Diskuse: Budeme lepší, věří si Angličané před ragbyovým finále. Jižní Afrika chce uspět fyzicky - Aktuálně.cz\nAnglie žije z nejlepšího výkonu v historii. Finále proti JAR slibuje brutální bitvu\nDiskuse k článku: Anglie žije z nejlepšího výkonu v historii. Finále proti JAR slibuje brutální bitvu\nRagbyový svátek v Japonsku vrcholí. Angličané po 12 letech vyzvou ve finále MS Jižní Afriku a po vítězství nad All Blacks jsou značně sebevědomí.\nDirigent Rattle, manžel Kožené, po brexitu zažádal o německé občanství\nSlavný britský dirigent sir Simon Rattle zažádal o německé občanství. Pětašedesátiletý liverpoolský rodák a manžel české mezzosopranistky Magdaleny Kožené tak učinil v reakci na brexit. "Stejně jako pro mnohé to také pro mě bude nezbytné," vysvětluje Rattle, jenž před pandemií běžně hostoval u předních evropských orchestrů.\nTento týden překvapil svět klasické hudby, když oznámil, že roku 2023 skončí ve vedení London Symphony Orchestra. Od stejného roku Rattle povede Bavorský symfonický rozhlasový orchestr sídlící v Mnichově. Rozhodl se tak především proto, aby mohl být nablízku Kožené a jejich třem dětem, se kterými žijí v Berlíně. Faktorem byl ale také brexit.\n"Fakt, že muzikanti a obecně umělci náhle musí žádat o víza pro cestu do Evropy, rozhodně není tím slibovaným přínosem brexitu," zdůrazňuje Rattle. Podle agentury Reuters neskrývá rozhořčení a lituje, jak neblaze odchod Velké Británie z Evropské unie poznamená nejmladší generaci anglických hudebníků, kteří byli zvyklí na starém kontinentu studovat a vystupovat bez byrokratických překážek.


Dražby bytů 2+1 Čtyřkoly | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka dražby bytů 2+1 Čtyřkoly denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si dražby bytů 2+1 Čtyřkoly než Vás někdo předběhne.\nKategorie dražby bytů 2+1 Čtyřkoly se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele dražby bytů 2+1 Čtyřkoly neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je dražby bytů 2+1 Čtyřkoly právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné dražby bytů 2+1 Čtyřkoly\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii dražby bytů 2+1 Čtyřkoly, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 2+1 Čtyřkoly, a to byty 2+1 na prodej Čtyřkoly, pronájem bytu 2+1 Čtyřkoly, dražby bytů 2+1 Čtyřkoly.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii dražba bytu 2+1 Čtyřkoly nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Čtyřkoly, prodej bytů Čtyřkoly, pronájem bytu Čtyřkoly, dražba bytu Čtyřkoly.\nDalší lokality v okolí dražby bytů 2+1 Čtyřkoly\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii dražby bytů 2+1 Čtyřkoly, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr dražby bytů 2+1 Čtyřkoly. Určitě lépe naleznete dražby bytů 2+1 Čtyřkoly, který hledáte.


Volání minulosti - 23. kapitola + epilog • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction na pokračování » Volání minulosti - 23. kapitola + epilog\nTak a je tu poslední díl. Vyřešíme všechny záhady a dozvíme se, jak do dopadlo s Bellou a Edwardem. Na závěr bych chtěla moc poděkovat všech čtenářům a hlavně komentátorům této povídky, (nebudu všechny jmenovat, byl by to dlouhý seznam:D). Nebýt Vás, dávno bych to zabalila.:) Takže ještě jednou VELKÝ DÍK. A naposledy Vám přeju příjemné čtení. Vaše zuzka88\n06.07.2010 (12:45) • zuzka88 • FanFiction na pokračování • komentováno 11× • zobrazeno 7909×\n„Nééééééééé,“ zakřičela jsem.\n„Bello, lásko, byl to jen sen.“ Slyšela jsem Edwardův hlas. Celá jsem se třásla a rukou hledala na krku stopy po kousnutí. Ohmatala jsem si celé hrdlo a pak ve tmě zkoumala ruku, jestli na ní nezahlédnu stopy po krvi. Nikde nic.\nZrychleně jsem dýchala a zmateně se rozhlížela kolem sebe.\n„Bell, je to v pořádku,“ chlácholil mě Edward a přitiskl si mě k sobě. Jeho chladné tělo mi připomnělo, že u něj jsem v naprostém bezpečí. Nic se mi s ním nemohlo stát. Aspoň do jisté míry jsem se uklidnila a mohla zase normálně dýchat, strach mě skoro přešel.\n„Co se ti zdálo?“ ptal se mě Edward tiše.\n„Byl tu on a… a kousnul mě. Řekl, že to měl udělat už tehdy. Já to vůbec nechápu,“ řekla jsem nešťastně.\n„Byl to jen sen. Zapomeň na to. Nedostane se k tobě, všichni tě budeme hlídat,“ ubezpečil mě a políbil na čelo.\nOči se mi zase zavíraly a já v Edwardově náruči upadla do, tentokrát bezesného, spánku.\nJak slíbil, tak udělal. Ať už jsem byla kdekoliv, dělala cokoliv, vždycky byl někdo z Cullenových poblíž.\nDřív by mě to rozčilovalo, ale teď jsem jim byla vděčná. Cítila jsem zvláštní obavu, ani bych neřekla, že o sebe, ale nějaký skrytý strach jsem v sobě měla. Navíc mi poslední dobou nebylo zrovna nejlíp. Od té doby, co jsme se přestěhovali k Edwardově rodině, jsem byla neustále unavená a taky mi občas bylo špatně od žaludku. Pravděpodobně otrava jídlem.\nEdwardovi se to nelíbilo, ale nic s tím nenadělal, moje tělo si dělalo, co chtělo. Špatně mi bylo hlavně po ránu, což jsem nechápala, protože v noci jsem nic nejedla. Vždycky naposledy večeři a po ní mi nic nebylo.\nKdyž to trvalo asi pět dní, donutil mě Edward k prohlídce. Přes mé protesty mě dotáhl ke Carlisleovi do ordinace, kde jsem se posadila na lehátko a čekala, až přijde můj tchán a doktor v jednom.\n„Tak se na to podíváme, Bello. Jak se cítíš?“ zeptal se jako správný lékař.\n„Je mi dobře,“ zamračila jsem se na Edwarda, který mě starostlivě pozoroval.\n„Ráno zase zvracela,“ prohodil.\nCarlisle mě chytil za zápěstí a měřil mi tep.\n„Takže máš nevolnosti hlavně po ránu?“ ujišťoval se.\n„Je pořád unavená,“ přidal se Edward. Obdařila jsem ho vražedným pohledem. Jeho se nikdo na nic neptal.\n„Edwarde, mohl bys nás tu prosím nechat osamotě?“ požádal Carlisle mého manžela.\n„Co se děje? Proč na nic nemyslíš?“\n„Nic se neděje, jen si chci s Bellou promluvit sám. Tak jestli tě můžu požádat.“ Otevřel dveře, a Edward jimi po chvilce váhání odešel. Určitě zůstal za dveřmi, aby mohl poslouchat.\n„Tak co se děje, Carlisle? Je to vážné?“ zeptala jsem se narovinu.\n„To si nemyslím,“ zakroutil hlavou.\n„Proč tedy musel Edward ven?“ nechápala jsem.\n„Myslel jsem, že by ti mohlo být nepříjemné o tom před ním mluvit. Bello, kdy jsi naposledy měla svůj měsíční cyklus?“ Při té otázce jsem se trochu začervenala. Byla jsem ráda, že tu Edward není, i když to stejně všechno slyšel.\n„Já ani nevím. Bylo to ještě před svatbou,“ váhala jsem. Nemohla jsem si vzpomenout, tak jsem v duchu počítala a vyšlo mi z toho, že mám zpoždění. Vyděšeně jsem se podívala na Carlislea. Možná je to opravdu něco vážného, když se mi kvůli tomu zpozdila i menstruace. Kdyby to bylo možné, napadlo by mě, že bych mohla být těhotná. Ale v mé situaci těžko.\n„Zavolám Alice, aby ti pomohla z šatů a já tě mohl pořádně vyšetřit.“ Ještě to ani nestihl doříct a vešla Alice. V ruce držela jen bílou košilku. Carlisle nás na chvíli opustil.\n„Alice, co se děje?“ otázala jsem se jí s obavami.\n„Já nevím, Bello,“ řekla a zkroušeně se na mě podívala. „Víš, já tě teď tak nějak nevidím. Vypadáváš mi. Nechápu to a nelíbí se mi to.“ Mně se to taky nelíbilo. Ale neměla jsem příliš času o tom přemýšlet, protože Carlisle se vrátil zpět do místnosti a v závěsu měl Edwarda.\nEdward mě vzal za ruku a pevně si stisknul, abych věděla, že nejsem sama. Trochu nejistě jsem se na něj usmála.\nCarlisle přese mě přehodil prostěradlo a Alice mi košilku vyhrnula tak, že mi bylo vidět jen nahé bříško. Trochu jsem se zachvěla. Carlisle mi břicho prohmatal a přikyvoval. Pak ostatní opět vyhnal z místnosti a prohlédl mě jako ženu.\nKdyž skončil, vrátil se Edward zpět.\n„Takže, moje diagnóza se potvrdila. Bello, jsi těhotná,“ řekl a mně spadla brada. Edward na něj zůstal nevěřícně koukat.\n„Ja… jak je… to možné,“ vykoktala jsem a namáhavě polkla.\n„Já jsem byla jen s Edwardem,“ hájila jsem se, aby nemysleli a byla u toho červená až na dolních patiích.\n„Nevím, Bello, ještě jsem o tom neslyšel. Ale jsem si jistý. Budete mít miminko,“ řekl znovu a odešel.\nZcela šokovaně jsem se otočila na Edwarda. Ten seděl ve stále stejně pozici a zíral před sebe. Chtěla jsem ho nechat, aby to vstřebal. Ale on se ani po deseti minutách nehnul z místa.\nPoložila jsem si ruku na bříško a pohladila ho. Bylo tam, bylo tam moje a Edwardovo dítě. Nemohla jsem tomu uvěřit. Tohle bylo jako splněný sen.\n„Edwarde,“ zašeptala jsem a probrala ho tak ze strnulosti.\nPodíval se na mě a v očích se mu zračilo dojetí. Naklonila jsem se k němu a políbila ho. Ruku, kterou stále držel tu mou, jsem mu přiložila na místo, kde rostlo naše dítě.\n„Já tomu nemůžu uvěřit. Opravdu budeme rodiče?“ ptal se.\n„Děkuju,“ řekl Edward. Nechápala jsem proč. „Za to, že mi dáš dítě. Nevěděl jsem, že se mi něco takového může vůbec stát.“ Políbil mě na rty a pak objal.\nOd té doby se zdálo všechno skvělé. Stále jsme bydleli u Cullenů, ale občas jsem buď s Edwardem, nebo s holkama jezdila do našeho domu, kde probíhaly přípravy na příchod děťátka.\nTěhotenství už na mně bylo znát. Babička byla nadšená z příchodu pravnoučete, jen si moc přála, aby to bylo děvče. Čím víc se totiž blížily Markovi narozeniny, tím byla atmosféra v domě napjatější.\nMně bylo jedno, co to bude, hlavně, že bude zdravé. Trochu jsme se obávali, jak to bude všechno probíhat, když má to dítě v sobě část upíra, ale zatím to vypadalo normálně. Carlisle nenašel žádné rozdíly mezi mým těhotenstvím a těhotenstvím jiných žen.\nEdward mě teď nespouštěl z očí ani na minutu. Byl vždycky někde blízko, aby mi mohl pomoci. Zakazoval mi spoustu věcí a párkrát jsme se kvůli tomu pohádali. Nedovedl pochopit, že nejsem nemohoucí.\nDíky nastalým událostem jsem úplně zapomněla na ty předchozí. Je pravda, že mě ve snech občas strašil hlas toho neznámého upíra, ale už se mi nezdálo, jak mě kouše do krku. Vždycky jen mluvil a to mě donutilo přemýšlet o tom, kde jsem ten hlas slyšela. Ale prostě nic.\nBříško mi krásně narostlo a podle Carlislea jsem byla tak v pátém měsíci. Musela jsem začít pít krev, protože si ji děťátko žádalo. Po počátečním odporu mi to začalo celkem chutnat. Hlavně, že to pomáhalo našemu miminku.\nJediná ne moc příjemná věc na mém stavu byla ta, že Alice mě viděla jen občas. Pak jsem zmizela, jako bych neexistovala. Tuto záhadu jsme přisuzovali dítěti, které mělo evidentně nějaký dar, nebo něco podobného. Takhle to teda vysvětloval Carlisle.\n„Edwarde, musíš jet.“ Už hodinu jsem do něj hučela, aby se s ostatními vydal na lov. Jeho oči byly úplně černé, ale on si nechtěl dát říct. Prý mě nemůže nechat samotnou. Což vlastně nehrozilo, protože jsem chtěla jet na návštěvu za babičkou. Zůstala bych tam přes noc a on by si mě ráno mohl vyzvednout.\n„Není to rozumné,“ opakoval už asi posté.\n„A to, že jsi žíznivý, je rozumné? Edwarde, potřebuješ pořádný lov. Teď mě hezky odvezeš za babičkou a zítra si pro mě přijedeš. Bude to všechno v pořádku, nic se mi tam nestane. A hotovo,“ řekla jsem rázně.\nAlice mi připravila věci sebou a Jasper už je odnášel do kočáru.\nJeli jsme dvěma kočáry. V jednom jsem byla já s Edwardem a Alice s Jasperem, v druhém jel zbytek.\nEdward po mně celou cestu házel naštvané pohledy, ale kašlala jsem na to. Když mi pomáhal ven, dala jsem mu pusu na tvář a šla obejmout babičku, která na mě čekala pod schody.