatele, násadu perlooček - potřebuju uvolnit nádobu, kde je chovám. Na dno "Sumajsie" dávám dubové listí, čerstvě posbírané v lese a povařené ve slané vodě. Akvárium hned vypadá jinak. Na tenkých kořenech se objevují chomáčky plísně, tak přidám do vody trochu rašelinného výluhu a při té příležitosti i cca 20 ml Biofloru.\n11.11.2005 Plíseň zmizela sama od sebe. Rostliny rostou pěkně, kromě kryptokoryn, které nepovyrostly ani o milimetr a vypadá to, že se chystají přijít o všechny listy. Během následujících dnů ostříhám úplně všechny listy Cryptocoryne affinis, protože se začaly rozpadat, a také většinu listů C. moehlmannii. Abych to trochu napravila, zasazuju do pravého předního rohu dvě rostlinky Cryptocoryne albida - sice se tam vizuálně moc nehodí a nejsou skoro vidět, ale je to můj oblíbený druh, snad se jí bude dařit.\nUstupuju a dávám do akvária topítko - při 20 °C se nemůžu divit, že kryptokoryny nechtějí růst, a bála bych se do takové zimy dát krevetky.\n15.11.2005 Do "Sumajsie" dávám čerstvě koupené krevety - 6 pěkně vypasených Caridina japonica a dvě filtrující krevety - krásného velkého samce Atyopsis moluccensis a jednu malou krevetku, o které později zapochybuju, jestli to není jiný druh. Podobá se totiž nápadně africkému druhu, Atya gabonensis, ale je to těžké poznat, je zatím menší než CJ!\nCJ se hned zabydlí, malá krevetka mává vějíři ve vodě a pochoduje přitom akváriem... a Atyopsis moluccensis se na tři dny schová pod kořen a nevychází vůbec ven! Pak se situace obrátí, malá kreveta se usadí napevno na trsu Microsoria, kde filtruje vodu, a velká kreveta začíná chodit na průzkum. Poslušně využívá chodníčky mezi trsy rostlin, vodu nefiltruje, ale prohrabuje pečlivě akadamu a listí. Kupodivu žádné rostliny nevyhrabe, ani nezdupe. Trochu se mě zatím bojí a když se moc přiblížím, tak couvá zpátky do bezpečí.\nKryptokoryny se probírají k životu a zkusmo vysílají nové listy, ale hodně pomalu. Ostatním rostlinám se daří, Monosolenium vypadá pěkně a Blyxa japonica se zotavila z transportu a sázení a je opravdu nádherná. Abych zakryla volný kout, kde měly být kryptokoryny (kromě toho že zeje prázdnotou je tam také ohřívač, na který bych se nerada dívala), sázím do "Sumajsie" ještě dva druhy rostlin - Bacopa monnieri (která sice není typická pro indomalajskou oblast, nicméně patří sem) a Aponogeton stachyosporus (resp. A. undulatus). Kalatky jsou moje oblíbené rostliny a tenhle jediný druh roste mimo Afriku a Srí Lanku/Indii, konkrétně na Malajském poloostrově a na Borneu. Jaká škoda, že sem nemůžu dát i A. ulvaceus nebo jiné krásné druhy... Zasadila jsem 4 poměrně velké rostliny až dozadu okolo ohřívače, kde je dost tma, tak uvidíme, jak se jim bude dařit. Pod nimi by se měla vzpamatovat Cryptocoryne affinis.\n25.11.2005 Přidávám ještě další krevetky, 10 drobných Caridina sp. "Tiger". CJ se mezitím už všechny svlékly, filtrující krevety ještě ne. Nezaznamenala jsem žádné úmrtí nebo jiné problémy, kromě toho, že pomalu ubývají dafnie. CJ vyčistily polovinu velkého kořene, která byla zelená od přisedlých řas. Teď už nemají co jíst, žádné řasy se neobjevují a to mě dost mrzí - na umělé krmivo totiž krevety nijak nereagují... sice přes noc zmizí, ale přes den ho dlouhé hodiny ignorují. Tygři plavou nebo běhají po celém akváriu a kvůli tomu rozruchu se vrátí pod kořen Atyopsis moluccensis. Taky CJ jsou z malých krevet nervózní, ale nenechají se vyštvat. Tygři se chovají podivně, jeden z nich, červeněji zbarvený, evidentně odhání ostatní od kořene. Občas se jeden nebo dva tygři vrhnou na CJ, bůhví proč, a ta je v panice setřese. Nikdy jsem u krevet nepozorovala teritoriální chování, ani jiné známky agresivity, a soužití CJ s "obyčejnou" Neocaridina denticulata probíhá úplně normálně... tak doufám, že se tygři uklidní a vše se vrátí do starých kolejí.