Svépomocí.cz - Rozhodnutí - Dům/Byt\nRozhodnutí - Dům/Byt\nM & D Goliášovi\nBydlení v nájmu má své výhody ale i nevýhody - jak jistě všichni ví. V srpnu budeme tři a s manželkou jsme uznali, že 2KK za 12 tisíc měsíčně je pro nás nedostačující a nerentabilní.\nJelikož před skoro dvěma lety zemřela babička mojí ženy, naskytla se možnost jít do baráčku cca 8 km od Znojma. Já, jako rodilý měšťák, jsem chtěl zůstat ve městě z několika důvodů - do práce chodím pěšky 10 minut, veškerá občanská vybavenost v dosahu a abych byl upřímný, nechtělo se mi do vesnice, kde bydlí tchán s tchýní, i když mám s nimi výborný vztah. Navíc dům je zralý na kompletní rekonstrukci nebo na demolici. Tuto možnost jsme tedy odložili a dál bydleli v nájmu. Tchánovi se aspoň naskytla možnost využít dům jako sklad přebytečných věcí z jeho domu, které, jak určitě všichni znají, nejsou nyní k užitku, ale vyhodit to taky nehodlá.\nLoni na Vánoce jsme rodině mohli říct tu skvělou novinu - čekáme mimčo. Všichni měli radost, ale mám pocit, že ještě ten večer zazněla otázka, jak dlouho zůstaneme v tom 2Kkáčku, a ještě k tomu v nájmu, když budeme tři. Samozřejmě jsme řekli, že pár let to tam ještě vydržíme s malým prckem a potom půjdeme do vlastního. Jenže to by moje sestra nemohla dělat v bance, aby nám nezačala radit, takže nám okamžitě začala vyjmenovávat důvody, proč to neodkládat - levné hypotéky, každý rok dražší bydlení, a že pokud budeme chtít jít do nového (jakože moje žena chce do nového nebo zrekonstruovaného podle její představy) tak stejně koupíme developerský projekt, kde se čeká dva, tři roky než se nastěhujete, takže pokud chceme za tři roky bydlet ve vlastním, už bychom se měli začít dívat, kde se co staví a prodává. No nebudu Vám lhát, měla pravdu, ale trochu mi tím zkazila Vánoce, protože jsem si s tím hlavu do té doby moc nelámal =).\nZe začátku roku jsme tedy začali řešit své vlastní bydlení. U nás ve Znojmě je nyní ve výstavbě několik developerských projektů bytových domů. Průměrná cena nového bytu ve městě se pohybuje okolo 50-55 tisíc za metr. Jako příklad uvedu byt v bytovém domě (první dům ze tří postaven, druhý se začíná stavět) na ulici Vančurova. Všechny byty kromě jednoho (nejmenšího) jsou již prodané, ale to nám nebránilo jít se na typový byt podívat a domluvit případnou koupi v druhém domě, který prý bude postaven do dvou až tří let.\nUž při výběru jsem byl skeptický k velikosti bytu (3KK - 62 m2), ale v dnešní době je normální stavět malé byty kvůli vysoké ceně bydlení, nicméně se ženou jsme se tam zajeli podívat. Z cenovky 3,3 milionu za takový kamrlík jsem nebyl vůbec nadšený a dorazila mě informace že parkování si můžu dokoupit buďto v garážích v suterénu (390 000 Kč) a nebo před domem (130 000 Kč). K tomu vybavení bytu jako kuchyň, pračka, televize atd... a jsme na částce přes 3,5 milionu. Tahle částka byla pěkná rána, která nás poslala do reality. Sestra mi udělala rychlý výpočet, kolik že tak asi dostaneme hypotéku, no a bum jsme na stropě. Tolik asi k novému bydlení.\nByli jsme se tedy podívat i na starší - levnější byty. Jedním z nich byl byt ve 4. patře v celkově čtyřpatrovém panelovém domě bez výtahu v příměstské části na sídlišti. Cenovka 2 835 000 Kč za umakartové jádro, koupelka, že se tam otočíte jedině na patě a podlahy původní betonové a samá vlna. Odhad rekonstrukce 300 až 500 tisíc. Z toho už jsem byl vážně rozmrzelý a z této prohlídky jsme jeli rovnou do vesnice, kde je dům po babičce a znovu na místě prodiskutovávali se všemi zúčastněnými, zda nás nevyjde levněji tato možnost.\nOkem laika - dům je rozpraskaný, na stropech mapy jak zatéká střecha na vícero místech, podlahy v každé místnosti jinak vysoké, je do elka a jelikož elková část dřív bývaly chlívky na dvorku a poté se to předělalo na obytné místnosti, chodí se do této části po pár schodech, protože je to o půl patra postaveno níže než dům z ulice. Navíc je to řadová zástavba a dům je ve svahu - jak příčně tak podélně. Tak to jsem vlastně shrnul mínusy.\nZkusím najít plusy. Jako dědictví mojí ženy a jejího bratra by nám stačilo vyplatit bratra a dům i s pozemkem by byl náš. Dvůr je situován na jižní stranu, a jelikož je pozemek svahovitým směrem na jih a pod pozemkem je kousek pole a za ním Gránický potok a rybníky, má dům neskutečný výhled a panorama. Na obci jsme se ptali, zda na poli pod pozemkem není v plánu nějaká výstavba, bylo nám řečeno, že to v plánu bylo, ale po provedení sondáže zjistili, že je tam vysoko spodní voda a nestabilní podloží. Obec tedy od plánu cokoliv tam vystavět upustila a jakoukoliv výstavbu směřuje na opačnou stranu vesnice na rovinku. Vypadá to, že nám tam nikdy nic nepostaví (ale nikdy neříkej nikdy). Když už jsme mluvili se starostou, zeptali jsme se ho na případnou demolici domu a výstavbu nového. Není problém, jen musíme postavit nový dům tak, aby navazoval na uliční stěny sousedících domů a sedlovou střechu do ulice, jinak prý na stranu do dvora je to na naší představivosti. V tom nevidíme problém, jelikož je dům nejvyšším bodem pozemku, měli jsme to tak i v plánu.\nJelikož je nyní taková zvláštní doba a naše vláda každé ráno vyhlašuje nová a nová nařízení, je to nyní s vyřizováním čehokoliv trochu obtížnější. Sehnal jsem si přes známé po telefonu ochotného pana statika, který je zároveň projektant. Prvně jsme si nerozuměli a myslel si, že chci začít stavět za 3 měsíce a že jsem se zbláznil, volat v únoru projektantovi, že chci na jaře začít stavět. Tak jsem mu vysvětlil, že stavět bychom chtěli až příští rok, že letos chceme jen bourat (svépomocí). Slíbil mi tedy, že se přijede na dům podívat (projekt na výstavbu mi garantuje v druhém pololetí tohoto roku) a navrhneme co bude v našem případě nejlepší, ale už po telefonu, když jsem mu řekl jak vypadají stropy a stěny jsme se přiklonili ke kompletní demolici.\nSnad než jsme ukončili náš hovor, vláda opět nařídila něco nového. Zákaz cestování po okresech a zákaz všech se stavbou souvisejících činností. Tak jsme se tedy domluvili, že bourací projekt není tak akutní jako jeho rozpracované projekty na výstavby a že se teda bude snažit vyhovět vládě a bude jezdit jen na akutní případy výstavby, kde řeší problémy. Opět v tom nevidíme problém, aspoň můžeme v klidu vykácet zahradu a vyklízet dům. Opět se vrátím k tchánovi, ten je nadšený, že jeho rodný dům zůstane v rodině, ale jeho nadšení střídá stres, protože jsme mu řekli, že si zase musí všechny pracně natahané a uskladněné věci odtahat pryč.\nJelikož nás tak netlačí čas, rozhodli jsme se, zatím sami bez názoru statika, že dům zbouráme svépomocí. Kamarád má traktor s vlečkou, ale nakonec usoudil, že mi vlečku nepůjčí na stavební suť, protože ji má zrenovovanou na obilí. No nic, sedl jsem k bazoši a našel v Břeclavi pětitunovou vlečku s technickou a sklopnou na dvě strany za 30 tisíc. Vzali jsme ji na půl a jel pro ni Zetorem 40. Pro neznalce zemědělské techniky - je to takový malý uřvaný traktor, který jede 29km/h. Takže si dal sluchátka jako Otík ve filmu Vesničko má středisková a v sobotu v 7 ráno vyrazil s čestným prohlášením, že jede koupit zemědělskou techniku do Břeclavi. Ve zkratce - asi v 5 odpoledne byl doma i s vlečkou =). Takže odvoz suti by byl vyřešený.\nMám domluvené i uložení odpadu ve vedlejší vesnici přes kopec, sice je to o něco dražší než v pískovně ,kousek od Znojma, ale s každou vlečkou bychom jeli skoro 2 hodiny a takhle budeme za 45 minut zpět a furt za pakatel v porovnání s přistaveným kontejnerem na suť od firmy.\nTakže nyní probíhají čistící práce na zahradě a uvnitř domu a hledáme řešení, jak zachovat přípojky v takto řešené zástavbě při demolici. Naštěstí jako jediní v ulici máme elektrickou přípojku vedenou pod cestou k domu a ne na sloupek na střechu. Koncem měsíce přijede statik a začneme řešit vše potřebné k demolici domu jako takového.\nDalší pokračování naší cesty k vysněnému bydlení budou následovat =).\nPoděkuj autorovi •3


Česká škola: Inspektoři našli víc než třicet škol, kde většina žáků neodmaturuje. Školy svalují vinu na studenty, inspekce nesouhlasí\nInspektoři našli víc než třicet škol, kde většina žáků neodmaturuje. Školy svalují vinu na studenty, inspekce nesouhlasí\nŠtítky: ČŠI, státní maturita, střední školy, Zprávy\nInspektoři sledovali téměř půl roku tři desítky středních škol, na nichž mají žáci často problém se skládáním maturity – neúspěšných je většina. Ačkoli vedení řady škol svaluje vinu na „demotivované“ studenty, podle inspekce je na učitelském sboru, aby změnil přístup a žáky na závěrečné zkoušky lépe připravil. Informuje MF DNES.\nPromarněné čtyři roky pro neúspěšné studenty, peníze vyhozené z okna pro stát. Česká školní inspekce sledovala téměř půl roku, jak funguje 34 středních škol, na které pasuje nastíněný scénář a které produkují propadlíky jako na běžícím pásu. Od školního roku 2012/2013, kdy měla státní maturita premiéru, se ani jedna nedostala s množstvím svých neúspěšných maturantů pod padesát procent. Nyní školní inspektoři zveřejnili zprávu, která vysvětluje proč.\nS tím, že za všechno mohou studenti, školní inspektoři nesouhlasí. Řešením by podle ústředního školního inspektora Tomáše Zatloukala bylo přizpůsobit výuku možnostem a znalostem, které jejich studenti mají. Jenže právě to se nedaří.\n17. srpna 2017 7:17\nChyba je jednoznačně na straně školy. Vybírá si špatný materiál. Nebo spíš si nevybírá?\n17. srpna 2017 7:30\n..... Řešením by podle ústředního školního inspektora Tomáše Zatloukala bylo přizpůsobit výuku možnostem a znalostem, které jejich studenti mají. .....\nAno, řešením by to bylo. Učit ty děti znovu násobilku, dělení jednociferným dělitelem či procenta a v češtině vyjmenovaná slova. Jen mi není jasné, jak by pak udělali tu státní maturitu. Takže proto ten ohromný tlak proti centrální matuře?\nAknelka má pravdu. Školy nabraly žáky, u kterých byl předpoklad, že maturitu neudělají. Není to žádný "fatalismus", jestliže naberu žáky se 4 kami, asi to nebude právě studijní typ a motivace se nezlepší.\nproč neudělat více oborů bez maturity s tím, že ti nejlepší a nejsnaživější by mohli po skončení 3 let a dosažení vyučení pokračovat dva roky a maturitu si dodělat. Nebo během studia jednoduše přestoupit na maturitní obor, když v sobě někdo nalezne chuť a motivaci?\nŘešení snižováním laťky, jak navrhuje inspektor, je blbost nejvyššího řádu.\n17. srpna 2017 7:43\nTo velmi, ale velmi "inteligentní" článek. Kdo do škol vidí a má rozum, tomu je to jasné.\n17. srpna 2017 7:57\nMyslel jsem, že na zábavu je v ČŠI Andrys...\n17. srpna 2017 7:59\nÚroveň pedagogické činnosti je nepochybně na různých školách různá. Je ovšem příznačné, že článek se vůbec nezabývá tím, zda žáci mají pro studium předpoklady (vyjádření škol, které "svalují vinu na žáky", zřejmě podle autora není relevantní); bohužel se zdá, že se tím nezabývala ani inspekce. Těžko potom může vinit školy z neprofesionality.\nAž si ohledně středoškolského studia ujasníme, že jedna a jedna jsou dvě a že neporučíme větru dešti, můžeme dospět ke skutečným řešením problémů.\n17. srpna 2017 8:15\nNo, neznám přesné postoje pana Zatloukala ke školství v uplynulých 20 letech, ale z kombinace "mladý ředitel SŠ na přelomu tisíciletí + poslanec za nějakou intelektuálně-pravicovou amébu" bych tipoval, že tak nějak neodmítal ty řeči "žák je klientem školy", "školy nabízejí služby", "školy si konkurují v nabídce", "(nejmasovější) vzdělání zajistí prosperitu"\nTo, nad čím teď pláče, je důsledek zavádění těchto bludů do praxe...\nNo nic... Pražský Stalinův pomník byl taky stržen za stejného primátora, který jej odhaloval...\n17. srpna 2017 8:38\nKde nic není, ani čert nebere. Je-li vina na straně školy, pak v tom, že nevyvíjí patřičný tlak, aby do ní studenti chodili a své studijní povinnosti si plnili alespoň v rámci svých chabých možností - jenže to by znamenalo nechat je propadat a vyhazovat, což by znamenalo méně peněz. Otázkou je taky motivace studentů - chtějí maturitu opravdu získat, nebo si hledají zašívárnu s tím, že to pak prostě zkusí?