\nPak jsem ještě Edwardovi zamávala a vydala se do svého pokoje, kde jsem se na chvilku natáhla, byla jsem totálně vyčerpaná, a nakonec prospala celé dopoledne. Vzbudila mě Annabel, která mi přišla oznámit, že je oběd.\n„Holčičko, co plánuješ na odpoledne?“ zajímala se babička.\n„Nevím, možná se půjdu projít,“ pokrčila jsem rameny.\n„Mohla bych tě doprovodit?“ zeptala se z ničeho nic Victoria. Překvapeně jsem se na ni podívala. Bylo to snad poprvé, co mě sama od sebe oslovila. Dokonce se trochu pousmála. Váhavě jsem jí úsměv oplatila a nepatrně kývla.\n„Jdi se ještě natáhnout, pak se pro tebe zastavím,“ řekla mi Victoria po obědě a odešla. Nechápala jsem tu změnu, ale byla jsem ráda, že z nás nakonec třeba budou i přítelkyně.\nŠla jsem si lehnout, abych nabrala sílu. Už jsem neusnula, tak jsem jen pozorovala nebesa a myslela na Edwarda a naše dítě. Rukou jsem si při tom jezdila po břiše a usmívala se.\n„Bello.“ Ozvalo se zaklepání na dveře. „Můžeme?“\n„Ano, hned jsem dole,“ zavolala jsem na ni. Obula jsem si střevíčky a vyšla ze dveří. Dole jsem se zavěsila do Victorie a vydaly jsme se do zahrady.\n„Víš, Bello, je mi líto, že jsme se nikdy nepřátelily. Možná je na čase to změnit. Co říkáš?“\n„Jak se těšíš na miminko?“ zavedla řeč na moje, poslední dobou, oblíbené téma.\n„Strašně moc…“ rozpovídala jsem se a ani jsem nevnímala, kam jdeme.\nZastavily jsme se uprostřed lesa na nějaké mýtině. Ježiši, vždyť to je to místo, kde jsem viděla smrt svého bratra a otce. Co tu děláme?\n„Victorie, mohly bychom jít pryč?“\n„Ne, Bello, musíme tu chvíli počkat. Máme se tu s někým sejít,“ řekla a stále se na mě usmívala. O čem to mluví? Kdo sem má přijít?\n„Ahoj, Bello.“ Ozval se mi za zády ten hlas. Nadskočila jsem a automaticky si objala břicho, abych tak chránila své dítě.\n„Vidím, že už nejsi sama, ale to ti v téhle situaci stejně moc nepomůže,“ smál se. Panebože. Přešel přede mě a já ho viděla v denním světle. Byl celkem mladý, tak pětadvacet. Delší blonďaté vlasy stažené do culíku a rudé oči, které mě chtivě pozorovaly.\n„Victorie,“ chtěla jsem varovat sestřenku, ale ona se v klidu postavila po jeho boku.\n„To se ti povedlo,“ pochválil ji a pohladil po tváři. Naskočila mi z toho husí kůže. To snad nemůže být pravda. Ona… ona mu pomáhá.\n„Bello, přece by ses nebála. Nebála ses tenkrát, tak proč teď?“ Tenkrát. Kdy tenkrát? A pak mi to došlo.\nTo je on! To jeho jsem tenkrát slyšela mluvit s otcem. To on je zabil. Zděšeně jsem se na něj podívala. To on pravděpodobně zabíjí všechny muže v naší rodině. Celou dobu jsem to měla před sebou, ale nevšímala jsem si toho.\nDoktor přeci říkal, že všichni byli nalezeni bez kapky krve. Já jsem tak hloupá.\n„Možná bych se měl představit,“ začal. „Jsem James, vrah tvého otce a všech tvých předků, tedy těch mužských,“ oznámil mi, jakoby říkal, že jeho nejoblíbenější činností jsou šachy.\n„Ale vidím, že už jsi na to přišla sama.“ Jeho úsměv se stále víc roztahoval. „Tady Victorie, se stala mou velmi šikovnou pomocnicí. Bude z ní dobrý upír,“ pochvaloval si.\nCo mám dělat? Co když ublíží mému dítěti? Věděla jsem, že proti upírovi nemám šanci. Kéž by mě tak v tuhle chvíli mohla vidět Alice. Děťátko prosím, ukaž se tetě, prosila jsem. To byla jediná možnost na záchranu.\n„Uděláme to rychle, co ty na to?“ Jen jsem na něj zírala neschopna slova a usilovně vymýšlela nějakou možnost, jak se z toho dostat. Čas, to jsem teď potřebovala.\n„Víš, ohrožuješ mě. Ty jsi mě tenkrát viděla. A to pro mě není dobré.“\n„Proč to děláš? Co ti má rodina udělala?“ Nebyl v tom úmysl dozvědět se pravdu, ale získat čas. Čím déle bude mluvit, tím jsou moje šance větší.\n„Opravdu tě to zajímá? Chceš vědět, proč zabíjím?“ Jen jsem přikýval. Žaludek jsem měla stažený strachem. Co když tady nakonec zemřu. Já i moje miminko. Co se potom stane? Vraždy budou pokračovat a já budu jen jedna z obětí? A co Edward? Co udělá ten? Byl by vážně schopný se nechat zničit? Doufala jsem, že ne.\n„Jak bych ti to řekl,“ uvažoval. „Tvoje rodina může za to, co ze mě je. Všechno začal tvůj pradědeček. Je to už mnoho, mnoho let. Byl jsem tehdy mladík z dobré rodiny. Jedna z nejlepších partií v okolí. Zamiloval jsem se a plánovala se svatba, jenže tu byl on. Byl bohatší, úspěšnější, lepší. Nevím, jak to udělal, ale Victoria změnila rozhodnutí a zrušila naše zasnoubení. Zanedlouho jsem se dozvěděl, že se budou brát. Byl jsem zničený. Ona byla láska mého života. Tenkrát jsem se opil. Byl jsem z toho nešťastný. Opil jsem se tak moc, že nevím, co se stalo. Probudily mě až stravující plameny a byl jsem přeměněn. Nevím, kdo to udělal, ale věděl jsem, že se musím pomstít,“ ušklíbnul se. „A tak, každý mužský potomek té vaší úžasné rodinky musí zemřít. Je to prostě tak.“\nMluvil a mluvil a já se modlila. Poslouchala jsem ho jen na půl ucha a doufala v zázrak.\n„Jenže tenkrát jsem měl svědka. Všiml jsem si tě až na poslední chvíli, ale nestihl jsem nic udělat. Chtěl jsem to dokončit, ale zmizela jsi. Tebe i s tvou matkou prohlásily za mrtvé, tak jsem měl po starostech. Pak se narodila Victoria a já v tom viděl znamení. Ona měla nastoupit na místo tvé prababičky. A když ses zcela nečekaně objevila, byla svolná k tomu, abych se tě na dobro zbavil. Netušil jsem, že se začneš paktovat s upíry. Trochu komplikace, ale ne nepřekonatelná, jak vidíš. A teď jsme zde a já zabiju, doslova, dvě mouchy jednou ranou,“ ukázal na moje břicho a řezavě se zasmál. Strach prostupoval do mých končetin a já nebyla schopná se ani hnout.\nCelou dobu jeho řeči, stála Victoria vedle něho a skoro s nábožnou úctou ho poslouchala.\n„Tak, Bello, jsi připravená?“ zeptal se znovu. „Máš nějaké poslední přání?“ Zachránit dítě, napadlo mě, ale nahlas jsem to říct nemohla.\nZdržovat, zdržovat, zdržovat.\n„A jak je možné, že tě Cullenovi necítili? Že tě Alice neviděla? Edward neslyšel tvé myšlenky?“ vyhrkla jsem a doufala, že se opět chytí.\n„Trochu moc otázek najednou, ne? Ale že jsi to ty a stejně nebudeš už moc dlouho naživu, řeknu ti to. Mám dar. Jsem schopný zamaskovat svůj pach a odolávat vůči schopnostem ostatních upírů a dokážu to přenést na jakoukoliv osobu. Je to, jako bych vlastně ani nebyl. Je to zábava a neuvěřitelná výhoda. Abych nezapomněl, dokážu některé dary tak trochu přelstít, takže tvoje milá švagrová tě právě vidí sedět u vyšívání. Není to zábavné.“ Opravdu vypadal, že se dobře baví.\n„Možná bychom mohli naši hru trochu zpestřit. Co kdyby svůj milovaný manžel viděl, jak umíráš, co? Co by na to asi říkal, hmm?“ Nemyslela jsem na to, nechtěla jsem si to ani představit.\n„Trochu jsem poodkryl oponu, takže už nás nejspíš vidí.“ Začal se ke mně přibližovat, krok po kroku a vypadal, že si to náramně užívá. Victoria stála na místě a jen koukala.\nMěla bych utíkat, aspoň to zkusit, ale nohy jsem měla jako z olova. Odmítaly se hnout a mně nezbylo než zírat do tváře přibližující se smrti.\nJeho červené oči byly blíž a blíž, až se ocitly přímo před mou tváří. Přejel mi nosem přes krk a zhluboka se nadechl.\n„Hmm, krásně voníš. Nakonec si i pochutnám.“\nStejně jako v tom mém dávném snu se chystal na kousnutí, ale najednou byl o několik metrů dál a nechápavě se rozhlížel kolem sebe. Ani já jsem nepostřehla, co se stalo.\nU mě stála Alice a pevně mě držela za ramena. A před námi, jako stráž byl zbytek rodiny s Edwardem v čele. Victoria ležela opodál na zemi a vypadala, jakože spí.\nZdálo se, že Jasem má zaječí úmysly, ale Edward s Emmettem se na něj vrhli a já slyšela jen řev, skřípění a vrzání.\nS hrůzou jsem se dívala na tu podívanou, až už jsem to nevydržela a omdlela.\n„Bello.“ Slyšela jsem ten nejkrásnější hlas na světě. „Bello.“\nHlava mě bolela jako střep, ale i přesto jsem se pokusila otevřít oči. Byla jsem v našem domě. Neměli jsme teď bydlet u Cullenů? Nade mnou se skláněl Edward a starostlivě si mě prohlížel.\n„Bello, proč jsi s ní chodila?“ řekl. Ano, šla jsem ven s Victorií a pak… pak.\n„Jak je na tom miminko?“ strachovala jsem se.\n„Je v pořádku. I ty. Ale bylo to nezodpovědné. Proč jsi s ní chodila?“ zeptal se znovu.\n„Chtěla se jít projít. Přála si, aby z nás byly přítelkyně. Netušila jsem, že tam bude on. Nikdy bych neohrozila naše dítě.“ Začala jsem plakat. Teď mi došla hrůznost předchozí situace. Strach byl pryč, ale teprve teď jsem si uvědomila, co všechno se mohlo stát.\n„Lásko, neplakej. Nic ti nevyčítám. Jen jsem se strašně bál. Když tě Alice viděla,“ zakroutil hlavou.\n„Alice mě viděla, jak vyšívám.“\n„Ne, Alice viděla to skoro všechno z té mýtiny,“ odpověděl.\n„Ale to je hloupost. Řekl mi, že ji obelstil. Ukázal jí, co se děje až chvíli předtím, než jste přišli. Jak je to tedy možné?“\nDítě v břiše se pohnulo a koplo mě. Trochu jsem vyjekla a sáhla si na to místo.\n„Ano, jen náš andílek o sobě dává znát,“ usmála jsem se, tváře stále mokré. Edward položil svou ruku na mou.\n„Slyšíš ho?“ Na to jsem se ptala pokaždé, když jsme byli takhle s naším maličkým.\n„Ne, asi bude po mamince.“\n„Je možné, že to on nebo ona?“ napadlo mě.\n„Bell, možné je všechno. Naše dítě je výjimečné.“\n„Bála jsem se. Moc jsem se o něj bála, a o tebe,“ dodala jsem.\n„O mě a proč?“\n„Nechtěla jsem, aby se ti něco stalo, a tenkrát jsi říkal, že by ses nechal zabít…“\n„Lásko, ty jsi takový blázínek,“ usmál se na mě. „Teď už budeme navždycky spolu. Budeme rodina a nikdo nás nerozdělí,“ slíbil.\nA jelikož je Edward čestný muž, svoje sliby splnil do puntíku.\n„Charlien,“ křikla jsem na tu malou nezbedu. „Neběhej tak. Spadneš.“ Ale ona na mě nedbala a dál hopkala mezi kořeny.\nNaší holčičce byly čtyři roky a byla divoká jako vítr. Chvíli neposeděla na jednom místě. Ještě, že nás na ni bylo tolik.\nVyčítavě jsem se podívala na Edwarda.\n„Na mě se nedívej. Já za nic nemůžu,“ usmál se nevinně.\n„Nevím, kdo pořád podporuje v těch lotrovinách. A splní jí, co jí na očích vidí.“\n„Emmett?“ hádal. Měl pravdu, Emmett na tom měl taky svůj díl, spolu s Alice, Jasperem, Rose a vlastně celou rodinou, ale Edward by ji jako správný otec měl vychovávat a ne ji učit zlobit.\n„Lásko, přece by ses nemračila. Podívej se na ni, je tak šťastná a krásná. Po tobě samozřejmě,“ lichotil mi.\n„Tím si to nevyžehlíš.“\nSlunce vykouklo mezi stromy a naše kůže zazářila jako diamanty. Edward se na tom místě zastavil a položil mi ruce kolem pasu.\n„Jste krásná, paní Cullenová,“ řekl a políbil mě. Tím mu bylo všechno odpuštěno.\n„I vy, pane Cullene,“ vrátila jsem mu polibek.\n„Já chci taky pusinku,“ přiběhla k nám ta malá rošťanda a natahovala ručičky vzhůru. Edward se k ní sehnul a zvedl ji do náruče. Dal jí pusu na tvář a prohrábl jí dlouhé bronzově hnědé vlásky.\n„Měla bys trochu poslouchat maminku,“ nabádal ji.\n„Možná,“ odpověděla mu. Pak se natáhla, dala mi rychlou pusu a už se drala z jeho paží ven.\nJen, co ji Edward postavil, byla pryč.\n„Je úžasná,“ vzdychla jsem a můj manžel se vedle mě rozesmál.\nTak a to byl závěr naší povídky. Snad se Vám líbil. Samozřejmě prosím o komentář a celkově o Váš názor na povídku. Díky:)\n22. kapitola SHRNUTÍ\nDiskuse pro článek Volání minulosti - 23. kapitola + epilog:\nSrdce zaplesalo. Pákrát jsem si zaáááááááchala a\nnádherná povídečka moc povedené\nMoc krásná povídka. Přečetla jsem ji celou jedním dechem, ani jsem neměla čas dělat komentáře u ostatních dílků Píšeš krásně. Hned se jdu vrhnout na další tvoje povídky\nNádhená povídka. Moc povedená. Naprosto sis mě získala a jí ji hltala až do konce Jsi skvělá pisatelka. Moc se ti to povedlo.