\nNajdu zajímavého šneka, měří asi 3,5 mm a vypadá jako dokonalá zmenšenina Viviparus viviparus, až na to, že nemá typické proužky na ulitě, ale nepravidlené tečkování. Nemám tušení, co je to za druh a odkud se vzal. Žeby opět Staré dno? Mimochodem piskořky odvádějí dobrou práci, na některých místech je dno pěkně rozorané a u skla je vidět, kudy se šneci hrabou na povrch :-(\n27.11.2005 Tygři se mezi sebou stále perou, menší krevetka změnila stanoviště o cca 5 cm a velká Atyopsis\tmoluccensis přestala po dvou dnech trucovat a prochází se po akváriu. Měřím parametry vody: pH 6,7 (odpoledne), tvrdost 5,5 °dGH a alkalita 3 °dKH. I když není celé dno z akadamy, stejně je její vliv hodně znát. Od založení akvária jsem neměnila vůbec vodu a nemám to zatím v úmyslu. Rotala wallichii udělala přesně to, co jsem nechtěla - začíná se větvit a původní vrcholky už nerostou. Asi jí chybí živiny (resp. určitě jí chybí, ve vodě není nic a s kořeny to asi nebude žádná sláva). Ostatní rostliny jsou OK, Blyxa začíná červenat, což se mi moc nelíbí, a už se objevují její kořeny u předního skla a rychle se prodlužují. Červenou barvu dostávají i vršky Limnophila sessiliflora pod hladinou. Přidávám asi 20 ml Makronu, možná to zastaví červenání listů (Rotala wallichii taky v posledních dnech ztmavnula) a přivolá to nějakou tu řasu. Občas (dost nepravidelně) dávám do "zvonu"\tCO2 z burčáku a pH tak někdy klesá až na 6,5.\n6.12.2005 Byla jsem na pár dní pryč a po návratu jsem našla malou filtrující krevetku mrtvou :-( Jinak je v akváriu všechno v pořádku, první várka dubového listí už se začíná rozpadat a krevetky v tom aktivně pomáhají, protože vykousávají kousíčky mezi žilnatinou. Limnophila sessiliflora vytváří pod hladinou hustou spleť a musím ji často zastřihávat, jinak stíní blyxu. Ukáže se, že Cardina sp. "Tiger" jsou skoro všechno samci, ale dvě samičky se mezi nimi najdou a nosí vajíčka.\n20.1.2006 Chystám se na měsíc odjet - zastřihávám rostliny a odklízím z hladiny husté porosty Lemna minor. Poprvé měním vodu, ale jen asi 5 % objemu. Přidávám taky PMDD a Makron - některé rostliny se trochu zpomalily v růstu, to se ale pořád nedá říct o Limnophila sessiliflora. Přidávám ještě jednu lampu nad druhý konec akvária, který byl doteď utopený v šeru. Je to ale jen 8 W kompaktní zářivka. Dělám několik testů: pH 6,7; tvrdost 5,5 °dGH a alkalita 3 °dKH.\n26.2.2006 Vracím se a nacházím akvárium trochu pozměněné - Limnophila sessiliflora vypadá o dost hůř, mezi listovými patry jsou velké odstupy a listy samotné jsou nějaké menší. Blyxa japonica sice hodně odnožuje, ale starší listy žloutnou a opadávají. Nevypadá to moc dobře. Monosolenium tenerum je skoro zničené, jeho zbytky se povalují po celém akváriu. Už před odjezdem se mi zdálo, že ho krevety (hlavně Caridina japonica) začaly rozebírat a zřejmě okusovat. Docela určitě ale začaly okusovat Microsorium pteropus a na listech dělají velké díry :-( Celkově ale akvárium přečkalo mojí nepřítomnost v dobrém stavu, krevetky krmil kamarád a vypadají vypaseně a spokojeně. Ztratila se Atyopsis moluccensis - pořád si myslím, že mrtvola (resp. aspoň zbytky krunýře) by musela být někde vidět, takže doufám, že je kreveta jen dobře schovaná. Nakonec prohledám důkladně akvárium a nenajdu po ní ani stopu :-( Všechny Caridina japonica jsou samice, plné vajíček a připravené k páření - jenomže nemám ani jednoho samce... Najdu jen jedno mládě tygrů, už dost velké. Je záhadou, proč přežilo jediné z minimálně tří snůšek - zřejmě mláďata nenašla dost vhodné potravy. Řasy v "Sumajsii" bohužel nejsou. Zase testuju vodu: pH 6,7 a tvrdost 6 °dGH, fosforu je o něc méně než 0,5 mg/l (v posledních týdnech s pravidelným přídavkem Makronu).\n19.3.2006 Kupuju novou Atyopsis moluccensis, asi 6 cm samičku. Hned jak jí dám do akvária, vybarví se jasně oranžově. Skoro dva dny zůstane nehybně na listech Microsorium pteropus. Rozhoduju se pro větší změnu: vytrhám všechny zbytky Limnophila sessiliflora, které se teď opravdu nedaří, a zahodím je. Taky vytrhnu skoro všechny výhonky Blyxa japonica, otrhám ošklivé žluté listy a zasadím celý trávník znovu. Proti začátkům mám teď blyxy snad trojnásobné množství a byla bych s ní úplně spokojená, jenom kdyby tak nežloutly staré listy. Přidávání Makronu nějak nezabírá. Otestuju tedy vodu a je to všechno jasné: fosfor je přítomný, ale v nepatrné koncentraci; dusičnany naměřím jedním testem cca 5 mg/l a druhým dokonce nulu! Je pravda, že jsem od založení akvária měnila vodu jen jednou a to zanedbatelný objem, ale překvapilo mě, že na zajištění dusíku nestačilo ani přidávání Makronu, ani rozkládající se dubové listí, které jsem pravidelně doplňovala. Míchám KNO3 a opatrně dávkuju - zlepšení je na Blyxa japonica vidět během několika dnů.