\nNicméně, ta úprava učiva není až tak pitomý nápad. Pro mě taky nemá cenu, abych se svými průmyslováky příliš pilovala krásy anglické gramatiky, když spousta z nich pořád zapomíná i na takové základní věci jako -s ve 3. osobě. Ale když mají širokou slovní zásobu, vytrénované ucho a dokážou se vyjadřovat ústně i písemně, maturita z angličtiny pro ně není problém.\n17. srpna 2017 9:23\n17. srpna 2017 10:04\nNení základní otázka, proč ti žáci "úspěšně" prošli všechny očníky a jdou k maturitě? Žák, který nezvládl zákl. učivo ročníku,má ročník opakovat. Žák, který před maturitou nic neumí, má opakovat matur.ročník - škola ho nemá pustit, aby si maturitu zkusil, že to třeba u několika z nich zázrakem vyjde.\n17. srpna 2017 10:10\n"Nicméně, ta úprava učiva není až tak pitomý nápad."\nNo, o úpravě učiva mluvíte vy... Zapletal mluví o změně způsobu výuky...\nUvidíme, co přinese změna financování škol.\n17. srpna 2017 10:53\nAdministrátore, přestaňte to kultivovat. Škody, které způsobujete jsou výrazně vyšší než váš přínos.\n17. srpna 2017 11:26\nJá mám nápad. Ať inspektoři ČŠI na takových školách jeden rok učí a předvedou těm hloupým učitelům, jak se to má správně dělat. Protože jinak jejich doporučení beru jen jako blábol sepsaný od stolu bez reálného podkladu.\n17. srpna 2017 11:38\nJá mám lepší nápad - kulatý stůl ve Skautském institutu, kde by o problému mohli debatovat expert, inspektor a člověk z ministerstva... A třeba ještě nějaký expert na maturity, ať jsou 4 a není to trojka, jak za Stalina.\nMohli by se myslím shodnout, že problém je opravdu v učitelích, kteří neumí motivovat. Ideálním výstupem by mohl být návrh školícího projektu, který by ředitelům poskytl podporu...\nAle radši až v září, aby tam nepřišli prudit nějací učitelé...\n17. srpna 2017 17:05\nInspektoři se mýlí. Na druhou stranu opačným prohlášením by si sami pod sebou podřezávali větev.\nPozoruhodné je, že vina je svalována buď na žáky (to je nejjednodušší), nebo na učitele (což je jen o málo složitější). Že by na vině byl tradiční obsah, metody a cíle výuky (její celkový smysl), které stále více narážejí na své limity, o tom se bohužel neuvažuje. Podle mého názoru je hlavním viníkem MŠMT, které špatný systém nehodlá měnit, jednou jej trochu a jen zdánlivě uvolní (RVP), jednou zase zpřísní (centrální testování). Značný díl odpovědnosti mají také ti, kteří v tom ministerstvo podporují a nanejvýš kritizují, popř. chtějí "napravit" jen dílčí nedostatky uvnitř tohoto systému.\nTak výmluvy na špatný systém slýchám také často. Svým způsobem jsou oprávněné - kdyby odpadlo centrální hodnocení u některých částí maturity, nemusel zřejmě problém vůbec vzniknout, prošla by většina. Vím, že tohle řadu lidí netrápí, protože je nezajímá nic kromě toho, co se bezprostředně dotýká jich samých, ale že by to byl výraz pedagogické zodpovědnosti, o tom upřímně pochybuju.\n18. srpna 2017 9:28\nZ diskuse k témuž článku na FB:\nXX No, nevím ... podle toho, co říká psychologie v posledních letech, tak motivovat někoho vlastně nejde, pokud sám nechce. (Nehovořím teď o vnější motivaci známkami.) Sice se pořád říká, že máme motivovat žáky, ale vlastně to je nesmysl :) Můžeme jít příkladem. Můžeme být zapálení. Můžeme podporovat a ukazovat cesty. Motivaci ... tu silnou a vnitřní si ale musí najít už žáci sami. Takže za mne osobně ne - úkolem školy není motivovat, ale umožňovat, nastavovat společenské hodnoty, podporovat a vést / směrovat.\nYY Hele i na motivaci se můžeš dívat procesuálně nebo výsledkově. To, co popisuješ ty, je motivační proces a to, o čem mluvíš na začátku je motivační výsledek a je jasné, že ten je nejistý vždy.\nXX to je pravda sice, ale prostě slovní spojení "musíte v hodinách žáky motivovat" beru jako nesmysl, pokud nemluvíme tedy o motivaci vnější; tam to samozřejmě známkami apod. jde. Motivovat se musí sami ;) ... já jen prostě dělám podhoubí / umožňuji, aby si tu motivaci našli v sobě.\n18. srpna 2017 12:08\nNení mi sice jasné, co, pane Soukale. rozumíte motivací, v případě školy ji zjednodušeně chápu jako pohnutku. To, co mám činit, pro mne musí mýt nějaký smysl. A ukazovat na konkrétním učivu, jaký může mít pro žáky smysl, je povinností učitele. Pokud úkolem školy není motivovat ale jen "umožňovat, nastavovat společenské hodnoty, podporovat a vést / směrovat", pak to potvrzuje slova Bohuslava Blažka, že šikana začíná ve škole.\n"Tak výmluvy na špatný systém slýchám také často. Svým způsobem jsou oprávněné - kdyby odpadlo centrální hodnocení u některých částí maturity, nemusel zřejmě problém vůbec vzniknout, prošla by většina. Vím, že tohle řadu lidí netrápí, protože je nezajímá nic kromě toho, co se bezprostředně dotýká jich samých, ale že by to byl výraz pedagogické zodpovědnosti, o tom upřímně pochybuju."\nDěkuji, že jste mě nejmenoval, i když mě zajisté máte na mysli. Zdar Vaší zodpovědnosti a objektivitě exaktního úsudku!\n18. srpna 2017 12:24\nMyslím, že pokud by byl na vině tradiční obsah, cíle a metody výuky, tak se problém vyskytuje rovnoměrně všude a ne výrazně více na 30 školách...\nAle souhlasím, že viníkem je MŠMT, zejména jeho představitelé... Petrem Vopěnkou počínaje, Stanislavem Štechem konče...\n18. srpna 2017 12:48\nPane Lippmanne, nebyl jsem účastníkem citované facebookové diskuse. Vašemu polemickému vyjádření k XX nerozumím, jeho/její slova pro mne zahrnují i to, o čem píšete vy.\n18. srpna 2017 12:51\n18. srpna 2017 12:52\nJeště dodatek - to, že žákům ukážete (třeba i osobním zaujetím, nadšením), jaký konkrétní smysl učivo pro vás má, neznamená, že bude mít smysl i pro ně, a že tudíž dokážete motivovat. Neberte to osobně.\n18. srpna 2017 13:27\nZáleží na tom, o jaké školy se jedná. Zda to nejsou náhodou soukromé školy, které přežívají díky přijetí úplně každého žáka (zřejmě ve většině nemotivovaného), který se tam přihlásí a jehož rodiče jsou ochotni za studium připlácet, a pak je samozřejmě zájmem školy udržet všechny žáky co nejdéle (i když zjevně na to ti žáci nemají, ale přiznat si to nechtějí ani jejich rodiče a ani učitelé - mohli by přijít o práci!).\nPravda se ovšem ukáže na závěr u maturitního zúčtování.\nO tom tu nebyla žádná zmínka.\n18. srpna 2017 16:49\nPane Lippmanne, šikana začíná a končí v rodině. Škola se může jen bránit.\n18. srpna 2017 17:22\nPane Soukale, nesnažím se žáky motivovat svým smyslem konání, to by bylo velice neúčinné a tak naivní nejsem, ale snažím se hledat smysl s nimi společně. Hledán takto, obsahuje i neshodu v konkrétních záležitostech. Hovořím-li o smyslu, pak mám na mysli, jak už jsem mnohokrát uvedl, celek, který ve škole vzniká jednak zařazením nepominutelných předmětů (oborů lidské činnosti), jednak, a na to se bohužel zapomíná, jejich místem a vzájemnými vztahy v tomto celku. Někdo, podle svých schopností a osobních preferencí, upřednostňuje manuální složku celku, jiný složku matematickou či přírodovědnou, další humanitní atd. Systém, který kritizuji, tohle vůbec nerespektuje. Relativně zralí mladí lidé, tedy maturanti, mají být zralí různým způsobem: např. budoucí jaderný fyzik má mít strukturu svého celku vzdělání (zralosti) jinou než budoucí zdravotnice. Každý jsme zkrátka zralý trochu jinak (společný základ by měla vybudovat základní škola, to by však k tomu musela mít vytvořeny vhodné podmínky). Musíme si ale vzájemně rozumět, a to bez ohledu na svou specializaci. K tomu slouží vzdělání, které umožňuje zasvěcený dialog a zodpovědné konání v záležitostech, které se týkají nás všech, byť nejsme v tom kterém oboru experty. Místo toho nařizujeme mladým lidem dva (za několik let tři) povinné maturitní předměty, zkoušené stejnou, obsahově redukovanou metodou (nanejvýš se připouštějí dvě míry obtížnosti stejně pojatého obsahu), bez ohledu na různost typů škol i zmíněné varianty schopností a osobního zaměření. Tento systém je od kořene nespravedlivý a navíc potlačuje nejen "vnitřní" motivaci žáků absencí smyslu, ale též jejich zdravé sebevědomí, morálku a především rozvoj schopností, které se nevejdou do jeho úzkého rámce. Páchá tak velké škody.\n18. srpna 2017 17:42\nRodina je ovšem instituce prvotně soukromá (děti jsou však chráněny zákonem), škola naopak veřejná, a nemá proto právo vhánět myšlení žáků do předem nachystaných svodidel (šikan) tam, kde je to v rozporu se vzdělávací podstatou předmětu (viz např. výuka literatury a společenských věd). Čemu že brání současný školský systém? Ano, někteří rodiče mají často velmi podivné představy. Chce-li se ale škola bránit před nimi, musí mít sama stůl co nejčistší.\n18. srpna 2017 21:30\nMísto toho nařizujeme mladým lidem dva (za několik let tři) povinné maturitní předměty, zkoušené stejnou, obsahově redukovanou metodou (nanejvýš se připouštějí dvě míry obtížnosti stejně pojatého obsahu), bez ohledu na různost typů škol i zmíněné varianty schopností a osobního zaměření. Tento systém je od kořene nespravedlivý a navíc potlačuje nejen "vnitřní" motivaci žáků absencí smyslu, ale též jejich zdravé sebevědomí, morálku a především rozvoj schopností, které se nevejdou do jeho úzkého rámce. Páchá tak velké škody.\nSystém, kdy si každá škola dělala maturity a stanovovala kritéria podle sebe, jsme tu už měli. Dle mého soudu jsou tímto způsobem napáchané škody už neodstranitelné.\nAno, někteří rodiče mají často velmi podivné představy. Chce-li se ale škola bránit před nimi, musí mít sama stůl co nejčistší.\nMám tomu rozumět tak, že kdo chce posuzovat umazané, musí být sám čistý?\n19. srpna 2017 10:07\nČeská školní inspekce vydává předvolební prohlášení. Až budou v obraze(budou schopni porovnat vstup a výstup) a až budou ministerští úředníci a hlavně politici schopni reagovat na skutečnou realitu našeho školství, pak se možná i něco vyřeší.\nDnes to je jen plané plkání nad možnými i nemožnými příčinami na které každý rozumný učitel kašle. Protože má své starosti, málo času na práci se svými žáky a obecné kecy mu s tím nijak nepomohou.\n19. srpna 2017 10:22\n19. srpna 2017 15:45\nPoste restante, při Vaší exaktnosti jste jistě postřehl, že jsem nenapsal "čistý", nýbrž "co nejčistší". V tom je podstatný rozdíl.\n19. srpna 2017 16:13\nZeptat se musel, aby vyloučil možnost, která malinko zapáchá.\n19. srpna 2017 17:24\nPane Jirko, obhájit lze při troše umu vše, že?\n19. srpna 2017 19:12\nTak tedy dobrá. :-)\nMám tomu rozumět tak, že kdo chce posuzovat umazané, musí být sám co nejčistší?\nA čistě jen ze zvědavosti.\nRozdíl mezi čistým a co nejčistším v obecném smyslu i konkrétně hygienickém asi chápu.\nAle mohl byste tedy vysvětlit ten "podstatný rozdíl", mezi "čistým" a "co nejčistším" v kontextu svých příspěvků?\nAbychom se raději vyhnuli případným nedorozuměním a rozdílným pochopením pojmů.\n19. srpna 2017 20:52\nPoste restante, promiňte, ale nic Vám vysvětlovat nebudu. Z mých příspěvků jasně vyplývá, co si myslím. To v plné míře platí i o větě požadující, aby škola měla co nejčistší stůl (Vy školu opět nenápadně zaměňujete za člověka). Pokud jí nerozumíte, je to Váš problém. Nedokážete nic jiného, než se opakovanými dotazy na izolované útržky mých textů pokoušet budit dojem nejasnosti napsaného, přičemž jeho celkovým smyslem se nezabýváte. Takto lze pokračovat donekonečna a z místa bychom se stejně nepohnuli. Vždyť o to ani nejde, že?\n19. srpna 2017 22:17\nZ našich příspěvků také jasně vyplývá, co si myslíme, a tak se divím, že Vám to není jasné. Asi proto se nepohneme z místa. Že by o to šlo?\nPane Lippmanne, obhájit lze při troše umu vše, že? Nezlobte se, ale příspěvkům Poste.restante nebo Doleželovým rozumím, byť se musím někdy hluboce zamyslet, v případě odkazů na jevy a teorie musím i něco nastudovat. Vaše hmaty a chvaty mne dostávají jen do kolen. Malé šedé buňky se neradují. Nevědí, co s tím. Uzavřeme to třeba tím, že jsem nějakej divnej, možná momentálně zaostalej.\n19. srpna 2017 23:14\nPoste restante, promiňte, ale nic Vám vysvětlovat nebudu.\nTo mne nepřekvapuje. :-)\nZ mých příspěvků jasně vyplývá, co si myslím.\nŠkoda jen, že to mohou pochopit jen jedinci na Vaší intelektové , nebo myšlenkové úrovni, což? :-)\nTo v plné míře platí i o větě požadující, aby škola měla co nejčistší stůl (Vy školu opět nenápadně zaměňujete za člověka). Pokud jí nerozumíte, je to Váš problém.\nNic nezaměňuji a už vůbec ne nenápadně.\nPtal jsem se. A měl jsem pro to svůj důvod.\n(Že tomu nerozumíte a odpovědět nechcete, či neumíte, to je zase Váš problém.)