Co pro vás znamenají Velikonoce - Pauza.cz\nCo pro vás znamenají Velikonoce\nod Ally 8. 4. 2006 21:42\nJak vnímáte Velikonoce? Já je nemám ráda už od dětství, ani nevím proč. Pro mě je to jen den volna navíc (pokud nejsem zrovna zaměstnaná v nepřetržitém provozu.\nod iwigirl 8. 4. 2006 21:44\nznamenají pro mě to, že už 6 let prohlašuju, že žádný kraslice malovat nebudu a nebudu chodit otvírat a nakonec na mě vždycky mami vyvine takový nenápadný tlak (začne s malováním sama), že kraslice vyrobim a s otráveným obličejem pak pomlázku absolvuju... Jinak u nás bývá na velikonoce pouť (po matějský 2.největší v republice), takže se skorem každý rok objevím tam.\nod Zelik 8. 4. 2006 22:01\nAkorát furt běhat otvírat, to je asi všechno...\nod Deleted user 8. 4. 2006 22:17\nKromě toho, že je v pondělí volno, na mě Velikonoce absolutně nijak nepůsobí. Nikdy jsem ty svátky neměl moc rád..\nod mbing 8. 4. 2006 22:19\nAkorát vypnout zvonek ... .\nod Ally 8. 4. 2006 22:20\nVěřící by nás asi upálili. Pro ně je to nejdůležitější svátek ...\nod Jim 8. 4. 2006 22:22\nnejak mi nikdy nesedly, ted uz pomalu ani nevim kdy jsou...\nod yarik 8. 4. 2006 22:23\nMám rád vajíčka\nod kodl 8. 4. 2006 22:31\nKdyz jsem byl malej, jezdil jsem na chalupu k babicce a chodil "kristat" a pak vybirat. Ted uz to pro me znamena jen to ze v pondeli budou chodit otravove co budou chtit vejce malovane (male deti s rodici) a nebo penize (mali cikani s nozem).\nod christian 8. 4. 2006 22:48\nja uz nejak je nevnimam.. Jediny na co se tesim je na jidlo co delame na velikonoce\nkodl: Tak to se musis taky vyzbrojit nejlip zbranemi hromadneho niceni\nod kodl 8. 4. 2006 22:57\nJa jsem premyslel ze si nalepim na dvere nejakou nalepku jako mam na schrance Nevhazujte Letaky. Neco jako: Cikane nezvon! Jenze kolik z nich umi cist\nod Xoddam 8. 4. 2006 23:21\nnejvic se tesim asi na to jak bicem zmlatim matku hodim ji to ledove vody a postrikamnejakou smradlavou "vuni". a pak jeste za to budou veci ... yeah no chtelo by to takove dny porat\nod melipa 8. 4. 2006 23:34\npro me Velikonoce taky znamenaji obejit vsechny svoje znamy / neznamy...\nto bude porad: "jeee,... to ses ty! Uz jsem te dlouho nevidel/a - musis ochutnat toto, a napit se toho to,..."\na jinak pro me taky Velikonoce znamenaji Spidermana na nove..\nod TheFlyingman 9. 4. 2006 00:07\nPro mě opici v úterý, když už něco\nod gekoncik 12. 4. 2006 19:02


V čem je FirstMate unikátní\nMoje dlouhá cesta k FirstMate (ta vaše bude třeba kratší) aneb pomocná škola krmivářská\nTechnologicky unikátní krmivo\nSurovinově unikátní krmivo\nV ČEM JE FIRSTMATE UNIKÁTNÍ?\nPři výrobě se používá systému gentle manufacturing. Jedná se o šetrný způsob zpracovávání výchozích surovin při nižších teplotách, který garantuje maximální zachování výživných látek v původním stavu. Na\nprostým unikátem je použití VIS Technology-Vacuum infusion systém. V praxi to znamená, že na rozdíl od ostatních špičkových výrobců, kteří na konci výrobního procesu aplikují nástřik vitamínů, minerálních látek a tuků na povrch granule, čímž dochází k rychlejší oxidaci, tudíž i ke kratším dobám expirace (cca 12 měsíců), používáme systém, který nám umožňuje vstřikování veškerých vitamínů, minerálních látek a tuků do granule. Tím je zabráněno oxidaci či případnému žluknutí. Doba expirace krmiva se nám tak prodlužuje na daleko příznivějších 18 měsíců.\nCena? U našich výrobků neplatíte za bombastickou reklamu. Pomocí distribučního systému do kterého vstupuje co nejmenší množství subjektů vám garantujeme trvale nízkou cenu při dodržení vyjímečné kvality.\nNová hypoalergenní ultraprémiová řada i na českém na trhu\nKdyž jsem více jak před šesti lety začal dovážet krmivo Firstmate, zaujala mne svým neobyčejným složením nabídka krmiva FISH & POTATO. Je totiž vyrobeno na bázi jediného zdroje uhlohydrátů – brambor, a jediného proteinového zdroje – sleďové moučky.\nKromě toho, že je velice chutné a tudíž řeší i problémy psů – nespokojených jedlíků, je i vysoce stravitelné.\nJeho velkou výhrou je obsah Omega 3 mastných kyselin.\nO přínosu mastných kyselin a jejich blahodárných účincích na alergická zvířata se můžeme dočíst i v řadě zpracovaných studií. Z naší praxe víme, že zdravotní stav některých problémových psů krmených FirstMate FISH & PO- TATO se natolik zlepšil, že mohlo být upuštěno od další dodatečné léčby.\nUnikátní receptura, vyvinutá Mikem Florianem a Dr. Bradem Hicksem, kterou bezpochyby FirstMate FISH & POTATO je, byla vyvinuta hlavně pro psy s atopickými exémy. Má ale pozitivní vliv i na:\nnádory je nápomocna v zabraňování rozvíjení veškerých druhů nádorů\nkůži odstraňuje svědění, či zanícení kůže v důsledku potravinové alergie, lupy, zápach psa způsobovaný nekvalitním krmením\nsrdce působí proti zvýšenému krevnímu tlaku, arytmiím a koronárním nemocím\nstřeva zlepšuje funkci trávicího traktu, zkracuje dobu hojení ran po chirurgických zákrocích\noči napomáhá rozvoji sítnice a zrakového centra v oblasti mozku\nimunitu kladně ovlivňuje celkový imunitní stav organismu a celkový zdravotní stav zvířete\nVzhledem k nízkému obsahu tuku, zdroji použitých uhlohydrátů a vysoké stravitelnosti, můžeme tuto recepturu doporučit i psům, kteří mají problémy se slinivkou.\nDíky mnohaletým zkušenostem s krmivem FirstMate FISH & POTATO, přišel kanadský výrobce s nápadem na vznik celé samostatné řady. Ta se nyní dostává i na český trh. Jednotlivé produkty nesoucí označení FirstMate Fish & Potato Puppy, Large Breed, Original a Senior nám napovídají jakému okruhu strávníků jsou předurčeny.\nNejen našim zákazníkům se tak nabízí možnost, jak se vyhnout celé řadě zbytečných problémů vyplývajících ze špatného krmení. Jsme přesvědčeni, že i pomocí nové řady krmiv FirstMate FISH & POTATO se to podaří.


Přehled jednotlivých druhů kávovarů - Harmonie design\n1.7.2020 admin Ostatní 0\nPokud se sejde u vás doma početnější návštěva, můžete se vsadit, že většina zúčastněných nepohrdne dobrou kávou. Tak to prostě je, káva je nejoblíbenějším nápojem. A pokud chcete hosty pohostit opravdu dobrou kávou, a ne jen horkou vodou zalitou instantní směsí, v kuchyni budete potřebovat pomocníka pro přípravu domácí kávy. V čem doma připravit kávu?\nMáme pro Vás základní přehled jednotlivých druhů kávovarů a způsobů jak doma připravit skvělou kávu.\n1 Kapslový kávovar\n2 Automatický kávovar\n3 Pákový kávovar\n4 Moka kávovar\n5 Kávovar French press\nČasto neprávem podceňovaný, ale ve skutečnosti velmi kvalitní a v Itálii i Evropě stále oblíbenější kávovar pro domácnosti i kanceláře. Kapslový systém byl vymyšlen samotnými Italy, kteří chtěli pít kvalitní espresso nejen v kavárně, ale i doma. Espressa na kapsle obsahují čerstvě umletou a mezi dvěma sítky speciální utlačenú kávu přesně podle předpisů italských kavárník. Vám už stačí jen vybrat si kávu podle své chuti, vložit ji do kávovaru a vychutnat si pravé italské espresso.\nPohodlný, často velmi elegantní přístroj, který má zabudovaný mlýnek, zcela zautomatizované přípravu kávy a často dokáže připravit jediným stiskem i mléčné nápoje. Stačí nasypat do zásobníku zrnkovou kávu, připojit nádobu s mlékem a jediným stiskem můžete mít automatická espressa.\nJde o domácí přístroj, který je vlastně zmenšenou napodobeninou profesionálních kavárenských přístrojů. Kromě vnitřních komponentů jako bojler, čerpadlo, zásobník na vodu, má páku, ve které je speciální sítko. Do sítka se dává čerstvá, jemně mletá káva, kterou je třeba upěchovat a pevně zavřít do tzv. hlavice kávovaru. Pákové kávovary zvládnou připravit espresso či cappuccino s nadýchanou pěnou do malé i velké šálky.\nMoka kávovar je trojdílný tlakový přístroj. Ve spodní části – nádobce na vodu (s pojistným tlakovým ventilem) se vaří voda. Vznikající pára se rozpíná a způsobuje tlak, který pak protlačuje horkou vodu přes střední část – trychtýřové sítko, ve kterém se nachází mletá káva. Výsledná káva, která je trochu podobná espressu, ale bez krémové pěny, vytéká do vrchní části.\nFrench Press je vlastně jednoduchá válcová často skleněná nebo kovová nádoba s pístem, na kterém je umístěn filtr a víko. Princip přípravy je velmi jednoduchý: mletá káva se vloží do nádoby, zalije se horkou vodou, nechá se vyluhovat, jemným tlakem pístu s filtrem se oddělí nápoj od mleté kávy a hned se přelije do šálku.


Medový dort • Recept | svetvemne.cz\nrecept,fotorecept,med,ořechy vlašské,Dorty,Vánoční recepty\ncukr práškový 75 gramů\ndžem malinový 150 gramů\nmléko slazené kondenzované 794 gramů\nmáslo 370 gramů\nsoda bikarbona 10 gramů\n1. Dortové medové pláty - 6 ks\nmáslo 120 gramů • cukr krystalový 50 gramů • med 100 gramů\nV horké vodní lázni pomalu rozpustíme máslo, cukr a med.\nPřisypeme jedlou sodu a vyšleháme do pěny.\nVmícháme rozšlehaná vajíčka a 5 minut ve vodní lázni povaříme.\nDo mísy navážíme mouku a přilijeme teplou máslovo-medovo-vaječnou pěnu. Zamícháme vařečkou, přendáme na pracovní desku...\n... a rukou vypracujeme kompaktní těsto. Těsto vytvarujeme do tvaru válečku a rozdělíme ho na 4 části. Rozválíme na tenko první část těsta. (Nejlépe se pracuje na silikonové podložce, těsto se na ni nelepí a při vyválení se lehce otáčí. Pokud použijeme klasický dřevěný vál je třeba těsto jemně podsypat moukou).\nNa rozválené těsto položíme kulatou formu o průměru asi 24 cm a těsto podle ní vykrojíme. Kulaté těsto přendáme na pečicí papír, odřezky odložíme. Takto zpracujeme další tři těsta. Odřezky spojíme a vyválíme z nich postupně ještě dvě kulatá těsta. (Odřezky z posledního těsta upečeme u posledního těsta).\nJednotlivá kulatá těsta přeložíme, spolu s papírem na plech a postupně upečeme. Každé těsto pečeme při teplotě 180 °C asi 5 minut. Z upečeného plátu hned stáhneme papír ...\n... a pláty ukládáme na sebe. Upečené zabalíme do potravinářské fólie a co nejdříve plníme.\nKonzervy slazeného kondenzovaného mléka vaříme téměř ponořené ve vodě 2 hodiny. Necháme vychladnout ve studené vodě.\nmléko čerstvé s obsahem tuku 3,5% 300 mililitrů • cukr krystalový 30 gramů • škrob kukuřičný 40 gramů\nZ mléka, cukru a kukuřičného škrobu uvaříme hustý pudink.\nmáslo 250 gramů • cukr práškový 75 gramů\nDo másla zašleháme pudink a studené zkaramelizované mléko z konzerv.\n13. Karamelovo.ořechový krém\nZ krému odebereme 250 g (odložíme na závěrečné zdobení) a do ostatního zamícháme ořechy.\nUpečené odřezky z posledního těsta nastrouháme ...\n... a smícháme je s nahrubo nasekanými ořechy.\n16. Skládání dortu\nDortové pláty rozložíme, přičemž vrchní plát obrátíme. Vrchní a spodní plát potřeme džemem.\nNa všechny pláty, kromě vrchního, rovnoměrně rozdělíme karamelovo-ořechový krém.\nKrém na plátech rozetřeme.\nJednotlivé pláty poskládáme na sebe. Vrchní plát uložíme džemem dolů.\nDort lehce zatížíme a uložíme na 12 hodin do chladu.\n21. Zdobení dortu\nCelý dort potřeme karamelovým krémem, který jsme si odložili, ...\n... posypeme připravenou drobenkou a uložíme na nejméně 24 hodin do chladu.\nPřed podáváním dozdobíme rozpuštěnou čokoládou.\n24. Medový narozeninový dort\nA co když má náš drobeček právě na vánoce narozeniny? Jednoduše dort vesele ozdobíme. :)\n25. Tipy a doporučení\nDort připravujeme nejméně 2-3 dny před podáváním, aby se dokonale spojily všechny chutě a medové pláty změkly. Nedoporučujeme jakkoli měnit uvedená množství ingrediencí, zvláště upozorňujeme na množství cukru, jehož by se možná někomu zdálo být málo. :) Ale zase takové ořechy si klidně dopřejte. :)


Skoro tři tisíce kosmetických přípravků od Oriflame udělá radost samoživitelkám v nouzi - Lifestylenews\nŘasenky, krémy, zázračné kelímky a další – celkem 2677 produktů předal Oriflame ženám, které jsou se svými dětmi samy. Sbírku dárků uspořádala kosmetická firma v rámci Týdne pro statečné ženy na znamení toho, že si váží jejich práce. Produkty pak zprostředkuje samoživitelkám nově otevíraný Šatník Nory Fridrichové.\nTýden pro statečné ženy odstartoval na Mezinárodní den žen 8. března. „Takových akcí děláme každý rok více. Během takzvaného reaktivačního maratónu se spojíme se členy, kteří se nám několik měsíců neozvali. Pokud si objednají, darujeme za jejich objednávku jeden produkt na dobrou věc nebo například vysadíme strom. Takhle jsme pomáhali i minulý rok, kdy jsme v době pandemie, na jaře i na podzim, posílali krémy na ruce zdravotníkům do nemocnic. V létě jsme darovali produkty pro děti z dětských domovů a na podzim jsme díky podobné aktivitě např. získali prostředky na vysazení tří tisíc stromů v okolí Prahy. Tentokrát jsme využili shody termínů a pomohli ženám v nouzi,“ přibližuje tradiciEva Staníková, marketingová ředitelka Oriflame ČR a SR.\nVybrané produkty, celkem skoro tři tisíce, přijela Darja Krajcová, PR manažerka Oriflame, osobně předat do nově otevíraného Šatníku Nory Fridrichové, která pomoc vítá. „Mámy samoživitelky mívají velmi omezený rozpočet, a tak první, na čem se snaží ušetřit, jsou ony samy. Dárků navíc moc nedostávají, není od koho. Uděláme jim velikou radost, ať už proto, že řasenku a voňavý krém ocení každá holka, ale i proto, že na ně někdo myslí.“\nŽenám nepomáhá Oriflame náhodou. Oriflame pomáhá svým členům, z 90 procent ženám, vracet finanční sebevědomí a nacházet rovnováhu mezi pracovním a rodinným životem. Výhody flexibilní práce či přivýdělku u Oriflame využívá více než 80 tisíc žen i mužů v České republice a na Slovensku.Model, který Oriflame využívá, umožňuje bez nutného počátečního kapitálu a s marketingovou, logistickou i znalostní podporou ponořit a naučit se základní podnikatelské know-how.\nzdroj foto: archiv Oriflame\nProč nosit barevné oblečení a jaký vliv mají barvy na naši psychiku