\n22.3.2006 Do "Sumajsie" instaluju filtr Elite Mini - kvůli Atyopsis moluccensis, a taky kvůli mojí zvědavosti, jestli to něco udělá s rostlinami. Vzhledem k miniaturnímu objemu filtrační hmoty je jakákoliv biologická filtrace jen naivní iluzí, což mi vyhovuje - nepotřebuju vůbec filtrovat, jen chci zajistit pohyb vody. Nad substrátem byla totiž voda znatelně chladnější, než u hladiny, navíc dávkování CO2 bez pohybu vody je málo účinné. Hlavní změnu ale způsobí filtr v chování Atyopsis moluccensis - naprosto spokojeně se usadí kousek od výtoku, v silném proudu, a nastaví vějířky. Změní se jí barva, na krásné oranžové naskákají hnědavé proužky. Když krmím artémií, vidím dokonce filtrovat proud i tygry! Podobně jako moluka nastaví klepítka, a jakmile na ně proud vody donese artémii, bleskově je zaklapnou a strčí do úst. Zatím zapnu filtr na časovač, který zapíná osvětlení, takže v noci je v akváriu stojatá voda.\n1.4.2006 Přibydou mi nové krevetky, které se rozhodnu dát do Sumajsie a přestěhovat sem i jedince stejných druhů, které jsem doteď chovala jinde. Zároveň se snažím odlovit tygry, aby nedocházelo ke křížení. V "Sumajsii" teď chci chovat Neocaridina denticulata var. "Cherry" a Caridina sp. "Red Crystal" - kromě nich tu samozejmě zůstává i samička Atyposis moluccensis a 6 samic Caridina japonica. Pro oba druhy se snažím sehnat samce.\n22.5.2006 Filtr jsem po několika týdnech dala pryč... už není potřebný. Nastalo vymírání krevet, které se mi nepodařilo zastavit. Za své vzaly všechny krystalky, tygři i Atyopsis moluccensis. Umíraly po jedné, příčinu jsem neodhalila a když už zbyly jen "Cherry" a nezničitelné Caridina japonica, mávla jsem rukou - jedeme dál.\nFiltr neměl na akvárium žádný vliv, mě ale rušil (hluk, proudění, zbytečná škatule v akváriu a "princip"). Rostlinám se daří, hlavně blyxa se rozrostla. Vyhodila jsem Limnophila sessiliflora a na její místo dala rotalu, které se daří hodně dobře. Také dávám do rohu akvária hrstku jávského mechu Vesicularia dubyana, stane se oblíbenou skrýší (a také potravou!) krevetek.\n5.8.2006 Následují jen dva snímky z hladiny, vzhledem k hustě zarostlému akváriu totiž dovnitř moc světla neproniká a fotit se tak celé akvárium nedá ;-) Zachycený stav dokumentuje ideální rozvoj dvou rostlin, které jsem od té doby takhle pěkně pěstovat nedokázala... CO2 žádné, ale pravidelný přídavek Makronu, KNO3 a PMDD byl nutností. Parametry neměřím, hnojím, až když je na rostlinách vidět nedostatek (nejpozději za 2 týdny od poslední výměny vody a hnojení, ale klidně i každý týden). Protagonisty jsou Rotala rotundifolia a nová Limnophila aquatica.\n29.10.2006 Akvárium si žije po svém, pravidelně zarůstá tak, že v něm není k hnutí, a já občas nějaké ty rostliny protrhám a dám pryč. Když vznikne vhodná skulinka, tak neváhám a přidám nový druh... tímto okamžikem "Sumajsie" PŘESTÁVÁ BÝT SUMAJSIÍ - ocitají se tu totiž postupně rostliny pocházející z různých koutů světa. Jako třeba Cabomba caroliniana na snímku nad blyxou - to jsou ty růžové lístečky. Normálně samozřejmě takhle zbarvená není, je pěkně svěže zelená, ale při nedostatku makroživin (N a P) nejdříve spodní listy žloutnou a potom dokonce takhle růžovějí. Tenhle druh je dobrý indikátor nedostatku živin, zdá se, že má trochu vyšší nároky, než většina jiných akvarijních rostlin.\nKončí také období bez ryb, celých 10 měsíců tu byly jen krevety a teď sem vpouštím pár Colisa lalia. Samice bohužel krátce nato chcípne, sameček dál zdobí akvárium svými nádhernými barvami. A neskutečně terorizuje krevetky; CJ se ho pochopitelně nebojí, ale "Cherry" zmizely nejdříve do jávského mechu, a později jsem je už neviděla vůbec. Koupila jsem dva samce Caridina japonica, takže začíná období, kdy vždycky alespoň 3 samice najednou nosí vajíčka. Vlastně se množí bez přestávky, resp. pokoušejí se o to.