Bogdan Dichev - Interpretační rekursy a východiska hravého modelu Osudů\nINTERPRETAČNĺ REKURSY A VÝCHODISKA HRAVÉHO MODELU OSUDŮ\n1. Nesourodost jako podnět komična - řešení a zahrávání si\nJedno ze základních východisek naší úvahy spočívá v přesvědčení, že komično je výsledkem nesourodostí. Běžný přehled známých stanovisek s podrobnou argumentací následujícího návrhu na revizi makroteorie nesouladu (inkongruence) představuje ve svém článku "Nesourodost teorií humoru jakožto nesourodosti" Tomáš Kulka. První náznaky jejího zrození vidí ještě u Cicera, u Kanta také vidí určité nástiny, ale jako jejího opravdového zakladatele bezesporu určuje Schopenhauera, v čemž se shoduje i s Boreckým. Odvolává se na antologii "The Philosophy of Laughter and Humor" (1967). Zvláště na případy vtipu navrhuje korigování všeobecného chápání komických protikladů a porovnává jejich nesourodost s nesourodostí paradoxů, která je nerozřešitelná, kognitivně a logicky bezvýchodná ("věci nejsou na svých místech"). Proto i výsledek paradoxů je "vysoce rušivý", ale oproti nim vtipy "neruší přirozený řád věcí". Pobavení a smích vidí v skoku "ze stadia kognitivní disonance do stavu kognitivní rezonance", "humorný efekt" pobavení v identifikaci zdroje nesourodosti, v odstranění protikladnosti. Nebo finálně řečeno - ve vyřešení nesourodosti1.\nVelmi podnětný Kulkův článek je vysoce hodnotný i tím, jak těsně usouvztažňuje dva konstituující prvky komična: nesourodost (zvlášť u nonsensních vtipů jako kognitivní a logický fakt) a příjemnost z pobavení (jako psychologický a emotivní výsledek). Zcela přesvědčivě naznačuje, že příjemnost z nesourodosti u paradoxů nelze pocítit, že odstranění nesourodosti u vtipů je spontánní a nevyžaduje "žádné úsilí" na rozdíl od řešení logických hádanek. Proto i bezpochyby spravedlivě upřesňuje, že u vtipů je "odstranění nesourodosti triviální"2. Navíc vyjadřuje pevný názor, že i u absurdních nebo nonsensních vtipů je nesourodost "vyřešena" i když nelze mluvit, jak uvádí Morreall, o "kompletní eliminaci nesourodosti", protože přece její prvky zůstávají jako konstitutivní složkou tohoto druhu vtipu. Přesněji řečeno - pocit žertovnosti z nonsensních typů humoru spočívá v triviálnosti jejich odstranění, a to, "čemu máme sklon se smát", je chybná logika nesourodosti (Kulka 1993: 8).\nObecně řečeno - pochopení zdroje inkongruence čili zdroje komična3 (v tomto případě vymezeně v oblasti vtipů) vede k odstranění nesourodosti, k jejímu uchopení jako "sourodosti", z čeho je i pocit pobavení ("nesourodé je koneckonců sourodé, když určíme jeho zdroj" - Kulka 1993: 6).\nVšak je docela těžko určit Švejkovy historky jako vtipy. Zásluhu vymezení žánru hospodská historka má Emanuel Frynta, který už v roce 1966 terminologizuje tento pojem ve svém doslovu k Hrabalově sborníku povídek "Automat svět". Výrazným dodatkem ke koncepci žánrového vytváření hospodské historky je článek Kryštofa Špidly "Hospodská historka - pokus o vymezení žánrové formy", publikovaný v roce 2002 v Tvaru. Ideově nejpodnětnější a vzhledem k cílům našich analytických přístupů i nejplodnější je studie Milana Jankoviče "Hra s vyprávěním". Postupně se k zmíněným titulům ještě vrátíme, zatím jen na pozadí Kulkovy hypotézy lze uvést, že v komice Švejkových vyprávění přece nesourodost existuje, ale i když jsou anekdotě velmi blízké, vtipy to nejsou. Proto by se i na ně jen obtížně uplatňovala Kulkou nabízená formule o vyřešení nesourodosti, o triviálnosti a o chybné logice.\nAforisticky řečeno - nosnou logikou pro Švejkovy historky je chybná logika. Komická síla jeho vyprávění je ve hře. Pokusíme se jen obecně nastínit naše uvažování o hravé svébytnosti vyprávění dobrého vojáka jako nepatrný apendix k bohatému klasifikačnímu systému Milana Jankoviče, který v širokém záběru analyzujícího přístupu označuje jak jeho typické rysy, tak i jeho formující prvky, technické prostředky a funkční mechanismy.\nKomika Švejkovy hry v rozpřádání nekonečných příkladů "z dějin lidských trampot" má svůj externí vztah ke světu vnějšímu, (a to je samozřejmostí), ale i své interní zákonitosti a zásady, které jsou občas důležitější než jejich působení navenek. Její vztah k posluchačům, okolním hrdinům, působí zmatek, nepochopení, vztek, občas má jiné psychické, nebo dokonce i fyzické účinky. Tam je její vyvrcholení dějové, akční, kauzální, tam je její provokativní gesto, sociální těžiště. Tam se Švejkova slova jakoby symbolicky, a poněkud i zcela reálně mění v akce, i když mají velmi daleko k čistému pojetí performativních sloves4. Аle přece ve velmi podnětné práci Zdeňka Mathausera "Švejkova interpretační anabáze", emblematické v české švejkologii, jde právě o to, že nejen Švejk odráží svět kolem sebe (ne v pojetí zrcadlení absolutní blbosti, o které mluví S. Richterová, ale v symbolickém pojetí ), ale i svět kolem Švejka odráží dobrého vojáka5. V tomto duchu jsou nezřídka Švejkova slova analogická uskutečňování děje, však ne vyslovováním obsahu svého sdělení jako společensky konvenční norma verbálně-dějového rituálu, ale pronášením formy, samotnou akčností mluvy, procedurou jejího rozrůstání a vytváření. Zmiňme se jen letmo o řečovém zmocnění se krutého šikovatele Nasákla.\nFakt, že Švejk - i když nadmíru aktivní vůči světu kolem - především vyjadřuje sebe slovem, není nový nápad v zkoumání Osudů (o potížích překladu slova "osudy" viz Georgiev 2000-2001), a z toho přirozeně plyne, že svými slovy hrdina nahrazuje určité akce, symbolické nebo skutečné. K vnějšímu pásmu Švejkovy mnohomluvnosti patří i ten základní princip jeho funkce, který Mathauser určuje jako realizátorský6. Vnější prostor působení Švejkovy řeči je ten populárnější, atraktivnější, dokonce - proč bychom se měli tomu bránit - častěji i zábavnější. Ovšem vnitřnímu světu jeho řeči, způsobu její výstavby a osobitosti jejího obsahu bylo také věnováno nemálo pozornosti.\nZatím chceme jen přidat něco o nesourodosti, o inkongruentni povaze jeho historek. Nejde o to, že obyčejně ta nesourodost přijde po uskutečněné reduplikaci nějakého prvku a po jeho aplikaci na vnější svět v usouvztažnění s vyprávěnou historkou. Jde o nehomogennost samu o sobě, o disharmoničnost vyprávěného obsahu, o jeho polytematičnost s nádechem rozmarné svévolnosti. Švejkovy historky jsou primárně inkongruetní vůči prvotnímu impulsu, jež jako verbální realizátor vždy prodlužuje. Bezvadně a lapidárně určuje Frynta jednou citací z Hrabalovy povídky "Pábitelé" funkční schéma tohoto vypravěčského mechanismu: "Minimální podněty, maximální následky" (tamtéž s. 324). Tato zpětná optika mezi minimem a maximem je ve své podstatě jakožto nesourodá zdrojem plynulé komiky. Ovšem uvnitř Švejkových historek panuje příznačně nepořádek - i při klamném dojmu, že jeho vyprávěcí postoj dodržuje nějakou přímočarou strukturu zejména vzhledem k prvotnímu impulsu a jeho karikaturní transformaci. Švejkův vyprávěcí postoj je často (vždy je v Haškově románu nepřípustné slovo) hravě a herně nesourodý, trvale nesourodý, a zejména nesourodost je jeho přirozeností a smyslem. Komický efekt nespočívá ve vyřešení inkongruence nebo v pochopení chybné logiky, ale zejména v rozvíjení hry, v zapojení do jejího jádra, do vnitřního pásma historky, v zúčastnění se chybné logiky - v jejím zpracování nebo vychutnávání. To je naprosto herní kód implantovaný Haškem do živé hmoty jeho mozaikového díla. Zpracování by mohlo být různorodé - domyšlení nesourodosti, vyhledávání motivace nesourodosti, scénografická vizualizace nesourodosti; prožitek spočívá především v nadšení z překvapivé a neúnavné improvizace. Komika staví nejen na vědomí pro inkongruence, ale i na hravém potěšení z nesourodostí, na uvolněném provaze fantazie a ludických pudů vnímatele, a dokonce tajemně spoléhá i na jeho účast, zapojení do světa improvizační, šokující hry. Tento typ komiky nevyžaduje eliminaci a rozřešení protikladu, naopak: trvá na jejich "pochopení", pokud možno i na jejich rozvádění přesně na půdě chybné logiky. Řečeno terminologickým aparátem Wolfa Schmida - takový je, nebo by měl být, "abstraktní čtenář" Haškových Osudů7. Není ani třeba na závěr tohoto předběžného náčrtu cílových orientací zdejší kapitoly uvádět, že vnitřní a vnější pásma Švejkových vyprávění se neustále prolínají, vzájemně objasňují a doplňují.\n2. Postava Švejka a hospodská historka - interpretační tendence a teoretické kánony problematiky\nPokusme se nejdřív shrnout ty interpretační postoje a ty teoretické úvahy, které mají víceméně nějaký zřejmý vztah k našim záměrům.\nA. Tendence depersonalizace a funkční klasifikace\nI když je velmi lákavé brát Švejka jako "reálného" člověka, alespoň do té míry, do které by mohl být za reálného brán v mezích literárního díla; i když je skutečně proslulý svou hospodskou emblematičností a reklamní pózou ctitele dobrého piva; i když snad je živý v tajemných představách milionů čtenářů, které s ním obcují mimo uvědomění uměleckých zákonitostí (obcování, které je přitažlivé i pro zkušeného literárního odborníka), Švejk přece podléhá četným depersonalizujícím interpretacím. Jak postuloval Chalupecký v už uvedené citaci "Švejk sám je mnoho lidí ...spíše znepokojivý fantom než člověk". Polyvalentnost Švejka je zřejmá nejenom v obrovském množství výkladů, ale i v jeho "rozpětí mezi extrémy". Zejména v setrvávání v konkrétním, kde se především vnímá Švejkova faktografická, materiálně živelná aktivita, avšak za neustálého rozptylování jeho obrazu v abstraktním, kde dopředu vystupuje jeho čistá funkční napjatost. Švejk není postava - prohlašuje Petr Král a vidí Švejka jakožto "objektivní, neosobní "znak", v němž Hašek ztělesnil své pojetí světa a humoru", jako anděla absurdnosti, který posvěcuje, předvádí, zjevuje svými dějovými "rituály" jednotlivé složky absurdního světa - anděla, odhalujícího tajemství stvoření absurdního světa. V tomto smyslu je Švejk "katalyzátor"8 rituální funkce zjevování absurdní uspořádanosti kosmu; unikum poukazující na omnium. Když budeme pozorovat tento interpretační rekurs z pohledu Calloisové klasifikace her, lze v tomto postoji spatřit archaické rysy mimikry a masky.\nPodle zmíněného Mathauserova názoru je Švejk "maxi-zrcadlo", které odemyká funkce vzájemného odrazu (dokonce i zvukového - v tom se názory Z. Mathausera a P. Krále skoro zcela shodují, viz citované články: ZM - s. 180. a PK - s. 19.). Zrcadlový moment je u Mathausera důležitým, ale přechodným stupněm každého impulsu. Avšak otevírání je další funkční dimenzí dobrého vojáka, jak je funkce prodlužování každého impulsu. Generalizující pohled autora se nakonec soustřeďuje na tezi, že ve svém pojetí jako symbolu je Švejk metaznakem korespondujícím se svým metadezignátem, jako v Gogolových Mrtvých duších metadezignát spisů lidí v pozemském světě už neexistujících koresponduje s dobovou atmosférou a společenskými poměry9.\nB. Tendence plastické vize a názorné scénografie versus tradiční chápání absence optické představy\nOsudy nepopiratelně působí scénografickým dojmem. Živá plastická vizualizace děje, napětí pohybů a charakterologické zkreslení jednotlivých postav, prostorová organizace a perspektiva - všechno to jsou faktory vysoké umělé významové organizace a vjemové působivosti Haškova díla. Švejk je vnímán jako film, jako střídání snímků, jako jevištní koloběh, ale ne jenom režiséry. I literární a filmová kritika u něho občas pozoruje povrchově klidnou, ale hlubinně dynamicky napjatou scénografickou receptivnost. Proto i Mathauser vidí jako nejlepší variantu jeho filmového transponování polyekranizaci v Laterně magice, kde by se vyjevily ve své mnohoznačnosti všechny podstatné rysy symbolu Osudů. Mathauserovy návrhy vycházejí z podstaty díla - simultánnost, interference tragického a komického, mozaikovitost a zvlášť symboličnost Švejka, který v sobě obsahuje mnoho typů, projevujících se v souvislosti s jeho konkrétními reakcemi10.\nJe však hned třeba dodat, že tento pohled na Švejka není jenom otevřenější, ale i méně populární. Obecně se zdůrazňují především nesnáze, které vyvolává idea dramatizace nebo zfilmování Švejka. Radko Pytlík přesně formuluje tyto potíže v převádění literárních prostředků na jazyk filmu s ohledem na rozvláčnost Švejkových vyprávění, která jsou předem dána jako statická. Další důležitější překážkou je fyziognomická psychologie - jak se vyhnout detailizaci tváře v apriorním pojetí Švejkovy "masky" (Pytlik 1983: 459-460).\nPolyekranizace je podle Mathausera rázem odlišná od dosavadních tradičních pohledů na filmovou adaptaci, která se drží sukcesivních postojů. Mäthauser vidí ono mohutné napětí uměleckých prvků, rozbíhajících se do všech stran. Proto i navrhuje promítání různých dějových záběrů na různá plátna. Uprostřed těch dvou protikladných názorů stojí Elmar Klos, který vidí v postavách Osudů také stylizovanou zkarikovanou "jednostrunnost", určuje je jako "vtipně charakterizované" a "nedávající možnost dalšího dramatického vývoje". Na otázku, zdali byl Hašek filmovým autorem, odpovídá kategoricky a jednoznačně, ovšem neodmítá možnost filmového zpracování jeho děl, ale jen za podmínky, že by Haškův adaptátor "vstřebal jeho způsob humoru"11. I když se podle Klose dají po pečlivější přípravě zpracovat do filmového pásu, Haškovým dílům nesporně chybí "optická představa", postoj docela odlišný od zde zaujatého.\nZcela jiný pohled na Švejka v souvislosti s jeho scénickou plastičností a dějovou perspektivou odkrývá ve zmíněném článku Petr Král. Sice nepopírá tvrdošíjné vzdorování Osudů pokusům zfilmování, ale přece naznačuje jejich typické scénografické prvky, zvlášť blízké filmové grotesce. Jako příznačné prvky a společné prvky mezi groteskou a Švejkem určuje "bytostní nedějovost", "vnitřní "logiku" autorova vidění, "princip demonstrace, provokativního, ale neúsměvného odhalení rozporů skutečnosti", "podvratnost "demonstrativní" věcnosti". V gagové složce Haškova románu Král vidí to, co tady pojímáme jako scénografickou vizi dějovosti Osudů oproti tradičnímu a do jisté míry správnému názoru absence optické představy. V gagu se skutečnost prostě nezesměšňuje, ale odhaluje se ve své "směšné podstatě". Technický postoj gagové výstavby je koláž, která neosobně konfrontuje dvě protikladné skutečnosti, a tzv. "pseudodokumentární detail" Král vidí jako verbální ekvivalent gagové akce zejména v konfrontaci nesmyslnosti s "co nejpřesněji odpozorovaným gestem". V tom spočívá i zvláštní hodnota té přínosné Královy analýzy - že spatřuje scénickou předpojatost Haškova slova a možné transpozice verbální obrazotvornosti na jazyk jeviště a kamery (viz dále poznámku E. Frynty o "přenosu na imaginární jeviště", o "komedializaci příhod" a "divadelnosti" v poetice hospodské historky, zvlášť Hrabalovy, ale také Haškovy, o čemž se zmiňuje sám autor ke konci svého textu). A nejde o to, zdali podobné efekty vizuální představivosti jsou aplikovatelné v divadle nebo na promítacím plátně (právě kvůli těmto obtížím Mathauser navrhuje polyekranizaci), jde o to, že prostřednictvím techniky Králem určené jako "kolážovitost" a neosobní konfrontace je aktivován kinematografický dojem rychlých změn obrazů, pohybů, gest, mimik, plastických ztvárnění lidských postav nebo okolního prostředí. A tento dojem slovy není naznačen, je jenom implicitně přítomný, avšak intenčně bohatý, receptivně působivý. Stejnou techniku lze v duchu tohoto výkladu spatřit i v "aranžování absurdního zátiší", "nepatřičné konstelace lidí a předmětů" a její bohaté rozvinutí představují nakonec tzv. "polyfonní scény"12.\nAby se mohla sledovat komika hry ve Švejkových historkách, je třeba nejdřív nakreslit jejich žánrové obrysy, alespoň v dosavadním teoretickém chápání české literární kritiky.\nC. Specifikace žánrových zvláštností hospodské historky\nŽánrové atributy hospodské historky se určují především cestou jejího jazykového ztvárnění. Obecně se mluví o stylové poloze hovorové mluvy a slangu, přičemž nejvíce synteticky vztah tohoto zvláštního žánru k jazyku stanoví Emanuel Frynta tím, že postuluje její "mýtotvorné, bájivé užívání jazyka k zaklínání empirické reality". Její filozofie subjektivně osudové zkušenosti a individuálně-psychologické zakotvenosti mění horizonty známého světa v hravé zacházení s ním, v setrvávající transformaci skrze sebe a skrze biograficky zlomkovitý portrét svého "autora"13, a v duchu Blažíčkova chápání komiky Osudů dodali bychom hned - i s ohledem na zajímavost, excentričnost, osobitost, ale vždy v zázemí banální a známé každodennosti. I když se především autor zajímá o svéráznost Hrabalových hospodských historek, pravidelně ve vývoji textu nastiňuje její žánrové rysy i na pozadí Haškova díla a uvažuje o tom, že ten žánr je "řečným dílem v zrodu", především "střetání iluzí s hyperbolou"; o tom, že jeho rozproudění spočívá v už citované formuli "minimální podněty, maximální následky". V zdůraznění jejich žánrových zvláštností se autor zaměřuje na její razantní a alogickou souvztažnost ("absurdní konfrontace v nečekaných setkáních"); na spontánně a plynule se vyvíjející na sebe navazující periody asociativních představ ("automatické asociativní řetězce představ v proudu řeči"); zmiňuje se o černém humoru, o scéničnosti, zase v předpojatosti fragmentace filmové grotesky14. Určuje kánonicky dva její konstitující znaky: pravdivost - v ní jde o "skutečnou příhodu" - a její "groteskní, komediální, absurdní hyperboličnost". A nejdůležitější v směru tohoto uvažování je to, že vidí spojitost mezi filmovou groteskou, klaunským divadlem a možným třetím členem - hospodskou historkou - právě v "transféru empirie do komediální roviny"15. Celkem vzato nejvíc Fryntovi patří zásluha o nastolení žánrového kánonu hospodské historky s jeho tvarovými principy a prostředky uměleckého a jazykového zpracování, který lze považovat za Pythagorovou větu v oblasti švejkologie16.\nNa průkopnickém doslovu Emanuela Frynty zakládá své pojetí i Kryštof Špidla v své podnětné stati a akcentuje také zásluhy Václava Černého k upřesnění definice žánru. I když se Černý zabývá především živým sociálním fenoménem jakožto zdrojem hospodské historky, který vzniká na plodné půdě "hospodských keců", dodává k příznakovým rysům žánru i dvě pro nás důležitá doplnění: první - anekdotickou záměrnost hospodské historky (přestože komická presumpce není vždy obligatorním faktorem jejího žánrového stanovení), kterou ve větší míře vidí jako apriorní "sociální pud" Haška; a druhé - velmi specifické cítění přirozenosti tohoto žánru - odvážné metaforizování a "básnickou svobodu"17. Sám Špidla dodává několik výjimečně cenných připomínek: v hospodské historce se projevuje rozkoš z vyprávění, jako řečový útvar je variabilně závislá na svých vypravěčích a z druhé strany na svých posluchačích a jejich životní zkušenosti, a právě proto má nižší míru přenosnosti; s odvoláním na Fryntu připomíná "navození zdání pravdivosti", stručně definuje její pointový záměr podle formule "co neuvěřitelného se může stát". Z hlediska kompozičního uvádí, že se její grotesknost zpravidla vytváří v důsledku nějakého nezdaru, ale že díky svému humoru má "terapeutický účinek". Však zcela nedvojsmyslně a nemetaforicky uvádí, že "vyprávění a poslouchání hospodské historky je vlastně hra", v čemž je velmi blízký stanoviskům Frynty a Jankoviče, avšak má vlastní, inovační pohled na tuto problematiku - k už kanonickému popisu doplňuje komponentu "nutnost interakce mezi vypravěčem a posluchačem" (Spidla 2002: 5).\nAvšak tento přesný komunikační a psychologický dodatek na Švejka není zcela aplikovatelný. Za prvé Švejk má nervózní posluchače, kteří tu hru neumějí hrát - málokdy ho někdo poprosí, aby něco vyprávěl, a obyčejně poté toho jen lituje. Za druhé předstíraná důvěra a trpělivost vůči vypravěči je v podání Švejkových příběhů deficitní prvek, vyjma ty případy, kdy si sám on povídá s ostatními vojáky a vytváří se série vyprávěných příhod - jako například v arestantském vagoně. Je třeba však Špidlovi dát za pravdu ve dvou bodech: hospodská historka by se měla hrát podle těchto pravidel v životě reálném a snad i tak ji ztvárňovat v uměleckém díle; co se týká prvku hry v hospodské historce, dobrý voják bezesporu hraje, i když sám, i když podle netypických pravidel, při kterých se "komunikace" ruší a posluchač je spíše historkou zasažen než pobaven. Švejkova hra o samotě však není tak osamělá, jak na první pohled vypadá. Do této hry je přivolán a vědomě či nevědomky vtažen i čtenář jako sekundární, mimoliterární, avšak literárně vstřebaný "posluchač" hospodské historky.\nŠvejk si hraje s tematickými připodobňováními, jazykem, výmysly - zkouší slovo a lidi okolo, odvádí věci od jejich běhu ke konečnému cíli18, aby si vychutnali všichni - lidé, věci, konvenční souvislosti kolem nich - společně sladkost zastaveného času uprostřed pomíjivého světa; veselé zdání z nepředstavitelně uskutečněného ve smutku dokonce extrémně podivného, a proto i zvědavě přitažlivého toku života, nesourodě korespondujícího s předpojatými pravidelnostmi; veselé zdání světa nestvořeného, avšak mluvícího rozumem dotvářeného absurdna.\nV tomto předběžném povrchním přehledu interpretací, včetně konceptuálního dotváření ideje K. Špidly vzhledem ke směru naší plánované argumentační perspektivy, nesmíme nedokončit rychlý přehled žánrových specifik hospodské historky jako vědecky přiznaného českého literárního fenoménu.\nJiří Holý vidí ve Švejkově hospodské historce určité osobité rysy skazu - v primitivní gramatické formě a tvarové jednoduchosti v plánu kompozice, v improvizovanosti a zašmodrchané chaotičnosti v plánu realizace. Jako její základní kulturní východisko v pohledu na svět určuje "heroikomické, karnevalizující, plebejské vidění", jako strukturující postoj "nesouřadné komické konfrontace", jako výsledek znesvěcování oficiality, "dehierarchizující hru", a "tvořivou radost z vyprávění". Instrumentarium jejího podání dále detailizuje a k už Fryntou konstatovaným prostředkům "groteskní hyperboličnosti" a "improvizovanosti", nové tematizace vysokého a nízkého a paradoxnosti doplňuje pojmy "volné řazení představ" (Holý 1999: 130) a "plebejská dehierarchizace tradičního hodnotového vidění". Z hlediska historické poetiky považuje karnevalizaci za spojující článek mezi skazem a hospodskou historku19.\nSouhrnné představení zde uvedených názorů nemá za cíl mechanické seskupení cizích, v české literární kritice klasických stanovisek a heuristických podnětů, ale chce jen nastínit v jejich porovnání míru a stupeň vždy přítomné idey hravosti a záliby v narativní akci, navíc i jistého typu poetičnosti, které budou neocenitelným pozadím našich budoucích interpretačních postupů.\nD. Hra jako absurdní zacházení s absurdním světem\nAbsurdní hra je ve Švejkovi nejtypičtějším rysem vyprávění . V tomto duchu nejplněji a s nejsoustředěnějším záměrem na problematiku hry vykládá Švejkovo slovo Milan Jankovič, jehož článek Hra s vyprávěním zakládá v české švejkologii kritické inspirace o hře jazyka v Haškově románu a otevírá další interpretační prostory. Jelikož je zmíněný titul emblematický z hlediska teoretických úvah v plánu teorie hry i v plánu teorie komiky, nelze opominout jeho stručné připomenutí, avšak s odkazem na ty možné interpretační aspekty Švejkových historek, které sám vděčně nabízí.\nJak autor říká, tímto článkem doplňuje své úvahy o Osudech v monografii Umělecká pravdivost Haškova Švejka, v němž se o herních podnětech komiky v románu příliš nezmiňuje. Už tam Jankovič mluví o nejrůznějších typech komiky a o prostředcích jejich realizace, např. o "absurdní grotesknosti" (s. 28.), o "komické jednostrannosti" (s. 35.), o "paradoxní pointě", o "vnějších a vnitřních komických rysech" postavy Švejka (s. 48.), o "asociativní komice" (s. 49.), mimo jiné i o "hyperbolickém satirickém zrcadle" (s. 51.), čímž se stává jedním ze zakladatelů zrcadlové metaforiky v postavě Švejka; o "drastické nadsázce" (s. 52.), o "absurdní a fantastické komice" a o "absurdní nadsázce" (s. 55.), o "myšlenkové komice" (s. 59.), skoro všude o komickém kontrastu a zvlášť o něm jako o principu komické výstavby - "bezděčný komický kontrast uvolňuje skrytou ironii" (s. 54.) atd. Velmi cenný souhrn podává autor na konci svého textu, kde naznačuje tři tendence při ztvárnění komických kontrastů na pozadí lidového vyprávění, a tato jeho myšlenka přímo koresponduje s Bachtinovou ideou o neoficiální lidové pravdě jako jedné ze zvláštností středověkého karnevalového smíchu: "tendence k co největší konkrétnosti", "tendence ke generalizaci v lidovém vyprávění" a "silné obraznosti lidové mluvy, častého prvku asociativního a fantastického" (Jankovič 1991: 58-59).\nHra s vyprávěním, jak už bylo zmíněno, otevírá zcela nový přístup k specifice komiky Osudů. Zde zejména Jankovič formuluje nejzákladnější rys Švejkova povídání - "improvizační tvárný princip"20, který se do jazyka teorie hry může přeložit s odvoláním na Finka jako potěšení z "neohraničené tvorby" (Oáza štěstí - s. 25.). V návaznosti na to bychom mohli dodat tezi, že Švejkovo povídání v aspektu imaginárního světa hry má svérázný performativní charakter, samozřejmě ne v přesně Austinově slova smyslu. Přesto široce pojato Švejk svými řečmi modeluje ten imaginární svět své hry, vtahuje do něj svého posluchače a zasvěcuje ho ve funkci svérázného "spoluhráče". Švejkovo slovo jako mluvní akt má nesmírný perlokuční náboj21, přestože je podáno nestranně, rovně, jakoby jen informačně. Je demiurgickým zaklínadlem, stavebním materiálem herního mikrokosmu, aktem tvořivé energie produkujícím "skutečný" výplod nového světa. Především je to však "hra představivosti", mohutný imaginární proud, jenž nachází v jazyce proteovské formy své materializace, kouzelné rituální prodloužení slovem každého impulzu, řečeno s Mathauserem, který mu okolní svět podává jakožto verbálnímu mediátorovi. V řeči Švejk vytváří imaginační herní světy tak, jak děti nezřídka při hře doprovázejí své akce detailním verbálním popisem každé jednotlivé fáze svého děje. Nikoli náhodou Přemysl Blažíček několikrát uvádí paralely mezi Švejkem a dětskou psychologií. Každý slovní obraz je pro svět Švejkovy hry vytvářením "pevné" kosmogonické hmoty. Proto je hospodská historka nejen "řečním dílem ve zrodu", ale i nově stvořeným světem - zrodem řečového díla. Svět Švejkových (a nejen jeho!) hospodských historek je ta nejplodnější půda, kde se ludismus jako strukturující rys komiky nejintenzivněji uplatňuje, a navíc bez kterého by nemohly ani existovat, ať jde o parodii nebo o "básnickou svobodu nezřízenou". V obou případech hra poznamenává tvořivý duch, duch svobody a radosti.\nJankovičův výklad míří k ideji o parodii, k prolínání dvou rovin - komické a epické, k autoparodii samotného vypravěčství. Přestože tato stránka Švejkova vyprávění je pro citovaný příspěvek esenciální, zůstává zatím v pozadí naší pozornosti. Důležitější v kontextu hry a v přístupu k němu jsou významová napětí, o nichž autor mluví. Hry s významy jsou zmíněny, ale ohledně komiky je důležitá nejenom jejich vnější konstelace, ale především souvztažnost na pozadí kontrastu - ta je jádrem tzv. "spontánní paradoxnosti", ta je strukturou tzv. "groteskní tkáně" vyprávěných příběhů. Příznačnější je spíše jejich vnitřní vzájemné pronikání, splývání smyslu, zrození komického novotvaru ve světě hry.\nHra s významy je nejdůležitější funkcí hry s vyprávěním, její komickou hloubkou, která nevzniká pouze na základě mozaikovitého přiřazování nesourodých prvků v poetickém opojení sladkostí nekonečné verbální svobody. Ne jenom vnější šokující, nemotivovaná, nahodilá kombinatorická překvapivost Švejkových výmyslů působí komicky. Komický katalyzátor jeho historek spočívá i v intenci vzájemné působivosti "chaotických", přesněji nesourodých v rámci jediné celistvosti, významů. A to jak ve vztahu k vnějšímu stimulu nebo stimulátorovi zadávajícímu obsahově-tématický kód historky (nad tím jsme se pozastavili v kapitole o snižování a materializaci, zvlášť v pojednávání o zóně familiárního styku), tak i ve vztahu k vnitřnímu ohnisku jejich vzájemné spřízněnosti. Ve své alogičnosti a absurdní překvapivosti přece má hospodská historka, jak uvádí K. Špidla, svůj zcela smyšlený záměr a vyvíjí se podle principu "co neuvěřitelného se může stát". Respektive má i své vnitřní, ludistické souvislosti, ať už plynou v spontánnosti vyprávění, nebo jsou podány vnějším impulsem, pohonným stimulem.\nHeslo Tristrana Tzary, že dada nic neznamená, že se slova vytvářejí v ústech22, nesmí být doslova bráno na Haškův román a zatím se nikdo k takové interpretaci neodhodlal i přes nepopiratelnou blízkost Haškova díla a dadaismu23. Avšak mezi zlomky zlomkovité hry s vyprávěním existuje vždy významové napětí, i když jeho smysl je v nesmyslnosti, v "ničem". Komický dojem a potěšení neplyne jen z odstranění přednesené nesourodosti, ale i z jejího významotvorného vychutnání a rozhýbání - dotváření v logice a ve směru zadané setrvačnosti. Sám Milan Jankovič otevírá prostor pro tuto možnou interpretaci, zřejmě s vědomím, že významová chaotičnost a dynamika vyprávění v Osudech může poskytnout i další dimenze bádání. Hra s významy je zároveň hra se skutečností a s absurditou a v této hře se zároveň vytváří nová skutečnost, nová absurdnost. Bujné rozproudění imaginačních asociací je organickým bytím hospodské historky, takže její asociační lákavost, ba i provokativnost není jenom "skrytá" zásluha autora nebo vypravěče, není jenom jazyková aplikace skrze řeč hrdiny, ale i živá výzva čtenáři, pokud je každý čtenář do nějaké míry i interpretem, odhalit vůči sobě napjaté významy jednotlivých prvků a promyslit jejich komickou propojenost a působivost, přesně řečeno jako hru s obludným světem24.\nDotýkat se absurdního světa živým scénickým gestem a tvořit nový kosmos absurdna podle zákonů komična je funkce dobrého vojáka jako verbálního mediátora. S tím souvisejí i tendence depersonalizace a funkční kvalifikace Švejkova obrazu, i tendence scénografické vize v recepci Haškova románu, jimž byla věnována pozornost.\nTak vystupuje další globální antinomie Osudů - válka versus slovo. Protože slovem Švejk oživuje zmrtvělý a hynoucí svět, obrozuje odňatou zabitou lidskou svobodu a zpřítomňuje malý a jistý, živě plnokrevný svět člověka v jeho tragikomické osudovosti, avšak vždy mimo konečný cíl ustálené konvence a proti samotným kategoriím cílevědomosti a účelnosti, jakožto kánonům životní nápravy. Protože k nim patří dokonce i válka a smrt, avšak hra nikoliv.