Ekonomický šéf dopravního podniku: Nenašel jsem jedinou smlouvu výhodnou pro firmu | Česká pozice\n© Dopravní podnik hl. m. Prahy\nKoks magda|27.08.2012 - 09:49 Von je koks docela drahej při častých dávkách, že politici?\nJiří Nouza z TOP, opravdu není selinux|26.08.2012 - 20:49 bezvýznamné "ořezávátko" bez historie ...http://euro.e15.cz/hyde-park/analyzy/sef-dozorci-rady-dpp-nouza-vzdy-pripraven-pomoci-statu-907767\n...Na začátku milénia začala jeho velkolepá jízda státní správou, především z vůle KDU-ČSL. Po rezortu financí se předvedl v dopravě jako ředitel odboru pozemních komunikací, pod kterého například spadala i příprava mýtného tendru. Byl to on, kdo později ve výběrové komisi také hlasoval pro vyřazení všech konkurentů rakouského Kapsche. Například italské Autostrade za malichernost, že místo certifikátu o ochraně zdraví při práci dala jen čestné prohlášení. Tehdy ještě prohlašoval, že mýtné může vydělávat až 20 miliard ročně. Podle jarního nálezu NKÚ však mýtné vydělalo tuto částku až za čtyři roky a na nákladech tratilo přes 17 miliard. Nouza též pro ministra ještě připravil známý dodatek smlouvy s Kapschem, který se později ukázal v mnohém výhodný jen pro dodavatele.....\n...Nakonec aktivně vstoupil do politiky, protože prý od voleb v roce 2006 sledoval s obavami vývoj v naší zemi a zejména v Praze. Vybral si TOP 09 „s cílem něco změnit, protože míra arogance a přezíravosti přesáhla míru snesitelnosti“. Za TOP 09 usedl do zastupitelstva, stal se předsedou dopravního výboru a v roce 2011 pronikl do dozorčí rady DPP. Tu začal o rok později i šéfovat a nyní ukázal svaly. A vyšlo mu to. Na hlavu porazil primátora a jeho „protikorupčního“ generálního ředitele DPP Liche. Pražská TOP 09 mu vše drtivou většinou odsouhlasila a s podporou přispěchal i Nouzův letitý známý Miroslav Kalousek....\na Tůmu, kterého vybrala TOPka pro Prahu jako maskota, zůstal osamocen http://zpravy.ihned.cz/politika/c1-57131410-kvuli-dpp-se-zastal-primator...\nŘíkám to už dlouho, že ODS je nepostižitelná ..... Jan Trochca|22.08.2012 - 17:19 zločinecká organizacekteré posluhuje prohnilá justice, která za desátky z natunelovaných miliard retušuje její zločiny. Čtěte šokující fakta: http://justicnimafie.cz/?cz_novinky,43 Dvořák je amatér Georgij Pjatakov|22.08.2012 - 11:37 Dvořák se Šachtou je amatér proti tomu co provádělo trio Štainer, Houfek a Jílek. Vyvedli z DPP správu energetiky do Českého Tepla kde se točí mnohonásobně větší peníze. Těch 160 mio co měl Šachta jako obrat to byla u Českého Tepla marže určená na fíčka pro politické krytí Béma a Janouška.\nHyde park s Dvořákem. Atas9|22.08.2012 - 12:47 Sledoval jsem pozorně v TV Dvořáka při jeho vysvětlování o naprosté čistotě všech operací vedených v době jeho ředitelování. Na konci po jeho velmi dobrém mediálním vystoupení mi zůstala jen jedna nezodpověděná otázka:\nProč, když je vše tak "čistoskvoucí",je taková nechutná rvačka o to kdo ovládne DP????\nSouhlas Vladimir1950|22.08.2012 - 14:40 Taky jsem ten HP sledoval. Takový demagog, jaký byl Dvořák, už dlouho na obrazovce HP nebyl. Skoro bych řekl, že "přaválcoval" i Marka Bendu. Je tristní,jak se mohli takoví lidé dostat na podobné posty. Další demagog je taky Ken Vodrážka z ODS, zářný to příklad politika vládní strany.\nQuo vadis res publica? návrhy na řešení pražské dopravy SedlackovaO|22.08.2012 - 10:21 Informace o tom, jak to chodí v DPP Praha jsou tedy opravdu výživné. Z tohoto pohledu je jasné, že všechny minulé snahy o zamezení zvýšení cen jízdného (byla dokonce petiční akce), modely na výpočet cen jízdného,které zvažovali, zda by se třeba vyplatilo dát pražanům MHD zdarma a omezit vjezd aut do centra, snaha o zavedení pásem plateb dle délky ujeté trasy a podobné "naivní" aktivity museli narazit na zeď, která není srovnatelná ani s tou čínskou-tato zeď je totiž zjevně tvrdosti diamantu. To naši kluci co občas jezdí k vodě opravdu dopustit nemohli.\nYves ctenarCP|22.08.2012 - 10:03 1) Příznačně se nevyjadřuje k faktické situaci v DPP, ale výhradně k osobě pana Licha, nyní přidává p. Heřmana.\nPočíná si dětinsky, obdobně, jako kdyby se najednou zjevil svědek, který obviní policisty sklánějící se nad nalezenou mrtvolou z vraždy, protože se nacházejí na místě činu.\n2) Zatím nepřináší nová fakta. Pouze změkčuje publikovaná zjištění a snižuje schopnosti Licha a spol.\nPřipravuje si půdu pro ventilaci nějakého kompromitujícího materiálu?\nPočíná si naivně a neobratně. Podobně, jako David Michal.\nAktuální situace v dp stojí a jan sixta|22.08.2012 - 11:17 Aktuální situace v dp stojí a padá s těmito osobami.\nDětinsky ? Možná, ale do diskuse na toto téma se dalo zapojit po článku p. Koutníka (po razii a aspoň částečným náznakům o co jde). Teprve poté se ozvaly kritické hlasy k Lichovi, do té doby byl (a pořád je) mediálně nedotknutelný.\nJaká nová fakta? Chcete např. potvrdit ze SAP, že papírové jízdenky byly levnější než ty, které se dodávaly z Německa? Dejte mi tip, pokusím se.\nNaivně a neobratně - možná, nejsem žádná mediální (koneckonců ani profesní) hvězda, ani spisovatel, praxe v BIS mi také chybí. Ale s Davidem Michalem pěkně prosím nespojovat. Jelikož jsem se zařekl, že na murdoch|22.08.2012 - 09:57 Jelikož jsem se zařekl, že na určitou osobu zde k DP přispívající nebudu reagovat, napíši k forenznímu auditu jen toto: ano, známe institut forenzního auditu a od dob mrtvých sponzorů ODS i od forenzního auditu pana exministra Čunka máme ty nejlepší zkušenosti - vše odhalí, až k bankovním kontům vše rozkryjí...\nKdyž zaslechnu výraz forenzní audit Monty|22.08.2012 - 10:26 vždycky si vzpomenu na Hrabalovy podvodné prodavače penzí z Bambini di Praga "Penze. S tím slovem se musíte mazlit..." V tržní ekonomice by nás nemělo překvapovat, že auditor audituje především tak, aby od auditovaného dostal v budoucnu další audit.\nAno, to je jako výrok Randáka jan sixta|22.08.2012 - 10:02 Ano, to je jako výrok Randáka o tom, že neuznává veřejné soutěže. Ale už neřekl, čím je nahradit.\nCo tedy místo forenzního auditu (o kterém zpočátku mluvil i Svoboda) navrhujete?\nVelmi jednoduché, plně Milota|22.08.2012 - 13:21 Velmi jednoduché, plně spolupracovat s policií. Ostatně i sama zmr. Češková přičinlivě prohlásila, že policie měla do DP přijít už dávno, tak má možnost svoji radost projevit usilovnou prací při pomoci vyšetřovatelům.\nMohlo by se k tomu přihlédnout při stanovení výše jejího trestu.\nAle božínku, proč ne? Monty|22.08.2012 - 10:18 Sem s auditem, v tom není žádný problém. Menší zádrhel snad jen v tom, že současné volání po auditu má za cíl všechno protáhnout, odsunout a pokud možno nechat vyhnít. Nechápu proč by přátelé důkladné kontroly a auditu měli mít problém s Láskovým rozborem. Nekráčí snad stejným směrem?\nStejně tak úplně nerozumím vaší averzi k Lichovi. Pokud vím, byl jmenován na dobu určitou se zadáním zjistit, kam přesně tečou peníze města. To také dělal a z mého pohledu Pražana v exilu dělal dobře. Jistě to není génius ani spasitel a každý, koho hodíte do močálu podobné postkomunistické, polo-veřejné, polo-managmentem divoce zprivatizované organizace v tom zákonitě musí plavat. Nemohu se ale zbavit dojmu, že v tuhle chvíli na něj může nasazovat spíše ten, kdo má co ztratit rozkrytím oněch "legálních obchodních transakcí (copyright Judr.Kalina a Šachta, Straka a partners) s Panenskými ostrovy.\n"Úspornější řízení společnosti a přinese Pražanům lepší dopravu" jan sixta|22.08.2012 - 08:09 Heřman i Lich měli k dispozici záměry pro snížení nákladů DP o 2 mld. Primátor Svoboda se tím vůbec nezabýval, z jeho strany po jeho doručení nebyl vznesen jediný dotaz nebo připomínka.\nPodstatnou část tohoto materiálu tvoří vlastní názory DP na odstranění souběhů (to je to, co od 1.9. amatérsky navrhl Ropid). Návrhy DP by NESNIŽOVALY komfort cestujících. Naopak bylo uvažováno se snížením ceny jednorázových jízdenek.\nKromě těchto dopravních opatření (za asi 600 mil.) byly součástí návrhu důsledné využití elektronických aukcí, snižování počtu zaměstnanců a celá řada technických opatření např. čipování motorů kvůli nižší spotřebě.\nTakže výchozí předpoklady pro úspornější řízení a lepší dopravu nejsou zásluhou týmu Licha/Heřmana. Jediným hmatatelných výsledkem tohoto týmu je příprava směšného dopisu na podporu Licha, jehož podpisový arch je slovy primátora Svobody "žertovný", tj. poněkud prázdný.\nTo, že se Lich/Heřman (nebo celý tým pro lepší dopravu Pražanům) nepostavil nesmyslným návrhům Ropidu, je jenom dokladem jejich totální neschopnosti (na pochopení této velmi složité problematiky měli poměrně málo času, ale tak jak byli prezentováni zaměstnancům, jejich schopnosti měly být nadpozemské).\n. akatosh|22.08.2012 - 09:43 blablabla to jsou zase kecy o ničem...jako vždy co?\nPracujete v DPP v ekonomické Kulihrach|22.08.2012 - 09:25 Pracujete v DPP v ekonomické pozici a dlouhou dobu, je tedy vrcholně pravděpodobné, že jste s minulými vedeními byl konformní a budete je bránit. Kdybyste se jejich prakám bránil, dávno byste tam nebyl. Vaše příspěvky tedy nejsou neočekávané a nestranný čtenář všechny vaše příspěvky v této diskuzi musí vnímat touto optikou.\nV ekonomické ne, ono pod jan sixta|22.08.2012 - 09:49 V ekonomické ne, ono pod Heřmana spadá víc oddělení. Ale to je jedno, stejně nikoho nezajímá nic jiného, než do říkají noviny a právě dominující politická frakce\nMafie opět vítězí.Proto stana|22.08.2012 - 07:51 Mafie opět vítězí.Proto všichni upíráme zraky k naší Janě z Arku,Lence Bradáčové.Držím vám palce děvče ze všech sil.Prosím,šoupněte už někoho z těch hajzlů do vazby.Když to šlo tak rychle s Rathem,zcela jistě by bylo možné vrazit tam i Dvořáka,případně někoho ze Šachtovců.A věřte mi,že by jim hodně poklesla brada a hysterie by nabrala obrátky.Momentálně,parchanti vedou,to je naprosto jednoznačné.\nZločinci kryjí zločince František|22.08.2012 - 15:31 Pro většinu lidí,kteří sledují vývoj v DPP je jasné odkud fouká vítr! Pan Lich šťouchnul do vosího hnízda a vosy začaly štípat.Začínám mít pocit,že z toho mariánského a zločineckého marasmu kolem DPP nebude úniku a že "pravda a láska " nezvítězí.Koho zajímají zjištění pana Liche o situaci v DPP? Jasně se ukazuje ,že současná dozorčí rada jen kryje ty pijavice přisáté na DPP .\nForenzní audit jan sixta|22.08.2012 - 07:44 P. Heřman by měl vědět, jak asi takový audit vypadá, tedy spíš jak se definuje scope (teď se v DP používají anglické termíny, to je ta hlavní změna).\nTakže si nemyslím (na rozdíl od bývalé úřednice nějakého úřadu na Moravském Venkově) Češkové, že bude trvat léta a bude extrémně drahý.\nPokud se vybere skutečný nezávislý (tzn. např nikoliv KPMG zaměstnávající Tůmu) a zkušený forezní auditor (ideální by byl někdo z ciziny, byť by to znamenalo komplikace s tlumočením), pak po převzetí zakázky provede test materiality, dle jím používaných výběrových metod nějakou formou matematicko-statistického modelování vybere reprezentativní vzorek dodavatelů pokrývající xx% všech transakcí, s dozorčí radou nebo valnou hromadou si tento výběr potvrdí nebo upraví. Tak by mohly být zhruba do 6 měsíců předběžné výsledky a krátce na to i finále.\nDP má >6000 dodavatelů, ale jen zhruba 100 má opravdu významné obraty. Ale toho si Heřman (protože stejně jako Bémův bývalý ředitel Horák v roce 2010) většinu času tráví ne v kanceláři, ale v restauracích, kde lobbuje kdoví za co. Chlapče,naprosto evidentně z stana|22.08.2012 - 07:57 Chlapče,naprosto evidentně z vás čiší na jaké straně barikády se nacházíte,každé Anči z Horní Dolní je jasné,že forezní audit je běh na dlouhou trať,který povede k rozmělnění,rozbahnění a celkovému vyšumování celé kauzy ,a to jde,že?Když už i vrabci na střeše cvrlikají o tom,kolik DP prodrbal prachů daňových poplatníků,tak k čemu vlastně ten audit bude.Vrátí snad někdo ty ukradené prachy?