\n10.12.2006 Sehnala jsem samičku Colisa lalia, takže mám příležitost dvakrát najít na hladině hnízdo. Pokaždé prázdné, protože ho najdu moc pozdě. Jinak akvárium tradičně zarůstá, ale zmenšuje se povážlivě trávník z blyxy. Jednak jí stíní rostliny nad ní, ale vydatně ji také ničí čichavci, kteří u dna neustále hledají potravu a loví tam artémii, přičemž sebou pořádně mrskají a chabě zakořeněná Blyxa japonica to prostě nevydrží.\nNa snímku je zrovna několik nových rostlin, které jsem tu (většinou dočasně) ubytovala: Aponogeton boivinianus, Blyxa echinosperma (v pravém rohu, připomíná zákrutichu - bohužel jsem jí koupila v dost zuboženém stavu a nepřežila), Aponogeton henkelianus, Hygrophila siamensis, Egeria najas...\n8.4.2007 Bohužel obě Colisa lalia mě opustily - pozitivní na jejich úmrtí bylo snad jen to, že jsem zjistila, že "Cherry" krevetky ještě stále žijí. Už jsem je vůbec nevídala a myslela jsem si, že je čichavci všechny do jedné zlikvidovali, snažili se o to totiž opravdu poctivě. Teď, když byl "vzduch volný", se odkudsi vyrojilo aspoň 30 malých krevetek.\nPořádně jsem po dlouhé době akvárium protrhala. Vznikl tak relativně velký prostor jednak na Bolbitis heudelotii, ale hlavně na Nuphar japonicum, stulík, který jsem dostala. Kupodivu není vůbec náročný a daří se mu, tady je první den po zasazení, ještě je zakalená voda:\nUž nějaký ten pátek mám v "Sumajsii" nové ryby (naprosto neasijské, přiznávám): deset Nannostomus eques, z kterých se časem vyklubali samí samci, hašteřiví a nádherní; a 14 Pseudomugil gertrudae. Samozřejmě, krevetám se daří nezměněně dobře, Caridina japonica se stále mají tendenci množit a Neocaridina denticulata var. "Cherry" mi taky dělá radost.\n9.7.2007 Vše při starém, stulík se parádně uchytil a doputoval k přednímu sklu. Je mu v "Sumajsii" trochu těsno, nebo by to spíš chtělo upravit layout a udělat v akváriu trochu místa, ale to se mi moc nechce. Mám ráda džungle ;-) Kdo to šero ale dobře nesnáší je Blyxa japonica, o bývalém krásném trávníku si můžu nechat jen zdát. Hustě zarostlá hladině dělá svoje - na fotografii dole to tak sice nevypadá, ale to jen proto, že fotím akvárium vždycky po protrhání. Jinak je v něm neprostupné šero.\nKdoví, možná mi za pár měsíců dojde trpělivost (nebo překonám lenost, jak se to vezme) a dám "Sumajsii" do pořádku. O nějakém layoutu tady už nemůže být ani řeč, vytrvale sázím zvětšující se trs Cabomba caroliniana k přednímu sklu a nedbám tak žádných pravidel o vhodném rozmístění rostlin v prostoru akvária. Už jsem totiž rezignovala a pochopila, že jsem sběratel akvarijních rostlin :-)\n7.6.2008 Osádka ryb je víceméně stejná, jen pseudomugilové postupně mizí (kupovala jsem je už starší). Z rostlin dominuje nádherný obrovský trs Bolbitis heudelotii - oloupila jsem o něj Vlastika Šenkýře z Ostravy, děkuju :-)! Už jednou jsem od předního skla odstěhovala Nuphar japonicum, budu si to muset brzo zase zopakovat. Jeden snímek večerní idylky:\n5.10.2008 Pseudomugil gertrudae už nemám, takže to tu mají moje milované Nannostomus eques prakticky jen pro sebe. Je tu s nimi už rok jeden Hemirhamphodon pogonognathus, získaný u Papíka na podzim 2007. Samice, bohužel neoplozená a samec krátce po dovezení zemřel... Mimochodem equesky se mi podařilo rozmnožit (ne v Sumajsii, ve vytíračce) a zrovna nějaké mladé prodávám. Dospělých je v Sumajsii 11, s lehkou převahou samic.\nZ rostlin kromě už několikrát zmiňovaného stulíku domunuje jávský mech, Egeria najas a v pravé části se začínají hodně objevovat aponogetony (Aponogeton stachyosporus - dejme tomu). Jemné lístky v pravé části patří moc hezké, ale pomalu rostoucí rostlině Potamogeton geayi. Schované je Crinum natans.