\nTím je karneval příbuzný hře - v univerzální filosofii grotesky v Bachtinově pojetí jako dynamické znázorňování neustálého přechodu mezi hranicemi těla a světa, života a smrti. Jako neustálé "vznikání a růst" (становлениe и рост) je zahrnuta idea o svobodě v totálním kosmologickém aspektu - vůči ustrnulé formě v toku času, vůči pevné normě a "pretenzi na věčnost a absolutnost" v toku sociálním. A přece Bachtinova karnevalová groteska, plná dynamismu, zná obrysy pevné formy. I když s obrovským vnitřním napětím - zná statičnost formy a přece sleduje nějakou antropomorfní nebo chtonickou, teratologickou (občas i předmětovou - kuchařskou, lékařskou) logiku. Obecně řečeno má určitou věcnou rekvizitu, pohybuje se v mezích lidského a démonického, a to zejména proto, aby ustálené pojetí člověka transformovala a promíchala s živlem života. Hra Švejkových vyprávění je groteskní hra bez mezí a bez odkazu na nic. Je pravda, že také má antropocentrické východisko, že se pohybuje také ve sféře lidského bytí, sociálního, městského, zažitého, osobních zkušeností, ale karnevalová groteska nějakou zákonitost v tradicí vývoje jakožto kulturního fenoménu zná - má svůj konečný cíl: promíchat lidské s nelidským. Švejkovy historky nikoliv - promíchávají všechno se vším. Rozsáhlé prostory Švejkových keců jsou nekonečné a nepředvídatelné.\nTím verbální hra-groteska dobrého vojáka přesahuje rámec karnevalové grotesky, je živou pulsací - nekonečným proudem, odváděním od konečného cíle v podobě chaotické hypertransformace, jejíž nahodilá struktura (nikoliv v počátečním bodu své tematické motivace nebo v konečném bodu svého zásadně neblahého konce, ale ve svém rozvádění) je odpoutaná od všeho a připoutává se ke všemu. Zopakujme, že karnevalová groteska se při vší své rozmanitosti může spolehnout na několik prvků: lidský, chtonický, zvířecí, fytogenní, omezeně přírodní, omezeně věcný. A nakonec, i když plná (i přes statičnost neprobíhající před pohledem proměny) plynoucí energie, se zastaví v určitém, přestože podivuhodném tvaru. Švejkova groteska verbální zná tisíc metamorfóz, nemá pevně stanovený hmotný repertoár a klade důraz na spontánní paradoxnost i po stránce obsahové, i po stránce strukturní; v obrysech své výstavby i mezi jednotlivými jejími prvky.\nVe vztahu ke komice nesourodosti je karneval veselý, jak už bylo několikrát řečeno, nad pouhou satiru staví radostný, blahodárný smích. Švejkova verbální groteska nesporně svůj satirický záměr má, ale mnohem podstatnější je její ludický proud ve hře s významy, ve hře s obludným světem, ve hře s absurditou, a tu poslední karneval nezná25.\nKdyž si karnevalová groteska s významy hraje, dělá to plánovitě a cílevědomě - alespoň v Bachtinově pojetí - a míří k univerzalizmu. Universalizmus Švejkových řečí je v jeho absenci cíle, v jeho setrvačnosti, v uvolněné spontaneitě, kdy s radostným potěšením staví nové významové imaginární mikrokosmy skrze optiku "triumfální komedie okamžiku". Pro logiku karnevalové grotesky je slovo stavebním prostředkem; pro dobrého vojáka a jeho posvátné, demiurgické verbální funkce je slovo hračkou a hračka se může měnit v cokoliv a reprezentovat všechno. Přes tyto odlišnosti je zřejmé, že komika karnevalového a herního modelu Osudů je docela blízká, přece Osudy jako románový útvar vznikají také svérázným spřízněním vážného a legračního - σπουδογέλοιον (Bachtin 1975: 464; 1971: 145). V tomto smyslu má jeho žánrová geneze má svá východiska v hlubokých karnevalových tradicích antiky, jak vykládá Bachtinova koncepce románového vývoje, pozorně analyzována Vladimírem Svatoněm26. Haškův román se ukazuje s karnevalovou komikou organicky spjat. Avšak oba modely totožné nejsou, nejpodstatnější rozdíl je v tom, že když groteska karnevalu míří k absolutnu, je přece tomu absolutnu podřízena. Když Švejkův hospodský kec buduje své ludické konfigurace, mluvčí je pánem svého světa hry - on je opojen absolutní "svobodou apollinskou"27.\nPřesně tak prováděl své kabaretní výstupy Jaroslav Hašek a není důvod nesouhlasit s názorem, že určité postoje scénické improvizace přešly jako metoda skládání příhod a jejich řetězovitého navazování z kabaretu do Osudů28. Proto je Švejk jako filmový obraz těžko reprodukovatelný a jako literární dílo neposkytuje žádnou optickou představu - kvůli své multimetrické povaze. Zdali je to dramaturgicky transformovaný žánr, zabydlený do rámce literární prózy, se nedá tak snadno říct. Avšak jsou nesporné jeho scénické prvky, rozpuštěné v narativním toku, které poskytují navzdory převládajícímu názoru živou optickou představu o dějích a o hravé plynulé imaginační sugesci. Oproti tomu dílo setrvává v neosobnosti, ve fyziognomické nehybnosti až v "blátivé beztvarosti" dobrého vojáka, a ten protiklad, jako i protiklad mezi absurdní hravostí a objektivním tokem "námětu" (spíše scestných příhod) dělá ze Švejka kámen úrazu pro každý pokus kamery zachytit onu pestrou mnohost svým objektivem.\nKabaret, jak byl znám v projevech Haška a později ve výkonech dadaistů, je hra s významy, se situacemi, s realitou, s formami a látkami, kabaret je sémanticky nezastavitelný kulový blesk, kabaret spoléhá na domyšlení a na okolní odeznění, kabaret je začátek bez konce a s nahodilým, nepředvídatelným pokračováním. Hašek zahájil svou předdadaistickou improvizační hrou mohutnou scénickou tendenci, která ovlivnila všechny pozdější divadelní formy, zvlášť se stala inspirací pro legendární duo V+W29, ale jeho dramaturgické myšlení hravě skládat a rozkládat svět kolem sebe proniklo i do jeho nejvýznamnějšího díla.\nŠvejkova klaunská logika "naruby", o které mluví Vladimír Just, je pravým jádrem Haškova díla a styčným bodem literatury a scény. Je nepochopitelná a neuchopitelná jednosměnovým rekursem - jen polyekranizace je schopna zachytit multimetričnost dobrého vojáka, jeho proměnlivou podstatu v nezastavitelném rozběhu mezi obvyklým lidským a literárně funkčním projevem. Jen přemýšlení o hravých dimenzích jeho paradoxní komiky může zbystřit jeho zamlženou tvář. Proto hledání protikladu je pravým postojem vůči Haškovu dílu, zejména s ohledem na jeho absurdní komiku. Ne rozřešení protikladu v nesourodosti, ale jejich improvizační setrvačnost je pohonným mechanismem komiky díla. Improvizační perspektiva je ten scénický kód, který Hašek implantoval do Osudů a bez kterého zůstává rozmanitá komika tohoto díla na úrovni absurdního vtipu (u T. Kulky "Jaký je rozdíl mezi kachnou s jednou nohou, když jsou obě stejné?"), který vyžaduje rozřešení nesourodosti. Komická hra naopak trvá na jejím rozvádění do hloubky imaginace za dynamické účasti improvizace a celkem - ludismu. A v tom je i její základní interpretační nesnáz.\nJak byly Haškovi z plné hospody podávány nápady a inspirace na pokračování jeho neúnavných řečnických improvizací, tak funguje i komika hravého modelu v jeho Osudech. Není nedostupná chladnému rozumu, jen vyžaduje jeho odlišné myšlení. Klaunský světonázor, jenž je schopný vidět kolážovitost světa kolem, jeho asociační plynulost, skoro demiurgickou montáž30 skutečnosti, hravý koloběh světa v jeho "přenosu na imaginární jevišt", v jeho nekonečné svobodě apollinské. Je nutno upřesnit, že na rozdíl od divadelních inscenací V+W se klaunská organizace a rozpad skutečnosti v Osudech vytváří výlučně na půdě verbální. Proto pro naše účely je nejvhodnějším objektem analýzy hospodská historka.\nPřistupujeme k znázornění herních zásad komiky Osudů na pozadí zde připomenutých teoretických a kritických úvah. Avšak je zapotřebí upřesnit dvě věci. Za prvé, i přestože má Švejk jako hrdina funkce verbální jádro, jako postava komiky se neprojevuje jen řečově. Naopak jeho jednání, jak dobře všichni vědí, pevně souvisí s komickými příhodami díla, avšak Švejkovo jednání je často činným odrazem jeho řeči v plánu hravosti. Nejtypičtější je kruhová budějovická anabáze, která doslova topograficky rýsuje zásadní schéma Švejkovy jazykové logiky. Vynikajícím splynutím obou aspektů je příběh s lahví koňaku. Švejk říká (vyslovuje nebo lže!), že tu vodu natočil z nějaké pumpy, jde před Duba, aby mu ji ukázal, ale jde s pevným přesvědčením, že tam pumpa musí být, a opravdu ji nachází. Jako anděl absurdnosti (P. Král), jako secesní hra s čtenářem (tuto ideu formuluje S. Nikolskij), jako tvůrce symbolu, řečeno s Mathauserem, jako klaun, který skutečnost montuje nebo rozmontovává (V. Just), slovo dobrého vojáka v této scéně zasahuje do hmoty okolního světa, rovná se jako herní postup rituálnímu zaklínadlu, nabývá kvazi-rysy performativu.\nZa druhé si konečně řekněme alespoň předběžně a schematicky, jak se projevuje neoficiální lidová pravda a karnevalové mezaliance v herní komice díla. Podrobnější analýzu těchto aspektů Bachtinova pojetí karnevalu zvlášť v jejich vztahu ke hře poskytne další kapitola. Když Švejk vypravuje nějakou historku, vypravuje ji na základě exemplifikačním - tam staví do opozice vůči nějakému tematickému stimulu pravdu empirie, zdánlivě představovanou jako podoba, analogie, příbuznost. Švejkovy historky jsou vždy vůči realitě v pozici komického odstupu, proto je ta realita pozorována z hodnotícího hlediska - hlediska lidového, takovým způsobem jsou imanentně obklopeny ideou o neoficiální lidové pravdě. Skrze jeho vyprávění na scénu díla přicházejí lidové postavy, které se vztahují k tématickému centru plebejským viděním (Holý), pohledem zdola (Jankovič31) a hodnotí ho podle svých zásad a životní zkušenosti, ale tak, že se v povídání nastoluje "pravdivá" logika neuvěřitelného. Co se týče mezaliancí, je zcela zřejmě, že mezi Rabelaisovými výčty prostředků na vytírání, křiky Paříže a "coq-à-l'âne" z jedné strany ŕ Švejkovými hospodskými historkami ze strany druhé existuje nesporná strukturně obsahová příbuznost, což jistě svědčí o typických žánrových transformacích v přesném žánrovém pojetí Bachtinova termínu karnevalizace.\nHerní komika v Haškově díle bude pozorována na základě Calloisova třídění her, úvah Huizengy o kulturních přechodech her a jejich modifikací v současnosti a Bergsonových názorů o komickém v globální opozici "přirozenost - mechaničnost".\nText této kapitoly disertační práce vychází vе své originální české verzi za laskavé redakční podpory paní Olgy Puflerové - česká bulharistka, dlouholetá redaktorka v Mladé frontě a učitelka ruštiny v Plzni. Hluboce jí za to děkujeme. Děkujeme také i svému školiteli Doc. PhDr. Vladimíru Justovi, CSc. za všechny cenné připomínky, za jeho pečlivost a trpělivost.\n1. Vtipy neruší přirozený řád věcí. Neboť u vtipů rozumíme zdroji nesourodosti chybné aplikace pochopení, příčině chyby. Rozumět vtipu totiž znamená vidět, jak obsažená nesourodost může být vyřešena. Příslušné pobavení vyjádřeno smíchem je způsobeno skokem ze stadia kognitivní disonance do stavu kognitivní rezonance.[...] Jakmile je zdroj nesourodosti jednou identifikován, nesourodost pomíjí a nesourodé se znovu stává konzistentním. Takto je to spíše odstranění nesourodosti než její uchopení, jež je zdrojem pobavení (Kulka 1993: 5). [zpátky]\n2. Nesourodosti vtipů jsou spíše než vyřešením pomoci intelektuálního důmyslu spontánně odstraňovány obecnou schopností porozumění Vtipy mohou být chápány jako speciální nebo hraniční případ hádanek , u nichž je odstranění nesourodosti triviální. Anebo, vyjádřeno jinak, čím je hádanka triviálnější (tzn. její řešení), tím blíže se dostáváme ke vtipům. Co potvrzuje trivialitu vtipů je to, že nesourodost bývá často odstraněna současně se svým navozením. Navození a odstranění se v takovýchto případech může vyskytovat nerozlišitelně. To může být dalším důvodem, proč tolik teoretiků došlo k závěru, že nesourodosti jako takové jsou zábavné (Kulka 1993: 6). [zpátky]\n3. Chtěli bychom ještě jednou podtrhnout, že v této práci operujeme - jak jsme předběžně to vymezili - se systémem Vladimíra Boreckého, kde komika je souhrnný pojem, uvnitř kterého se konfigurují naivita, ironie, humor a absurdita. To nám usnadňuje pohyb mezi běžně synonymizovanými pojetími základných pojmů "humor", "smích", "komično" aj. Přece si občas dovolujeme s touto synonymitou zacházet s ohledem na výběr daného autora nebo na jeho preferenci pojmosloví. [zpátky]\n4. Výpovědní akty, které tyto podmínky splňují, mohou být takové, že A. "nepopisují", "neoznamuji" ani nekonstatuji vůbec nic, nejsou "pravdivé či nepravdivé"; a B. vyslovení věty znamená vykonání určitého činu, anebo je jeho součástí - tento čin sám by přitom normálně nebyl popisován jako řečení něčeho (Austin 2000: 22). [zpátky]\n5. K realizátorské Švejkově funkci, k jeho povinnosti podchycovat, prodlužovat a rozvádět impulsy patří i funkce zrcadlit vše a všechny kolem sebe. Švejk na stráži stráže - to je prostě "stráž zrcadlící stráž”. Je to zrcadlení včetně zpětné vazby: někdejší stráž si nyní ve Švejkově postu uvědomuje i sebe samu jako bývalou a "zrazenou”, zatímco Švejk sesazené stráži zase připomíná obrácení úloh. Takto vzájemné odrazy, jak je to příznačné pro vnitřní poměry v symbolu, pokračují donekonečna. Taková scéna je celou soustavou mini-zrcadel, která se mění v jediné maxi-zrcadlo: situace je odrazem Rakouska jako vězení národů, v němž už není jasné, kdo je vězněm a kdo věznitelem (Mathauser 1988: 178). [zpátky]\n6. Podstata jeho realizátorství je v tom, že tak či onak prodlužuje každý impuls, který k němu dochází. Dotahuje, pokračuje, realizuje. Kdybychom jeho realizátorství skutečně mohli zredukovat, jak se to obvykle děje, jen na ty případy, kdy dotahuje tak, že přitom obrací smysl původního impulsu, pak by možná měly jednoznačné charakterologické interpretace Švejka vyhráno. Určitě by však přitom prohrála haškologie (Mathauser 1988: 177). [zpátky]\n7. Во-вторых, абстрактный читатель - это образ идеального реципиента, осмысляющего произведение идеальным образом с точки зрения его фактуры и принимающего ту смысловую позицию, которую произведение ему подсказывает. Таким образом, поведение идеального читателя, его отношение к нормам и ценностям фиктивных инстанций целиком предопределены произведением (Schmid 2003: 61). [zpátky]\n8. Znamená to ovšem právě jenom to, že Švejk postavou není. Tam, kde marně hledáme individuální charakter, najdeme ve skutečnosti jenom neosobní nástroj autorské demonstrace a odhalení určitých stránek světa. Namísto individuální postavy je Švejk za jedince převlečený katalyzátor, jehož působením krystalizuje skutečnost do situací, v nichž se vyjevuje její pravá povaha, totiž její skrytá absurdnost (Král 1991: 14). [zpátky]\n9. Stejně tak se u Haška nad bezprostředním dezignátem, totiž falší zmilitarizované společnosti (k níž znakově míří jazyk vojenských kalendářů), zdvihá metadezignát - určitá podoba společnosti, která koresponduje bezprostředně metaznaku, tj. hledí do očí přímo postavě Švejka. Zatímco se v rovině bezprostřední dezignace ještě dobře vědělo, co je podmětem výpovědi a co predikátem, soud vyslovovaný románem ve zmíněné meta-rovině je hlubší a záhadnější,je mnohem více problémový a znepokojivý (Mathauser 1988: 185). [zpátky]\n10. Forma laterny magiky se svým organickým "pluralismem" dobře navazuje nejen na zmíněnou již možnost interferenčně srážet tragické a komické; navazuje také na naše zjištění, že Švejk není typ, nýbrž je symbol, který v sobě obsahuje řadu typů. Tyto typy ožívají zvláště ve Švejkových parodických reakcích na různé postavy kolem něho (Mathauser 1988: 190). [zpátky]\n11. Jeho humoresky jsou spíše komickými úvahami, fejetony na groteskní témata, než akčními příběhy, odkoukanými takzvaně ze života. Skýtají zábavnou četbu, nikoliv však optickou představu [...] Aby bylo možné Haška filmovat, je nutně jej v Haškově duchu znova napsat. Ale to znamená napřed Haška dokonale poznat, vstřebat jeho způsob humoru, osvojit si charakter jeho dialogu, odhadnout, které dějové a které psychologické prvky z jeho črt je vhodné převzít. A teprve pak je možné z pečlivě vybraného materiálu vystavět nový příběh (Klos, Taussig 1983: 17, 25). [zpátky]\n12. "Princip koláže" není u Haška omezen na tuto rovinu. Podobně jako filmoví komikové (a všichni významní představitelé autentického humoru, od Kafky přes Magritta až k Saulu Steinbergovi nebo V. Effenbergerovi), užívá ho v jistém smyslu autor Švejka i přímo ve výstavbě svých gagů, které - v souladu se svým "demonstrativním” charakterem - jsou často jenom neosobní konfrontací dvou různorodých či protikladných skutečností. [...]Hašek nakonec dovádí princip koláže (či montáže) až k jakémusi deliriu samotné skutečnosti: k polyfonním scénám, kde se vzájemně proplétá několik současných individuálních akcí a jejichž výsledkem, v duchu blízkém filmům bratří Marxů, je dojem dokonalého a nenapravitelného zmatku (Král 1991: 16, 17). [zpátky]\n13. Převahu mají slovní označení prožitková, do hry vstupuje napořád to osudové, čím byly jednotlivé postavy pro štěstí, pro neštěstí, maličko nebo důkladně přejety. Slova trnou lidem na jazyku reminiscencemi, odkazují na skutečnost z úhlu nejosobnějšího prožitku, a tím ji napořád desobjektivizují, totiž vyjímají z dosahu fiktivní objektivnosti abstraktního ideového dozoru (Frynta1966: 326). [zpátky]\n14. [...] Sympatizuje se všemi, kdo toto dovedou, kdo nepřetržitě a do krajnosti, do ztřeštěností a bláznivin rozehrávají nad danostmi s jejich tíhou triumfální komedii okamžiku. Je jasné, že tato divadelnost je v zásadě téhož rodu jako komedializace příhod, realizovaná poetikou hospodské historky. V obou případech jde o stylizaci, o přenos na imaginární jeviště. Odtud i onen nápadně divadelní, anebo ještě lépe filmový prostor Hrabalových próz (Frynta 1966: 329). [zpátky]\n15. Absurdní konfrontace v nečekaných setkáních, automatické asociativní řetězce představ v proudu řeči, černý humor, destrukce konvenčních mýtů a nedbání konvenčních oblastí tabu - to všechno je obsaženo v hovorovém jazyce a v útvarech městského folklóru [...] většina hospodských historek u Haška i u Hrabala může být považována za stručné libreto k filmové grotesce, nebo aspoň její části, scéně, gagu. A naopak lze filmové grotesky chápat jako zfilmované někdejší hospodské historky, byť prostředkované klaunským divadlem. V obou žánrech jde o transfer z empirie do komediální roviny, a duch a smysl je týž (Frynta 1966: 328, 330). [zpátky]\n16. Formální kánon hospodské historky má při veškeré volnosti přece aspoň dva znaky, dvě podmínky závazné. Za prvé je vždycky třeba nějakým způsobem poukázat na to, že neběží o nějakou smyšlenku, nýbrž o skutečnou příhodu, opravdovou a zaručenou. [...] Co je pro naši souvislost fundamentálně významné, je druhý hlavní znak hospodské historky - totiž její groteskní, komediální, absurdní hyperboličnost. Mezi zárukami pravdivosti, jež podává zaklínací klauzule, a obligátní nadsázkou je na první pohled rozpor, je to však rozpor pouze zdánlivý, protože komediální nadsázka je právě podstatnou součástí, ba vlastní podmínkou "pravdy", pravosti žánru. Hospodská historka - a to je to, oč běží - plní tu nadmíru cennou funkci, že transponuje životní látku ze sféry existenciální do roviny komediální. Empirické fakty, prožité události přenáší velkorysým gestem na imaginární scénu grotesky, mýtu, snu (Frynta 1966: 322-323). [zpátky]\n17. ...u Haška v kecu vesměs běží o lidové vyprávění příběhu, prvek dějový, událost, anekdota je tu živlem nevylučitelným [...] na základě podobností spíš emocionálně tušených než rozumové rozebraných odvážně metaforizuje a hraje si se skutečností nejinak než poezie, ale svévolněji a brutálněji než ona, dopřává si básnické svobody nezřízené (Černý 1994: 106, 110). [zpátky]\n18. Každá lidská odpověď na otázku o smyslu života znamená stavět si "konečný cíl".[...] Do tohoto stylu nyní nezapadá hra tak jako každé jiné jednání. Nápadně se odchyluje od celého tohoto futuristického rysu života. Nedá se také bez dalšího začlenit do komplexní architektury účelů, neděje se kvůli "konečnému účelu", není znepokojována a rušena jako jiné naše konání hlubokou nejistotou o našem výkladu štěstí. Hraní má v poměru k běhu života a k jeho neklidné dynamice, temné problematičnosti a k neustále štvoucímu odkazu na budoucnost charakter uklidněné "přítomnosti" a soběstačného smyslu - podobá se "oáze" dosaženého štěstí v pustině našeho ostatního pachtění za štěstím a tantalovského hledání (Fink 1992: 14-15). [zpátky]\n19. Podobně široký stylový rejstřík funguje v Haškových Osudech dobrého vojáka Švejka za světové války. S Večery na slamníku je spojuje také základní významové naladění - heroikomické, karnevalizující, plebejské vidění, jež "nesouřadnými", komickými konfrontacemi znesvěcuje oficiální svět a v němž se uplatňuje tvořivá radost z vyprávění. Návaznost na skazový narativní model je zjevná. [...] "Povinná" realistická doličnost místa a osob se tak proměňuje v dehierarchizující hru. Podle některých teoretiků, především Emanuela Frynty a Václava Černého, se ve Švejkových promluvách objevuje hospodská historka resp. hospodský kec, součást velkoměstského folklóru a příznačně český model vyprávění, jejž dále rozvíjí zejména Hrabal. Vyznačuje se orálností, improvizovaností, groteskní hyperboličností. Vychází z chlapského povídání v hospodě, často se v ní objevují motivy tělesnosti, sexu a smrti i zmíněná plebejská dehierarchizace tradičního hodnotového vidění, kdy se nově tematizuje "vysoké" a "nízké". Společný půdorys skazového vyprávění i hospodské historky je zřejmý, v rodokmenu obou je Bachtinova osvobozující karnevalizace (Holý 1999: 129, 131). [zpátky]\n20. Ukazuje se, že v opozici k anekdotě (nebo k dějové humoresce, o níž se ještě zmíním), uplatňuje se ve Švejkově vyprávění další, osamostatňující se improvizační tvárný princip. Jeho základem je hra představivostí, která bere událost za pouhou záminku, nenechá se jí svazovat a vyčerpává nejrůznější možnosti jejích deformací. Významové napětí, které se tímto způsobem realizuje, připomíná spíše řetězovou reakci překvapení než plynutí děje od motivu k motivu (Jankovič 1991: 124). [zpátky]\n21. Za třetí můžeme uskutečňovat také akty perlokučni: jsou to akty, které přivozujeme nebo uskutečňujeme tím, že něco řekneme - je to například přesvědčováni, přemlouváni, odstrašování a dokonce třebas i vyvolávání překvapení či uvádění v omyl (Austin 2000: 113). [zpátky]\n22. Nemáme už věřit slovům? Od které doby vyjadřují opak toho, než co organ, jenž je vydává, myslí a chce?\nVelké tajemství spočívá v tom:\nMyšlení se vytváří v ústech (Tzara 1964: 267-268). [zpátky]\n23. Viz o tom například Toman 1981: 26-32 a hlavně dále citované práce Vladimíra Justa. [zpátky]\n24. Švejkovo anekdotické vyprávění není tedy jen bezbřehý proud zábavného povídání, i když je a chce být zábavou. Je to prostor pro hru s významy - a pro hru se skutečností. S jakou skutečností? Švejk jde do války a hraje si se světem, jehož řád se zhroutil. Tomu odpovídá nejen jeho navenek obrácená aktivita satirická, ale též, a vlastně především, groteskní tkáň jeho vyprávění. Grotesknost má svou složitou teorii i historii. Obojí zde musíme ponechat stranou a omezit se na to nejdůležitější. Je to poznatek, že v uměleckých groteskních útvarech je tím nebo jiným způsobem přítomen rozpor mezi něčím, co přesahuje lidsky obvyklé, a lidskou touhou hrát si s obludným světem. Ať už vidíme v groteskním především zaklínání démonického v našem světě (Kayser) nebo veselé zacházení se strašným (Bachtin), zůstává v základech groteskní struktury hra s absurditou (Jankovič 1991: 127). [zpátky]\n25. Každá absurdita v karnevalu je známá, pochopitelná, cílevědomá, smysluplná. Každé splývání nepatřičných jednot implikuje v pojetí Bachtina ztvárnění prvotní kosmické hmoty v obrovském existenčním cyklu smrti a zrodu bytí. A ten cyklus není zdaním a abstrakce, ale pevnou vírou s hmotnými kořeny. Tj. v karnevalu všelijaká absurdita je motivovaná, vysvětlitelná a má konečný cíl a tudíž je rozhodně zcela odlišná od absurdity "neúčelové”, přesněji nesměřující k předem stanovenému konečnému cíli, vlající, "sebepotěšující" Švejkovy verbální hry - plná podle slov Eužena Finka "radosti ze zdání". (BD). [zpátky]\n26. Výchozím bodem jeho úvah je názor, že genezi románu je nutno hledat právě v okrajových prozaických útvarech helénistické slovesnosti, zařazovaných pod pojem "spúdogeleion", tj. "vážně žertovného": byla to zejména sympozia, sókratovské dialogy, Sófrónovy mimy, memoárová literatura, pamflety, diatriby, Menippova satira apod (Svatoň 2004: 115). [zpátky]\n27. V aktu hry dospívá člověk ke dvěma extrémům, jak být. Jednou může být hra zažita jako vrchol lidské suverenity; člověk se pak těší z takřka neohraničené tvorby, tvoří produktivně a bez zábran, protože neprodukuje v prostoru reálné skutečnosti. Hráč se cítí být "pánem" svých imaginárních produktů - hraní se stává výjimečností, poněvadž málo omezovanou možností lidské svobody. A ve skutečnosti také vládne ve hře do velké míry element svobody. [...] Hra v sobě může skrývat jasný apollinský moment svobodné svébytnosti... (Fink 1992: 25). [zpátky]\n28. "Někdy takovéto přerušení mělo pro Haška funkci nové inspirace:[...] "Hašku, pan Zvěřina prohlašuje, že už netočí." "Přátelé, jsme tam, kde jsme nechtěli být, jak řekl pan Lustig, když chtěl jet do Budějovic a sedl si do vlaku, který jel do Liberce, a byl přistižen kontrolorem Supíkem, že sedí v druhé třídě, ačkoliv měl lístek do třetí, a byl v Bakově z vozu vyhozen.. .". Čili: okamžitá slovní depatetizace nějakým fiktivním příběhem, který má při vší své vnitřní nehoráznosti jakési vnitřní quasi pravdivé, až přísné faktografické reálie (zásadně se okamžitě jmenují konkrétní osoby i místo děje), tedy epická metoda nám tak důvěrně známá ze Švejka, patřila i tady ę základním specifikům a technikám Haškovy oslňující improvizace (Just 1984: 67-69). [zpátky]\n29. [...] je možno Haška a jeho "predadaistickou" družinu považovat za přímé předchůdce poetismu, písní a veršů V+W, ale i kupříkladu pozdějších forem neopoetismu Jiřího Suchého. Byla to ovšem hlavně Švejkova klaunská "naruby" logika (u Haška se poprvé naplno a zdařile prosadila právě v Dějinách strany mírného pokroku, a nikoli v jeho drobných humoreskách), zpřevracející ustálené hodnoty a klišé, která se v nejrůznějších modifikacích stala i logikou jevištních klaunů V + W (Just 1983: 44). [zpátky]\n30. Hašek desátých let měl s pozdějšími dadaisty (o jejichž existenci neměl nikdy tušení) společný světonázorový destruktivní postoj k všeobecně uznávaným hodnotám své společnosti a své doby. Předjímající dadaismus byl i sám princip "kolážovitého", "bezkomentářového" humoru [...] V Dějinách strany mírného pokroku nešlo ani tak o satirickou či komickou kvalitu jednotlivých vtipů, jako spíš o objevnou metodu volné montáže či koláže útržků skutečností, sémantické slovní hry s asociacemi a dalších výsostných prostředků moderního humoru. Jimi se podařilo Haškovi originálně demaskovat a usvědčit z nedozírné absurdity celou tehdejší veřejnou politicko-kulturní fasádu skutečnosti (Just 1984: 66). [zpátky]\n31. Postavit proti "velkému", ale vnitřně prázdnému světu tento životem pulsující "pohled zdola", uskutečněný v tvárné tkáni díla (Jankovič 1991: 138). [zpátky]\nAustin 2000: Austin, John Langshaw. Jak udělat něco slovy. Praha: Filosofia, 2000.\nBachtin 1971: Bachtin, M. Michail. Dostojevský umělec. Praha: Československý spisovatel, 1971.\nBachtin 1975: Бахтин, М. Михаил. Эпос и роман. (О методологии исследования романа). // Бахтин, М. Михаил. Вопросы литературы и эстетики. Москва: Художественная литература, 1975.\nČerný 1994: Černý, Václav. Za hádankami Bohumila Hrabala, pokus interpretační. // Černý, Václav. Eseje o české a slovenské próze. Praha: Torst, 1994.\nFink 1992: Fink, Eugen. Oáza štěstí: myšlenky k ontologii hry. Praha: Mladá fronta, 1992.\nFrynta 1966: Frynta, Emanuel. Náčrt základů Hrabalovy prózy. // Hrabal, Bohumil. Automat Svět. Praha: Československý spisovatel 1966.\nGeorgiev 2000-2001: Георгиев, Никола. Смехът на Хашек през сълзите на преводача. // Георгиев, Никола. Мнения и съмнения. Варна: LiterNet, 2000-2001 <https://liternet.bg/publish/ngeorgiev/m_s/hashek.htm> (23.03.2010).\nHolý 1999: Holý, Jiří. Skaz a hospodská historka. // Mezi okrajem a centrem: studie z komparatistiky II. Praha: UK FF CK, Pardubice: Marie Mlejnková 1999.\nJankovič 1960: Jankovič, Milan: Umělecká pravdivost Haškova Švejka. Praha: NČSAV, 1960.\nJankovič 1991: Jankovič, Milan. Hra s vyprávěním. // Jankovič, Milan. Nesamozřejmost smyslu. Praha: Československý spisovatel, 1991.\nJust 1983: Just, Vladimír. Kabaretní činnost Jaroslava Haška. // Česká literatura, г. XXXI, 1983, № 1.\nJust 1984: Just, Vladimír: Proměny malých scén. Praha: Mladá fronta, 1984.\nKlos, Taussig 1983: Klos, Elmar, Taussig, Pavel. Hašek a film aneb Film a Hašek. Praha: Československý filmový ústav, 1983.\nKrál 1991: Král, Petr. Švejk - anděl absurdnosti. // Kritický sborník: revue pro literaturu, umění a filosofii, г. ХІ, 1991, № 4.\nKulka 1993: Kulka, Tomáš. Nesourodost teorií humoru jakožto nesourodosti. // Estetika: časopis pro estetiku a teorii umění, ă. ХХХ, 1993, № 1.\nMathauser 1988: Mathauser, Zdeněk. Švejkova interpretační anabáze. // Filmový sborník historický 1. Film a literatura. Praha: Český filmový ústav, 1988.\nPytlík 1983: Pytlík, Radko. Kniha o Švejkovi. Praha: Československý spisovatel, 1983.\nSchmid 2003: Schmid, Wolf. Нарратология. Москва: Языки славянской культуры, 2003.\nSvatoň 2004: Svatoň, Vladimír. Dvojí koncepce klasického románu. Georg Lukács a Michail Bachtin. // Svatoň, Vladimír. Proměny dávných příběhů: o poetice ruské prózy. Praha: UK FF ÚSVS, Pardubice: Marie Mlejnková 2004.\nŠpidla 2002: Špidla, Kryštof. Hospodská historka - pokus o vymezení žánrové formy. Tvar: literární obtýdeník. г. XIII, № 3, 07.02.2002.\nThe Philosophy 1967: The Philosophy of Laughter and Humor. Ed. John Morreall. New York: State University of New York Press, 1967.\nToman 1981: Toman, Jindřich. Futurismus, dadaismus nebo poetismus: poznámky o Švejkovi. // Proměny, г. ХVІІІ, 1981, № 2.\nTzara 1964: Tzara, Tristan. Manifest o lásce slabé a o lásce hořké. // De Micheli, Mario. Umění avantgardy dvacátého století. Praha: SNKLU, 1964.\n© Bogdan Dichev\n© E-magazine LiterNet, 10.04.2010, № 4 (125)