\nNedokážete nic jiného, než se opakovanými dotazy na izolované útržky mých textů pokoušet budit dojem nejasnosti napsaného, přičemž jeho celkovým smyslem se nezabýváte.\nHmmm. Já se docela obyčejně zeptal.\nZda předpokladem pro oprávněnost kritiky jiných je "co nejčistší" vlastní stůl.\nA Vy jste mne místo odpovědi "upozornil" na to, že je rozdíl mezi "čistým" a "co nejčistším".\nTak kdo z nás dvou se tu zabývá izolovanými útržky a nezabývá se celkovým smyslem?\n... Dokonce zásadní rozdíl.\nNebylo to pro mne vůbec tak důležité, ale když už jste to zmínil, tak jsem chtěl jen vědět, v čem je ta zásadnost, když jste ji Vy sám tak zdůraznil.\nAle nemohu se zbavit dojmu, že Vám šlo spíše o to, abyste mohl napadnout mou "exaktnost" a o nic víc.\nJinak byste totiž odpověděl a nevymlouval se.\nTakto lze pokračovat donekonečna a z místa bychom se stejně nepohnuli. Vždyť o to ani nejde, že?\nA Vy se chcete v diskusi někam pohnout?\nPromiňte, ale odsud to tak nevypadá.\n20. srpna 2017 8:18\n"Pane Soukale, nesnažím se žáky motivovat svým smyslem konání, to by bylo velice neúčinné a tak naivní nejsem, ale snažím se hledat smysl s nimi společně. Hledán takto, obsahuje i neshodu v konkrétních záležitostech."\nAni toto však nezaručuje, že dokážete žáky motivovat; a to je výchozí bod polemiky, od kterého vy pak odbíháte ke své tradiční kritice a názorům. K těm se vyslovovat nebudu, neboť se k tomu velmi trefně vyjadřuje poste restante. Jen jsem netušil, že ve svém zaujetí proti čemukoli centrálnímu dospějete téměř na roveň některým inkluzionistům, kteří by státu upřeli už i právo stanovovat nějaké konkrétní vzdělávací cíle.\n20. srpna 2017 12:11\nNechci, poste restante, nechci.\n20. srpna 2017 12:44\nPane Soukale, výpovědní hodnota Vaší reakce je nulová. Žáky dokážu motivovat, jistě že ne všechny bezezbytku a ani ne všechny stejně, což jsem ostatně nikdy netvrdil a ani to z mých textů nevyplývá.\nKvazilogické kličkování poste restante je nemožné komentovat, jen by to vedlo k dalším stejně kvazilogickým zápletkám. Nevím, proč bych v nich měl pokračovat. Příklad: Je už přece komické, když se mě tento pán zeptá na problém "čistoty", a jestliže odpovím a přitom upozorním na izolovanost jeho otázky, vytkne mi, že se zabývám "izolovanými útržky". Velmi trefné, že? Vaše poslední souvětí je jen výmysl, který pro svou "argumentaci" toužíte vnímat jako realitu. Nic nového.\nTímto na tomto blogu končím. Nemám, co bych zde dodal.\n20. srpna 2017 13:06\nKvazilogické kličkování poste restante je nemožné komentovat, jen by to vedlo k dalším stejně kvazilogickým zápletkám.\nInu, to ať posoudí ostatní čtenáři a diskutující.\nPodle mne se jen vyhýbáte odpovědím na otázky.\nO důvodech nebudu spekulovat.\nJe už přece komické, když se mě tento pán zeptá na problém "čistoty", a jestliže odpovím a přitom upozorním na izolovanost jeho otázky, vytkne mi, že se zabývám "izolovanými útržky".\nJo tak to byla odpověď? Vidíte a já hlupák ji zase nepochopil.\nA zmínka o izolovaných útržcích byla jen "půjčka za oplátku"\nTeď vážně, pane Lippmanne, podezříváte mne nejspíš z těch nejnižších diskusních pohnutek a nejspíš i z osobní averze.\nMoje ujištění, že tomu tak rozhodně není a jde mi jen o obsah příspěvků, pro Vás pravděpodobně nic neznamená.\nS tím ale dost dobře nemohu nic udělat.\nVaše tvrzení - Chce-li se ale škola bránit před nimi, musí mít sama stůl co nejčistší." - považuji za primárně zcestné.\nPřijmeme-li totiž Vaše tvrzení jako premisu, znamenalo by to, že se škola nemá (morální) právo bránit, pokud stůl "co nejčistší" nemá.\nSamozřejmě, že škola se má starat o to, aby měla "stůl co nejčistší". To je logické a v pořádku.\nAle nijak to nesouvisí se snahou přenášet na školu zodpovědnost za oblasti, které jí nepřísluší, ani s oprávněnou snahou tomu zabránit.\nProto jsem se ptal:\nTo, co předvádíte je totiž klasický argumentační a logický faul:\n"Hoď kamenem, kdos sám bez viny."\nMusíme si ale vzájemně rozumět, a to bez ohledu na svou specializaci.\na současně kritizujete\npovinné maturitní předměty, zkoušené stejnou, obsahově redukovanou metodou .\nŘíkáte, že společný základ by měla vybudovat základní škola, to by však k tomu musela mít vytvořeny vhodné podmínky.\nTakže nejspíš tento základ tak úplně nevybuduje, že?\nA přitom se zuby nehty bráníte vybudování a ověření téhož základu na středoškolské úrovni.\nTedy nezlobte se na mne, ale co už jiného by mělo být tím společným základem, umožňující vzájemné porozumění, když ne matematika, jakožto "jazyk" univerzálních abstrakcí a český jazyk a literatura, umožňující pochopení psaného slova a používání správných výrazových prostředků?\n20. srpna 2017 14:14\nNa věcný poslední odstavec rád odpovím a poruším svůj "závazek". Máte pravdu! Děti se dnes biflují tolik informací, že základy jim unikají, na jejich upevňování a na myšlení nezbývá čas. Jen roste pocit méněcennosti a neblahé formy jeho kompenzace (viz psycholog E. Erikson) Jenže věkem přece jen zrají, rozvíjí se jejich schopnost úsudku, hledání smyslu svého počínání, nabývají nové zkušenosti i mimo školu, a střední škola se proto nemůže stát jen druhou základkou, bohužel se stejnými nešvary jako ta první. Na středoškolské úrovni je základem něco jiného než na ZŠ: schopnost kritického myšlení, myšlení v souvislostech a hledání smyslu světa a života. To význam matematiky, přírodních věd a českého jazyka zvětšuje. Současný stav bohužel činí spíše opak a vůbec se nedivím, že si matematici stěžují (ale nejen oni). Bez matematiky není člověk "maturus", ale té matematiky, jak ji chápal P. Vopěnka, kterého jsem už několikrát citoval. Zásadní nedorozumění spočívá v tom, že se snažím najít cestu, jak z tohoto bludného kruhu ven, ale nehledám ji v dalšímu posilování toho, co nás k danému stavu přivedlo. Právě ona obsahově redukovaná maturita velice znesnadňuje vzájemné porozumění mezi různými odbornostmi, protože v češtině uzavírá tento předmět do sebe samého, bez jakéhokoli významového přesahu k předmětům dalším a dává tak žákům mylnou informaci o povaze předmětu. A já např. učím jazyk i literaturu právě tak, aby si žáci tento zcela zásadní přesah uvědomovali. Maturita ovlivňuje průběh výuky, zejména v posledních ročnících, kde bych naopak měl výše popsanou metodu završit. Místo toho biflujeme a procvičujeme testy. Ostatně pan Kostečka to tak navrhl.\n20. srpna 2017 20:10\n20. srpna 2017 20:11\nPane Lippmanne, zdá se, že si ohledně motivace ani nedokážete vzpomenout, s čím jste polemizoval, a místo toho polemizujte s něčím, co nikdo netvrdí.\nA nebýt Jiřího Kostečky, valná většina maturantů by si mohla jen nechat zdát o tom, že bude u maturity mluvit o knize, kterou si může sama vybrat. To je třeba uvést především. Vaše věta o tom, co údajně chtěl Jiří Kostečka, nemá jen nulovou výpovědní hodnotu, je to hlavně ničím nepodložený hloupý atak, hodný nikoli uznávaného češtináře, ale tak nanejvýš Botlíkova učně.\n20. srpna 2017 21:18\nPrávě ona obsahově redukovaná maturita velice znesnadňuje vzájemné porozumění mezi různými odbornostmi, protože v češtině uzavírá tento předmět do sebe samého, bez jakéhokoli významového přesahu k předmětům dalším a dává tak žákům mylnou informaci o povaze předmětu.\nPokud nemá být maturita obsahově redukovaná, musí být naopak obsahově rozšířená.\nMohl byste uvést konkrétně, jak byste si takovou neredukovanou maturitu představoval?\nTřeba právě na příkladu českého jazyka.\n21. srpna 2017 8:23\nNapsal jsem: " Maturita ovlivňuje průběh výuky, zejména v posledních ročnících, kde bych naopak měl výše popsanou metodu završit. Místo toho biflujeme a procvičujeme testy. Ostatně pan Kostečka to tak navrhl."\nPan Kostečka napsal: "...co - u všech čertů - brání učitelům vést svoje středoškolské kurzy tři a půl roku z čtyřletého středoškolského cyklu podle své parkety a teprve v posledním půlroce před maturitou zavést „teaching-to-test“."\nPane Soukale, Vaše počínání si těžko mohu vysvětlit jinak než jako úmysl vyprovokovat mě k nějakému "tvrdšímu", vyjádření. V tom Vás nepotěším, je mi líto. Proč se mě permanentně snažíte urážet, nevím. A je mi to jedno.\nPoste restante, menší úprava: obsahově rozšířená a především jiná. Přečtěte si moje nedávné příspěvky o Máchovi či Goethovi, z nich vyplývá, co také zkouším. Ale pokud Vám to nebude stačit, budu ještě konkrétnější.\n21. srpna 2017 11:47\nPane Lippmanne, i vaši studenti se jistě před maturitou připravují na zcela konkrétní věci podle toho, co od vás u maturity očekávají. Zaměňovat to s tím, že JK "che biflování", je zbytečný, hloupý a urážlivý výrok, z kterého se nevylžete. A vzhledem ke tomu, co všechno už jste napsal a podepsal, dá se hovořit o permanentní kampani týchž parametrů. Provokovat vás k ní nechci a vůbec nemusím, jak ukazuje právě poznámka k JK, učiněná prakticky bez souvislosti s výchozím tématem diskuse. Takže nelíbí-li se vám moje poznámky, stačí si nevymýšlet a neostouzet jiné.\n21. srpna 2017 11:48\n... chce biflování...\n21. srpna 2017 11:59\nPane Lippmanne, ještě drobnost: Je kuriózní, jak se snažíte tvářit se dotčeně, když někdo razantně zareaguje na vaše dětinské, ale zlé provokace; a ničím jiným vaše poznámka nebyla...\n21. srpna 2017 14:43\nPane Soukale, jistě dobře víte, že pan Kostečka doporučoval teachin-to-test, proto s kontextu vyplývá, že jsem měl na mysli tento jeho návrh. Teaching-to-test je založen na biflování, ať to pan Kostečka chce nebo ne, (z kontextu, jak už jsem uvedl, jasně vyplývá, že jsem neobvinil přímo jeho, ale teaching-to-test, o kterém on si možná myslí, že biflováním není), tedy hlavně na mechanické paměti a mechanických souvislostech. Katalog požadavků je pouhý seznam toho, co si žák musí pamatovat a případně mechanicky vyřešit. Každá úloha totiž předpokládá jen jednu možnost odpovědi, a to i v případě, že žák doplní slovo či sousloví sám (to je, panečku, otevřenost)! I moji žáci musí přirozeně použít paměť, ale současně vždy v souvislostech smyslu. Nabiflované definice epizeuxe či jiných tropů a figur beze smyslu mě nezajímají. A testy nic jiného nežádají, pamětní osvojení však vyžadují velmi důsledně.\nJen urážejte dál, začíná to být napínavé. Nahraji Vám: Teaching-to-test - maturita best!\n21. srpna 2017 19:50\nPane Lippmanne, dokážete-li své žáky skutečně učit a držíte-li se katalogu - a nedovedu si představit, že byste se ho nedržel, neboť neobsahuje nic jiného než to, co skutečně patří k oboru - pak nechápu, proč předstíráte, že se takto vedení žáci musí k maturitě něco biflovat.\nJinak zřejmě máte problém s tím, když někdo získává informace. Nedovedu si časově představit, že bych si byť třeba jen třetinu z toho, co vím, dokázal osvojit pouze problémovou výukou, vyvozováním apod. Koneckonců vy usilujete o výuku překračující hranice svého oboru a vyžadující nemalý objem znalostí; mají-li s vámi vaši žáci držet krok, nezbývá jim nic jiného než potřebné informace hojně získávat právě oním "biflováním". A že u maturity u části otázek stačí jen jednoduché nabiflování? Jak už jsem vám stokrát psal, to si vyřiďte jinde, u těch, kteří dopustili nivelizaci maturitního vysvědčení. Já vím, že jste se opakovaně vyjádřil, že považujete za lepší starat se jen o sebe, ale představte si, že k zodpovědnosti učitele tak trochu patří i nestrkat hlavu do písku před tím, co se děje okolo něj.\nzdenek konarik řekl(a)...\n22. srpna 2017 12:12\nÚdaje o celkové úspěšnosti školy u maturitní zkoušky jsou veřejně dostupné. Pokud tedy budoucím klientům školy nevadí, že škola má takové výsledky, škola nemá motivaci svou kvalitu změnit. Možná by při vyžadování nějaké práce ve škole mohla o část klientů přijít.\nZřejmě to nevadí ani zřizovateli / ve velké části kraji/. Jak dlouho by kraj provozoval bez zásahu krajskou nemocnici, kde by 50% pacientů zemřelo?\n22. srpna 2017 17:41\nJak dlouho by kraj provozoval bez zásahu krajskou nemocnici, kde by 50% pacientů zemřelo?\nTo není dobré srovnání.\nNení vina lékaře, když pacient odmítne léčbu a následně zemře.\nAni není vinou lékaře, když pacient kouří, nechodí na preventivní prohlídky a následně je hospitalizován s terminálním stádiem rakoviny plic.\nUkazatel úspěšnosti u maturit v obecné rovině o kvalitě školy a výuky neříká vůbec nic.