\n. akatosh|22.08.2012 - 09:45 ano stejná kapáž jako mudrlant jak se jmenuje ten rádobyprávník co tu zvrací ty svoje papírové obhajoby? Malina?\nZdá se že nevíte o čem mluvíte. jan sixta|22.08.2012 - 08:54 Já mám sice za sebou jenom jeden, ale šlo to rychle a do hodně velkých detailů.\nOn totiž forenzní audit znamená, že se jde až na úroveň bankovních kont a majetkových poměrů zúčasntněných.\nKdyž už se čekalo 5 let, tak dalšího půl roku snad není takový problém. Pokud to bude dělat někdo, kdo se tím opravdu zabývá, nemůže se rozbahnit a vyšumět. Proto mluvím o opravdu zahraniční společnosti. Nějakýho cizince nezajímá, kdo je Hurda, Nosek, Dvořák, Bém. Často jsou v týmu bývalí kriminalisté, advokáti a účetní, metody vedení tohoto auditu jsou propracované a vedou prokazatelně k výsledkům.\nVaši, jinou stranu barikády, odmítající forenzní audit, bych mohl chápat jako skupinu, která si tímto odmítáním může chtít vytvořit mediální prostor pro neustálé zviditelňování se. Protože bez něj (auditu) bude neustále možnost spekulovat o tom, co je špatně. A špatné zprávy prodávají noviny a zajišťují kýženou publicitu. Pokud se audit neprovede, budou pořád politici i veřejnost neustále mluvit o DP jako o černé díře na prachy.\nStávající běžící vyšetřování stejně nelze zastavit nějakým vypovězením plné moci. Policie koná, zástupce dozoruje. Forenzní audit naopak může přinést nové poznatky, při vší úctě k policii, jistý rozdíl ve znalostech a technice tam je.\n100% míra korupce Milota|22.08.2012 - 07:35 Bez přehánění asi lze konstatovat, že míra korupce v DP dosáhla 100%, prostě horší už to nemůže být.\nA to je také možná příčina zdánlivě nejasného důvodu, proč se ODS postavila proti primátorovi, a nejen ODS, ale i TOP09. Počet parazitů přisátých na tělo podniku je zřejmě daleko větší než bychom si mysleli a korupce jde, řečeno slabomyslnou politickou hantýrkou, napříč politickým spektrem. Také lze spekulovat, že postoj zastupitelů je výsledkem orchestrování nepříjemné situace velkými hráči v zákulisí prostřednictvím svých poskoků.\nNicméně věc je v rukou policie, její včasný zákrok snad zabránil "ztracení" důležitých důkazů a jakékoliv forenzní audity jsou tudíž naprosto nesmyslné a jsou jen projevem drzé snahy záležitost protahovat a postupně zasunovat pod koberec. A samozřejmě jde také o zachování finančních toků.\n100% jistě ne jan sixta|22.08.2012 - 07:50 Výsledovka říká něco jiného. Taky statistiky nákupních cen. Od 2011 platí pravidlo, že se během procesu vyjednávání s dodavatelem má dosáhnout úspora aspoň 10%. A jde tu právě o ty smlouvy, o kterých asi mluvil Lich, to jsou ty, které se nemusí soutěžit (dříve do 10 mil).\nJak říká ospalý kníže o svém ministerstvu:\n"... Je to chyba, která se stala. Při 2000 zaměstnancích nemůžeme předpokládat, že bude všechno bez chyby. Je to nepříjemné, asi i zločinné, nicméně v tak velkém podniku se opravdu může stát, že někdo selže."\nMonsieur Yves (Docteur Kalina) Milota|22.08.2012 - 13:15 Tady nejde o selhání, tady jde o zločineckou bandu, která systematicky, dlouhodobě a v obrovském rozsahu rozkrádala veřejné prostředky. A pokud míru korupce poznáte z výsledovky, tak jste u mně ekonomický čaroděj a nominuji vás na cenu Zlatý Babák.\nTo co říkáte, se jistě týká i jan sixta|22.08.2012 - 15:35 To co říkáte, se jistě týká i ministerstva zahraničí, že ano?\nS tou výsledovkou máte pravdu, použil jsem to nepřesně. Měl jsem na mysli to, že z mého omezeného pohledu fakt, že jsou snižovány náklady a nákupní ceny se tlačí směrem dolů, je jistým indikátorem toho, že korupce by neměla být 100% jak bylo řečeno.\nK CSC (nejenom): jan sixta|22.08.2012 - 07:34 I Heřman si pružně přizpůsobuje fakta. Jako zaměstnanec DP mám přístup k informacím a pana ředitele bohužel často potkávám. Přes zajímavě vypadající životopis je realita zásadně jiná, možná proto po odchodu z Eurotelu svoje pozice tak často střídal. Připomínám, že svoji firmu dovedl do konkursu s dluhem 22 milionů.\nK zakázce CSC: Od dubna 2011 se připravovalo nové výběrové řízení. Na zadávací dokumentaci pracovalo BDO, revizi finálního zadání provedl PWC. Tedy bez hlavního dodavatele poradenských služeb Deloitte. Po převzetí moci Stůjem a Češkovou (protože se po celou dobu svého fungování až do příchodu Liche báli cokoliv podepsat, kromě smlouvy, která snížila tržby DP...) bylo výběrko zastaveno a následně zrušeno (stejně jako ostatní). Lich také nechtěl nic podepisovat, což se zkraje dalo pochopit, ale nepřipravil žádné jiné řízení, nezahájil práce na nové zadávačce, takže došlo k dalšímu prodloužení smlouvy s CSC do 5/2013. Jenže toto prodloužení by se Úřadu vysvětlovalo špatně - obvykle mu stačí aspoň snaha situaci řešit.\nK pojištění: Podobný příběh. Česká poj. jednostranně vypověděla smlouvu, přestože byla vysoutěžena na další 2 roky (kvůli ztrátám z pov. ručení). Na přechodnou dobu byla z 5 oslovených ústavů Kooperativa. Byla připravena zadávačka, a duo Stůj/Češková nevypsalo soutěž. Dál platí totéž, jako CSC. Nikdo přece nemusel používat dříve vybrané organizátory soutěží. Stačila revize zadávací dokumentace, kterou by nějaká rozumně zkušená AK mohla ve spolupráci s makléřem do 3 týdnů vyhotovit a soutěž do 1, max. 2měsíců vyhlásit. Jenže Lich/Heřman, absolutně bez schopností řídit takto velký podnik, místo těchto drobných praktických problémů řešili to, co umí - konzultantské kraviny, v tomto případě jakési projektové řízení, čímž se rozumí velmi dlouhá jednání o ničem s nulovým výsledkem a bez dopadu na provoz DP. Znova připomínám, že ani Lich, ani Heřman nezměnili např. na oběhu dokumentů, ani na podpisovém řádu ANI ČÁRKU. A to mohli a podle jejich slov o augiášově chlívě rozhodně měli.\n1. Pracujete v DPP v Kulihrach|22.08.2012 - 09:22 1. Pracujete v DPP v ekonomické pozici a dlouhou dobu, je tedy vrcholně pravděpodobné, že jste s minulými vedeními byl konformní a budete je bránit. Vaše příspěvky tedy nejsou neočekávané a nestranný čtenář je musí vnímat výše nastíněnou optikou.\n2. Znám M. Heřmana dobře z 90. let, ve 2. polovině 90. let byl považován za jednoho z daleko nejlepších finančních manažerů v Česku, s čímž naprosto souhlasím. Teď už s ním kontakty nemám a nevím, co bylo příčinou toho, že se mu s kamarády v posledních letech nepodařilo rozjet byznys v Rusku a firmu poslali do konkurzu. Skončila tak ovšem velká většina zahraničních firem, které se snažily začít v Rusku a neměly za sebou velký západní kolos, ani se nespojily s ruskými vlivovými strukturami. To společníci jistě věděli také, neumím posoudit, jestli byli jen naivně optimističtí, nebo v tom bylo něco více. V DPP, pokud vím, byl M. Heřman velmi krátce. Předpokládám, že jste nikdy neřídil obří kolos. Změnit v jeho chování cokoliv za několik měsíců je těžké. V podniku s obrovskými politickými tlaky napojenému na veřejné rozpočty a s politiky v orgánech firmy - natož pak ovládaném organizovanou mafií (nemám nejmenší důvod pojmenování pana Lásky nevěřit, protože mám z minulosti zkušenost s něčím podobným na jiném místě) - je úplně nejobtížnější změnit to, co je pro mafii klíčové. V řádu týdnů až měsíců je to bez politické revoluce nebo privatizace podniku nemožné. Spektrum nástrojů, které tyto bandy používají k tomu, aby se vám změna co nejdéle nemohla podařit, je široké a pro veřejnost asi nepředstavitelné. Možná to ale bylo jen o špatných prioritách nového vedení, nevím. Předpokládali, že mají dva roky času. Neodhadli, že je honí hladová zvěř, které jde nejen o penězotoky, ale možná i o svobodu, a že si nikdy nemohou dávat opodstatněnou naději, že mají více času než následujících 24-48 hodin.\n3. Pokud jde o podpisový řád: ze slov pana Liche rozumím, že GŘ podepisoval téměř vše. Z hlediska efetivnosti je to samozřejmě úplný nesmysl. V podmínkách nepřátelského prostředí, kde nikoho neznáte a vládci vám brání přivést si své vlastní lidi, ale nevím, nevím, jestli by okamžité delegování pravomocí k nižším strukturám dopadlo jinak, než že karavana by jela předchozí cestou nerušeně dál. Už Dvořák omezil podpisová jan sixta|22.08.2012 - 10:12 Nikoliv popořadě:\nUž Dvořák omezil podpisová práva. Jenže viděno "optikou" nestranných čtenářů to asi bylo špatně, protože soustředil vše na sebe. Naopak Lich tím, že pokračoval v nastaveném procesu, se pouze bránil nepřátelskému prostředí.\nSám Lich označil člověka z nákupu za nedůvěryhodného, ale nevyhodil ho. Stále tam je a do minulého týdne mu vozil na vozíku hromady dokumentů k podpisu.\nSouhlasím s vámi, že si pánové Lich/Heřman asi špatně nastavili priority. Důraz na audit je fajn (ale tomu se dá věnovat třeba 1-2 hod denně, zbytek musí dokončit dodavatel s týmem majícím všechny pravomoce), ale neřešit (aspoň nezačít) problém desítek mld. v nutných investicích během několika let, a současně provoz, kdy i v případě úspor (po vymetení chlíva) 1 mld. tato úspora nebude znát (nebude totiž na splátky úvěrů) mi nepotvrzuje vaši informaci o jednom z nejlepší finančních ředitelů v ČR. Navíc, v 1/2 90 let byl dobrým finančním ředitelem prakticky kdokoliv schopný mluvit anglicky.\nZ podkladů v insovl. rejstříku se mi zdá, že Heřman dodával v rámci ČR. Takže neuspěch v Rusku to asi nebyl.\nMáte opět pravdu, kolos jsem neřídil. Stejně jako Lich, a to asi byl ten problém. Jenže lidí, kteří zvládli podnik nad 10000 lidí tady moc není. Piráty kdysi stačilo vysadit na pustý a vzdálený ostrov ctenarCP|22.08.2012 - 06:25 Nyní bude nutné pověsit je na ráhna. Nebo použít tradiční, pravicové, katolické řešení: setnout hlavy, narazit na kůly a turistům na Karlově mostě připravit autentickou prřipomínku doby, kdy katolická šlechta (církev) po vyhrané bitvě rozšířila své statky (ano, i ty nyní restituované). Obzvláště Vodrážkova tlama, sešitá po velmi záhadném pádu na kole, má potenciál na kůlu odrazovat od kriminální činnosti.\nProtože hrozí nebezpečí z prodlení, bude třeba vše provést v režimu zrychlených řízení - tedy bez soudů. Čas jsou peníze.\nTeď jste mě dostal, málem murdoch|22.08.2012 - 12:41 Teď jste mě dostal, málem jsem si smíchy krůpnul do textilu:-))\nJinak jak hodnotíte rezultát ze schůzky zastupitelů ODS? Nosek má být nominován do nové dozorčí rady, ale o sešité tlamě jsem nic nezaslechl. Že by aspoň malé primátorovo vítězství?\nBohuslav Svoboda David Vodrážka Dopravní podnik hlavního města Prahy Jiří Nouza Josef Nosek korupce Michal Heřman ODS TOP 09 Vladimír Lich Úřad pro ochranu hospodářské soutěže Chrono


Doufám v žití, ale jsem připraven zemřít. W.Shakespeare - Jednorázovky - První sníh\nTen večer začalo sněžit. Jedna polovina lidí se radovala a druhá klela nad tím, jak budou muset ráno zase o chvíli dřív vstát, aby odhrnuli cesty a chodníky.\nAle mladému chlapci, který utíkal zběsile lesem, to nevadilo. Nebo možná si toho ani nevšimnul. Lehké, místy potrhané oblečení na něm vlálo a malé sněhové vločky padaly na jeho tělo poseté modřinami, jako milosrdní chladiví pomocníci. Zima mu nevadila. Nohy se mu pletly, jak z únavy, tak od bolesti. Věděl, že už dlouho utíkat nevydrží. Spěšně natočil hlavu s krátkými zrzavými vlasy a pohlédl za sebe, jestli ho nesledují. Od úst mu šla pára, jak oddychoval. Míjející krajina se každým krokem zpomalovala, jako by ho chtěla brzdit, ale brzy mu došlo, že to on už nevydrží běžet. Ale nemohl zastavit. Bál se, a kdyby na chvíli přestal utíkat, musel by se soustředit na horkou tekutinu, která mu stékala po stehnech dolů. Byla to nejspíš krev, možná ještě s něčím, ale na to nechtěl už ani pomyslet. Když se ve strachu znovu ohlédnul, jeho štíhlá noha zakopla o větev a malé vyhublé tělo padlo na zem. Ale on takhle přece neskončí, nebo ano? Z posledních sil se zvedl s pomocí stromu a rukou si setřel slzy, které se ne a ne zastavit. Pomalu se smiřoval s osudem. Tady skončil. Jestli ho nenajdou lidé z domova, nejspíš umrzne. Nohy se mu teď už samy podlomily a on se svalil do čerstvě napadaného sněhu, letos to byl první. Nezbylo nic, než jen odevzdaně zavřít oči a přijmout tu líbivou náruč, kterou mu poskytlo bezvědomí.