\n18.7.2009 Před týdnem jsem udělala radikální zásah - Nuphar japonicum jsem odsunula až k zadní stěně. Během zimy se mi hodně rozmnožily aponogetony - jelikož jsem spolu s přesunem stulíku změnila i osvětlení a úsporky 20 + 8 W nahradily dvě 15 W zářivky (Philips 827 a 840), prostor v přední části se rychle zaplňuje novými listy aponogetonů. Navíc začínají starší rostliny vzadu v koutě vyhánět velké, krásně zbarvené mozaikovité listy... a především se opět množí o 106! Asi se Sumajsie změní na Království aponogetonů. Ale zatím mi to nevadí, tyhle rostliny mi vždycky připadaly dost pomalé a náročné, tak si teď užívám, že doslova bují. Jednoznačně za to může dno, akvárium je slušně zarybněné a zakrevetěné a až na levý přední růžek jsem v něm nikdy neodkalovala. Vrstva dna je hodně silná a plná detritu. Pro rostliny báječné!!!\nPomalu, ale velmi hezky roste Potamogeton geayi - přesunula jsem ho do levého předního rohu. V jiném akváriu ho mám spoustu a roste tam rychleji - jsem ráda, je to moc hezká rostlina. V Sumajsii je ale o dost mohutnější. Na hladině je Zosterella dubia a na dně Cladophora aegagropila - množí se tady, takže kuliček přibývá. Vzadu pořád stejná Rotala rotundifolia.\nZ ryb jsou tu stále equesky v nezměněném počtu, kromě toho minigupky "bifurky" už od loňského podzimu - parádně se množí, hemirhamphodon je kupodivu vůbec nelikvidoval. (Začalo to mimochodem jednou jedinou starou samicí, kterou jsem sem dala na dožití... no jo!) Od Akvaléta na konci dubna 2009 jsou tu i červené platy - moc se to na mě nepodobá, ale já jsem je vlastně "zachránila", znáte to. Jsou strašně nápadné, to mi nesedí, ale jsou taky strašně hezké :-). A množí se také jak o život...\n© 2005-2009 Markéta Rejlková


To je bomba! Plzeň má originální swingový videoklip I Charleston - FOTKY, VIDEO - To je bomba! Plzeň má originální swingový videoklip I Charleston - FOTKY, VIDEO :: Zprávy Plzeň :: Zprávy - QAP.cz - Vaše internetové noviny\nPrávě čtete: qap.cz / Zprávy / Zprávy Plzeň / To je bomba! Plzeň má originální swingový videoklip I Charleston - FOTKY, VIDEO\n18. 9. 2018 13:52\nMěsto Plzeň se zařadilo mězi známá světová města, která se pyšní swingovým videklipem "I Charleston". Jako pozadí natáčení posloužily i Slavnosti svobody! To musíte vidět!\nPlzeň má svůj špendlík na mapě světa vedle metropolí New York, Řím nebo Taipei či menších měst, jako například Porto, Cáchy nebo Malmö. Přibližně stovku míst na pěti kontinentech spojuje působení vášnivých tanečníků swingu a zpracování videoklipu I Charleston, krátkého tanečního filmu odehrávajícího se v ulicích i v zákoutích charakteristických pro dané město.\nVideoklip I Charleston Pilsen vznikl za významné podpory města s cílem využít jeho potenciál v cestovním ruchu. Plzeňské swingaře zaujala celosvětová iniciativa I Charleston zhruba před rokem, kdy se rozhodli k ní připojit a natočit vlastní videoklip. "Za posledních pár let se komunita nadšených swingových tanečníků v Plzni nesmírně rozrostla, a i když to vypadá pouze jako zábava, všichni na sobě pilně pracují. Swing se stal jejich láskou a životním stylem. Velký podíl na tom má skutečnost, že máme skvělý swingový orchestr Pilsner Jazz Band, díky kterému vše získává na autentičnosti. Cítila jsem, že nastal čas vytvořit něco nového a velkého, a protože dělám ráda věci jinak, napadlo mě tyto dva elementy spojit a pokusit se tak natočit nejkrásnější I Charleston na světě,“ říká s úsměvem Lenka Sekaninová, plzeňská taneční lektorka, tanečnice Národního divadla a v projektu I Charleston zároveň choreografka, scenáristka, dramaturgyně a představitelka hlavní role.\n"Od ledna 2018 jsme začali intenzivně připravovat koncepci, zejména pojetí celého klipu a příběh, následovala příprava choreografie a nácviky tanečních scén. My jako Pilsner Jazz Band jsme museli připravit aranžmá vhodné skladby, nazkoušet ji a pořídit studiovou nahrávku. Vybrali jsme ikonickou skladbu fenomenálního skladatele a pianisty Duke Ellingtona - It Don’t Mean A Thing If It Ain’t Got That Swing,“ odhaluje první etapu projektu I Charleston Pilsen kapelník orchestru Pilsner Jazz Band a projektový vedoucí v jedné osobě Jindřich Jindřich.\nPozadím videoklipu se staly i Slavnosti svobody. Ty letošní bude klip propagovat...\nVideoklip se natáčel v průběhu tří květnových víkendů. První část se odehrává roku 1945, v době osvobození města americkou armádou. Přirozenou kulisou se staly Slavnosti svobody a s natáčením ochotně pomohly vojenské historické kluby Tommy & Yankee, 16th Armored Division Club a KVH Soldaten.