Předokenní rolety | Rollex Plzen\nVenkovní rolety, až už plastové nebo hliníkové jsou vhodným a vysoce funkčním doplňkem oken. Je mnoho dobrých důvodů, proč tyto rolety instalovat právě u Vás.\nsnižují náklady na energie až o 40 %\nzabraňují škodám při silném větru a bouři\nzabrání před vstupem nezvaných návštěv\numožní Vám klidný spánek i při denním světle (téměř 100% zatmění)\nvýborné zvukově izolační vlastnosti\nNabízíme kompletní sortiment jak předokenních, tak nadokenních rolet. Použitím nejlepších materiálů (vysoce kvalitní PVC se stálostí barvy, velmi odolnému hliníku plněného polyuretanovou pěnou) a nejmodernější výrobní technologie Vám nabízíme vysokou kvalitu a trvanlivost.\nRADIX - Rolety pro dodatečné zabudování\nRolety RADIX jsou nejpoužívanějším systémem hliníkových předokenních rolet, který uspokojí i toho nejnáročnějšího zákazníka. Dodatečná montáž je vhodná u všech typů oken a její hlavní výhosou je především minimální zásah do objektu.\nCOVERT - Rolety pro zabudování do novostavby\nRolety COVERT představují možnost zabudování v novostavbě, při rekonstrukc nebo opravě domu, aniž by narušily vzhled fasády. Box tohoto systému je z čela vybaven heraklitovou deskou pro zaomítání a spodní revizní klapkou pro případný pozdější přístup do rolety. Montáž rolet se provádí ve fázi stavby před vnějšími omítkami.\nCOMBI - Rolety pro zabudování do novostavby\nRolety COMBI představují možnost zabudování v novostavbě, při rekonstrukc nebo opravě domu. Tento systém je posazen na okenní rám a snadno se přichytí na všechny druhy plastových oken. Montáž rolet se provádí současně s osazováním oken.\nRoletový překlad HELUZ slouží jako nadokenní nosný překlad a zároveň jako schránka pro osazení stínících systémů - venkovních rolet a žaluzií. Schránka je vyrobená z jednoho kusu. Vnější i vnitřní stěny nosného roletového překladu jsou opatřeny cihelnými obklady. V překladu jsou uvnitř prostoru pro roletu v jeho horní části zabudované lišty pro upevnění držáku hřídele rolety, které umožňují posunutí držáku rolety podle konstrukční šířky okna. Tyto prvky jsou samonosné stavební dílce a jsou vyráběny pro šířky zdiva 365, 380, 400, 440 a 490 mm a výšce 238 mm. Schránky plní nosnou funkci a nejsou opatřeny armaturou. V systému je použita revizní klapka.\nUvnitř schránky se nachází 8-mi hranná pozinkovaná hřídel O60 mm. Na hřídel je navíjen roletový pancíř tvořený hliníkovými lamelami vypěněnými PUR pěnou (dodáváme v 10-ti barevných odstínech), nebo dutými lamelami plastovými (dodáváme v 7-mi barevných odstínech). Lamely jsou (kromě prvních deseti lamel) po celé své délce perforované. Pancíř je na hřídel upevněn pomocí ocelových závěsných pružin a je zakončen koncovou lamelou z extrudovaného hliníku, která je opatřena dosedací těsnící gumou a plastovými zarážkami zabraňující zajetí celého pancíře do schránky. Pancíř se pohybuje ve vodících lištách z extrudovaného hliníku, jež jsou opatřeny čistícími kartáčky. Standardně jsou dodávány v bílé a hnědé barvě (možno i RAL provedení). Vodící lišty mohou být vsazeny do Al pouzder, které se osazují již při hrubé stavbě do ostění. Běžným doplňkem rolet dnes bývá motorické ovládání s možností skupinového řízení jednotlivých rolet a centrálním ovládáním.\nvýška je v modulu 250 mm\nvlastní provedení roletové schránky Heluz - Batima 238 odpovídá konstrukčnímu systému rolet firmy Batima spol.s r.o.,která je garantem funkčnosti celého roletového systému\nrolety lze osadit ručním nebo elektrickým ovládáním\nvnější strany schránky jsou v cihelném provedení,což zajišťuje dokonalou přilnavost omítek\nrolety zajistí uživatelský komfort, snižují tepelné zráty, snižují hlučnost a ochrání majitele před zvědavci i nezvanými návštěvníky\npro zvýšení bezpečnosti systém umožňuje instalaci zapuštěné vodící lišty do zdiva,která eliminuje možnost násilné demontáže rolety\nOtvory pro zabudování průchodky popruhu jsou po obou stranách překladu tak,aby bylo možno zvolit ovládání z pravé nebo levé strany. Dle zvolené strany ovládání je nutné stranově osadit překlad nad okenní otvor. Naviják popruhu ručního ovládání je zabudován ve zdivu ve svislé ose otvoru průchodky\nDo roletové schránky Heluz-Batima je možno instalovat elektrické ovládání (elektromotor v hřídeli rolety). Tuto úpravu provádí firma Rollex až po zabudování překladu a okenních rámů. V případě použití elektromotoru pro ovládání rolety je nutno počítat s osazením rozbočné krabice, vypínače a kabelových chrániček ještě před provedením omítek.Lze samozřejmě požít radiové dálkové ovládání .


17.1.2017 Komentáře Témata: USA, Analýza 759 slov\nŘíci, že americké zpravodajské služby jsou celkově proti Trumpovi nelze. Připomínám, že lehké pero britských novinářů FBI nazývá „Trumpánií“ a jsou pro to dobré důvody.\nКто хочет свалить Трампа? vyšel 13. ledna 2017 na cont.ws. Překlad CROIX (děkuji).\n« Napaden fanatickým nekuřákem...Vměšování bez následků,... »


Informace k epidemii Covid-19 | Profant\nOficiální web Ministerstva zdravotnictví k epidemii koronavirus.mzcr.cz. Další informace také naleznete na neoficiálním webu okoronaviru.cz.\nSituaci je třeba nepodceňovat. Prosím:\nžádné přehnané nákupy\ndobrou hygienu, hlavně mytí rukou (stačí normální mýdlo, nepotřebujete desinfekční gel)\nnepodnikat zbytečné cesty mezi lidi\nProč dodržovat opatření\nMusíme si uvědomit, že obdobnou situaci nikdo z nás nezažil. Ano, budou ohromné ekonomické ztráty, ale když budeme odpovědní, tak zabráníme zbytečným ztrátám na lidských životech.\nNejde o vás jako jednotlivce. Pro zdravého člověka riziko není velké. Velké riziko je, že nakazíte jiné. Pro seniory a lidi se slabší imunitou je tato nemoc extrémně nebezpečná. V Itálii lékaři již stojí před volbou koho budou léčit. Ve vážných případech nemohou léčit všechny.\nKarantení opatření nezabrání šíření nemoci, ale rozloží nemoc v čase. Čili náš zdravotní systém zvládne léčit všechny vážné případy. Bez karantény a opatrnosti by se nemoc rozšířila třeba za 2 týdny a měli bychom hrozně moc pacientů s vážným průběhem najednou. Tak vážným, že by potřebovali plicní ventilaci. Těch máme v celé ČR dva tisíce. Normálně to stačí. Díky karanténě to snad bude stačit i teď.\nPiráti pracují, hlídají vládu a snaží se pomáhat:\nSnažíme se získávat relevantní informace a předáváme je dál, např. našim zastupitelům. Též předáváme zpětnou vazbu Vládě. Potvrzovat a správně vyhodnocovat informace není lehké. Náš resortní tým pro zdravotnictví pracuje naplno.\nTomáš Martínek vyzval Českou bankovní asociaci, aby odložila splátky hypoték. Ta ho vyslyšela!\nPiráti v Kutné hoře nabízí pomoc seniorům. Nakoupí jim léky, potraviny i drogerii. Díky Kláře Kocmanové!\nPoradili jsme jak si vyřídit ošetřovné (finanční náhradu pro zaměstnance, pokud se staráte o děti).\nZdeněk Hřib, primátor Prahy, samozřejmě zavedl celou řadu opatření. Byla třeba zřízena linka pro seniory, kteří potřebují nakoupit či obstarat léky. Dobrovolníci nebo kurýři jim je obstarají a donesou až před dům. Číslo linky je 800 160 166.\nPiráti v Trutnově začali šít roušky ve velkém. Prioritně to půjde do Domova pro seniory, Pečovatelské služby Trutnov, Charity a dále dle aktuální situace.\nVýrobce 3D tiskáren Josef Průša začal vyrábět v rámci stávajících kapacit vlastní dezinfekční gel na ruce.\nStejný Josef Průša a také Rohlik.cz sponzorují bikesharing Rekola. Ten je do do 27. 3. zdarma.\nO2 CZ spustilo pro zákazníky neomezená data.\nDesítky IT firem se pod hlavičkou “Data proti Covid” spojily ve skupině Covid19cz a nabízí pomoc Bezpečnostní radě státu pro zásadně důležitou a nezbytnou práci s daty, jejich analýzou a následně službami pro lidi.\nČást zákazníků v rámci podpory divadel a dalších kulturních organizací nepožaduje vrátit zaplacené vstupné.\n1) Výrobce 3D tiskáren Josef Průša začal vyrábět v rámci stávajících kapacit vlastní dezinfekční gel na ruce.\n2) Stejný Josef Průša a také https://t.co/3ghOoKTEft sponzorují bikesharing @RekolaEU. Ten je do do 27. 3. zdarma.\nSkvělá práce! https://t.co/VIm9Gf1REU\n— Ondřej Profant (@ondrej_profant) March 13, 2020\nDěkuji všem, kteří pomáhají. Stejně tak děkuji všem, kteří respektují pokyny a chovají se ohleduplně. Musíme to zvládnout společně. Na závěr pár rád, co dělat během koronavirové epidemie:\nSněmovna teď nejedná. Některé výbory zasedají, shází se gremium. V úterý 17. 2. se rozhodne co dál. Nicméně pokud by se stav nouze měl prodloužit nad 30 dní, tak by to muselo odhlasovat plénum sněmovny. Jsme připraveni.\nSamozřejmě stále pracujeme. I v této vážné situaci kontrolojeme kroky Vlády. Zatím to stále vypadá, že v pondělí na Vládě budou velmi kontroverzní návrhy zákonů nesouvisejících s pandemii. Hlava mi to nebere. Situace je vážná, nesmírně vyčerpávající a nejméně polovina Vlády má opravdu hodně práce. Uvidíme v pondělí, osobně doufám, že tyhle body vyřadí a zaměří se na reálné problémy. Zvláště pak na problém extrémního nedostatku ochranných pomůcek u lékařů.\nLékaři jsou v první linii! Nemocnice a mnoho soukromých lékařů potřebuji respiratory typu FFP3. https://t.co/Pe864NCkF0\n— Ondřej Profant (@ondrej_profant) March 14, 2020\nMimochodem opoziční poslanec Bohuslav Svoboda (ODS) se na připravenost České Republiky zeptal již na schůzi sněmovny 28. 1.:\nJaké lůžkové kapacity má Česká republika připravena pro případ většího počtu pacientů s podezřením na infekci koronavirem? Máme nachystaný dostatečný počet zdravotních pomůcek, ochranné oděvy, dezinfekce, masky atd.? Máme dostatek personálu, který je připraven na možné nenadálé situace? Jaký bude postup v případě rozšíření viru do okolních zemí? A jaký postup bude v případě rozšíření České republiky? Spolupracujeme na těchto otázkách se sousedními zeměmi, například s Francií, která už nějaká opatření proti koronaviru přijala? Jak budeme vychytávat rizikové cestující a návštěvníky? Domnívám se, že tam je nutný aktivní přístup…\nOdpověď ministra zdravotnictví Adama Vojtěcha (ANO 2011):\nNemyslím si, že je něco, co bychom zanedbali, nebo že bychom nebyli na něco připraveni. Teď se zdá, že velké mediální téma jsou roušky. Samozřejmě, mediální panika způsobila, že se lidé snaží chránit, byť reálně ty roušky příliš nechrání, to asi jako lékaři velmi dobře víte, jsou spíše dobré jako protekce právě pro ty, kteří jsou třeba nachlazeni nebo mají chřipku, aby nenakazili ostatní. V takovém případě je to dobré, ale aby to chránilo lidi, kteří jsou zdraví, tak to nechrání, to by skutečně musely být roušky s respirátory, což samozřejmě možné je, ale v tuto chvíli to vůbec není nutné, není to namístě.\nNa druhou stranu, prověřoval jsem u dodavatelů roušek, že jich bude dostatek, že se připravuje další dodávka 25 tisíc roušek, a jeden český výrobce jich má v tuto chvíli celkově milion na skladě, takže roušky skutečně budou. Možná byl jeden den výpadku, kdy byl nějaký run na lékárny v některých částech, ale jinak by s rouškami žádný zásadní problém být neměl.\nOpravdu smutné je, že Vláda zatím nevyřadila z programu zasedání v pondělí 16. 3. velmi kontrovorzní body, které nesouvisí s epidemii. Například:\nšmírovací novelu zákona o Vojenském zpravodajství\nzákon o evidenci konečných vlastniků z které jsou vyňaty svěřenecké fondy, čili i Agrofert\nVláda jen několik hodin po vyhlášení nouzového stavu zařadila na program svého pondělního jednání zákony o evidenci skutečných majitelů, které mohou být zásadní pro posuzování střetu zájmů premiéra Babiše ve vztahu k Agrofertu. Snad Bureš doufal, že si toho nikdo nevšimne. Všiml.\n— František Navrkal (@NavrkalF) March 13, 2020