\nVysoký hnědovlasý muž šel s taškou nákupu ke svému černému BMW. Barevná šála kolem krku byla užitečná v takové zimě. Dálkovým ovladačem odemkl auto, nákup hodil na sedadlo spolujezdce a čekal, až se trochu zahřeje motor. Nakoupil si zásoby tak na týden. Jet na chatu jeho matky bylo to nejlepší, co mohl udělat. Být chvíli sám a izolovaný od všech ostatních bude dobré. Po její smrti neměl na nic náladu. Cesty v těchto skalách byly zrádné. Všude zasněžené stromy. Člověk by se tady mohl dost snadno ztratit. Řezal zatáčky jako pravý závodník. Musel zapnout stěrače, jelikož se hustě rozesněžilo. Přes padající sníh na cestu moc neviděl, ale zrak měl ještě dobrý na to, aby si všiml, že na kraji cesty někdo leží. Zastavil u krajnice. Nasadil si kapuci a doběhl k tělu chlapce? Co dělá tak pozdě tady? Jak se sem dostal a proč tu leží?\n„ Slyšíte? Co tu děláte?“ Mladík mu neodpovídal. Byl tak mladý a nevinný. Nemůže ho tam nechat jen tak ležet, a proto se rozhodl ho vzít sebou. Skočil otevřít zadní dveře auta, a pak ho vzal do náruče. Naložil ho do auta a zabouchl dveře. Svůj směr nezměnil a pokračoval v cestě na chatu.\nKdyž přijel na chatu, už pomalu přestávalo sněžit. Otevřel mohutné dveře a vstoupil do obrovské haly. Bylo to tam starožitně zařízené. Všechny věci co se tu nacházely, byly převážně z aukcí. Matka si na nich potrpěla. Její hobby. Musel se usmát. Stýskalo se mu po ní. Chtěl si pro dnešek lehnout do postele se svými myšlenkami, ale musí se postarat o toho kluka. On je teď priorita. Odkryl ze sedačky igelit a opatrně ho na ni zatím položil. Přidřepnul si k němu a rukou mu odhrnul vlasy z tváře. Byl hezký a určitě mladý, nejvíc tak šestnáct, sedmnáct. Měl potrhanou mokrou košili, zpod které prosvítalo pohublé tělo. Musí ho očistit. Začal napouštět vanu a nalil do vody pár uvolňujících olejíčků. Když byla teplá voda do půlky vany zašel pro hocha a položil ho na koberec co byl uprostřed koupelny.\nZačal mu pomalu sundávat oblečení a odhaloval modřiny. Někdo ho musel týrat. Chudák kluk. Určitě se těm hrozným lidem snažil utéct. Kioshi je zodpovědný a postará se o jeho bezpečí. Už mu nikdo neublíží! Když ho vysvlékl, položil ho do vany. Mírně sebou cukl, zřejmě z přívalu tepla. Očišťoval ho měkkou houbičkou a smyl mu z těla všechno to trápení, co držel na svých bedrech. Přejížděl mu rukama po těle. Po chvilce toho nechal, protože si uvědomil, že by mohl považovat jeho za nepřítele. Později.\nZ batohu vzal tričko s nápisem LINKIN PARK a oblékl ho do něj. Nejlepší pro něj bude odpočívat v posteli na vrchu v ložnici. Je tam klid a ticho, ostatně jako ve všech ostatních místnostech na této chatě. Zakryl ho zelenou dekou a sedl si do houpacího křesla přesně naproti jeho obličeji. Začínal se mu líbit. Díval se na něj hodiny, až ho nakonec přemohl spánek a propadl se do snu.\n„Daichi, pojď sem.“ Napřáhl černovlasý muž s brýlemi ruce. „Neboj se, já ti neublížím.“ Usmíval se.\nChlapec přišel blíž a nechal se strhnout, možná až příliš tvrdě na lůžko. „Neboj se, bude se ti to líbit.“ Zašeptal muž slizce. Proč si toho chlapec nevšimnul dřív. Jeho dotyky mu byly odporné.\n„Pusťte mě. Já- já nechci.“ Snažil se vykroutit a z očí mu začaly padat slzy.\n„Nemáš právo si vybrat, ty nejsi nic.“ Zasmál se muž a roztrhl chlapci košili.\nRusovlasý chlapec vykřiknul a posadil se. Jenom sen, byl to jen sen! Opakoval si v hlavě pořád se zavřenýma očima. Kde teď je? Zpátky v ústavu? Nebo je mrtvý... možná. Víčka očí se mu zatřepotala a odhalila velké mahagonově hnědé oči orámované černými řasami.\nLežel někde na posteli, nejspíš. A na nohách měl přehozenou zelenou chlupatou deku. Nebyl v domově, tam tak pohodlné deky nemají. Tak kde? Sklonil hlavu a vytřeštil oči na obrovské modré tričko. Někdo ho převlékl, zase se ho někdo dotýkal! Využil jeho bezmocnosti? Kdo to byl?\nChlapec se rozklepal po celém těle a zvedl hlavu. V tom momentě ztuhnul. Naproti němu seděl muž v houpacím křesle. Spal. Chlapec si povytáhnul deku až ke krku a prohlédnul si jeho společníka. Jistě vysoký a svalnatý muž seděl podivně zkroucený a jednou rukou si podpíral hlavu s delšími světle hnědými vlasy. Do obličeje mu přes ně vidět nebylo. Co mu udělá, až se probudí? Zbije ho? Zneužije? Nebo oboje a pak ho vyhodí? Tak jako ti lidé tam... Odhrnul přikrývku a pokusil se co nejtišeji postavit. Sotva co se bosou nohou dotknul země syknul od bolesti, ale byla menší než před tím. Ten muž ho ošetřil? Pátravým pohledem na něj pohlédl. Ne, už nebude nikomu věřit. Pomalu se dobelhal k velkým dveřím a otevřel je. Musí zmizet, než se probudí.\nNezatěžoval se zavíráním, prostě se rozeběhnul nejrychleji, jak mu to jeho stav umožňoval po chodbě. Ten muž musí být hodně bohatý. Všude byly samé starožitnosti a všechno bylo ze dřeva. Zahnul za jeden roh a ocitl se v nějaké hale navrchu schodiště. Zkřivil obličej už jen z té představy, že bude muset jít dolů. Každý schod značil jednu dávku bolesti na víc. Vážně ještě jeho tělo nebylo v pořádku. V půlce schodů se zastavil a ztěžka se opřel o zábradlí. Moc to bolelo. Snažil se zadržovat slzy, ale nějaká se přece jen vždycky dostala ven a sklouzla mu po tváři. Nebylo to ani kvůli bolesti, jak kvůli smutku, který mu rozežíral srdce zevnitř. Proč ho nemůže mít nikdo rád? Chtěl cítit lidské teplo u sebe, chtěl si s někým moc povídat a smát se. Chtěl někoho milovat. Stěna slz mu znemožnila výhled, a tak se muselo stát, že dřív nebo později spadne. Pár schodů nad zemí se mu podlomila rozklepaná noha a on padal. Padal na světle hnědé nalakované parkety. Už se tam viděl s rozbitou hlavou v kaluži krve, když ho někdo popadl za ruku a přetočil dozadu s tím, že na zem dopadl on a ne chlapec, který skončil na měkkém těle po sebou.\n„Au!“ Ozval se hluboký hlas.\nRusovlásek otevřel velké oči a pohlédl na muže pod ním. Jeho pohled se setkal s nebesky modrým a hlubokým.\n„Co to děláš? Chceš si ublížit ještě víc?“ Zeptal se hnědovlásek a jednou rukou objal chlapce nad ním, aby mu pomohl z něj slézt, když vykřikl a sám odskočil.\n„Počkej, chtěl jsem ti jenom pomoct.“ Snažil se muž ospravedlnit svoje počínání, když sledoval chlapce před ním, jak se s vytřeštěným pohledem snaží odplazit co nejdál od něj, připadal mu jako nějaké vystrašené zvíře.\n„Nic ti neudělám, slibuji. Jmenuji se Kioshi a ty?“\nČekal, že ihned odpoví, ale to se nestalo. Díval se na něj nevraživým pohledem, jako by se mu snažil říct, že jestli se ho jenom dotkne tak to bude to poslední, co udělá. I když by mu ten vyhublý klouček sotva něco udělal, Kioshi ho respektoval a nechal mu volný prostor.\n„Nemusíš se semnou bavit, ale byl bych rád, kdyby ses vrátil do postele. Jde o tvoje zdraví.“ Chtěl mu vzít rameno a podepřít ho z jedné strany. Viděl zamračení v jeho tváři, tak zvedl ruce nad hlavu s úmyslem míru. „Fajn, jak myslíš.“ Odvětil. Ten malý se držel zábradlí a snažil se podepřít, jak jen mohl, ale do schodů prostě nemůže vyjít sám. Přiskočil k němu a podepřel ho i když nechtěl. Už mu neodporoval a nechal si pomoct. Kioshi byl rád, že vyhrál. Potom, co ho odvedl do postele, ho přikryl. Ani se na něj nepodíval a hlavu odvracel směrem k oknu. Venku zase sněžilo. Stejně by se ten malý nikam nedostal, pomyslel si Kioshi. Rozhodl se, že mu uvaří kuřecí vývar.\n„Nedal by sis trochu polévky? Po včerejšku musíš být jistě zesláblý a vyhladovělý.“ Zase neodpověděl. Co s ním? Jak ho přimět mluvit? Nebude se ho na nic ptát a prostě jde vařit a on to sní, ať se mu to líbí nebo ne.\nChlapec přemýšlel, jestli se má zase pokusit utéct. Kioshi si teď dá už určitě pozor, aby mu zase neutekl. Nejspíš mu nezbude nic jiného než ležet a čekat, co s ním bude. Jestli mu něco udělá, jestli ho vyhodí. Ale když jemu nepřipadal nebezpečný. Nebo mu aspoň nepřipadal zlý. Nevypadal jako někdo, koho by se měl bát. Když na něj promluvil... má tak krásný hlas. A tak přívětivý. A pomohl mu do schodů, i když ho na poprvé odmítl. Dlouho necítil teplo dalšího člověka, vyjímaje... ne, na to už nesmí myslet. Měl by mu věřit? Nechtěl se znovu zklamat.\n„Já... neumím moc vařit, jenom jsem to ohřál, na tom se snad nic zkazit nedá.“ Vešel do místnosti Kioshi s polévkou na tácku.\nRusovlásek se poposunul na posteli, aby byl od muže co nejdál a přitáhnul si přikrývku ke krku. Jak zjistil, neměl na sobě nic než tričko. Nic!\n„Ty se mnou nebudeš mluvit, že?“ Pousmál se Kioshi smutně a posadil se na kraj velké postele. „Nevím, jak ti říct, že ti nechci ublížit. Našel jsem tě, když jsem jel z města. Ležel si na cestě v bezvědomí, měl jsem o tebe strach.“ Nabídnul chlapci misku s polévkou.\nNevěděl, jestli si ji má vzít. Nesnášel tu strašnou nejistotu, kterou ten den zažíval pořád. Zaujatě Kioshiho poslouchal. To by odpovídalo. Nepamatoval si to moc jasně, ale ještě matně si vzpomínal, jak padl do sněhu, jak už nemohl dál.\n„Vezmi si ji.“ Zamračil se muž dnes poprvé.\nChlapec se trochu leknul jeho výrazu a roztřesenou rukou se natáhnul po misce. Polévka příjemně hřála. Ještě jednou se podíval, na teď už zase usměvavý pohled Kioshiho a vzal do prstů hůlky.\n„No, nevím, jak se jmenuješ. Jak ti budu říkat? Nalezenec, nebo poustevník?“ Poklepal si na bradu Kioshi. „Ne, budu ti říkat vyžle.“\nChlapec najednou vyprskl polévku. Zasmál se. To na něj opravdu sedělo. Ještě s úsměvem pohlédl na muže před ním, který si ho zálibně prohlížel.\n„Máš krásný úsměv.“ Usmál se a opřel se rukama za zády o postel. „Chutná ti?“ Kývnul k misce.\nChlapec přikývnul a trochu zčervenal. „Daichi.“ Pípnul a zahleděl se na nudle v polévce. „Jmenuji se Daichi.“\n„Pěkné jméno“ Nejradši by ho teď a tady políbil na jeho jistě úžasně vlhké a měkké rty plné vášně, bojácnosti a odhodlání. Pustit se do něčeho tak vzrušujícího by bylo báječné, alespoň pro něj. Nedovoloval mu to však strach z toho, že by udělal jenom to a byl by konec. To nechce, takže bude muset být trpělivý.\nČekal, až dojí polévku, aby mohl odnést podnos. V duchu se radoval z toho, že ho přiměl mluvit. Nechtěl moc spěchat, tak na to šel pomalu a snažil se vyhýbat choulostivým rozhovorům.\n„Kolik je ti let?“ Vypadal jako by váhal jestli mu odpovědět nebo ne. Nadechl se a promluvil roztřeseným hlasem.\n„Sedmnáct.“ Tak mladý. Může mít rád tak máloletého chlapce? Na věku přece nezáleží. Jemu nebylo o moc víc. O tři roky, ale přece jenom je starší.\n„Chceš si promluvit o tom, co se stalo?“\n„Budu mluvit o všem, ale o tom ne. Prosím“ Viděl ublížený výraz v jeho tváři.\n„Dobře.“ Souhlasil, protože si s ním chtěl povídat o čemkoliv. Chtěl ho vidět smát se. Rozzářený úsměv na jeho tváři, jako úsměv dítěte co dostalo novou hračku. Muselo se stát něco strašného. Věděl, že ho museli mlátit, nemluvě o zneužívání. Určitě si prožil peklo, proto se bude snažit udělat mu pobyt tady co nejkrásnější.\n„Co kdybychom tě přestěhovali dolů do obýváku? Já bych se snažil něco uvařit a ty bys mohl sedět na pohovce u krbu.“ Když Daichi přikývl, Kioshimu poskočilo srdce.\n„Dolů tě odnesu ano? Kdybys zase chodil, bolelo by tě to víc, než když tě ponesu.“ Vypadal, že se mu do toho moc nechce, ale nechal se vzít. Kioshiho silné paže ho pomalu nesly ze schodů. Užíval si, že se ho může dotýkat. Z jeho těla sálalo teplo. Po tom, co ho umyl, mu nádherně vonělo tělo. Když došli k pohovce, nechtělo se mu ho položit, chtěl ho cítit u sebe. Musel se vzdát jeho tělesného tepla a položit ho na pohovku, aby si roztomilý Daichi ničeho nevšiml. Odešel se uklidnit do kuchyně.\nDnes toho na Daichiho bylo až příliš. Nevěděl co dělat, co očekávat. Ale jedno věděl jistě, s Kioshim mu bylo dobře. Tak dobře, jako s nikým jiným. Když ho vzal do náruče... mohl by ho mít někdo takový rád?\n„...ty nejsi nic!“ Objevily se mu v mysli slova toho muže z domova. Měly pravdu, on není nic. Nejspíš až se trochu zotaví, odveze ho Kioshi do města a skončí zase v ústavu, kde ho budou používat jako rohožku, do které se dá kopnout, když zrovna není dobrá nálada.\nZ očí mu už po několikáté začaly pozvolna utíkat slzy. Otočil se na krb, ze kterého sálalo příjemné teplo. Bylo to uklidňující. Jen tak tam seděl, pozoroval plameny a plakal. Jak moc by si přál moct tady zůstat. Už nezažít žádné jiné trápení. Sedávat tady u krbu s hrnkem čaje a s Kioshim po boku, třeba jen jako kamarádem a povídat si.\n„Daichi, co se děje? Bolí tě něco?“ Vytrhl ho z myšlenek hluboký a možná trochu starostlivý hlas a na rameno mu dopadla ruka.\n„Nedotýkej se mě!“ Zavřískal a odskočil na zem. V tom si uvědomil, co udělal. Kioshi na něj hleděl nechápavým a ublíženým pohledem. Píchlo ho z toho u srdce. „Já se omlouvám, omlouvám se...“ Šeptal stále dokola a ještě víc plakal.\nKioshi si k němu starostlivě přidřepl a chtěl ho pohladit, když raději ruku stáhnul a zaťal v pěst. Jak mu mohl někdo ublížit? Kdyby věděl kdo to udělal, neváhal by a na místě ho zabil. Když sledoval toho chlapce s ustrašenýma očima plnýma slz, jak sedí na podlaze, měl potřebu ho obejmout a už nikdy nepustit. Chránit ho už na věky od všeho zlého. Poskytnout mu domov.