\nV klipu, který trvá necelých pět minut, swinguje na různých místech, charakteristických pro město Plzeň, na 40 tanečníků všech věkových kategorií. Charleston se za doprovodu Pilsner Jazz Bandu tančil na náměstí Republiky, na terasách pod Divadlem J. K. Tyla s pozadím synagogy, před Západočeským muzeem, Plzeňským Prazdrojem včetně typické pivovarské brány, v Křižíkových sadech nebo v Mlýnské strouze.\n"Využili jsme probíhajících Slavností svobody, ochoty a spolupráce města, zde sídlících institucí, skvělých lidí, kteří nám s natáčením pomáhali. Díky městu Plzeň jsme se dostali k technice, která nám umožnila pracovat zase trochu jinak,“ říká režisér, kameraman a šéf štábu Pavel Schneider ze společnosti Video Factory Production.\nMěsto Plzeň natočený materiál částečně využije i pro spot k propagaci květnových Slavností svobody a také v cestovním ruchu. "Projekt nás zaujal hlavně proto, že bude zcela neotřelým a zajímavým způsobem prezentovat Plzeň ve světě. Líbila se nám i myšlenka natáčení během Slavností svobody a s autory projektu jsme se domluvili, že v rámci natáčení I Charleston Pilsen vznikne rovněž spot ke květnovým oslavám osvobození našeho města americkou armádou,“ upozorňuje Denisa Krylová z Odboru prezentace a marketingu MMP .\nFOTO, VIDEO: Video Factory Production\nCarsharing Karkulka přibral do party Vlka! Flotila se rozrostla o dodávkuPolicie pátrá po patnáctileté dívce z plzeňského výchovného zařízení!Parkovné v centru Plzně se bude platit přes registrační značky!\nCizinec mámil z lidí na Borech peníze falešnou sbírkou! Dopadli ho strážníci\n24. 6. 2019 11:54\nMladý cizinec, který obíral lidi v Plzni na Borech pod záminkou sbírky pro handicapované, skončil v rukou strážníků. Dokonce se jim přiznal, že sbírkou si vydělává...\nMladý cizinec mámil z lidí peníze pod legendou sbírky pro postižené v Plzni na Borech u jednoho z obchodních center. Svědkyně, které si ho všimly, okamžitě zalarmovaly městskou policii.\n"Hlídkám se muže podařilo zajistit díky ženám, které událost oznámily. Podezřelého jim popsaly a na místě udaly, kde ho naposledy viděly. Strážníci ho našli přímo v nákupních prostorách obchodu. Snažil se právě oslovit jednu ze zákaznic. V ruce držel desky s papírem, který odkazoval organizaci HANDICAP International," popisuje mluvčí městské policie Jana Pužmanová.\nSám muž se strážníkům přiznal, že si sbírkou v podstatě vydělává. "Čtyřiatřicetiletý cizinec si byl dost dobře vědom svého nesprávného jednání. Tvrdil, že takto cestuje po státech Evropy a tímto způsobem si získává prostředky pro svoji obživu. Celá událost bude postoupena příslušnému správnímu orgánu," dodává mluvčí strážníků.\nNa Lochotíně se testují nové popelnice! Jsou určené na kovový odpad - FOTO\n24. 6. 2019 8:58\nPrvní plzeňský obvod spolu se společností Čistá Plzeň testuje nové popelnice. Jsou šedivé a jsou určené pro kokový odpad. Zatím jsou umístěné na několika místech.\nNa území prvního plzeňského obvodu se objevily zbrusu nové šedivé nádoby na tříděný odpad. Jsou určené jen na kovový odpad. V současné době jsou umístěné v Sokolovské, Žlutické, Plaské ulici a u obvodní radnice v aleji Svobody. Jejich provoz je zatím v testovacím režimu.\n"V následujících měsících společnost plánuje vyhodnotit provoz těchto sběrných nádob a vytipovat další vhodné lokality. V případě pozitivních ohlasů, plánuje společnost Čistá Plzeň s.r.o. ve spolupráci s městem síť sběrných nádob doplnit a zahustit," informoval první plzeňský obvod.\nDo šedivých nádob patří hliníkové i železné plechovky od nápojů a potravin, kovová víčka nebo zátky, alobal a další kovové drobnosti z domácností jako jsou například kancelářské svorky, drátěná ramínka z čistíren, staré klíče a podobně. Stejně jako u dalšího separovaného odpadu i tady platí zásada minimalizování objemu. Znamená to, že například plechovky bychom měli před vyhozením sešlápnout. Kovový odpad se nesmí vhazovat v žádných obalech a je třeba, aby byl bez znečištění.