Sada stříbrných Ruthenium mincí pozlacená série Birds of Prey Golden Enigma 2017 Standard\n7 800 Kč vč. DPH\nKód produktu: 004702\nLuxusní sada stříbrných mincí\nNominál: 4 x 5 USD\nHmotnost: 4 x 1 Oz\nMateriál: 999.9/1000 Ag, 24 Kt Au, 750/1000 Au, Ru\nEmise: 2014, 2015\nEdice "Golden Enigma" - Birds of Prey - Ruthenium\nExkluzivní sada mincí vydaných v letech 2014 - 2015 v sérii "Golden Enigma", obsahuje čtyři pozlacené stříbrné mince, netradičně pokovené rutheniem. Sada je věnovaná sérii stříbrných investičních mincí "Birds of Prey".\nMince jsou replikami kanadských stříbrných investičních mincí Sokol stěhovavý (Peregrine Falcon 2014), Orel bělohlavý (Bald Eagle 2014), Káně rudoocasá (Red-Tailed Hawk 2015) a Výr virginský (Gread Horned Owl 2015). Každá mince nese na svém rubu motiv vždy jednoho dravce ze série "Birds of Prey". Mince z roku 2014 jsou pozlacené 24karátovým zlatem, z roku 2015 pak růžovým zlatem. Dravce obklopují nápisy "CANADA", ryzost a hmotnost. Líc tradičně patří portrétu britské královny Alžběty II., nominální hodnotě a roku vydání.\nMince jsou dodávané v luxusní dárkové etui spolu s číslovaným certifikátem věrohodnosti v limitovaném nákladu pouze 999 ks pro celý svět.\nRuthenium bylo objeveno roku 1844 v sibiřské platinové rudě, je velmi vzácné a patří do skupiny lehkých platinových kovů. Způsobuje neobvyklé černé zabarvení a zvyšuje odolnost a tvrdost.\nAmerican Eagle Čtyři roční období Sada stříbrných Ruthenium mincí 2017 Standard\nStříbrná mince 2 Oz Daniel v jámě lvové Biblical Series 2016 Antique Standard\nStříbrná investiční medaile American Buffalo 5 Oz\nStříbrná mince 2 Oz Lachtan North American Predators 2016 Antique Standard\nStříbrná mince Gladiators 2 Oz Koloseum 2017 Antique Standard


Modernizácia sa stala nadávkou - Pole\nHome Kultúra\tModernizácia sa stala nadávkou\nModernizácia sa stala nadávkou\nMilé čitateľky, milí čitatelia, uverejňujeme rozhovor, ktorý vyšiel v č. 20/18 nezávislého kritického dvojtýždenníka A2.\nProč jste se vlastně rozhodl stát galeristou a kurátorem, když jste vystudoval technický obor?\nVysokou školu spojů jsem si vybral jen proto, že po absolvování školy s takzvanou vojenskou katedrou se nemuselo jít na vojnu, a mezi podobnými školami bylo v Sovětském svazu zase jen pár těch, na které brali Židy. Celou dobu studií jsem pracoval v divadle jako výtvarník. Při první příležitosti, v roce 1986, nedlouho po začátku perestrojky, jsem v Kišiněvě zorganizoval výstavu avantgardních umělců z Moskvy. Tehdy to bylo ospalé provinciální město a já jsem ho chtěl trochu oživit. Způsobilo to pozdvižení. Výstava byla úspěšná, i na lístcích jsem vydělal – a za všechny peníze jsem si koupil vystavená díla. V té době jsem přitom nejenže neměl byt nebo auto, ale ani vlastní sako. Zato jsem měl obrazy. Těšilo mě, že mi říkají pane. Jednomu moskevskému umělci se pak zalíbilo to, co dělám, natolik, že mi řekl: „Co kdybys mi dělal producenta?“ Nadchlo mě to, všeho jsem nechal a přestěhoval se do Moskvy. A on za dva týdny emigroval do Ameriky… Já se ale do Kišiněva už vrátit nemohl, všichni mi tam záviděli, byl jsem pro ně ten úspěšný, co odjel do Moskvy. Kdybych se vrátil, bylo by to přiznání porážky.\nV letech 2009 až 2013 jste provozoval v ruském Permu Muzeum současného umění PERMM. V té době se o vás mluvilo jako o „ideologovi permské kulturní revoluce“. Čím byl váš projekt tak úspěšný?\nV Rusku se od dob Petra I., takže už víc než tři sta let, všechno koncentruje v hlavním městě: lidé, peníze i zdroje. Týká se to i umění. A my, přestože nikdo nevěřil, že to je možné, jsme dokázali, že tenhle stereotyp nemusí platit – založili jsme v Permu muzeum současného umění a umělecký festival. Zpočátku nám pomáhal právě onen stereotyp. Západní novináři do Ruska dvacet let jezdili jenom do dvou měst – do Moskvy a do Petrohradu. A pak se objevilo další zajímavé místo – Perm. Pochopitelně tam všichni chtěli. To za prvé. Za druhé jsem to bral tak, že i když je Perm provincie, nemusí být provincií jenom z pohledu Moskvy. Ať je provincií New Yorku, Berlína nebo Paříže. Za třetí má Perm s podobnými zásahy zkušenosti. V době druhé světové války do města evakuovali z Leningradu Mariinské divadlo a převezli tam také sbírky Ruského muzea. Jezdili tam tedy různí profesoři, historici umění, vznikl tam tehdy například velmi dobrý baletní soubor.\nKe zdaru prostě přispělo hodně náhodných okolností. Opravdový úspěch permského projektu ale začal v okamžiku, kdy nás začali napodobovat jinde. Byl jsem tehdy členem Občanské komory Ruské federace, poradního orgánu ruské vlády, a občas se stalo, že mi říkali: „Tenhle gubernátor si s tebou chce promluvit, taky by stál o podobný projekt jako v Permu.“\nProč jste své činnosti v Rusku zanechal?\nVždyť mě vyhodili! Teď chápu, že to byl typický případ situace, kdy se sice lidé na vedoucích místech nezměnili, ale vláda ano. V době, kdy jsem byl členem Občanské komory, byl ruským prezidentem Dmitrij Medveděv. Vladimir Putin byl sice premiérem, to je ale v Rusku spíš technická funkce. Nevšímal jsem si ho a nepostřehl jsem, že jeho pohled na svět se během té doby zásadně změnil. Když se v květnu 2012 znovu stal prezidentem, byl to už jiný člověk.\nSlovo modernizace se u nás stalo nadávkou. Všichni začali mluvit o tom, že se „vracíme k tradičním hodnotám“. Rusko se rozhodlo uzavřít před světem a jít „vlastní cestou“, která vede zpátky do minulosti. Podobný izolacionismus je ale v přímém rozporu s ideologií moderního umění, vždyť jeho smyslem je co největší otevřenost vůči světu i budoucnosti.\nBrzy se ukázalo, že nelze být ředitelem státního muzea a kritizovat vládu. Úřady využily incidentu, který se u nás stal během festivalu Bílé noci [Bělyje noči]. Pokusili se zakázat dvě výstavy, které se v rámci festivalu konaly, ale já jsem řekl, že dokud jsem ředitelem muzea já, nikdo výstavy zakazovat nebude. A tak mě propustili. Měl jsem v té době i nějaké projekty se soukromníky, ale začali na ně vyvíjet nátlak. Kampaň proti mně vedli i v médiích. Rok 2013 pro mě byl dost těžký. Vzhledem k tomu, že nejsem politik a nechtěl jsem se stát profesionální opozicí, snažil jsem se najít si práci v zahraničí. Nakonec mě pozvali do Černé Hory, abych tam pracoval na různých uměleckých projektech. V roce 2015 jsem v Budvě založil Dukley Art Center.\nPutin se změnil. Ale proč?\nZa prvé by nikdo neměl být u moci tak dlouho jako Putin. Vede to k rozvoji metastáz, člověku to změní psychiku. V Rusku je to horší než kdekoli jinde, sedíte v Kremlu a to prostředí na vás nemůže nepůsobit. Jak se tak člověk prochází po těch sálech, roste v něm přesvědčení, že je car. Lidé, kteří s Putinem spolupracovali v době, kdy se stal prezidentem, ho opustili poté, co v roce 2003 nechal zatknout Michaila Chodorkovského. Nezůstal nikdo, kdo by si mohl dovolit nikoli mu přímo odporovat, ale třeba jenom mluvit s ním jako rovný s rovným.\nPutin je člověkem minulosti, některé jeho názory jsou jako z 19. století. Hlavní pro něj je rozšířit území Ruska. To mělo smysl možná v dobách, kdy bylo základem hospodářství zemědělství a více orné půdy znamenalo silnější ekonomiku. Už ve 20. století to ale neplatilo. A teď se píše 21. století a význam postupně ztrácí i průmysl. Pro 19. století byl charakteristický i rozkvět historismu. Z tohoto hlediska není úspěchem, že se občanům dobře žije, ale že je země silnější. Takového člověka nezajímá, že se v Sovětském svazu lidem žilo mizerně, vidí jen to, že jsme tehdy vyslali člověka do vesmíru. Putin se postupně začal zhlížet ve velkých vládcích minulosti, rád by byl novým Alexandrem Makedonským nebo Juliem Caesarem. Zajímá ho, jak bude jeho doba vypadat v učebnicích, jestli tam bude nějaká velká událost. A to třeba anexe Krymu je.\nJak to dnes vypadá v Rusku s uměním? Nakolik vládnoucí autoritářský a sociálně konzervativní režim umělce omezuje?\nNejzhoubnější není ani tak to, že je režim omezuje, jako spíš to, že celou uměleckou scénu, na níž se pohybovali lidé různých názorů a různě talentovaní, kteří spolu komunikovali, rozdělil vedví. Máme dnes oficiální kulturu, pro jejíž představitele to není nic moc, protože musí sloužit moci, a konformismus umění škodí. Špatné to samozřejmě je i pro neoficiální kulturu, protože se z ní stal underground, přichází o přístup ke zdrojům a ztrácí diváky. Prodělávají na tom všichni, což je depresivní. Jediné plus je v tom, že vláda při své snaze bránit radikálním umělcům v jejich aktivitách občas z některého udělá opravdovou celebritu. Tak to bylo v Číně s Aj Wej-wejem, který se stal nejznámějším čínským umělcem díky tomu, že proti němu bojovaly čínské úřady. Příběh Pussy Riot byl stejný. Vláda může pro jednotlivé umělce být velice úspěšným PR specialistou.\nCo přesně myslíte tím, když říkáte, že někteří umělci jsou „neoficiální“? V současném Rusku je přece nezakazují, jako tomu bylo v dobách SSSR.\nNedávají jim možnost prezentovat svou tvorbu, což v určitém smyslu zákaz je. Na Letní škole Borise Němcova přednášel například i Vitalij Manskij, vynikající dokumentarista. Mimo jiné v Moskvě založil festival dokumentárních filmů Artdocfest, který se teď musí konat v Rize. V Rusku ho úřady připravily o financování a navíc sáhly ke zvláštnímu kroku: nařídily mu, aby pro každý snímek vyřídil všechny formality, které jsou obvykle nutné jenom v případě, že film jde do celostátní distribuce. Je to tak náročná procedura, že kvůli promítání snímku na jednom festivalu nemá smysl ji podstupovat. Čili to je v podstatě zákaz. Nejde o vězení, jenom člověka odříznete od zdrojů.\nA druhý bod, to jsou takzvaná zakázaná jména. Mluvil jsem o tom, že můj permský projekt se stal inspirací pro řadu podobných projektů v jiných městech. Na moskevském urbanistickém fóru se měli setkat jejich zakladatelé, aby si vyměnili zkušenosti. Rozhodli se, že pozvou všechny, jen Gelmana ne. Nesměl jsem tam vystoupit, ale všichni celou dobu mluvili jen o tom, proč tam nejsem. Celkově ale tahle metoda zákazu jednotlivých jmen funguje.\nV souvislosti s londýnskou výstavou postsovětského akcionismu Art Riot, která se uskutečnila v londýnské Saatchi Gallery na přelomu loňského a letošního roku, jste novinářům řekl, že „v ruském umění je umělec zajímavější než jeho díla“. Co ale takový přístup znamená pro ještě „neobjevené“ umělce? Copak se takhle může umění rozvíjet?\nVýstava Art Riot se zabývala ruskými umělci, kteří jsou zároveň hrdiny. Nešlo jenom o akcionismus, ačkoli to bylo základní téma. Když jsem výstavu připravoval, musel jsem počítat s tím, že Londýn je město, kde už viděli všechno. Dělají se tam výstavy řekněme amerického abstraktního malířství, jsou to samá silná, výrazná díla. Rozhodl jsem se, že se pokusím návštěvníky zaujmout samotnými umělci. Proto jsem vybral ty, u kterých se nedá oddělit umění od jejich osobnosti. Jednou z devíz výstavy bylo to, že lidé přijdou, vcítí se do umělců, ztotožní se s jejich osudy a pak se teprve začnou zajímat i o samotné umění.\nTo je, dá se říct, biografický přístup…\nŠlo mi o postavy hrdinů, kteří umění vytvářejí přímo svým tělem. Samozřejmě, že Oleg Kulik, jak jsem ho představil na výstavě, není reálná osoba. Je to lyrický subjekt, který umělec vytváří. To samé můžeme říct v případě Pussy Riot – divák vidí klipy s dívkami v kuklách, přesto to ale byly ony, kdo dva roky seděl ve vězení. Nebo Pjotr Pavlenskij. Můj přístup zabral. Ukázalo se, že se vciťováním v Londýně ještě nikdo nepracoval. A díky tomu měla výstava Art Riot obrovský úspěch.\nEvropská veřejnost s Pavlenským soucítila, dokud prováděl své efektní performance v Rusku. Nenašlo se ale moc lidí, kteří by ocenili jeho pařížskou akci, při níž se v říjnu 2017 pokusil zapálit budovu francouzské centrální banky. Dostal se potom na dlouho do vězení…\nJá bych začal od konce. Na rozdíl od Pussy Riot, které ve vězení skončit nechtěly, po osvobození Pavlenského nikdo moc nevolal. Pro něj bylo vězení součástí jeho akce. Sám před soudem požadoval, aby ho soudili podle přísnějšího paragrafu.\nSpolupracuji na jednom projektu s Centre Pompidou. Zeptal jsem se jeho ředitele, jestli by nemohl v téhle věci něco udělat. Souhlasil a ptal se, jak má postupovat. Já jsem přes advokáta komunikoval s Pavlenským a on mi vzkázal: To je vyloučeno, nepřeji si, aby kdokoli, kdo pracuje ve státní instituci, cokoli dělal v můj prospěch. Svůj pobyt ve vězení chápal jako určitý umělecký akt. Jiná věc je, že nezná francouzský kontext a svou akci moc neodhadl. Pustili by ho už dávno, ale aby to mohli udělat, potřebovali jeho adresu, na kterou by mu potom mohli poslat předvolání, aby se dostavil k soudu. On ale odmítá mít účet v bance nebo podepsat jakoukoli smlouvu. Podle něj jakýkoli podpis znamená, že vstupujete do nějaké soustavy vztahů.