\n„Daichi, já... Prosím, vím že je to pro tebe těžké, ale zkus mi věřit. Přísahám, že tě nezklamu.“ Zašeptal tiše a ještě víc se k chlapci přiblížil, ale nedotknul se ho, nechal mu možnost na rozmyšlenou. Jestli ho teď odmítne, bude všechno v háji.\nDaichi zvedl uslzené oči a jako by v sobě sváděl boj. Skenoval Kioshiho kamenný obličej a hledal v něm stopy po lži. Když muž před ním trochu nadzvedl koutek úst, bylo rozhodnuto. Padl mu do náruče. Věděl, že riskuje. Už zase někomu věří a to mu může znovu a znovu ublížit. Ale on to potřeboval. Daichi mu potřeboval a chtěl věřit.\nV jeho náruči bylo krásné a hřejivé teplo. Kioshi objímal Daichiho tím nejkrásnějším způsobem jakým uměl. Položil mu ruku na rameno, ale jenom jemně. Pořád měl všude modřiny, tak se snažil být co nejněžnější. Hladil ho po zádech.\n„Do sprchy. Teplá voda ti udělá dobře.“\nDaichi se na něj podíval pohledem zraněného kotěte. Pořád byl zraněný a potřeboval pomoct. Kioshi podepřel svého malého přítele a pomohl mu dostat se do koupelny.\n„Myslíš, že se udržíš na nohou ve sprše?“ Pochyboval o tom. Mohl by tu zůstat s ním, ale to by se maličkému asi nelíbilo.\n„Jo, zvládnu to.“ Vysvlékání nebylo nic složitého. Stačilo si sundat tričko LINKIN PARK a byl nahý. Kioshi se otočil a pomalu odcházel z koupelny. Zaslechl tvrdou ránu, jako kdyby na zem spadnul slon. Okamžitě otočil směr, vrhl se ke sprše a otevřel prosklená dvířka. Daichi se pokoušel zvednout, ale když uviděl Kioshiho zakryl se a sklonil hlavu. Styděl se. Kioshi natáhl ruku do vzduchu, nedotkl se však Daichiho, nýbrž se natáhl pro ručník. Rozložil jej a hodil na schouleného Daichiho. Ručník ihned chytil a zabalil se do něj.\n„Pomůžeš mi prosím vstát?“\nNebyla potřeba žádná slova odpovědi. Automaticky Daichiho zvedl.\n„Mohl bys mě prosím podržet? Chci se umýt a sám to nezvládnu.“ To co pronesl znělo poraženě. Postavil se vedle něj, opřel ho o zeď a držel ho za ruku. Vzal malou houbičku a jako minule ho omýval vonícím gelem.\nTen člověk, co ubližoval mému malému Daichimu..Moment, mému? Znal ho chvíli a považoval za svého. Ten co mu ubližoval za to zaplatí. Na to osobně dohlédne! Podíval se na Daichiho. Měl odvrácenou tvář a plakal.\n„Daichi?“ Ustal Kioshi v pohybech po jeho těle.\nChlapec zase plakal, ale nebylo to z toho, že by mu bylo něco nepříjemné, právě naopak. Ještě nikdy se k němu nikdo nechoval tak mile a něžně. Cítil jak se ho Kioshi dotýkal a připadal si jako v nebi. Tak lehké a příjemné doteky...až z toho začal zase plakat.\n„To nic, pokračuj prosím.“ Zašeptal a položil si hlavu na Kioshiho hruď, když se odtáhl. „Máš mokré oblečení.“\n„To nevadí, uschne.“ Zakroutil Kioshi hlavou a rozepnul si knoflíky u košile, kterou následně hodin ven ze sprchy na kachličky. Podíval se na Daichiho, který na něj hleděl vytřeštěným pohledem. Uvědomil si, jak to asi musí vypadat.\n„V pořádku?“ Naklonil trochu hlavu.\n„J-jo, asi jo.“ Pokývnul Daichi a jednu ruku si opřel o Kioshiho nahou hruď, jak to chtěl udělat před tím.\nByl krásný, jak v obličeji, tak i jeho postava. Teď bylo ještě víc neuvěřitelné, že by mohl mít rád někoho jako je Daichi. Nechal se znova opřít o zeď a užíval si Kioshiho doteky. První hubkou, kterou po chvíli vystřídaly ruce. Ani si toho nevšiml. Měl zavřené oči.\nKioshi si nemohl pomoct. Když měl tohle všechno v náruči, jak se mohl ovládnout? Řekl sice, že mu nic neudělá, a taky nechtěl, jenže nevěděl, kam až může zajít. Chycen situací naklonil hlavu a přejel Daichimu rty po krku.\n„Kioshi...“ Zakňučel Daichi. Nebylo to jako by protestoval, spíš vzdychl.\nNerozuměl si. Ještě před pár hodinami chtěl umřít žalem a už nikomu nevěřit. A teď? Jak moc chtěl muži před sebou věřit, ale pořád se bál.\n„Neplač.“ Promluvil najednou Kioshi.\nCože? On přece... Daichi si položil prsty na tvář. Opravdu zase plakal.\n„Ne, já jsem šťastný.“ Usmál se.\nŠťastný a s ním? Nemohl tomu uvěřit. Natočil hlavu a pomalu se přibližoval k Daichimu. Má nebo nemá? Má. Za pokus to stojí. Letmo přejel svými rty po jeho. Čekal, co se stane a doufal ve štěstí. Daichimu se to zalíbilo a opětoval mu letmý polibek na rty. Jako elektrický šok jím projelo vzrušení. Cítil touhu a chtíč. Moc brzo. Je moc brzo, nesmí to udělat, říkal si v duchu. Taky že neudělal. Neublížil by mu.\nKioshi se odtáhl.\n„Nastydneš. Raději tě odvedu do postele.“ Daichi zmateně pohlédl na Kioshiho a nechápal co se děje. Před chvílí se tak intimně dotýkali a najednou jako by polil oheň vodou.\nKioshi na sobě nedal nic znát. Chladně ho dovedl do postele, zavřel za sebou dveře. Kousek popošel, opřel se o zeď a svezl se k zemi. Rukama se zatahal za vlasy až si jich pár vyškubl. Ten chlapec si toho tolik prožil a on mu teď dává naději, že by mohl zůstat s ním. Nakonec, proč by nemohl kdyby chtěl? On je sám a nemá se o koho starat. Daichi někoho takového potřebuje. Bude ale chtít? To co se stalo ve sprše bylo nepřípustné. Nebude ho do ničeho nutit, a když přijde, tak přijde. Byl by šťastný, kdyby jo. Do té doby se od něj bude držet dál.\nDaichi nechápal co se stalo. Vždyť to on ho přece políbil a potom... nemohl tomu uvěřit, už zase se to stalo. Zase se zklamal. Myslel, že ho má Kioshi rád, že ho chce. Ale nebyla to pravda, jenom mu bylo zase ublíženo. Položil se na polštář. Teď už věděl, co se bude dít. On ho vyhodí. Zase ho pošle do toho strašného domova. Jak ho mohl zklamat za tak krátkou dobu? Chtělo se mu zase plakat, ale nemohl. Už asi prolil všechny slzy, které mohl. Zavrtal se do polštáře a nadechl se. Ještě tady asi nikdo krom jeho nespal. Ale proč je na něj tak hodný, když ho nechce? Aby měl čisté svědomí? Asi to tak bude.\nZ toho mu bylo do breku ještě víc. Je možné zamilovat se do někoho tak rychle? Nejspíš ano. On se zamiloval do jeho něžných doteků a tichých uklidňujících slov. Jeho srdce, které se v Kioshiho náručí začalo pomalu uzdravovat se zase rozbilo na tisíc kousků. Ale přesto chtěl být u něj. Přál si být po jeho boku, jak nejdéle to půjde. Opatrně vylezl z postele a postavil se na roztřesená kolena. Nechodilo se mu ještě zrovna nejlíp, ale už to bylo lepší. Pomalu vyvrávoral z pokoje a ocitl se zase u schodů. Tentokrát se pevně chytil zábradlí a postupoval opatrně. Sice to bolelo, ale musel ho vidět.\nKdyž konečně došlápl na parkety, potichu doťapkal až do obýváku. Na pohovce před\nním, zády k němu seděl Kioshi. Nejspíš byl do něčeho zabraný, měl skloněnou hlavu. Daichi se k němu přiblížil. Vysoký hnědovlasý muž měl na nose tenké brýle a četl nějakou knížku. Chlapec si potichu dřepnul k boku sedačky tak, aby ho Kioshi neviděl a přitáhl si kolena k bradě. Bylo mu tam dobře, protože věděl, že kousek vedle něj sedí Kioshi.\nDlouhé hodiny si četl, aby se nemusel potkat s Daichim. Nebylo ho vlastně ani kde potkat, ale snažil se před ním prostě schovat. Kdyby mu pohlédl do jeho nevinných očí, nevydržel by to a musel by po něm skočit. Nevěděl ani, co to vlastně čte, protože příliš přemýšlel nad Daichim a jeho osudem a co s ním bude. Mohl by mu navrhnout, aby zůstal u něj. Musí zůstat, neví totiž, jak by to teď bez něj zvládl. Měl by ho jít alespoň zkontrolovat a zeptat se jestli něco nepotřebuje. Čistě ze zdvořilosti. Vstal a v duchu si chystal, co mu tak zhruba poví, když uviděl Daichiho jak sedí u sedačky s hlavou opřenou o kolena. Jak se sem kruci dostal? Byl příliš zabraný do svých myšlenek, že ho ani neslyšel jak přišel. Vypadal tak roztomile. Nechtěl ho probudit, ale z takového sezení ho akorát budou bolet záda.\n„Daichi, co tu děláš? Máš být v posteli.“\nVěděl, že Daichi otevřel oči, ale nezvedl hlavu. Přehlédl to bez povšimnutí.\n„Daichi no tak, probuď se a pojď do postele. Proč jsi přišel?“\nVrhl se mu k nohám a jak klečel na bolavých kolenou objal ho rukama kolem pasu.\n„Prosím tě, Kioshi nevyhazuj mě. Chci tady zůstat. Chci zůstat s tebou, prosím.“ Ten malý k němu zvedl hlavu a Kioshi viděl, jak mu po tváři teče slza. Klekl si k němu na zem a slzu rychle setřel. Proč si myslí, že by ho chtěl vyhazovat? Zpátky k těm lidem co mu udělali ty strašné věci? To by přece neudělal ani nemohl udělat.\n„Jak tě mohla napadnout taková hloupost? Proč bych tě vyhazoval?“ Ptal se nabroušeně.\n„Po tom ve sprše jsi se ke mně začal chovat hrozně odtažitě a ani jsi za mnou nepřišel. Myslel jsem, že mě nechceš a že mě vyhodíš nebo pošleš zpátky k- k..“ Nemohl to doříct.\n„Já jsem se tak choval, protože jsem si myslel, že po tom všem co se ti přihodilo to bylo moc rychlé a ty bys nechtěl..“ být semnou, dořekl si pro sebe v duchu. To mu nahlas říct nemohl. Jednu pusu si ve sprše dali, ale to neznamená, že se mu líbí muži stejně, jako jemu.\n„Ale já chci. Prosím, nevyhazuj mě. Udělám, co budeš chtít. Nebudu tu překážet slibuju, jen mě tu prosím nech.“ Zabořil mu hlavu mezi hlavu a rameno. „Jestli máš ženu nebo tak, určitě...“ Zlomil se mu hlas.\n„Nemám žádnou ženu Daichi, vlastně jsem úplně sám.“ Pousmál se a pohladil to klubíčko neštěstí po hlavě. „Můžeš u mě zůstat, jak dlouho budeš chtít, společnost jen uvítám.“\n„Opravdu?“ Rozzářily se mu oči jako malému dítěti. Myslí to vážně, nechá ho tady?\n„Jistě, ale chci, abys mi řekl, co se stalo.“ Povytáhnul nekompromisně obočí a zvedl se i s chlapcem na nohy. Posadil ho na jeden kraj pohovky a sám si sedl na druhý, dál od něj. Čekal, ale chlapci se do toho nějak nechtělo. Seděl tam jako zvíře, které čeká na porážku a mračil se.\n„Můj ty smutku, pojď sem.“ Natáhl ruce, čehož Daichi hned využil a stulil se mu v náručí.\n„Já jsem nikdy nepoznal svoje rodiče.“ Zahleděl se do ohně a zhluboka se nadechnul.\n„Byl jsem v pár pěstounských rodinách, ale vždycky mě buď vrátili, nebo dali do úplně jiného domova. Nevím, proč to dělali, vždycky jsem se strašně snažil. Když jsem nevydržel ani u šesté rodiny, skončil jsem v místním dětském domově. To bylo před rokem. Dostali moji složku a přečetli si, že mě každý vrátil a tak na mě byli přísní. Vyčítali mi, že jsem nemožný a každý den jsem měl na talíři, že se mnou nikdo nevydrží. Já... mrzelo mě to. Když jsem jednou na podobnou narážku reagoval, dozorce mě praštil. Od té doby mě bili skoro za všechno, i když jsem nic neudělal.“ Rozvzlykal se a začal se třást po celém těle.\nKioshi ho ještě pevněji objal, ale nepřerušil ho. Vřel v něm vztek a zloba.\n„Já se opravdu hrozně snažil nic neprovést, ale stejně jsem si to schytal vždycky já. Byl tam jeden muž, ten jediný mě nebil. On byl na mě hodný a vždycky mě ošetřil. Nevím, jak se jmenoval, říkali jsme mu doktore. Já, jednou jsem za ním přišel s pláčem a on...“ Odmlčel se. Kioshimu bylo jasné, co se tam asi v ten moment událo. „On mluvil tak přívětivě, ale potom mě hodil na postel a roztrhnul mi košili. Říkal, že nejsem nic, že nemám na výběr...“ Schoval si obličej do dlaní a zavrtal se ještě víc ke Kioshimu.\n„Pšššt, už o tom nemusíš mluvit, dobře? Už je to pryč.“ Hladil ho hnědovlásek po zádech a konejšivě se pohupoval tam a zpět.\nUsnuli spolu v náručí, šťastní, že mají jeden druhého.\nKioshi se ráno probudil jako první. Cítil na sobě teplo Daichiho těla, který tiše oddechoval. Hlavu měl položenou na jeho hrudi a usmíval se ze spaní. Chtěl se nějak zvednout, aby mohl udělat snídani. Opatrně přesunul Daichiho hlavu a vyměnil svou hruď za velký polštář. Určitě si toho ani nevšiml. Po špičkách se odplížil, vzal klíče od auta a vyrazil do města.\nRozhodl se, že koupí Daichimu něco na oblečení. Pořád chodí v tom tričku od LINKIN PARK. Přišel do obchodu s oblečením. Doufal, že správně odhadne velikost. Vzal tmavě zelené kalhoty s hnědým páskem a k tomu nějaké tričko a mikinu. Stavil se do pekařství a koupil na snídani čerstvé pečivo a zásoby na další dny.\nVrátil se a Daichi čekal u dveří venku.\n„Okamžitě běž dovnitř. Jsi normální? Co děláš v té zimě?“ Zakřičel na něj až sebou Daichi trhnul. Viděl jak se mu od pusy vznáší bílé obláčky dechu.\nVypadal jako by k těm schodům přimrzl. Nechal nákup nákupem a vzal ho dovnitř. Rozdělal oheň v krbu. Za chvíli se pořádně rozhoří a vytopí teplem celou místnost.\n„Bál- bál jsem se, že- že už se nevrátíš.“ Zakňučel.\n„Ty mi vůbec nevěříš. Nezradil bych tě.“ Vzal do rukou jeho obličej. „Slyšíš? Nezradil bych tě!“ Objal ho. Daichi se pomalu přestával třást. Už mu začínalo být teplo.\n„Koupil jsem ti nějaké oblečení, abys nemusel chodit pořád v tom triku.“ Daichi se usmíval od ucha k uchu. Byl rád, že je Kioshi zpátky.\n„Děkuju.“ Oblékl si na sebe nové oblečení a ukázal se v něm Kioshimu.\n„Sluší ti to.“ Sedl si na pohovku a posadil si Daichiho na klín. Políbil ho na krk a výskal ve vlasech. Daichi se pomalu přizpůsoboval. Když se dostal až k puse, čekal na Daichiho reakci.