333 - How to?: Jak udržovat kovové lučiště Kuše\njak vybrat kuš\nprecizní testy kuší / test kuše\nTest Tenpoint Turbo GT\ncituji z diskuse zajímavý návod či pohled:\nNa životnost jakékoli ocelové pružiny (tj. i lučiště) a její případné únavové lomy má samozřejmě vliv počet cyklů, kolikrát se pružina ohýbá a jakou silou, ale taky (a to už se ví méně) je velmi podstatné, jaký má povrch a jak je o tento povrch pečováno. Největší životnost mají pružiny se zrcadlově vyleštěným povrchem (pro upřesnění leštěným v podélném směru).\nPočátek každého lomu začná mikrotrhlinami, které se s dalším a dalším cyklem namáhání pružiny pomalu šíří do hloubky, až se jednoho dne pružina přelomí. Jenže mikrotrhlina ke svému vzniku potřebuje důvod. A tím bývá nějaká nerovnoměrnost na povrchu - důlek, vryp, koroze, hrubé stopy po broušení, chemické narušení, tepelné narušení (vyhřátí od broušení).\nTypickým místem vzniku bývá i zásek na ostré hraně ploché pružiny. Prostě jekékoli místo, kde vzniká nervnoměrné rozložení síly, materiálu je méně nebo je to místo s méně pevným materiálem. Pokud příčinu odstraníte, mikrotrhliny buď nevzniknou vůbec nebo mnohem později. Životnost pružiny se může prodloužit z prvopočátečních několika set cyklů na desítky až stovky tisíc cyklů a to už stojí za to o tom přemýšlet.\nPředesílám, že s kuší nemám žádné zkušenosti, ale předpokládám, že co platí o ocelových pružinách obecně, platí i u ocelového lučiště.\nJisté je, že historicku kuši s rezivým ocelovým lučištěm bych raději nezkoušel ani natahovat, dokud bych ji do hladka nevybrousil a nenakonzervoval. Protože bych měl obavu, že mi právě kvůli tomu při prvních pokusech praskne.\nOno je z hlediska únavových lomů vždy lepší mít raději broušením a leštěním ztenšený materiál - ale hladký, než materiál sice silný, původní, ale s hlubokými korozními důlky, záseky a vrypy. Před používání by také bylo vhodné povrch vyleštěného lučiště něčím chránit. Nejlépe omotat nějakou lepící páskou, tenkou kůží nebo mastnou tkaninou, prostě omotávkou, která by je chránila před nechtěným ostrým zásekem, důlkem, příčným poškrábáním a rezivěním. Bude-li omotávka tmavá odstraní i nežádoucí lesk původního kovu, což je určitě taky "strategicky" důležité.\nNapsal: 11 pro 2014 19:47\nPosted by l at 16:41\nLabels: survive, zbraň


Oscar - Doba ledová - POSTAVY.cz\nDiedrich Bader, Karel Chromík\nDiego, Soto, Zeke, Lenny\nOscar je vedlejší záporná postava filmu doba ledová. Patří do smečky smilodonů, kam patří Lenny, Zeke, Diego, Soto a on. Společně chtějí získat lidské mládě Mrňouse a posléze ho zabít a sníst. Velmi se těší, až miminko chytí a on se po dlouhé době pořádně nažere.\nPoprvé lze Oscara spatřit, když celá jeho smečka útočí na tábor lidí. Po krátkém boji uvidí ženu Runara Hyau, která i s dítětem utíká k útesu. Diego jí je v patách, ale ona skočí z útesu a zemře. Před svou smrtí stihne ještě předat dítě mamutovi Mannymu a lenochodu Sidovi. Oscarovi to vůbec není na škodu a alespoň se může těšit na další šťavnaté masíčko. Soto vyšle Diega, aby se s mamutem a lenochodem sblížil a předával jim informace.