Plavání dětí Slivenec\nPlavání dětí Praha 5 Slivenec\nna stěnu přitahuje obě nohy pokrčené v kolenou na prsa a otáčí se o na stranu paže, která se dotkla stěny a nadechne se. Skrčené nohy se paralelně dotknou stěny, následuje odraz a napnutí celého těla. Hlava je mezi napnutými pažemi. Následuje splývání a střídavý pohyb nohou s navázáním práce paží. Po celou dobu plavání i obrátky je tělo v poloze na znak Svozil, Nejdříve jsme dětem předvedli, jak jednotlivé obrátky vypadají a to pomocí názorné ukázky, během které jsme je také upozornili na nejčastější chyby. Poté si již jednotlivé obrátky mohly vyzkoušet samy. Jako první jsme zvolili obrátku prsovou. Protože jsme chtěli, aby si děti obrátky zkusily v co Klukovice největším počtu, tak neplavaly celé bazény, ale cca metrů. U prsové obrátky jsme se setkali s těmito chybami děti se nedotýkaly oběma rukama současně pomalý obrat odraz z natažených končetin odraz jednou nohou špatný směr odrazu Při kraulové obrátce jsme se setkali s plavání dětí Slivenec téměř shodnými chybami jako u prsové, avšak daleko více se zde objevoval odraz z natažených nohou. U znakové obrátky se vyskytly tyto chyby dohmat nataženou paží přetáčení při dohmatu na bok nebo prsa pomalý obrat špatný směr odrazu nebo odraz jednou nohou po odrazu pokrčené plavání s dětmi Slivencem horní končetiny krátká doba splývání Nácvik motýlka Při výuce tohoto plaveckého stylu jsme nejdříve použili názorné ukázky a poté Ohrada jsme se s dětmi přemístili na souš, kde jsme začali s výukou jednotlivých pohybů. Jako první jsme se snažili o nácvik vlnivého pohybu.\nDěti ve stoji vzpažily, chytily se za ruce, hlavu měly mezi rameny a pokoušely se o plynulé, pomalé vlnité pohyby. A to tak, že provedly Barrandov postupný výpon, při kterém vysadily pánev a přešly do mírně prohnutého předklonu a následně pomalým pohybem pánve zpět se dostaly opět do vzpřímení. Dále jsme tento pohyb nacvičovali již ve vodě, kde jsme dohlíželi na to, aby děti prováděly dostatečný ne však Slivenci plavat dítěti nadměrný vlnivý a rytmický pohyb, příliš neohýbaly nohy v kolenou a kop vykonávaly současně oběma nohama. Cviky děti vykonávaly bez nebo Lahovičky s plaveckou deskou. S nácvikem paží jsme opět začali nejdříve na souši, kde jsme pro průpravu zvolili soupažné boční kruhy vpřed a poté dětské plavecké Slivence i v předklonu. Ve vodě jsme tento přenos paží nejprve trénovali pouze za chůze a následně jsme zvolili cvičení za pomocí plavecké desky.\nDěti držely desku v jedné ruce a prováděly vlnivé pohyby, během kterých provedly přenos paže. U tohoto cvičení jsme dohlíželi na nádech a správné množství kopů na jeden přenos paže. Poslední cvičení, které si děti s tímto plaveckým stylem vyzkoušely, bylo malinko zaměřeno na souhru. Děti provedly pod hladinou několik vlnivých pohybů, při kterých měly ruce natažené vpřed. Následně provedly záběr pažemi, čímž vyhouply těla nad hladinu, nadechly se a dále pokračovaly vlnivým pohybem. Poté se zastavily a odpočinuly si. Chyby se kterými jsme se setkali Tabulka č. Chyby Příčiny chyb Důsledky chyb Nedostatečné vlnění Příliš velké pokrčení v kolenou Pohyb bez plynulosti Nedostatečné vynoření paží při přenosu nad hladinu Nedostatečná pohyblivost v ramenním kloubu Krátký záběr a velká energetická\nPlavání dětí nejblíže Slivenci