\nDaichi si užíval Kioshiho polibky a doteky, když ustaly. Otevřel oči a setkal se s pátravým pohledem Kioshiho. Nevěděl moc co dělat, ale vzal jeho hlavu do drobných ruček a sám ho políbil. Bylo mu tak dobře, byl tak šťastný. Kioshi polibek prohloubil. Přejel jazykem po kontuře jeho rtů a vydobyl si přístup za ně. Prozkoumával vnitřek jeho úst s pootevřenýma očima, aby mohl kontrolovat Daichiho reakce. Nevypadal, že by mu to vadilo. S úsměvem se od něj odtáhl.\n„Počkej, něco ti dám.“ Posadil ho vedle sebe a odešel někam do jiného pokoje. Po chvilce se vrátil a přinesl krabičku, nebo možná šperkovnici. Vytáhl z ní koženou šňůrku na které byl zavěšený jantarový kamínek.\n„Patřil matce, říkala, že toho kdo to nosí, ochrání před vším zlým.“ Nasadil mu ho kolem krku a něžně ho pohladil po tváři.\n„To si nemůžu vzít, už tak jsi mi koupil to drahé oblečení, budu se cítit hrozně.“ Daichimu\npřipadalo, že Kioshiho využívá.\n„Nemusíš, dělám to rád. Navíc, ty ho potřebuješ víc než já. Pojď, něco ti ukážu.“ Vzal ho\nza ruku a vyšel s ním ven na verandu.\nDaichi se podíval nahoru na nebe. Bylo plné hvězd.\n„To je krása.“ Vydechl omámeně a zasmál se.\n„Ne, ty jsi krásný.“ Objal ho Kioshi kolem pasu. „Zachránil jsi mě.“ Pošeptal mu do ucha.\n„Já? Jak to?“ Otočil zmatený Daichi hlavu.\n„Konečně mám někoho, s kým tu nebudu sám.“ Usmál se Kioshi a políbil Daichiho na ucho.\nKioshi si s Daichim skvěle rozuměl, bydleli spolu už několik týdnů. Zase se začal smát a dokonce už s ním spal i v posteli. Jedno ráno, když Kioshi opustil Daichiho, spícího v ložnici sešel dolů do kuchyně a s hrnkem kávy se posadil za stůl a rozložil noviny. Velkým písmem tam stálo: Hlavní zpráva dne. Hlavního ošetřovatele v dětském domově našli brutálně zavražděného v uličce u baru Mňoukající kočka. Muž se světle hnědými vlasy se pousmál a se zadostiučiněním noviny zavřel.\nKarin, 7. 10. 2017 22:21\nKonec moc pěkný .\nWidlicka, 18. 7. 2012 10:45\nKarin, 10. 7. 2012 19:54\nTve povíkdy jsou moc krásne.Ten konec se mi líbil nejvíce.\nLuczaida (www.luczaida.blog.cz), 12. 2. 2012 1:50\nTen konec se mi líbil nejvíc...trošku morbidní ale co :D Takže jsem šla na ples s velice dobrou náladou ! :D\nRin, 12. 2. 2012 1:53\nMě taky, mohla sem se vyřádit, i když jen na jednom odstavci =DD To sem ráda =)\nElenEstel, 11. 2. 2012 18:51\npáni to je nádherný\nbarbor, 10. 2. 2012 22:13\nto bolo také pekné. musím priznať, že ten koniec ma troška prekvapil, ale dobre mu tak, tomu kreténovi. mám strašne rada tvoje poviedky a aj táto spoločná bola skvelá\nRhea, 10. 2. 2012 20:46\nMoc pěkná povídka. :-)\nMysticia-sama, 10. 2. 2012 19:37\nBylo to nádherný, jste fakt šikovný. Jsem ráda, že všechno dopadlo dobře ^^


Ve Slezské Ostravě sloučili dvě školy. Někomu jsem vadil, říká exředitel - iDNES.cz\n12. ledna 2016 18:55, aktualizováno 18:55\n„Sloučené vedení dvou škol bude efektivnější i úspornější. U Škrobálkovy navíc odstraníme nedostatky v hospodaření, které se za ředitele Smělíka objevily,“ odůvodnila rozhodnutí starostka Slezské Ostravy Barbora Jelonková (ČSSD). Jakékoli osobní důvody vyloučila.\nBývalý ředitel má ale jiný názor. „Myslím, že jsem dlouho vadil některým lidem v odboru školství. Audity neodhalily žádné velké pochybení,“ uvedl Jiří Smělík a doplnil, že je chybou, když nové vedení nebude ve škole trvale.\n„Skoro každý den dojde k nějaké stížnosti, agresivitě a někdy i fyzickému napadení. Nebude jednoduché školu vést, když v ní ředitel nebude sídlit,“ pronesl. Bývalý ředitel působil ve škole přes dvaadvacet let.\nOpozice: Slučování uprostřed školního roku je zbrklé\nVedením obou sloučených škol pověřil obvod školství ředitele Základní školy Chrustova Radima Motyčku. „Spojení sice nepovažuji za nejšťastnější, ale byl jsem postaven před hotovou věc a věřím, že s učiteli vše zvládneme a systém bude fungovat,“ komentoval Motyčka rozhodnutí.\nPřestože se školy oficiálně sloučily, v praxi fungují samostatně. Učitelé ani děti se nikam přesouvat nebudou.\nOpoziční zastupitelé považují spojení za uspěchané. „Sloučení škol takto uprostřed roku je zbrklé. Rada obvodu se na něm shodla během několika týdnů. Jsem pedagog, takže vím, jak situace může být pro učitele problematická,“ uvedla zastupitelka Miriam Prokešová (KDU-ČSL).\nPetici proti odchodu Jiřího Smělíka z postu ředitele podepsaly desítky rodičů i pedagogů. „Podpisy nepomohly. Obvod podle mě jen demonstruje svou moc,“ myslí si jedna z učitelek, která chtěla zůstat v anonymitě.\nTémata: Moravskoslezský kraj, Ostrava-město, ČSSD, KDU-ČSL, Napadení, Petice, Slezská Ostrava


GTMOTOCROSS :: Aktuality :: Meteorit Cup:Krátce ze Smrku + pozvánka do Heřmanic!\nTak máme za sebou předposlední závod letošní sezóny, kdy vyšlo parádní počasí, trať byla skvěle nachystaná, nakropená a všichni jezdci dojeli do cíle ve zdraví, což je nejdůležitější. Poslední závod se jede v PÁTEK 28. 9. 2018, kdy je státní svátek, takže pevně věříme, že se nás sejde co nejvíce a společně si to užijeme. Důležitá informace je, že v Dolních Heřmanicích 28. 9. 2018 proběhne rovně celkové vyhlášení seriálu Meteorit Cup, kde pro vás máme připravené krásné poháry a samozřejmě jsou na posledním závodě nachystány úžasné ceny od ONeal, HT Group, SV 34.com a HD COM TŘEBÍČ.\nNebude chybět ani bufet s bohatým občerstvením a skvělá časomíra COBRA TEAM. Přejeme všem jezdcům úspěšné zakončení posledního závodu, kterým nás bude provádět náš oblíbený komentátor Dušan Binka. Pořadí tréninků uvedeme v týdnu na FB. Takže se budeme na vás v pátek těšit v Dolních Heřmanicích, zdar!\nMíša Somerliková | Zdroj:Ivana Palacká Foto: Meteorit Cup Team


Pěstování hyacintů :: Zahradní Centra\nZahradnictví > Pěstování hyacintů\nZima stále nikde, proto už můžeme čekat, že se brzy začnou probouzet květiny jako jsou sněženky, bledule nebo také hyacinty. Rozzářit naši zahradu mohou tyto krásné květiny již v předjaří. Rychlené hyacinty nám však mohou v teple domova dělat svými květy radost již nyní.\nJedná se o rod rostlin, který je zařazen do čeledi chřestovité. V České republice není žádný hyacint původní. Původem pochází ze západní Asie. Díky své velmi výrazné vůni jsou hyacinty oblíbené nejen v květináčích, zahradách, ale i v průmyslu zabývajícím se výrobou voňavek. Jelikož je to cibulovina, je pro ně cibulka orgán, bez kterého se tato nádherná květina neobejde. Představuje totiž zásobní orgán, který dodává živiny a další nezbytné látky, díky kterým je schopna rostlina vyrůst.\nHyacint můžeme pěstovat ve váze bez půdy. V tomto případě nesmí být celá cibulka ponořená. Ve vodě jsou pouze kořínky. V takovémto případě můžeme podle zbarvení cibulky poznat barvu květu.\nHyacinty, které jsme zakoupili v květináčích v obchodech, aby provoněly náš domov, můžeme vysadit do záhonu. Vysazujeme pouze velké a zdravé cibulky. Malé a oslabené jsou náchylnější k nemocem a může se pak stát, že z výsadby nevzejde žádná květina. Nakažená cibulka totiž může nakazit i ty ostatní zdravé. Čím větší pak cibule je, tím větší bude pravděpodobně i květ. Jakmile hyacint odkvete, necháme květ uschnout a následně jej ustřihneme, aby nevyčerpával cibulku. V létě, kdy cibulky odrostou, máme šanci je přesadit či uschovat na pozdní výsev. Cibulky prvně usušíme a následně vložíme do krabičky. Tu pak uskladníme do místnosti, která je tmavá, chladná a suchá. Vysoká vlhkost v kombinaci s vyšší teplotou při uskladnění způsobuje nemoci.\nZáhonek plný hyacintů může krásně prozářit zahrádku. Květiny krásně voní a zároveň nejsou náročné na péči. V podstatě se o ně nemusíme vůbec starat. Pozor musíme dávat jen při skladování. Cibulky pak můžeme zasadit do květináče a prvních květů se dočkáme už na vánoce.\ncibuloviny | okrasné květiny | pokojové rostliny


Bábovky, - Pečení s láskou\nSTRÁNKY JSOU TVOŘENY V PROHLÍŽEČI MOZZILA\nNudle a zavářky\nPresentace houby s recepty.\nkynute svatebni a ladovy kolace\nŘezy a buchty.\nDorty s postupy a recepty.\nMarcipán bez dřiny ,správně mléčná hmota na potah i figurky.\nsterilování ovoce a marmelád.\nUsměvné příhody.. mého pečení z pera kamarádky Margi\nPostupy na figurky.\n3 D dorty postupy.\nPostupy na kytičky Drátkované i klasika.\nfotopostupy na marcipán figurky.\nDortíky pro alergiky.\nGalerie mých dortíků\n3 D dorty.\nKouzla s čokoládou\nDomácí pekárna a recepty.\n150 receptů na cukíny.Od Petra B. (Gitty) ID 29074\nReceptíky od vás\nGalerie svatební cukroví\nRecept na marcipán a jak položit na dort, bez záhybů\nmufínky plněné pudinkem za studena\n2 žloutky + 10 deka cukr moučka 1 van cukr, jen smíchám nešlehám, pak přilejte deci oleje a jeden a půl deci mlika.Vmichej 23 deka mouka polohrubá 1/2 prášku do peč a 1 lžíci kakaa.Ze dvou bílků snih.Do těsta nalámejte 1 čokoládu na vaření na drobno.A vymažte sádlem mufíny a šup do trouby.Peču 10 až 15 minut na 180. Naplním do poloviny dám malou lžičku pudinku zaleju a pečů.Pudink za studena koupíte u pudinků v každém obchodě.Namíchat podle návodu a plníme takto.Do formy nalejeme těsto do 1/3 dáme lžičku pudinku a zalejeme těstem.\n2 žloutky + 10 deka cukr moučka 1 van cukr, jen smíchám nešlehám, pak přilejte 1 deci oleje a jeden a půl deci mlika.Vmichejte 23 deka mouka polohrubá 1/2 prášku do peč a 1 lžíci kakaa.Ze dvou bílků snih.Do těsta nalámejte 1 čokoládu na vaření na drobno.A vymažte sádlem mufíny a šup do trouby.Peču 10 až 15 minut na 180.\nMáslová a kávová\nMáslová je ta větší.U nás se jí říká bábovka Bětuška\n1 deci rozpuštěného másla\n1 deci horké vody,\n25 dkg cukr krupice\nŽloutky šleháme s cukrem pomalu přidáváme olej a horkou vodu.Směs musí být hustá.Až je našleháno přimícháme pomalu mouku smíchanou s van.pudinkem,citron kůrou a práškem do pečiva.Poté přidáme sníh ze 6 bílků a lehce vmícháme.2 lžíce rumu a jednu lžíci kakaa smícháme na kašičku.odlejeme si 1/3 těsta a do ní vmícháme kašičku z rumu a kakaa.\nDo vymazané a vysypané formy nalejeme polovinu bílého těsta, pak tmavé a zalejeme zbytkem bílého.Pečeme asi 45-50 minut na 180°C horkovzduch.\nDo bábovky můžeme přidat rozinky, nebo vmíchat hrst kokosu,sekané oříšky,prostě co máte rádi.\n25 cukr moučka\n15 dkg héra\n12 dkg ořechy mleté.\n40 dkg mouka polohrubá\nkůru z půl citronu.\nsádlo na vymazání formy a trochu mouky polohrubé na vysypání.\nCukr,héru.vanilkový cukr a žloutky..citron kůru, vyšleháme do pěny.Pak přídáváme mouku smíchanou s práškem do pečiva, na střídačku s mlékem a oříšky.Vmíchávám ručně né šlehačem.Nakonec lehce vmícháme sníh ze 4 bílků.Vlijeme do vysypané formy a pečeme na 180°C asi 50 minut.\nJá jsem ještě polovinu.. dobarvila kakaem.\n14 dkg máslo, nebo hera. 14 dkg cukru moučka 4 žloutky 1/4 litru šlehačky 36 dkg mouka polohrubá 1 prášek do pečiva citronová kůra. sníh ze 4 bílků 2 vrchovaté lžíce kakaa\n14 dkg máslo, nebo hera. změklé\n14 dkg cukru moučka\n4 žloutky našleháme do pěny.\nvařečkou zamícháme ostatní ingredience a nakonec sníh z bílků.\nRozdělíme na 2 poloviny, do jedné zamícháme kakao.Aby se nám dobře rozmíchalo přidám, k němu 1 rovnou lžíci mouky a promíchám.Nezůstanou v těstu hrudky kakaa.\nTato dávka je na klasiku bábovku .Na tuto velkou, dělám z jedné a půl dávky.\nVlejeme do vymazané a vysypané.Z jedné dávky je upečeno za 40 minut na 170°C\nVelká se peče asi 55 minut.\nSKLENICE O OBSAHU 2 DECI. 2 a 1/2 sklenice mouky pol. 2 žloutky 1 skleničku olej.nebo rozpuštěnou heru 1 a 1/2sklenice jakékoli bublinkové vody,co máme doma. Minerálku- pomeranč. 1 prášek do pečiva 1 vanilkový cukr 1 skleničku cukr krupice Sníh ze dvou bílků 3 lžíce šťává JUPÍ 1 a 1/2 LŽÍCE ROVNÉ KAKAO\n2 a 1/2 sklenice mouky pol.\n1 skleničku olej.nebo rozpuštěnou heru\n1 a 1/2sklenice jakékoli bublinkové vody,co máme doma. Minerálku- pomeranč.\n1 skleničku cukr krupice\nToto vše smíchám najednou.\nABY TO BYLO HLADKÉ PROJEDU RUČNÍM ŠLEHAČEM PŘIDÁM SNÍH,\nRozdělím na 3 díly obarvím růžová , přidáno do těsta štáva JUPI Malina nebo Jahoda.3 lžice.Dá se použít i vitacit na barvení,ale to našim dětem nechutná.Nebo se dá přidat malá lžička Tangu na obarvení.\nDo dalšího kakao.\nNavrstvíme do vymazané a vysypané bábovky ,dáme péct.45 minut na 170°°C\nTřená bábovka citronová\n1/2 citronu šťáva +kůra\n1/8 litru mléka\n40 dkg mouka polohrubá.1 prášek do pečiva\n1-2 lžíce kakaa\n4 bílky sníh\nMáslo, žloutky, cukr a vanilkový cukr našleháme do pěny.Vmícháme mléko a citronovou štávu s kůrou.Střídavě s moukou, smíchanou s práškem do pečiva.Nakonec lehce zamícháme sníh. Bábovku buď pečeme bílou,nebo polovinu těsta obarvíme kakaem.\nFormu si vymažeme a vysypeme.Já používám na vymazání sádlo,tady je jistota,že bábovka vyjede z formy ..po upečení sama.\nAno (36801 | 40%)\nAno, ale ještě to chce zlepšit (27943 | 30%)\nNe (27941 | 30%)