\nPak tu jsou členové slavné umělecké skupiny Voina, kteří zřejmě také špatně snášejí přestěhování do Evropy. U nás se bude asi ještě dlouho vzpomínat, co tu během svého několikaměsíčního pobytu všechno natropil Oleg Vorotnikov…\nVoina se rozpadla. Vorotnikov, také zvaný Vor, rozhodně nebyl její intelektuální částí, v rámci skupiny představoval spolu s Ljoňou Jobnutým spíš vitální sílu – byli aktivní a divocí. Dokud ještě Voina působila v Rusku, její akce vymýšlel převážně Alexej Plucer-Sarno. Když se pak rozpadli, Alexej odjel do Jeruzaléma a Oleg do Evropy.\nTeď je to jako sledovat herce bez režiséra. Rozpadem skupiny projekt de facto skončil a lidé, kteří tady vyvolávali pozdvižení, už jsou jenom fragmenty.\nVorotnikov se v jednom rozhovoru vyslovil v tom smyslu, že si velmi cení politiky současné ruské vlády. Doslova řekl: „Já jsem takový pašák, dělám takové akce, které jsou v podstatě neproveditelné, třeba Útok na moskevský Bílý dům (2008) nebo Úd v zajetí FSB (2010)! Vláda si ale také nevede špatně. Jaký vybraný vkus!“ Co si myslíte o takovém přístupu? Lze v politice ruského prezidenta a vlády spatřovat nějaké estetické hodnoty?\nV Rusku obvykle platí pravý opak – lidé umění chápou jako realitu. Nevnímají hranice mezi gestem a činem. Tohle je však jiný případ. Vorotnikov bere činy vlády jako umělecká gesta. Samozřejmě, že se můžeme o takový přístup z estetického hlediska pokusit. Je v tom určité jezuitství. Vezměme si Nerona, který podpálil Řím. Můžeme si spolu s ním říkat: „Ó, jak krásně to město hoří!“ Přitom ale chápeme, že tam umírají lidé… Je to nelidské.\nJakákoli aktivita v sobě obsahuje čin i gesto, jde jen o to, jak se na ni díváme. Například se natáčí film o válce. Jedou tanky, děla střílejí, padají lidé. A naproti tomu reálná válka. Tam také jedou tanky, střílejí děla a padají lidé. Jenomže ve filmu jde o estetické hodnoty, kdežto ve válce se sčítají oběti. Záleží na našem pohledu, který může, ale nemusí dělat z reálných činů umělecká gesta. Podle mého názoru to ale je záměna dvou různých věcí. Když zachráníte tonoucí dítě, nikdo za vámi nepřijde a neřekne vám: „Proč jste to dělal, vždyť to tu už bylo aspoň desetkrát, jste nepůvodní.“ Nebo když se zamilujete, také vám nikdo neřekne: „To je nemožné, před vámi se už zamilovali aspoň milionkrát, proč to dělat zase?“ Člověk koná činy, jež nelze chápat jako umělecká gesta. Vorotnikov, který není právě dvakrát vzdělaný, tenhle rozdíl nejspíš nechápe. Možná to souvisí s tím, že i umění Voiny tvořila napůl gesta a napůl činy – vždycky se dopustili něčeho protiprávního, to je čin, současně k tomu ale přidávali i umělecké gesto. A Vorotnikov přestal tyhle dva fenomény rozlišovat.\nNaproti tomu umělkyně, které také kdysi byly členkami Voiny a uskupení Pussy Riot, Marija Aljochinová a Naděžda Tolokonnikovová, teď svou minulost úspěšně využívají. Dá se to považovat za logické pokračování jejich uměleckých aktivit?\nMladí umělci zakládají skupiny za prvé proto, že si hledají stejně smýšlející lidi, a za druhé z toho důvodu, že chtějí někam růst. V Petrohradě třeba existovala umělecká skupina – později přímo subkulturní hnutí – Miťky. Z jejich řad vzešlo několik významných umělců, třeba Alexandr Florenskij nebo Dmitrij Šagin. Každý z nich později vyrostl v samostatnou uměleckou osobnost, ale za jeho jménem se bude vždycky v závorce psát „skupina Miťky“. Dokud byli aktivní jako skupina, bylo to naopak, psalo se o skupině Miťky a v závorce stála jejich jména.\nPro Aljochinovou a Tolokonnikovovou platí totéž. Doba, kdy byly v první řadě členkami skupiny Pussy Riot, už skončila. Teď je každá sama za sebe, ale období jejich společných aktivit bylo tak významné, že bude mít svou platnost pořád. Pussy Riot dál existují, ale už ne jako skupina, spíš jako určitý doplněk činnosti svých někdejších členů. Aljochinová má teď společný projekt s Tamarou, která zpívala ve všech klipech Pussy Riot. Jiné členky zase pod jménem Gogol’s Wives natáčejí dokumentární filmy. V Londýně na výstavě Art Riot byly po dlouhé době zase všechny pohromadě. Lidé většinou znají jenom dvě nebo tři, ještě Jekatěrinu Samucevičovou, ale dohromady jich při jejich slavném vystoupení v moskevském chrámu Krista Spasitele bylo sedm, pět tancovalo a dvě natáčely. Využívají svou minulost, to ale není nic, za co by se musely stydět, tak to prostě chodí.\nJak hodnotíte akci Milicionář ve hře, kterou provedly Pussy Riot během finálového zápasu mistrovství světa ve fotbale 15. července? Přišlo mi, že ruská veřejnost ji přijala spíš negativně.\nRuská veřejnost ale ve své většině bere negativně všechno, to není směrodatné, spíš to ukazuje, že se akce povedla.\nÚčastníci akce vystoupili s řadou konkrétních požadavků, například propuštění politických vězňů…\nVe skutečnosti ale chtěli dosáhnout jedné prosté věci. I když člověk na tu akci reagoval odmítavě, přesto mu připomněli, že Rusko není jenom země, kde se koná mistrovství světa ve fotbale, ale také země, kde nejsou nezávislé soudy, kde není politická pluralita, kde nejsou svobodná média. Při jejím vymýšlení se Pussy Riot inspirovaly cyklem textů ruského konceptualisty Dmitrije Prigova Apoteóza policajta. Chtěly ukázat, že Rusko je literaturocentrická země, v níž je básník Prigov mnohem důležitější než Putin. Proto také svou akci naplánovaly právě na Prigovovy narozeniny.\nCítíte se být dědicem ruských porevolučních emigrantů, kteří se snažili vybudovat „Rusko mimo Rusko“?\nNemůžeme tak docela mluvit o emigraci, protože hodně lidí, kteří z Ruska odjeli, se pořád podílí i na domácích ruských projektech a většina z nich se také může kdykoli vrátit. Spisovatelům v Rusku vycházejí knížky. Je ovšem pravda, že lidé z Ruska dnes odcházejí ve velkém. Rusko se totiž rozhodlo, že nebude evropskou zemí, a proto je jasné, že ruští Evropané se v Evropě cítí lépe. Vezměte si spisovatele: Vladimir Sorokin už dlouho žije v Berlíně, Michail Šiškin ve Švýcarsku, Boris Akunin v Londýně, Ljudmila Ulická v Itálii a Viktor Pelevin v Kyjevě. Nebo umělci: Ilja Kabakov žije v Americe, Ivan Čujkov v Kolíně nad Rýnem, Erik Bulatov v Paříži. Podstatná část ruské kultury už tedy přebývá v zahraničí. Samozřejmě že někteří z těchto lidí dál něco dělají i v Rusku, celková tendence je ale nepopiratelná. Dnešní ruská kultura se oddělila od Ruské federace, žije samostatně. Zrovna mimochodem připravuji Fórum ruské kultury v Evropě, které se bude na konci září konat v Černé Hoře. Tam budeme o podobných tématech zevrubně hovořit.\nJaký je vztah Černohorců k Rusku a Rusům? Poznamenal ho nějak Ruskem podporovaný pokus o převrat v říjnu 2016?\nK Rusům mají Černohorci vztah pořád dobrý. Vztahy jejich země s Ruskem byly dřív výborné, teď už jsou prostě jen dobré. Určitý vliv samozřejmě nemůžeme popřít. Starosta Budvy třeba už raději nechodí na naše vernisáže.\nZe strany ruských tajných služeb to byla velká hloupost, na které se projevilo, že nechápou situaci v Černé Hoře ani psychologii tamních lidí. Když se tam člověku na horské silnici něco stane s autem, lidé mu pomůžou, a protože je z Ruska, nic za to nechtějí. Přitom ale chápou, že Evropská unie a NATO jsou pro ně jediná možnost. Historicky podmíněná láska k Rusům a budoucnost jejich země jsou pro ně dvě různé věci, které nemíchají dohromady.\nAutor: Miroslav Tomek. Ilustračná foto z Múzea súčasného umenia PERMM: Jevgenij Nikiforov, Zdroj: Wikimedia Commons\nMarat Gelman (nar. 1960) se narodil v židovské rodině v Kišiněvě. Jakmile to ve druhé polovině osmdesátých let poměry umožnily, stal se soukromým galeristou a sběratelem umění. V roce 1990 v Moskvě otevřel jednu z prvních ruských soukromých galerií. Roku 2008 se stal ředitelem permského Muzea moderního umění PERMM, které ve městě mimo jiné organizovalo hojně navštěvovaný festival Bílé noci (Bělyje noči). Ze své funkce musel odejít v létě 2013. V prosinci 2014 se přestěhoval do Černé Hory. Spolu s Neilem Emilfarbem a Petarem Ćukovićem zde založil rezidenční program Dukley European Art Community. V londýnské Saatchi Gallery v listopadu loňského roku jako kurátor připravil úspěšnou výstavu Art Riot: Post-Soviet Actionism. Žije v černohorském městě Budva. V Rusku je známý i jako politický komentátor.\nModernizácia sa stala nadávkou was last modified: 2 novembra, 2018 by Redakcia


Slova, která platí jinak\nKaždý, kdo alespoň trochu sleduje světové dění, si toho musel všimnout: Dnešní doba je v mnohém dobou omluv. Ne snad že by lidé začali být najednou zvlášť ohleduplní, sebekritičtí, zpytující svědomí. Omluvy, které mám na mysli, jsou omluvami takříkajíc státními. V různých jazycích se jich dočkal například Izrael - za vyvražďování evropských Židů během druhé světové války. Četné omluvy jsme mohli slyšet také z úst nejrůznějších církevních činitelů, kteří se veřejně káli za dávná příkoří způsobená jinověrcům. Australané adresovali omluvu domorodcům své země za vše zlé, čeho se od nich původní obyvatelé dočkali během kolonizace. Podobně se Američané omlouvali Indiánům za své nepravosti v době osidlování. Nejnověji americký stát Virginie vyslovil omluvu za otroctví.\nTakové omluvy následují desítky a stovky let poté, co došlo k zločinům, za něž jsou vysloveny. Omlouvají se ti, kdo neublížili, těm, kdo utrpení svého lidu už většinou znají jen z vyprávění a svědectví předků. Ta omluvná gesta mají svou symbolickou hodnotu, ale pokáním nejsou. To by musela přijít mnohem dřív a nesmělo by také zůstat jen u pečlivě vážených slov. Buďme však vděčni i za ně. Jsou země, které se k omluvě neodhodlají, protože jejich politici jsou pořád přesvědčeni, že není proč se omlouvat - anebo si spočítají, že by jim takové gesto u voličů neprošlo. Turecko se tak v dohledné době sotva omluví Arménům za genocidu v minulém století stejně jako se Japonsko neobrátí k Číně se slovy pokory za zvěrstva z druhé světové války.\nČlověk by řekl, že omluvy se je možno občas dočkat jen za dvou podmínek. Za prvé: Pro toho, kdo tak činí, nesmí z omluvy vyplývat nic dalšího. Za druhé: Je třeba se vyslovit k záležitosti velmi staré, takové, která už nikoho moc nezajímá. Takový závěr posiluje i zkušenost s omluvami v domácím politickém prostředí. Veřejní činitelé se za svá slova a činy neomluví, i když by přečasto měli, protože ta či ona jejich kauza je nepříjemně aktuální a navíc, jak jsou přesvědčeni, řeknou-li A, někdo by od nich mohl chtít i B. Kdo jednou připustí, že chybil, jako by v našich krajích přiznal otcovraždu. Omluva není aktem očistným, ale usvědčujícím: pro jednoho vítězství, pro druhého prohra.\nNa rozdíl od mezistátních přiznání lítosti nad někdejším zlem se proto omluvy domácí až na čestné výjimky nevyslovují, ale vymáhají soudně. Omluva ztratila svou moc coby příležitost k novému, lepšímu vztahu, ale stala se zbraní v politickém střetu.\nV tom se neliší od volání po rezignaci. Minulý měsíc bylo možno hodně hlasitě slyšet výzvy k odstoupení místopředsedy vlády Jiřího Čunka, měsíc předtím předsedy vlády Miroslava Topolánka. V prvním případě to bylo odůvodněno policejním obviněním lidoveckého politika, ve druhém se premiérovy rezignace domáhala předsedkyně jedné malé strany kvůli jeho „manželské nevěře“.\nNe že by rozhodnutí setrvat či odstoupit z politické funkce nemohlo být i určitým svědectvím o stavu politické kultury. V prostředí, v němž je omluva pojímána jako bojový prostředek v nelítostné seči, však ani při úvahách o rezignaci politika nelze očekávat, že by takové jeho rozhodnutí bylo motivováno obzvláštní mravností či odpovědností. Političtí sokové se hlasitě dovolávají právě těchto ctností, ale nemá smysl si zastírat: To i ono se stalo pouhým heslem v politickém slovníku, tahem ve hře, v níž je dovoleno téměř vše. V politice zkrátka mají slova a pojmy svůj zvláštní obsah.