Novým šéfem ESC a JESC bude Martin Österdahl – EuroContest.cz\nNovým šéfem ESC a JESC bude Martin Österdahl\nVedení EBU dnes oznámilo jméno nástupce Jon Ola Sanda. Bude jim Martin Österdahl.\nPodle ředitele médii EBU je Martin dobrou volbou a bude pokračovat a udržovat Tradici soutěže. Martin byl v letech 2012 – 2018 členem referenční skupiny. Martin má také skvělý tvůrčí talent a zkušenosti z let 2013 a 2016, kdy byla ESC ve Švédsku.\nMartin byl dříve ředitelem zábavy SVT a má hodně zkušeností. Sám prohlásil, že se těší, až v květnu nastoupí do Eurovizního týmu.\nPrevSTARŠÍČeské písně jsou online\nNOVĚJŠÍUkrajinský Vidbir pozná svojich účastníkov!Next


Čeští autoři se loni prodávali více než Nesbø. Pomáhají jim influenceři na sociálních sítích | Hospodářské noviny (HN.cz)\n17. 1. 2020 ▪ 17:59\nObrovský úspěch románů Aleny Mornštajnové je srovnatelný s ohlasem, který provází knihy Michala Viewegha. Nejméně tři přesáhly v prodejích stotisícovou hranici. Autor ▪ ČTK\nProdat sto tisíc výtisků jedné knihy, to je pro velkou většinu českých autorů nedostižný sen. Vedle Aleny Mornštajnové, jejíž román Hana si za tři roky od vydání koupilo 130 tisíc čtenářů, se to podařilo například Kateřině Tučkové, její Žítkovské bohyně vydané v roce 2012 si koupilo 150 tisíc lidí. Přibližně tolik se prodalo i humoristické knihy Poslední aristokratka od kastelána Evžena Bočka.\n„Nechci volit mezi Hitlerem a Thatcherovou,“ říká spisovatel Binet v obavách z prezidentských voleb ve Francii


Výsadba jahod: kdy a jak zasadit jahody?\nVýsadba jahod ( Fragaria ) je poměrně jednoduchá, protože rostlina je ve většině případů stoloniferní, to znamená, že kolem sebe vydává malé stonky, které se nazývají sítě, běžci nebo běžci. Je tak příjemné sbírat a vychutnávat si zralé jahody z vlastní produkce, že každá zahrada by měla mít alespoň záhon jahod nebo několik rostlin v květináčích na balkóně.\nKdy zasadit jahodovou rostlinu?\nVýsadba jahod se provádí od srpna do října, aby se v následujícím roce dostavily plody, a operace vyžaduje přijetí určitých opatření:\nVyberte si zdravé, energické a produktivní matečné rostliny,\nOdstraňte květiny ze skvrnitých rostlin,\nUdržujte 1 až 3 rostliny na tok,\nJakmile mají bílé kořeny, nastal čas je zasadit.\nAť už jde o jahody vzestupné nebo nevzestupné, načasování je stejné.\nPokud to váš plán umožňuje, zasaďte své plodiny v plodný den lunárního kalendáře, nejlépe v dorůstajícím měsíci, fázi, během níž jsou rostliny energičtější, odolnější vůči chorobám a škůdcům a pohyby šťávy jsou více intenzivní, což je ideální pro dobrý růst.\nKde pěstovat jahody ve vaší zeleninové zahradě?\nPokud jde o povahu půdy, dává jahodová rostlina přednost humusové půdě, chladné, volné, úrodné, nepříliš křídové, ne příliš vlhké ani příliš suché, se slunnou situací.\nRostlina jahod zůstává na místě několik let, obvykle se chodidla obnovují každé 3 roky, proto je vhodné si místo, kde je budete instalovat, pečlivě promyslet. Poté bude nutné procvičit střídání nejméně 4 roky, protože jahody jsou pro půdu velmi vyčerpávající. Po jahodách bude prospěšná plodina se zeleným hnojením.\nJahody jsou dobrým společníkem se špenátem, fazolemi, hlávkovým salátem, tymiánem, brutnákem lékařským, ale budete je muset držet dál od zelí.\nPro ty, kteří se nechtějí ohýbat při sklizni jahod, je možné vysadit jahodové rostliny ve výšce do okapu připevněného na kůl ve vzdálenosti 1 nebo 1,2 m od země, naplněné směsí zalévání půdy a kompostu. Pokud je váš prostor omezenější, můžete se omezit na výsadbu jahod v závěsném koši o průměru alespoň 25 cm. Jedinou nevýhodou této plodiny je, že často vyžaduje pravidelné přidávání hnojiv, aby se vyrovnalo malé množství půdy.\nNásobení jahod běžci\nVzhledem k tomu, že jahody jsou zasazeny 30–40 cm od sebe, přičemž řádky jsou od sebe vzdáleny 50 cm, vyžaduje jahodový záhon trochu místa.\nPokud vysazujete v řadě, natáhněte linii, abyste se ujistili, že řada jahod je rovná. Pro každou nohu vytvořte otvor, do kterého vložíte růžici listů vydávaných na konci stolonu, aniž byste pohřbili srdce, a otvor znovu vyplňte. Voda na krku. Mulčujte zejména před kvetením, abyste udrželi vlhkost a zabránili kontaktu plodů s půdou.\nNásobení jahod dělením shluků\nJahody, které nedávají stolony, lze množit rozdělením trsů z velmi živých rostlin, ze kterých budete od září pravidelně odstraňovat stonky a suché listy. V říjnu můžete trsy vytáhnout a rozdělit, přičemž ponecháte pouze objekty s malými bílými kořeny s alespoň jedním pupenem. Vysaďte je jako předtím s běžci.\nJe také možné rozmnožovat jahody setím pod rámem v červenci nebo prosinci, ale úkolem je odborná práce, zejména proto, že rostliny po setí nejsou věrné matečné rostlině.\nPosledním řešením je koupit si jahodové rostliny: je to záruka toho, že máte nedegenerované rostliny a bez virů.\nPodívejte se, jaké odrůdy jahod pěstovat na zahradě?\nPodívejte se na červené ovoce, nejchutnější ze všech plodů zahrady!\nJarní festival 2019 v Sainte-Fortunade (19)\nZahradní čištění 2019 v Carmaux (81)\nVeletrh rostlin a řemesel - bleší trh v Contigny (03)\nNainstalujte si schodišťovou sedačku pro lepší přístup do domu\n1001 způsobů, jak využít proutí na zahradě\nŘeznické koště (Ruscus aculeatus), cesmína nebo sršeň\nVýběr robustních rostlin pro záhon odolný proti propíchnutí\nKrmení neodstaveného kotěte: proč, jak? Naše rady\nŘezání plamének: kdy a jak?


5 nejlepších 3hvězdičkových hotelů - Sottomarina\nNejlepší 3hvězdičkové hotely - Sottomarina, Itálie\n3hvězdičkové hotely - Sottomarina\nToto je jeden z hotelů s nejvyšším počtem rezervací v Sottomarina během posledních 60 dní.\nČ. 1 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nČ. 2 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nČ. 3 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nČ. 4 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nČ. 5 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\n“Ubytování v mobilním domku, camping Mediterraneo”\nČ. 6 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nČ. 7 z 57 cenově nejvýhodnějších ubytování – Sottomarina\nDalší ubytování (12) v okolí – Sottomarina\n10,8 km od: Sottomarina\nČ. 8 z 10 speciálních ubytovacích zařízení – Rosolina\nChybí:V destinaci Sottomarina\n15,7 km od: Sottomarina\nČ. 2 z 9 hotelů – Rosolina\n16,3 km od: Sottomarina\nČ. 8 z 9 hotelů – Rosolina\n18,4 km od: Sottomarina\nČ. 1 z 1 noclehu se snídaní – Cavarzere\n19,5 km od: Sottomarina\nČ. 1 z 1 noclehu se snídaní – Porto Levante\n22,2 km od: Sottomarina\nČ. 30 z 33 hotelů – Lido di Venezia\n22,3 km od: Sottomarina\nČ. 33 z 33 hotelů – Lido di Venezia\nČ. 3 z 3 hotelů – Porto Viro\n22,5 km od: Sottomarina\nČ. 1 z 3 noclehů se snídaní – Campagna Lupia\n22,7 km od: Sottomarina\nČ. 18 z 19 noclehů se snídaní – Lido di Venezia\n22,9 km od: Sottomarina\nČ. 13 z 19 noclehů se snídaní – Lido di Venezia\nČ. 5 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 1 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 2 z 15 speciálních ubytovacích zařízení – Sottomarina\nČ. 2 z 19 noclehů se snídaní – Sottomarina\nČ. 9 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 8 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 11 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 16 z 23 hotelů – Sottomarina\nČ. 19 z 23 hotelů – Sottomarina


Akcie pojišťovny AIG: Bezcenné? – Investičníweb.cz\nAkcie pojišťovny AIG: Bezcenné?\n22. 1. 2010 12:00 |\nAmerická vláda i AIG si to myslí. Tak proč se obchodují za 29 dolarů na akcii?\nKenneth Feinberg je právní zástupce pověřený kontrolou odměn vedoucích pracovníků firem pobírající peníze ze záchranného vládního fondu TARP. Feinberg si vybral akciové kompenzace jako hlavní náplň svého programu u firem z fondu TARP, které reguluje. Vyplácet odměny v akciích raději než v penězích by mělo podpořit vrcholové pracovníky, aby dávali přednost cílům společnosti nad jejich osobními zájmy.\nBylo ale překvapivé, když představitelé AIG namítali, že akciové odměny v jejich případě nebudou fungovat, protože akcie AIG jsou v podstatě „bezcenné.“ Místopředsedkyně představenstva AIG Anastasia Kelly to Feinbergovi zdůraznila následovně:\n"Vedoucí pracovníci u AIG, kteří nedostali zadržené bonusy, odmítli přijmout akcie jako část jejich výplaty. Všichni chtějí hotovost. Jejich představa je, že akcie AIG (které se v létě a začátkem podzimu obchodovaly kolem 40 dolarů za akcii) jsou bezcenné. Proto by měli pracovníci u AIG obdržet takovou kompenzaci, ve které vidí alespoň nějakou hodnotu."\nSteve Brill vysvětlil, že se na tom shodla také newyorská pobočka FEDu: Akcie AIG jsou bezcenné. AIG proto navrhlo vyplatit vedoucí pracovníky se speciálním „košem“ akcií, který by zahrnoval jen hodnotu čtyř ziskových divizí. Bylo plánováno, že tyto divize budou odprodány. Feinberg s tímto plánem nakonec souhlasil. Dalo by se předpokládat, že se za takových okolností hodnota akcií AIG dramaticky propadne. Ale i dnes se stále pohybuje okolo 29 dolarů za akcii. Přestože samotná společnost i vláda stále naznačují, že akcie AIG jsou bezcenné. V říjnu oznámila AIG, že od kompenzací ve formě akcií se budou zaměstnanci držet stranou, protože vědí, že akcie nemají „žádnou hodnotu.“ Když se Feinberg snažil udělat za celou situací tečku, New Yorský FED dal AIG za pravdu, že jejich akcie jsou bezcenné. Přesto hodnota akcií nebyla nikdy na nule. (Blížila se k 1,16 dolarům za akcii, ale AIG provedla konsolidaci akcií 20:1 a sloučila 20 původních akcií v jednu za 23 dolarů.) Ale proč mohou mít akcie AIG stále nějakou hodnotu?\nSamotná společnost a New Yorský FED pomohli Finebergovi vytvořit speciální balíček akcií, které budou darovány jen vedoucím pracovníkům. Ale přestože akcie byly „bezcenné“, AIG se zničehonic rozhodlo, že akcie nejsou zase až tak špatné. Ve zprávě akcionářům z 24 prosince stojí: „AIG se rozhodlo využít akciové jednotky odrážející hodnotu akcií AIG za jako základ pro bonusy vrcholových pracovníků za rok 2009, které budou vyplaceny v hotovosti v den převoditelnosti, stanovený dle interního memoranda.“ Ani není potřeba zmiňovat, že se AIG neobtěžovalo vysvětlit proč. Také je zřejmé, že se AIG obrátilo na Feinberga s žádostí o možnost vyplatit bonusy v běžných akciích, raději než v uměle vytvořeném koši, o který usilovala dříve A. Kelly.\nReport pro akcionáře naznačuje výraznou změnu v plánech generálního ředitele – Roberta Benmosche v přístupu k vládou zachráněné společnosti. Ten se vůbec nesnaží společnost shazovat. Za předchozího ředitele Eda Liddyho nebylo vůbec představitelné, aby si někteří pracovníci vybírali kompenzaci ve formě akcií, protože akcie byly přeci „bezcenné.“ Všichni, kteří je tehdy drželi za 28 dolarů na akcii, vypadali jako blázni, nyní se ale zdá, že věděli o AIG něco více než většina z nás.\n<img src="/hc/hit/1341/?1484665921.1448" />


Sbírka potravinové a humanitární pomoci v Šumperku - Oficiální stránky města Staré Město\nSbírka potravinové a humanitární pomoci...\nMěsto Šumperk vyhlašuje sbírku potravinové a humanitární pomoci pro občany Ukrajiny, kteří utekli před válkou na naše území, a sbírku materiální pomoci, která poputuje přímo na Ukrajinu.\nVěci do sbírky jsou PŘIJÍMÁNY a také VYDÁVÁNY na parkovišti za městskou úřadovnou v Jesenické ulici do odvolání vždy v sobotu od 9.00 do 12.00, v pondělí (s výjimkou Velikonoc) a ve středu od 13.00 do 17.00 hodin.\nLidé mohou přinášet například: elektrocentrály, svítilny a baterie, spací pytle, karimatky, termodeky, deky, přikrývky, lékárničky, záchranářské batohy, obvazový materiál, gumové rukavice, pulzní oxymetry, monitory, notebooky, tiskárny, projektory, flash disky, nabité power banky a další.\nPro uprchlíky na našem území budeme potřebovat například trvanlivé potraviny a hotová jídla určená k dlouhodobému skladování, spodní prádlo, dětské výživy, sušené mléko, drogistické zboží denní spotřeby, prostředky k dámské hygieně, čistící a prací prostředky, dětská hygiena, jednorázové pleny, dětské vlhčené ubrousky, školní a výtvarné potřeby.\nV případě potravin a zdravotního vybavení či materiálu je nutný originální obal. Elektrovybavení musí být buď nové nebo v bezvadném technickém stavu s elektro revizí. Přijímáno bude pouze zboží před vypršením data expirace! V případě použitého zboží budou přijímány pouze věci neopotřebené, funkční a čisté.\nProsíme občany, aby přinášeli pouze materiální pomoc uvedenou na přiložených seznamech. Děkujeme, že pomáháte Ukrajině!\nPro dotazy a nabídky pomoci občanů města Šumperka je k dispozici e-mail: pomoc.ukrajina@sumperk.cz.\nDatum vložení: 17. 3. 2022 7:26\nDatum poslední aktualizace: 17. 3. 2022 7:28\nAutor: Zdeněk Panský


Ministerstvo spravedlnosti se opřelo do exekutorské komory — ČT24 — Česká televize\nPraha - Ministerstvo spravedlnosti v čele s Jiřím Pospíšilem se chce opřít do exekutorů a jejich komory. Podle resortu neplní komora v řadě případů funkce, které by měla. Ministerstvo chce proto získat pravomoc, aby mohlo do některých rozhodnutí exekutorské komory zasahovat. Příslušný návrh bude Poslanecká sněmovna pravděpodobně projednávat už na své příští schůzi. Novelu podporuje i sociální demokracie, podle Pospíšila by tak mohla být schválena už v prvním čtení. Účinnosti by pak nabyla v první polovině tohoto roku. Exekutorská komora by nově mohla dostat pokutu až 10 milionů.\nPodle ministra Jiřího Pospíšila má novela v zásadě jediný cíl: „Umožnit státu, potažmo ministerstvu spravedlnosti, v případě, že komora neplní své zákonné povinnosti, aby stát mohl zasáhnout. Bude moci například pozastavit rozhodnutí komory, které bude v rozporu se zákonem.“ U územní samosprávy je podle Pospíšila taková věc běžná, a nevidí proto důvod, aby zde platila jiná pravidla. „V žádném případě ale nejde o zásah do moci exekutora nebo snahu prolamovat jejich samosprávu,“ dodal ministr.\nMinisterstvo se pře s komorou například kvůli centrální evidenci exekucí, která už měla půl roku fungovat. Komora musí evidenci vést ze zákona, na podzim ale na svém sněmu přijala usnesení, že pokud ministerstvo nezmění doby pro zápis, odmítá evidenci vést. Podle Pospíšila bylo takové rozhodnutí v rozporu se zákonem, ale resort nemá prostředky, jak se proti němu bránit: „Ministr může pouze prosit vedení komory, aby s tím něco dělalo.“\nKomora navíc svěřila správu centrálního registru soukromé firmě s nejasnými vlastnickými vztahy. Pospíšil kvůli tomu vyzval i vedení exekutorské komory, aby zvážilo odstoupení z funkcí. Hrozí podle něj nebezpečí, že by mohla být citlivá data dlužníků zneužita. Komora před týdnem slíbila, že systém do 14 dnů spustí. „Počkejme si, zda dodrží svůj opakovaný slib,“ dodal Pospíšil.\nVláda nyní projednává i rozsáhlou novelu, která by se do sněmovny mohla dostat na jaře. Měla by řešit například případ, kdy je evidentně zabavena věc, která nepatří dlužníkovi. Nyní musí třetí osoba vymáhat navrácení věci soudně. „Když je situace jasná, chceme, aby byla věc vydána okamžitě,“ doplnil Pospíšil. Více by mělo platit i takzvané pravidlo přiměřenosti: „Kvůli tomu, že někdo dluží tisícikorunu, by neměl být prodáván celý dům a mělo by dojít například jen ke srážkám ze mzdy.“ Ročně se realizuje půl milionu exekucí, většina z nich probíhá bez problémů.\nK exekuci označené vybavení kanceláře


Karel Šístek - osobní stránky\nKAREL ŠÍSTEK / osobní stránky ÚVOD AKVARELY KRESBY FOTOGRAFIE DOMŮ\nVstupte do galerií\ngalerie obrazů, malovaných akvarelovou technikou\nNěco málo o obsahu tohoto webu...\nAKVARELY A KRESBY Chcete zkusit techniku akvarelu? Chcete zkusit kreslit?\nFOTOGRAFIE Tipy na některé internetové obchody s výtvarnými potřebami\nPro začátek budete potřebovat jen měkkou a středně tvrdou tužku, nebo uhel či rudku, popřípadě křídy. Na procvičování techniky je vhodný silný balicí papír, kreslíme na jeho "chlupatou" stranu. Vhodné jsou také skicáky s nehlazeným papírem, raději větší formát. Pak už potřebujete jen schopnost se dívat, cvičit zručnost a být trpělivý. Na internetu naleznete mnoho příruček pro začátečníky, existuje také řada tištěných kurzů. Především však zapojte svou fantazii a schopnost vidět.\nMarket Art, Maluj.cz, Výtvarka.cz, Altamira, Zlatá Loď.\nDesign & naprogramování & webmaster: Karel Šístek © 2010 - 2014


Poznámka: Kontakt: telefonicky od 9.00 - 15.00 hod, e-mailem: martin.albrecht@irishotel.cz Spa hotel IRIS**** přijme do svého týmu kolegu/kolegyni na pozici číšník/servírka. Požadujeme: SŠ vzdělání, znalost práce na PC, znalost RJ, NJ podmínkou, příjemný vzhled a vystupování, bezúhonnost, spolehlivost, pečlivost, dobře komunikovat, umět vystupovat, reprezentovat hotel, organizovat, koordinovat, samostatně se rozhodovat, zvládat obsluhu počítače. Znalost systemu Lauryn výhodou. Nabízíme zajímavou práci v moderním prostředí, zkušenosti z práce v hotelu je vítána. Pracovní doba: 9.00 - 21.00 hod. Zaměstnanecké výhody: Zaměstnanecké stravování, možnost osobního rozvoje a další benefity


Barroso získá doktorát UTB - Zlínský deník\nBarroso získá doktorát UTB\nZlín - Poprvé vhistorii udělí zlínská univerzita titul doctor honoris causa. Převzít si jej do Zlína přijede 22.dubna předseda Evropské komise José Manuel Barroso.\nNávrh na udělení čestného doktorátu Barrosovi předložil v roce 2006 vědecké radě ještě tehdejší rektor UTB Petr Sáha, nynější prorektor pro strategii a rozvoj.\nSoučasný rektor Ignác Hoza věří, že tímto jedinečným aktem se stane Zlín alespoň na chvíli středem pozornosti celé Evropy. „Pan Barroso obdrží titul za zásluhy o připojení České republiky k Evropské unii a o budování nové Evropy,” objasnil Hoza.\nAkt se odehraje v budově Univerzitního centra, jehož autorkou je architektka zlínského původu a světového jména Eva Jiřičná. Akce bude soukromého charakteru.


HC Sparta Praha » Střelec Řepík: Předkolem se nechceme ukolébat\n2. 3. 2018 Petr Pavlík\nPoslední domácí utkání základní části bylo pro sparťany úspěšné. Mladé Boleslavi vstřelili šest branek a výhrou 6:2 si zajistili postup do předkola play off. Domácí vítězství režíroval MICHAL ŘEPÍK, který dal tři góly a byl vyhlášen nejlepším hráčem utkání. "Postupem do předkola se ale nechceme ukolébat," upozorňuje sparťanský útočník.\nMáte v kapse druhou výhru v řadě a navíc jistý postup do předkola play off. Jaké jsou vaše pocity, když se nemusíte strachovat až do posledního kola základní části?\nPřesně takhle jsme to měli v plánu. Jediné mínus je, že už se nemůžeme posunout nikam nahoru. Teď uvidíme, kdo na nás půjde. Samozřejmě jsme rádi, že do Chomutova pojedeme v klidu a můžeme se s čistými hlavami soustředit na předkolo.\nZe začátku pátečního utkání jste působili trochu zakřiknutým dojmem. Bylo to i tím, že Boleslav hrála hodně aktivně?\nJá si myslím, že nám vůbec nešly nohy. Měly jsme je až moc těžké a moc nám to nebruslilo. Oni byli v podstatě u každého puku o krok dříve. Nám pomohl vyrovnávací gól a pak už jsme to kontrolovali. Soupeř se trošku dostal do hry po tom mém faulu ve druhé třetině, a tím jsme si to zkomplikovali. Třetí třetinu jsme si to už pohlídali, hráli jsme dobře dozadu a k ničemu jsme je moc nepustili. Zvládli jsme to dobře.\nV prvních šesti zápasech za Spartu se vám nepodařilo skórovat. Cítíte úlevu, že jste konečně prolomil střelecký půst?\nJsem rád, že jsem teď nějaké ty góly dal. Ono je to dobré pro tým i pro mě osobně do předkola. Hlavní je to, že moje góly pomohly týmu a že jsme to už pak dokázali odmakat až do konce.\nJak náročný to byl zápas z vašeho pohledu? Myslíte si, že už měl parametry předkola play off?\nKluci to tady tlačí celou sezonu. Když jsem přišel ze Slovanu, nepodařily se nám uhrát ty čtyři klíčové zápasy, ale naštěstí jsme si to teď vynahradili a postupujeme. Věděli jsme, co musíme hrát a jak to musíme zvládnout. Bylo to dost náročné, ale podařilo se nám to a cítíme v sobě úlevu. Teď doufám, že z nás spadne tlak, a budeme snažit přejít přes předkolo a udělat úspěch.\nZjišťovali jste během zápasu, jak hraje Chomutov ve Zlíně?\nJojo, kluci nám postupně říkali výsledky. Ani jsem nevěděl, kolik to skončilo. Naposledy, co jsem slyšel, tak to bylo 4:2 pro Zlín. Tady už jsem věřil, že si to domácí nenechají utéct a my samozřejmě taky ne. Takže ke konci třetí třetiny už jsme tak trochu tušili, jak to celé dopadne.\nV jaké fázi zápasu jste si byl už definitivně jistý, že vyhrajete?\nKdyž jsem viděl, jakým způsobem hrajeme třetí třetinu, tak jsem začal věřit, že to vyjde. Přidali jsme ještě gól na 5:2 a to už jsem si byl stoprocentně jistý, že to zvládneme.\nVzpomenete si, kolikátý hattrick v extralize jste vstřelil?\nJe to můj první hattrick snad i v profesionálním hokeji a jsem za něj strašně moc rád. (úsměv)\nJedno kolo před koncem základní části máte jistotu, že budete v desítce. Cítíte, že teď je prostor na to, abyste mysleli na úspěch v play off?\nSamozřejmě. Postupem do předkola se nechceme ukolébat. Musíme se tím nastartovat a zabrat. Budeme hrát jako tým a věřím, že předkolo zvládneme. Budeme se snažit dojít co nejdále.\nBoj o play off pokračuje v pátek s Boleslaví\nSPA - MBL 6:2 - Sparta si zajistila play off!


Jak sledovat TV Použití\nTelevize použití může být zneužit děti a mládež, pokud rodiče nemají bedlivě sledovat činnost. Rodiče, kteří nastavené očekávání, definovat výsledky, používat vhodné nástroje a udržovat otevřenou komunikaci lze snadněji sledovat TV využití pro své děti. Věci, které budete potřebovat\nDiskutujte vhodného televizního použití s dětmi, včetně případů, kdy, co, kde a jak často sledování televize je přípustné. Nechte děti, aby vyjádřili své názory k dosažení sadu rozumných očekávání.\nTie televize použít pro jiné každodenní činnosti pro děti a zakázat sledování, kdy se požadované výsledky nebyly splněny. Ostatní aktivity příklady zahrnují práce, domácí úkoly, hygiena, fyzickou kondici a chování.\nZavést seznam toho, co ukazuje, lze sledovat, pokud jsou pod dohledem děti a co ukazuje, lze sledovat, když jsou děti bez dozoru. Zjistit ukazuje jak na seznamu a na stanicích běžně sledovaných k určení věku cílené úrovně a obsahu prezentovaného.\n-li k dispozici, aktivovat a upravit rodičovské kontroly software, který je obsažen v balíčku satelit nebo kabelová . Není-li software je k dispozici, provádět namátkové kontroly na své děti, když se dívají na TV bez dozoru určit vhodné použití. Investujte do set-top-monitoru nebo filtr pro vyšší stupeň kontroly\nplán pro další diskuse o televizi použití;. Je vhodné pokyny, které se vyvíjejí jako děti rostou\nPředchozí: Rodinný gramotnosti pro rodiče a děti\nDalší: Jak oslovit dítě o Birds & Bees\nStrategie a aktivity pro výuku výslovnost


Severní Korea: Země několika počítačů, armády hackerů a mnoha skandálů • Technika / Magazín PLUS+\nSeverní Korea: Země několika počítačů, armády hackerů a mnoha skandálů\nPC a Mobil 20. května 2017 | 07:50 — Lukáš Bauer\nSeverní Korea byla označena jako možný viník rozsáhlého kybernetického útoku z konce minulého týdne. Tato velmi chudá komunistická země disponuje totiž armádou hackerů a také má za sebou celou řadu podobných útoků. Připomeňme si ty nejznámější za poslední desetiletí.\nEuropol uvedl, že v pondělí poklesl počet napadených ip adres oproti nedělnímu stavu o 38% / Shutterstock\nPřes všechna podezření, které v souvislosti s útokem poukazují na Severní Koreu, bezpečnostní odborníci varují, že na závěry v tomto směru je stále příliš brzo. Selský rozum totiž velí, položit si jednu zásadní otázku: Proč by po světě tolik neoblíbená země, jako je Severní Korea riskovala ztrátu posledních spojenců, kteří nad ní léta drží ochranou ruku a poskytují finanční i materiální pomoc.\nBěhem útoku WannaCry, který vypukl minulý pátek, byly totiž mezi nejvíce postiženými zeměmi Čína a Rusko, jediní a poslední obránci Pchjongjangu před radou bezpečnosti OSN. Někteří z analytiků jsou toho názoru, že v případě Číny a Ruska se ransomware rozšířil spíše omylem, z důvodu mnoha pirátských verzí Windows a tedy i nedostatečného zabezpečení velkého množství počítačů.\n„V tuto chvíli nemám odpověď na to, proč se Severokorejci zaměřují na Čínu i Rusko,“ řekl Gi-Wook Shin, ředitel výzkumného střediska Shorenstein Asia-Pacific na Stanfordské univerzitě.\nÚtok v Číně však zasáhl přibližně 30 000 organizací včetně univerzit, nemocnic, dopravní policie, nákupních středisek, čerpacích stanic a železniční dopravy, a zdá se tedy poněkud nepravděpodobné, že by k tomu došlo samovolně bez systematického cílení.\nSeverokorejští analytici jsou obviněními velmi znepokojeni a na svou obranu argumentují také například tím, že jen mizivé procento populace má v jejich zemi přístup k internetu a je nepravděpodobné, že by útok pocházel z jejich území.\nArmáda hackerů a touha po dolaru\nV roce 2004 tajně vycestoval ze země severokorejský profesor informatiky a během setkání s novináři v Jižní Koreji prohlásil, že Severní Korea má 6000 elitních hackerů, kteří patří k nejlepším na světě. Tato armáda IT specialistů byla údajně pečlivě vybírána z nejlepších studentů matematických škol. Celá skupina také údajně patří do elitní organizace průzkumného generálního štábu, která byla spojována s vraždou Kim Jong Nama v Malajsii.\nNehledě na většinu spekulací, které kolem rozsáhlého WannaCry útoku kolují, je Severní Korea zemí, která se neváhá uchýlit k celé řadě závažných trestných činů, převážně ve snaze získat tvrdou měnu. Mezi běžné aktivity diktátorského režimu patří výroba a prodej drog, padělání peněz, nebo pašování rohů vymírajících nosorožců. Odborníci se tedy shodují, že severokorejci mohou kyberzločiny považovat za poměrně snadný zdroj příjmů a jejich úsilí se v této oblasti stupňuje.\nJiž dříve bylo totiž prokázáno, že severokorejský režim stál za řadou hackerských útoků. Z některých těchto akcí režim získal poměrně dost peněz v dolarové měně, kterou Pchongjang zoufale potřebuje.\nBankovní instituce po celém světě\nSkupina hackerů pod názvem „Lazarus“ s vazbami na Severní Koreu je dodnes považována za strůjce mnoha útoků na banky po celém světě. Během několika měsíců bylo napadeno mnoho finančních institucí v Kostarice, Etiopii, Gabonu, Indii, Indonésii, Iráku, Keni , Malajsii, Nigérii, Polsku, Tchaj-wanu, Thajsku a Uruguay.\nNejvětší útok z této série nastal v únoru minulého roku, kdy bylo odcizeno 101 milionů dolarů z účtu bangladéšské centrální banky u instituce New York Federal Reserve. Stopy celé nezákonné transakce skončily kdesi na Srí Lance a na Filipínách. Většina z těchto finančních prostředků již nikdy nebyla nalezena.\nAnalytici ze společnosti Kaspersky Lab v dubnu téhož roku uvedli, že technika útoků na banky v dalších zemích se nápadně podobají akcím provedeným v únoru a pravděpodobně za nimi stojí opět hackerská skupina „Lazarus“.\nV bezpečnostní zprávě Kaspersky také uvedl, že se jednalo o profesionální práci vysoce kvalifikovaných hackerů, kteří své útoky vedli pres Francii, Jižní Koreu a Tchaj-wan, kde zakládali takzvaný odpalovací server. Jeden z analytiků si ale naštěstí všiml velmi podstatného důkazu, v podobě několika záznamů IP adres z počáteční fáze útoku, pocházejících ze Severní Koreje.\nV roce 2014 srazil bezprecedentní kybernetický útok do kolen filmové studio Sony Pictures. Ve stejné době se tato společnost totiž chystala vydat snímek „Interview“, komedii o spiknutí proti severokorejskému vůdci Kim Jong-Unovi.\nBěhem útoku hackeři ukradli mnoho dat, včetně filmových scénářů, filmů, interní dokumenty, osobní údaje filmových hvězd i zaměstnanců společnosti a následně vymazali všechny počítače.\nZdlouhavé vyšetřování nakonec ukázalo spojitost s hackerskou skupinou, napojenou na Severní Koreu. Na základě vyšetřování se USA počátkem roku 2015 rozhodlo vydat novou sadu ekonomických sankcí proti severokorejskému komunistickému režimu. Severní Korea však svoji účast na této kybernetické akci dodnes popírá.\nJihokorejská vojenská infrastruktura a chytré telefony\nZatímco dnes jsou severokorejské útoky motivovány spíše snahou získat dolar, některé z nich měly naopak za cíl pouze co nejvíce uškodit. Takové útoky zná velmi dobře Jižní Korea – nenáviděný soused severokorejského režimu.\nV roce 2015 Jižní Korea uvedla, že někdo naboural intranet ministerstva obrany s tvrzením, že za tímto útokem pravděpodobně stojí diktátorský režim sousedního státu. Ve stejném roce Soul obvinil severokorejce z hackování špičkových čínských smartphonů, které byly určeny pro vrcholové úředníky ze státní správy.\nV roce 2013 hackeři napadli IT infrastrukturu největších jihokorejských bank a vysílacích stanic. Stopy tohoto útoku vedly opět do Severní Koreje.\n10. srpna 2020 7 1\n08. srpna 2020 5 1\n02. srpna 2020 2 0


Kralupy - etymologická studie\nJak vznikl název města Kralupy\nO vzniku tohoto názvu jsou dvě verze.\nTa první verze praví, že král Karel IV tudy projížděl se svou dužinou a se svou první manželkou a ubytovali se v koňorestu, který tehdy ještě neodpovídal předpisům EU o hygienickém vybavení ubytovacích zařízení, zkrátka nebyla tam koupelna ani splachovací záchod.\nBylo to však přímo na břehu řeky. To geniálně využil mezinárodně proslulý architekt Mojmír Kapřický a v koňorestu naprojektoval koupelnotoaletu odplavovací. Protože její projekt odmítnul starosta Neratovic, který si projekt původně objednal, ale pak se zaleknul a jak se lidově říká, s... si do pusy, takže Neratovice už tehdy byly známým znečišťovatelem svojí vodoteče, ustanovilo se občanské sdružení za realizaci Kapřického "Oplachnice", jak se mezitím v lidovém podání začalo projektu přezdívat. Tak se jen s několikasetletým zpožděním realizovala v koňorestu "U pracesty". V jediné místnosti byla zkombinována toaleta s bidetem, ekologickou likvidací produktů metabolismu, a lázeň. Jestliže dosud obvyklý prevét byl jediným místem, kam i císař pán musí pěšky, pak Oplachnice byla jediným místem, kam i císař pán Římský a král Český (ano, ač to vypadá jako dva vladaři, šlo o Karla IV, který, jak se lidově říká, "seděl na dvou trůnech") musí veplout. Pak se posadí na třetí "TRŮN", který je celý pod hladinou, takže jak koná potřebu, o ekologickou likvidaci se okamžitě postarají kapři a silný proud, který tehdy ještě v Kralupech byl, se samočinně postará o dokonce lepší omytí, než by pracně dovedl člověk sám sobě v bidetu. Když se po této nádhené proceduře člověk vynoří, připadá si jako král. Což teprve, když se vynoří král - to si připadá jako císař. Když se vynoří císař - připadá si jako - no asi jako pako.\nNicméně na Karla IV byl velmi zvědavý profesionální (v tomto případě profesioanální) paparazík, tedy rychlo portrétista, který se někde schoval i se svými fidlátky a jakmile se objevila sledovaná víjajpí, za několik desítek vteřin namaloval kompromitující obraz. Tady se razíkovi podařilo nakreslit krále v okamžiku, kdy se snažil ponořit na podvodní trůn, a nemohl se trefit a měl přitom již potřebu velmi akutní, takže inkriminovaná malba se jmenovala "KRÁL ÚPÍ". Z toho se místními přesmyčkami a záměnami vžil název KRALUPY.\nDruhá verze se téměř shoduje s tou první, jen závěr potvrzuje bdělost Karlovy bodygardedámy, tedy jeho manželky, která razíka přistihla a inkriminovaný obraz mu propíchala jehlicemi na pletení a pod hrozbou, že mu nechá utéct oko (netušil, že tím myslela oko na svetru, takže se bál o svoje výrobní prostředky), ho přinutila nakreslit nový obraz podstatně méně kompromitující: "Král u piva". Z toho se místními přesmyčkami a záměnami vžil název KRALUPY.\nJestliže tehdy do prevétu musel i císař pán pěšky a do oplachnice musel i král pán veplout, dnes již jsme v lenosti mnohem dál a mnozí lidé jsou na tom tak, že někdy musí dojít pěšky z bytu dokonce až k zaparkovanému autu. Ti pak nesmírně rádi používají drajv in toalety, které jsou u některých naftových pump, kde se při inkriminované činnosti ani nemusí vystoupit z auta.\nJe tu ale ještě verze třetí, ale ta je nedoložená. Podle ní měl Karel sedm kufrů a osmý měla jeho žena. Když přijeli do koňorestu, který neměl toaletu ani koupelnu, byl dost - no řekněme to diplomaticky - mrzutý. Ale on si jako vladař mohl dovolit používat velmi nediplomatické výrazy. Když si jeho žena sundala cestovní šátek nad jeho kufrem, kde měl vzácné knihy (a kde jinde si mohla šátek sundat, když tam nebyla koupelna), naštvaně konstatoval: "To máš už zas ty krávo lupy!" Z toho se místními přesmyčkami a záměnami vžil název KRALUPY.\nPodle této třetí verze pak se také dále traduje, že té noci NEBYL počat následovník trůnu, na rozdíl od verze druhé, která praví, že počat byl. Což by docela odpovídalo, neboť Karel byl po pivu unavený a jak známo, byl od narození pidlooký a ač pravák, pravou ruku měl ještě levější než levou, kdežto následovník měl oči tak bystré a tak pěkně kreslil, až to někdy i pidlookému otci připadlo poněkud - no řekněme to diplomaticky - nepřiměřené.


Plísen na fasádě -\nŠtítek: Plísen na fasádě\nV prvních momentech, kdy si všimneme znehodnocení fasád plísní, je estetická stránka. Ihned po takovém zjištění bychom se měli začít zabývat příčinou vzniku plísní.\nPokud se problém odkládá, případně neřeší, dochází k rostoucímu působení odpadních látek metabolických přeměn na povrch ETICS.\nPlísně postupně začínají zarůstat do štěrbin mezi materiály, převážně do spár desek izolačních materiálů. Kde způsobují objemové změny materiálu a tím i degradaci vrchní vrstvy kontaktního systému ETICS.\nZateplovací systém se dále začne stále více otevírat a umožňuje tak přístup dalším mikroorganismům do materiálu.\nZ povrchu fasád kde probíhá k postupnému rozmnožování plísní, se volně uvolňují spóry které se dostávají ve velkém množství dál do ovzduší.\nSpóry se při větrání nemovitosti mohou dostat i do vnitřního prostředí bytových jednotek a domů. Proto výskyt osob, které jsou citlivé k alergiím na spóry, je pobyt v tomto prostředí nepřípustný.