\nZatímco Diego jde s Mannym a Sidem, tak Soto s Oscarem a ostatními tygry se plíží těsně za nimi a čekají, než neobvyklá "smečka" dorazí k jeskyni, kde je následovně napadnou. Když už budou na dosahu cíle, tak se Diego vzbouří a jde místo na Mannyho na ně. Diego se dá do boje se Sotem, zatímco Oscar, Lenny a Zeke útočí na Mannyho. Soto po krátkém boji Diega porazí a jde pomoci ostatním tygrům. Mamut se sice brání, ale proti čtyřem smilodonům má pramalou šanci. Naštěstí se probudí Diego, který odhodí Sota, který už se bude chystat ke smělému výpadu na mamuta. Vůdce smečky uvidí Sida a dítě a bude ho chtít získat. Jenže Manny jeho chvilkové nepozornosti využije a hodí ho na skálu. Poté umírá a Lenny s Oscarem jsou nuceni uprchnout, protože nemají žádnou šanci. Jejich další osud není znám.\nAutoři popisu: papen23; Soundwave; -\nOscar je velejší postava filmu doba ledová člen Sotovy smečky šavlozubáků, do které patří i Zeke, Diego a Lenny.\nObjeví se při napadení lidského tábora, kde bojuje s pravěkými lidmi. Také se Zekem navštíví Diega, který jim řekne, že jim přivede mamuta (Mannyho). Se Sotem připraví plán.\nPoté taky se Sotem a Lennym pronásledují Sida s dítětem, po kterém smečka touží (hlavně Soto). Když je Soto po bitvě s Mannym a s diegem mrtev, Oscar s Lennym utečou.\n17289. nejlepší postava\npoison ivy - 40%


Originální fotoalbum na fotografie pro váš fotoaparát Instax Square. Kapacita 80 fotografií velikosti Square. Ideální pro archivaci vašich vzpomínek. Rozměry přesně na vaše fotky. Fotoalbum je vyrobeno z kvalitních a odolných materiálů vhodných pro denní používání. Měkká vnitřní vrstva pomáhá také k ochraně fotografií před prachem, poškrábáním a nárazy. Moderní a luxusní premium vzhled, praktický design a vynikající zpracování.\nKód zboží: 70100141162\nalbum na 80 fotografií Instax Square\nAlbum je vhodné pro velikost fotografií Instax Square (Instax Square SQ6, Instax Square SQ10)


Ochranné tvrzené sklo pro Samsung Galaxy S4 Active | SKLO-NA-SAMSUNG.CZ\nOchranné tvrzené sklo pro Samsung Galaxy S4 Active\nKvalitní ochranné tvrzené sklo 9H na displej pro Samsung Galaxy S4 Active.\nToužíte po maximální možné ochraně displeje vašeho Samsung Galaxy S4 Active a snadné aplikaci bez bublinek? V tom případě je pro vás kvalitní tvrzené sklo na displej (tempered glass) tou správnou volbou. Samotné ochranné temperované sklo o tvrdosti 9H je 5x odolnější než samotný displej. Díky skvělé průhlednosti nedochází k negativnímu ovlivňování barev. Úkolem tvrzené sklo je především ochrana displeje před mnoha nástrahami každodenního používání, ale díky filtrování škodlivého modrého záření napomáhá také k ochraně vašeho zraku. Sklo disponuje i oleofobní vrstvou, která pomáhá udržovat Váš displej v čistotě a beze šmouh.\nTvrzené sklo se velice snadno, rychle a hlavně bez bublinek instaluje na displej mobilního telefonu. Nami nabízená tvrzená skla také disponují zaoblenými hranami pro váš maximální komfort při používání telefonu. S kvalitním tvrzeným sklem pro Samsung Galaxy S4 Active se nebudete muset obávat poškrábání nebo jiného poškození displeje. Tvrzená skla dodáváme vždy v kompletním balení a s českým návodem.\nOchranné tvrzené sklo (Tempered Glass) na displej pro Samsung Galaxy S4 Active / S4 Active LTE\nVlastnosti nabízeného ochranného skla pro Galaxy S4 Active:\nPlná kompatibilita se Samsung Galaxy S4 Active / I9295 / SHV-E470S / I537 / S4 Active LTE\nTvrzené / Temperované sklo z naší nabídky pro Galaxy S4 Active má výborné pokrytí displeje a poskytuje tak dobrou ochranu. Po aplikaci o něm navíc nebudete téměř vědět.\nNeváhejte a pořiďte si i vy tvrzené sklo na displej pro Samsung Galaxy S4 Active s expresním odesláním.