Etika a compliance | Odpovědnost | Odpovědnost | Lilly v České republice\nVe společnosti Lilly se snažíme získávat a udržovat důvěru lidí etickým a zodpovědným jednáním při všech našich každodenních činnostech. Stanovili jsme si vysoké standardy pro naše produkty, provoz i výkon a přistupujeme s péčí a respektem ke všem, kterých se naše práce dotýká.\nOd založení společnosti před téměř 150 lety budujeme naše podnikání se smyslem pro odpovědnost vůči všem našim partnerům. Naše činnost je a bude založena na základních hodnotách naší společnosti poctivosti, dokonalosti a úcty k lidem.\nV rámci našeho závazku k těmto hodnotám jsme vyvinuli a nadále zdokonalujeme a zlepšujeme náš program etiky a compliance. Tento program je sestaven tak, aby podporoval etické chování a vštěpoval kulturu poctivosti a zahrnuje specializované týmy podporující globální programy boje proti korupci, programy bioetiky a ochrany soukromí. Od našich zaměstnanců vyžadujeme, aby každoročně absolvovali školení v oblasti etických obchodních praktik a používali systémy určené k odhalování porušování zákonů, předpisů a zásad společnosti. Kdekoli v rámci naší celosvětové působnosti se zavazujeme dodržovat vysoké standardy pro naše výrobky, etické chování a výkonnost.\nNáš globální program pro etiku a compliance tento závazek podporuje a je sestaven tak, aby splňoval všechny externí požadavky, včetně kodexů vydaných Mezinárodní federací výrobců a asociací farmaceutických výrobců (IFPMA), Farmaceutickými výzkumníky a výrobci Ameriky (PhRMA) a Evropskou federací asociací farmaceutického průmyslu (EFPIA).\nVíceprezident pro etiku a compliance podává zprávy výboru představenstva společnosti Lilly pro veřejnou politiku a dodržování předpisů, a také generálnímu řediteli. Tato osoba vyvíjí, řídí a sleduje program a řídí naše organizace, které fungují napříč podnikáním ve všech geografických oblastech.\nVýbor pro compliance a řízení podnikových rizik, který zahrnuje vedoucí obchodních a funkčních oddělení, zajišťuje dohled nad programem etiky a compliance a programem řízení podnikových rizik. Víceprezident pro etiku a compliance předkládá čtvrtletně zprávy o obou programech tomuto výboru a výboru správní rady pro veřejnou politiku a dodržování předpisů. Správní rada každoročně obdrží zprávu o stavu dodržování předpisů a přezkoumá plán řízení podnikových rizik.\nČervená kniha, náš kodex obchodního chování, je prohlášení o zásadách, které řídí naše operace. Tyto principy jsou založeny na 11 podnikových zásadách a jsou v souladu s hodnotami poctivosti, dokonalosti a úcty k lidem. Naše globální postupy, standardy a školení jsou v souladu s kodexem obchodního chování a každý zaměstnanec nese odpovědnost za bezúhonné rozhodování, abychom si získali a udrželi důvěru lidí, kterým sloužíme.\nVyžadujeme průběžné školení a vzdělávání všech zaměstnanců ve všech oblastech uvedených v Červené knize, souvisejících zásadách a postupech a platných právních požadavcích pro konkrétní role. Zaměstnanci v některých funkcích a klíčových rizikových oblastech mohou dostat cílené školení.\nAktivně prosazujeme otevřenou komunikaci na všech úrovních organizace. Naši zaměstnanci vědí a rozumí tomu, že se mají ozvat, když mají dotazy nebo obavy ohledně možného porušení předpisů nebo neetického chování, které by mohly poškodit společnost Lilly nebo její partnery. Od našich vedoucích pracovníků se očekává, že budou podporovat a prosazovat tuto otevřenou komunikaci.\nVaši obavu nebo dotaz můžete nahlásit na horké lince společnosti Lilly pro etiku a compliance, která je k dispozici online 24 hodin denně pro zaměstnance a veřejnost po celém světě, v souladu s místními zákony, nebo prostřednictvím e-mailu. Webová stránka horké linky také uvádí aktuální místní telefonní čísla pro většinu zemí, kde jsou dostupná. V případě potřeby jsou k dispozici překladatelské služby a oznámení mohou být podávána anonymně.\nPrůběžně posuzujeme, vyhodnocujeme, sledujeme a provádíme audit dodržování našeho programu etiky a compliance a souvisejících zásad a postupů. Nálezy předkládáme vedení společnosti, místním manažerům a výborům pro řízení a správu společností.\nReakce na potenciální porušení\nVeškeré zprávy o možných porušeních vyšetřujeme standardním postupem. Pokud došlo k porušení předpisů, individuálně vyhodnotíme každý případ a zajistíme příslušné disciplinární důsledky. Také přezkoumáváme naše postupy, procesy a obchodní praktiky, abychom zjistili, zda je nutné provést preventivní opatření, která zabrání dalšímu porušování.\nKromě programu etiky a compliance udržujeme samostatné globální programy ochrany osobních údajů a bioetiky. Náš globální program ochrany osobních údajů je navržen tak, aby chránil osobní údaje osob, které jsou ve vztahu s naší společností prostřednictvím našich produktů, mobilních aplikací, digitálních služeb a webových stránek. Náš bioetický program je navržen tak, aby chránil práva a zdraví pacientů a účastníků klinického hodnocení, jakož i integritu vědy, která stojí za našimi produkty.\nZkušenosti nás naučily, že transparentnost naší činnosti přispívá k budování důvěry u našich partnerů. Transparentnost nás rovněž chrání před korupcí a neetickými obchodními praktikami. Otevřené a transparentní jednání se zainteresovanými subjekty nám pomáhá zlepšovat způsob podnikání.\nV souladu s politikou společnosti Lilly v rámci iniciativy Transparentní spolupráce jsme se stali první farmaceutickou společností, která dobrovolně zavedla online registr klinických hodnocení. Od roku 2002 uvádí společnost Lilly na www.clinicaltrials.gov klinické studie fáze II, fáze III a fáze IV, kterých je zadavatelem a provádí je v různých částech světa a které byly zahájeny 15. října 2002 nebo později. Kromě toho společnost Lilly začala registrovat všechny klinické studie fáze I zahájené 1. října 2010 nebo později.\nJsme rovněž přesvědčeni, že transparentnost obchodních postupů, které zahrnují finanční plnění nebo jiné formy poskytování hodnot lékařům, je nezbytná pro budování důvěry. Chápeme, že tyto platby by mohly být špatně vykládány, pokud by byly vnímány jako utajené. Proto jsme ve snaze o pokrok v medicíně podnikli několik kroků ve zveřejnění informací o důležitých aspektech jednání s klíčovými partnery.\nLilly si velmi cení partnerství, která nám pomáhají v naší práci. Také díky nim můžeme objevovat a poskytovat inovativní léky umožňující lidem žít déle, zdravěji a aktivněji. Naše společnost spolupracuje s pacientskými organizacemi s ohledem na prospěch pacienta a v souladu s Kodexem správné praxe Evropské federace farmaceutického průmyslu a asociací (EFPIA) a v souladu našimi hodnotami.\nZa účelem zvýšení transparentnosti zveřejňuje naše společnost pravidelně seznam evropských pacientských organizací, které podporujeme.\nDalší informace naleznete na tomto odkazu.\nTransparentnost v oblasti převodu hodnot zdravotnickým odborníkům a zdravotnickým organizacím\nInovativní farmaceutický průmysl v celé Evropě se prostřednictvím přijetí kodexu Transparentní spolupráce zavázal zveřejňovat informace o svých finančních vztazích se zdravotníky a zdravotnickými organizacemi.\nNejlepší klinická praxe se neobejde bez odborných znalostí mnoha skupin: klinických lékařů, pacientských organizací, akademiků, zdravotnických organizací a výrobců nových léčiv a zdravotnické techniky. Spolupráce farmaceutického průmyslu s těmito významnými odborníky přináší tři hlavní výhody: umožňuje vznik nových léků, poskytuje celoživotní zdravotnické vzdělávání, aby léky byly využívány odpovídajícím způsobem, začleňuje stávající léčebné postupy do reality běžného života a přináší pochopení nenaplněných medicínských potřeb.\nJe důležité, aby tyto vztahy byly řízeny transparentně, a tak pomohly prokázat, že prvořadým cílem naší společné práce je prospěch pro pacienty. U nás ve společnosti Lilly si našich vztahů se zdravotníky a zdravotnickými organizacemi velmi ceníme a plně podporujeme závazek Evropské federace farmaceutického průmyslu a asociací (EFPIA) zveřejňovat podrobnosti o platbách a provedených převodech hodnot. Tyto údaje jsou zveřejňovány od roku 2016 a jsou každoročně aktualizovány.\nKodex Transparentní spolupráce Evropské federace farmaceutického průmyslu a asociací (EFPIA) byl schválen v červnu roku 2013 a vyžaduje od všech členských společností, aby zveřejňovaly platby za služby a poradenství, jakož i proplácené výdaje na ostatní aktivity, např. působení v poradním výboru, pokrytí všech nákladů na lékařské vzdělávání zdravotníků včetně registračních poplatků, nezbytného cestovného a ubytování, převody hodnot v oblasti výzkumu a vývoje léčiv a granty a dary zdravotnickým organizacím.\nZákony na ochranu osobních údajů vyžadují, aby společnosti získaly od zdravotnického odborníka souhlas se zveřejněním jeho/jejího jména spolu se souvisejícími převody hodnot. Pokud zdravotnický odborník svůj souhlas ke zveřejnění neposkytne, společnost Lilly zveřejní související platby a převody hodnot v souhrnné formě bez konkrétních jmen.\nData jsou dostupná na www.transparentnispoluprace.cz.\nDalší informace o kodexu Transparentní spolupráce naleznete na webových stránkách Asociace inovativního farmaceutického průmyslu a jakékoli dotazy týkající se zavádění kodexu ve společnosti Lilly prosím směřujte na info_cz@lilly.com.\nMetodiky zveřejněných dat za rok 2020, 2019, 2018, 2017.


Kryštofovy Hamry « Krušné hory Krušnohorsky myslet, žít a snít\nKryštofovy Hamry, německy Chrisíophhammer, leží v údolí Přísečnického potoka v nadmořské výšce kolem 670 m. Nad vesnicí se tyčí hráz vodní nádrže Přísečnice, jejíž výstavba osudy vsi hodně změnila. Při územní reorganizaci v roce 1960 ztratily Kryštofovy Hamry svoji samostatnost a byly připojeny k Přísečnici. Od 1. 7. 1974 jsou již opět obcí a převzaly celé katastrální území bývalého MNV Přísečnice i Černého Potoka, který k nim byl přičleněn z MěNV Vejprty. Jedině Kotlina byla roku 1979 od Kryštofových Hamrů převedena k Měděnci.\nPrvní zpráva o vesnici Kryštofovy Hamry je až z roku 1720, ale život v tomto údolí začal již na počátku 15. století. Tehdy bylo v okolí Přísečnice 26 hamrů a jeden z nich stával údajně v místech dnešních Kryštofových Hamrů. Za husitských válek byl zničen a již nebyl obnoven. Místu se pak říkalo Brand – volně přeloženo spáleniště.\nPanství Přísečnice bylo roku 1545 převedeno do majetku královské komory a jeho řízením byl pověřen královský hejtman, sídlící v přísečnickém zámku. Rok nato byla Přísečnice prohlášena za královské horní město.\nV přímé královské režii zůstalo přísečnické panství jen něco přes 10 let, pak komora západní část panství zastavila Bohuslavu Felixovi z Lobkovic a Hasistejna. Roku 1560 komora vyhověla jeho žádosti o dědičné přenechání zastaveného území, které pak Lobkovic připojil k hasištejnskému panství. Město Přísečnice, zdejší doly a část lesů zůstalo ve správě komory, která je střídavě řídila sama nebo dávala do zástavy různým pánům. V letech 1621 – 25 měl Přísečnici v zástavě Kryštof Grád z Grůnbergu, který v lese u Kryštofových Hamrů opět vybudoval hamr a nazval jej hamrem sv. Kryštofa. Sestával z vysoké pece, dvou kováren, mlýna, pily a rybníka. Další nájemce přebudoval jednu kovárnu na měděný hamr a zásoboval mědí všechna okolní místa i šest pražských měditepců. V roce 1660 byla zde vybudována také cihelna, ale ves stále ještě neexistovala.\nTeprve po roce 1720 jsou zprávy o vesnici častější, ale kusé. Např. zápis z 5. 12. 1720 uvádí prodej panského hostince včetně masného krámu soukromníkovi.\nV 1. polovině 18. století byla spotřeba dřeva pro zdejší hamr již tak veliká, že práce se v něm nevyplácela a byl proto r. 1754 přebudován na výrobnu kobaltové modři s mlýnem na rudu se 7 chody, tavírnou se 2 pecemi, stoupou na křemen a třemi skladovacími „kvelby“. Kromě kobaltové barvy se zde získával i prášek, užívaný dříve místo pijáků k vysoušení psaných textů.\nKolem poloviny 18. století zde vznikl v č. p. 21 další podnik – drátovna a po Čase byla otevřena ještě jedna. Ke konci 18. století se Kryštofovy Hamry začaly prudce rozvíjet a vznikaly tu i další nové podniky: výroba lžic a klempířství, výroba hřebíků a v roce 1801 dva zbrojířské hamry. Zhotovovaly bajonety, hlavně a nabijáky. Ke konci 18. století měly Kryštofovy Hamry 43 domů.\nV roce 1806 koupil výrobnu kobaltové modři F. B. Salzer, který o sedm let později přikoupil i drátovnu v č.p. 21 a navijárnu drátu v č. p. 45. Salzerovi byli tehdy zdejší nejmajetnější rodinou. V roce 1820 byla těsně u vsi otevřena Antonínova štola a Richterův cech, ale vzhledem k rozporům mezi podílníky byl provoz brzy zastaven, přestože narazili na stříbrnou a kobaltovou rudu.\nV roce 1830 byla v č. p. 34 otevřena výrobna cvočků a od 40. let se zde rozšířilo i paličkování krajek a našívání korálků. Muži byli většinou zaměstnáni při kácení a svážení stromů, které při jarní velké vodě plavili dále. Nechyběli zde ani muzikanti, kteří stejně jako ostatní krušnohorské kapely se dostávali daleko do světa. V roce 1847 tu byla zavedena ještě výroba špejlí a zápalkových dřívek.\nTo vše ale nemohlo zahnat bídu a když r. 1874 byl zastaven provoz ve výrobně kobaltové modři, byl zde život opravdu těžký.Kryštofovy Hamry přestaly být v roce 1850 součástí panství Přísečnice a staly se samostatnou obcí. Situaci jejich obyvatel trochu zlepšilo zřízení pobočky Pohlovy vejprtské pletárny, která zaměstnala na 120 dělnic. Další majitel ji změnil na dílnu, ve které se navíjelo hedvábí na cívky. Když pak byl sousední německý Johstadt spojen železnicí s německým vnitrozemím, což umožnilo rozvinutí jeho průmyslu, začali obyvatelé Kryštofových Hamrů pracovat i tam.\nV roce 1923 prodala obec bývalou výrobnu barev Fr. Schmidtovi a ten zde otevřel továrnu na výrobu krajek a záclon, která byla v provozu až do r. 1948.\nPrvní zmínka o škole je z roku 1770, ale školní budova byla postavena až r. 1838 a sloužila do r. 1952. Pak byla\nspolu s farou přestavěna pro potřeby útvaru pohraniční stráže a vyučování probíhalo v Č. p. 135 až do roku 1971, kdy byla škola zrušena.\nKostel byl postaven v letech 1829 – 32 a byl zasvěcen sv. Kryštofu. Bohoslužby se v něm již nekonají. Ve stráni nad ním je malý, téměř romantický hřbitov. Přístup k němu je dost obtížný, ale vynést tam urnu problém není.\nI po záboru Sudet odcházelo odsud dost lidí pracovat do Saska, protože zemědělství zde bylo vždy nevýznamné a zdejší malé podniky nestačily zaměstnat všechny obyvatele. V té době byly Kryštofovy Hamry již vyhledávaným letoviskem, kam přijížděli návštěvníci hlavně ze Saska. Tehdy zde byly čtyři hospody – v jedné z nich je dnes obecní úřad – cukrárna, tři obchody s potravinami, tři pekaří, tři trafiky, řezník, dva holiči, obchod s uhlím a šest různých řemeslníků. Byla zde postavena i řada nových domků.\nPo odsunu německého obyvatelstva podstatně klesl počet obyvatel, byl zastaven provoz v místní elektrárně (původně drátovně č. p. 21), výrobně krajek a záclon (r. 1948) a také na pile (r. 1953). Muži, kteří zde zůstali, pracovali většinou v lese, ženy docházely za prací nejdříve do Přísečnice, pak do n. p. TOSTA ve Vejprtech. V letech 1954 – 1966 se o zpestření zdejšího života postarala posádka Pohraniční stráže. Přesto zůstalo hodně domů neobydlených, proto byla v letech 1959 – 60 provedena demolice rady chalup.\nPo odchodu posádky tu život téměř ustal, dokud nepřinesla aspoň na čas určité oživení začátkem 70. let výstavba vodní nádrže. Dnes je tu ale více chat než trvale obydlených domků. Kryštofovy Hamry se staly oblíbeným rekreační místem v létě i v zimě, kdy jsou zde ideální podmínky pro zimní sporty.\nOd října 1998 byla zde otevřena přeshraniční turistická stezka pro pěší, vzdálená od kostela něco přes dva kilometry. Působí ale trochu opuštěně, rozhodně více využívaný je přechod v Černém Potoku.\nNa podzim r. 1999 byl v budově obecního úřadu otevřen hostinec, kde si obyvatelé mohou objednat i základní potraviny. Bývalá budova PS se změnila na výcvikové a vzdělávací středisko SPS min. vnitra. Při oslavách 300. výročí existence Kryštofových Hamrů ukončil j. Hossner svoji slavnostní řeč přáním, aby byly využity zdejší vody. Jistě netušil, jakým způsobem se to stane.


Nové parky, schody i přechody pro chodce. Výstava ukazuje, co lidem v Brně chybí — ČT24 — Česká televize\n26. 9. 2017 Brno\nPlány, jak by se mohl změnit veřejný prostor v Brně, jsou k vidění v Domě pánů z Kunštátu. Výstava představuje vizualizace i modely návrhů nejen architektů, ale i studentů a samotných obyvatel Brna. Návštěvníci výstavy s názvem Městské zásahy mohou jednotlivé návrhy ohodnotit a výsledky pak dostane Kancelář architekta města Brna.\nGalerie: Výstava úprav městského veřejného prostoru v Brně\nVýstava úprav městského veřejného prostoru v Brně\nNávrhy na zlepšení a úpravy veřejného prostoru zaplnily výstavní síně brněnského Domu pánů z Kunštátu. Návrhy jsou dílem architektů, studentů, spolků i jednotlivců bez architektonického vzdělání. Vznikly v reakci na výzvu Městské zásahy zveřejněnou v dubnu 2016. Výstava je představuje formou modelů, vizualizací a videí.\n„Do výstavního prostoru jsme propsali uliční síť města. Vlastně se překryl plán výstavních sálů s plánem města Brna,“ popsal expozici architekt výstavy Jakub Kopec. Zásahy jsou tak na modré mapě města přesně v těch ulicích, kde by je autoři chtěli ve skutečnosti.\nČastými tématy návrhů jsou nová náměstí, relaxační zóny, rozšíření prostorů pro chodce nebo cyklisty. Autoři se věnovali například přednádražnímu prostoru, Konečného náměstí, schodišti na Nových Sadech, využití nábřeží Svitavy nebo dílčím zlepšením v Benešově, Dvořákově, České a Jánské ulici.\nChybí přechod pro chodce, varuje zebra bez nohy\nMezi návrhy jsou profesionálně zhotovené modely, z jiných je cítit nadšení a intuici laika. Například chybějící přechod na křižovatce Údolní a Úvozu demonstruje figurka zebry bez nohy. Některé jsou velkolepé a jejich realizace by trvala roky. „Třeba takový park pro dvě stě tisíc Brňanů, vedoucí od přehrady až po Komárov. Jeho realizaci asi nebudeme očekávat v nejbližších deseti nebo patnácti letech,“ řekl kurátor výstavy Jakub Kořínek. Další návrhy se ale drží víc při zemi. Autoři chtějí nové schody na Bašty, víc zeleně, víc místa pro chodce nebo ptačí budky.\n„Cílem Městských zásahů není vytvořit konkrétní technická řešení, ale zviditelnit problémy a přinést nové podněty a nápady,“ řekl kurátor a organizátor Jakub Kořínek. Návštěvníci mohou jednotlivé zásahy ohodnotit, výsledky pak dostane Kancelář architekta města Brna.\nŘada míst v Brně v sobě skrývá velký potenciál\nCentrum Brna se podle hlavního architekta města Michala Sedláčka za dvacet let hodně změnilo. „ Zelný trh, Moravské náměstí, prostory před Janáčkovým divadlem. Je tady vidět, že město žije,“ řekl Michal Sedláček. Veřejný prostor by se měl podle něj zlepšit i v jednotlivých městských částech.\nVýstava ukazuje architektonické a urbanistické návrhy, které nevznikají na objednávku, ale z vnitřní nebo profesní potřeby autorů. „Je to příležitost poukázat na to, co v městském prostoru nefunguje, a nabídnout řešení, jak by to fungovat mohlo. Spousta míst, kudy denně chodíme a příliš je nevnímáme, v sobě skrývá velký potenciál,“ řekl Jakub Kořínek.\nO rozvoji brněnského městského prostoru přijeli do Brna diskutovat i odborníci. Na konferenci Plán pro Brno v následujících dvou dnech proberou, čím by se město mohlo inspirovat třeba v Kodani nebo Lipsku.


Oázy Perlového Ostrova | Misijní kino\nDarujte Podpořte sirotky v misiích například částkou 2 000 Kč ročně.\nOázy Perlového Ostrova\nSrí Lanka se potýká s vysokým počtem sirotků, jehož příčinou je především absence sociální a rodinné politiky státu. Osamělé matky z existenčních důvodů často opouštějí své děti, které posléze končívají na ulici a stávají se oběťmi různých druhů zneužívání.\nÚtočiště pro ně mohou představovat například domovy a sirotčince, v nichž se jim snaží podat pomocnou ruku řeholníci. Prostředí takových zařízení, podporovaných Papežskými misijními díly, zachycuje film Oázy perlového ostrova. Výpovědi pracovníků sirotčinců, sirotků, zástupců PMD i dobrovolníků umožňují vhled do tíživé situace a ukazují živou víru obyvatel této válkou poznamenané země.\nDokument diváky seznamuje také s praktickou pomocí církve nejslabším a poodhaluje kulturní prostředí a sociální situaci ostrovního státu v Indickém oceánu.\nRozbřesk nad městem Kandy\nPo získání nezávislosti na britské nadvládě v roce 1948 se vyostřily spory mezi většinovými Sinhálci (buddhisty) a menšinovými Tamily (hinduisty), které přerostly v občanskou válku. Konflikt mezi centrální vládou a separatistickým hnutím Tamilských tygrů trval 26 let a skončil teprve v květnu 2009 vítězstvím vládních vojsk. Napětí mezi Sinhálci a Tamily však stále trvá.\nVálka s sebou přinesla nejen sto tisíc obětí na životech, ale zanechala zpustošené pěstitelské zóny a tisíce nášlapných min ukrytých v orné půdě. Společně s nástupem globální finanční krize a růstu cen základních potravin tato situace způsobuje problémy v zásobování a snižuje schopnost obyvatelstva zajistit si živobytí. V roce 2004 ostrov zasáhla ničivá vlna tsunami.\nJedním z typických asijských rysů je kultura prostoupená náboženstvím a úctou k posvátnu.\nNaprostá většina obyvatel Srí Lanky vyznává některé ze čtyř světových náboženství. Křesťanů je cca 8 %, z nichž se zhruba 88 % hlásí k římskokatolické církvi, zbylou část zastupuje anglikánská církev a protestanté.\nProjevy zbožného života jsou velmi patrné v architektuře. Chrámy, sochy a posvátná místa zde nacházíme prakticky na každém kroku. Duchovní praxe běžných lidí se vzájemně prolíná (svátky, slavnosti, zvyky, např. bosá chodidla v chrámech). Společně každý rok vystupují na horu Srí Pada (Svatá stopa), 2 224 m n. m., kde je otištěno ve skále velké chodidlo. Křesťané a muslimové věří, že je Adamovo, buddhisté jej přisuzují Buddhovi a hinduisté Šivovi.\nPodle statistik OSN z roku 2010 je na Srí Lance přibližně každé 18. dítě sirotek. Je to zapříčiněno mnoha faktory. Ovšem více než živelnými katastrofami je tento stav způsoben politickým vývojem, který vyústil v ozbrojený konflikt. Svou roli hrají také kulturní a náboženské kořeny majoritní společnosti, tedy kastovní systém a víra v předurčený osud.\nVětšinová buddhistická vláda nemá mnoho sil a ekonomických prostředků k řešení této společenské otázky.\nChybí sociální zabezpečení, širší prorodinná politika, pomoc v mateřství. Osamělé matky nemají prostředky na uživení svých dětí, a tak je ponechávají napospas svému osudu. Opuštěné děti se snadno stávají oběťmi zločinu.\nPapežská misijní díla z ČR za jeden rok přispěla částkou dva miliony korun k záchraně 4 500 dětí v deseti dětských domovech, dvou internátech, čtyřech sirotčincích a jeslích. Podpora se týká stravování, speciální výživy, ubytování, oblečení, zdravotní péče a léků, křesťanské formace, dopravy, vzdělání.\nZ prostředků se nakupují např. knihy, psací potřeby, uniformy a hradí se z něj školné.\nNa těchto místech naleznete misijní materiály a další informace k tématu:\nMisijní kalendář pro rok 2014\nČasopis Duha – Srí Lanka\nSrí Lanka | Informace v kostce\nKontinent: Asie Rozloha: 65 610 km2 Hlavní město: Colombo Státní zřízení: republika Počet obyvatel: cca 20 milionů (Sinhálci 76 %, Tamilové 14 %, ostatní 10 %) Náboženství: buddhisté 70 %, hinduisté 15 %, křesťané 8 %, muslimové 8 % Jazyk: sinhálština (úřední), tamilština Gramotnost: 90,2 % Vlajka: Mapa: