Strážce jihoafrické apokalypsy: „Budeme bránit naše ženy a děti do poslední kapky krve.” - HateFree Culture\nZačne-li se člověk zajímat o situaci v Jihoafrické republice v souvislosti s údajnou genocidou bílé menšiny, nemůže dost dobře nenarazit na jedno jméno – Simon Roche. Devětačtyřicetiletý Jihoafričan, který je čtvrtou generací chudých irských imigrantů, je zhruba od roku 2015 mluvčím a tváří uskupení známého pod jménem Suidlanders. Navštívíte-li jejich webové stránky, vyskočí na vás pouliční záběry plné násilí a dýmu. Hořící autobusy, létající kameny, davy rozběsněných lidí s klacky a člověk u mikrofonu. Před děsivými záběry pak stabilně stojí logo organizace s dovětkem, že se jedná o iniciativu s krizovým plánem. Postavy v záběrech pojí jeden společný znak. Všichni jsou černí.\nNěkolik týdnů před příjezdem do Johannesburgu zahajuji e-mailovou komunikaci s Teirrou Korff, rusovlasou ženou středního věku, která se v korespondenci podepisuje jako asistentka Simona Roche. Na svém uzamčeném facebookovém profilu má jen pár přátel a její profilovkou je fotka asertivního Dr. House. Komunikujeme také přes WhatsApp, kde ji na fotografii reprezentuje rudě oděná víla s košíčkem v ruce. „Měj chůzi jako královna, miluj jako hippie, mluv jako námořník, cestuj jako Cikán, zahradnič jako čarodějka, pracuj jako bojovník,” stojí v citátu, který fotografii zdobí. Po týdnech komunikace mi Teirrah dává vědět, že Simon Roche se setkáním souhlasí. Zve mě k sobě domů do městečka Van der Kloof v Severním Kapsku, sedm hodin cesty autem od Johannesburgu. A tak se téměř okamžitě po příletu do země vydávám sám vyprahlou opuštěnou krajinou na cestu.\nDo Van der Kloof, asi tisícového městečka, jež vzniklo v souvislosti s budováním nedaleké přehrady, přijíždím druhý den ráno. Pozornost vzbudí na první pohled zřejmý pocit klidu a míru, který návštěvníka – na rozdíl od Johannesburgu či jiných jihoafrických měst – uvítá při příjezdu. Navigace mě vede do tiché obytné čtvrti, kde hlavní silnici lemují povětšinou nevelké bungalovy. Žádné vysoké zdi, pod proudem v pravidelných frekvencích praskající dráty ani žiletky či střepy. Jen klasické ploty, zalité trávníky a pohoda.\nPřekvapení mě čeká také po příjezdu na Simonovu adresu. Oproti očekávanému naleštěnému velkému domu muže, který je jednou z hlavních tváří celosvětově rozšířeného narativu o bílé genocidě, nacházím omšelý, asi čtyřpokojový bungalov. Před ním stojí pod stromem bílý plechový stolek se dvěma nepohodlnými kovovými křesílky. Na jednom sedí Simon s laptopem a skypuje. „Simone?” volám z příjezdové cesty. Kolem pobíhají tři štěkající psi. „Už je tu ten novinář, tak ahoj,” oznamuje Simon do počítače a loučí se. „Pojď nahoru!” volá na mě.\nChválím mu psy a poznamenávám, že nevypadají příliš nebezpečně. Dva z nich jsou Jack Russell teriéři a vypadají spíš roztomile. „Tenhle borec už pokousal 110 nebo 115 lidí,” reaguje Simon a po mém vyděšeném výrazu přidává: „Nečekal jsem ale, že pokouše tebe.” Sdílím své překvapení z absence plotu a dalších ochranných opatření, která jsou zejména ve větších jihoafrických aglomeracích podmínkou. Ptám se, zda jsou jeho alarmem právě psi. „Jsou, ale jsou to i mí kamarádi. Kdybych chtěl opravdový alarm, pořídím si psy velké.” Otevírá dveře se skřípající síťkou proti komárům a zve mě dovnitř. „Postavím na kafe. Dáš si?”\nSuidlanders vidí rasovou válku v JAR jako jistou cestu. Polarizace, k níž podle nich programově ze strany vládnoucí garnitury dochází, naznačuje, že ke genocidě bílých obyvatel dojde relativně brzy. Možná už letos. „Já ale to slovo genocida nepoužívám, protože má velmi specifický význam. Probíhá ale útok na bílé a je o tom víc než dost důkazů. Je to organizované. V budoucnu nás však genocida čeká,” vyjadřuje své přesvědčení.\nPodle Simona a jeho soukmenovců k pokojnému soužití mezi rasami dojít nemůže. „Je to jako bys zavřel kočku se psem do jedné místnosti, a když se začnou prát, strčil je spolu do ještě menší klece a čekal, že se to zlepší.” Koncept separace jednotlivých ras mu i z toho důvodu přijde rozumný. „Předchází se tím kriminalitě a násilí, vraždám a válce. Nucená integrace je věcí, která ke kriminalitě, násilí, válce a nenávisti vede,” vysvětluje. Dodává pak, že rozdíly mezi bělochy a černochy jsou zřejmé a bývají popírány z důvodu politické korektnosti. Spatřuje je zejména ve schopnostech a inteligenci. „Samozřejmě může být černoch, který bude mnohem inteligentnější než já, ale bavíme se o nějakém průměru. Můj Jack Russell se s německým ovčákem také nedá srovnat. To je prostě fakt!” tvrdí. Opakuje však, podobně jako později na schůzce se mnou jeho šéf Gustav Müller, že on rasista není. Předkládá jen fakta.\nNázev Suidlanders členové organizace překládají jako Jižani, jižní osadníci. Význam, k němuž se vztahují, je pro ně však mnohem hlubší, protože má podle Simona původ v Bibli. „Pochází z biblického verše, který je o lidech božích, co žijí v diaspoře na jihu. A kteří za Bohem stojí.” Právě víra je jedním z pojících prvků celé organizace. Podle Simona jde o staromódní kalvinismus. „Je to typ víry, podobný proto-protestantské víře ve střední Evropě, která by studentům české historie nebyla cizí. Velmi hardcore, velmi fundamentalistická,” vysvětluje a jedním dechem dodává, že by je mnozí mohli označit za pokrytce. „Jsme lidé, kteří velmi zřídka užívají Boží jméno nadarmo. Modlíme se před každým jídlem. Pak ale pijeme a kouříme. A křičíme, nadáváme a mlátíme se navzájem. Ve své víře jsme velmi staromódní, ale žijeme v moderním světě. To není výmluva, ale pravda.”\nSlova o černoších zaobalená do intelektuálně znějících teorií o genetické různosti, případně přirovnání ke psům a kočkám, vyznívají ve světle křesťanského učení trochu paradoxně. Proto se Simona ptám, zda by neměli podle Bible, o níž často mluví, milovat bližního svého. „A kdo je ten bližní?” vrací mi otázku. „Musíš, Lukáši, pochopit, že Bible existuje skoro dva tisíce let, podobně jako křesťanská víra a principy. Po šestasedmdesát generací lidé tyto verše chápali jinak, než jak jsou vykládány v moderním světě,” apeluje na mě a snaží se mě přesvědčit opakováním mého jména a důrazem na termín chápání. „Všichni tvoji předci nesdíleli hodnoty, které dnes máš ty. Byli ale mnohem lepší křesťané, než bys ty kdy mohl být. Než jsem já. A my těm křesťanským hodnotám rozumíme přesně tak.”\nJak Simon snadno propočítal, právě šestasedmdesát generací podle něj věřilo, že bližní je ten, se kterým má člověk společného nejvíc. Tedy rodina, lidé, s nimiž sdílí kulturu nebo víru. Černochy tam v případě bělochů Bůh rozhodně neviděl. „Pokud tenhle chlapík Bůh umí dělat hvězdy, je poměrně logický předpoklad, že umí číst a psát. Že není imbecil. Pravděpodobně také mluví, aniž by docházelo k nejasnostem. A tenhle Bůh řekne: ‚Miluj bližního svého.' Kdyby to myslel jinak, proč by prostě neřekl: ‚Miluj všechny lidi?' Kdyby to chtěl, proč by to neudělal? Řekni proč? Proč!?!” začíná křičet a máchá při tom rukama. „Tenhle Bůh, který má být tak jedinečný! Hvězdy, komety, meteory, ale neumí udělat větu?!?” Křik neustává. Přemýšlím, zda je skutečně tak rozrušený, nebo zda jde o divadlo, protože mám zapnutý mikrofon. „Když si vezmeme samotné slovo ,bližní', musí to znamenat, že někdo jiný je naopak vzdálený.” Tedy někdo, s kým nic moc společného nemáme. A tam, podle Simona, spadají právě odlišné rasy, kultury a náboženské skupiny. A jak se později ukazuje, je takové rozdělení nepřekonatelné.\nPyšní se však ještě jiným číslem. Z údajně uniklých dokumentů tajných služeb, které Suidlandery sledují, má vyplývat, že členů je až 168 tisíc. To Simonovi připadá nadhodnocené. Databázi členů si prý organizace nicméně nevede. „Lidé mají velký strach, že budou v této zemi odhaleni jako rasisti, pravičáci, maniaci, neonacisté. Pokud nesouzníš s novým konceptem jihoafrického duhového národa, je to ANC (pozn. vládnoucí strana Africký národní kongres) vnímáno velmi špatně. Nemůžeš mít názor,” vysvětluje důvody Simon. „Lidé proto mají strach být v nějaké databázi, nikdy jsme si žádnou nedělali. Aby byli naši členové v bezpečí.”\nPřestože přesný počet členů, a jejich identitu už vůbec, údajně nezná, je si jist, že se jedná o slušné a morální bytosti. „Řeknu ti, že nikdo z našich 168 tisíc členů nebyl nikdy obviněn z vraždy nebo znásilnění. Můžeš tohle říct o těch velkých rovnostářích?” A odkazuje na představitele několika černošských politických stran. Ptám se tedy, zda si je jist, že žádný Suidlander nikdy nikoho neznásilnil. Přeci jen tvrdí, že nemají žádný jejich seznam. Na to pohotově odpovídá, že by se taková informace jistě hned objevila v médiích. I přesto, že podle něj lidé svou příslušnost k této skupině ze strachu nikde neventilují. Jak by se tedy mohlo okolí – potažmo média – dozvědět, že členy jsou, není jasné.\nNa některé z víkendových cvičení se snažím dostat i já. Po několikadenním mlčení dostávám od Simona hlasovou zprávu na WhatsApp. Slibuje, že se pokusí mě s dalšími členy propojit, abych mohl zachytit, jak takový trénink probíhá. Po hodině přichází dovětek: „Jen si ještě ujasněme jednu věc. Nedovolujeme rozhovory.” Musím tedy slíbit, že se nebudu nikoho z přítomných cvičenců na nic ptát a budu celou věc jen sledovat. Nemají prý s novináři dobré zkušenosti. Nedrží slovo a pod záminkou pozorování tréninku se snaží z účastníků vytáhnout jejich názory. A právě ty se v minulosti nejednou vyjevily jako problematické. Nebyly pod kontrolou vedení.\nDůležitá je pevně daná struktura. Právě ta umožňuje minimalizovat případné chyby, které mohou člověka stát život. „Jedním z klíčových aspektů naší organizace je mít malé skupiny lidí. Máme jednu národní organizaci, pětatřicet oblastí. Každá z nich má teoreticky 10 regionů a každý region 10 skupin. Každá skupina má 10 rodin. V některých odloučených regionech oblast, skupina a rodina splývá. Je pro nás ale důležité mít pevnou strukturu,” vysvětluje Simon. Právě na bázi skupin pak probíhá evakuace a setkávání s dalšími na vedením určených místech. Než dojdou do oblasti, v níž vytvoří takzvanou bezpečnou zónu.\nSimon se uprostřed rozhovoru zvedá a odchází do vedlejšího pokoje s příslibem, že odhalí něco unikátního. Přináší mapu a zatímco ji rozprostírá, upozorňuje mě, že to, co mi nyní ukáže, je tajné. Pokud bych si chtěl mapu vyfotit, což nechci, nedovolí to. „V případě konfliktu musíme ustoupit, ne se do něj zapojovat. Jednáme pod mezinárodním právem a současně nemáme zdroje, abychom do něj mohli jít. Nemáme armádu, nemáme policii, nemáme automatické zbraně nebo granáty,” vysvětluje nad plánem s několika zakreslenými značkami. „Musíme ustoupit, a to do regionu, který má nejmenší populaci,” pokračuje a ukazuje prstem na mapě oblast v západní části země. „Tady jsou čtyři body. Neznamená to, že obsadíme celé území mezi nimi, ale je to oblast, kde můžeme najít místa, která jsou v první řadě ubránitelná. Za druhé nemusíme nutit ostatní, aby místo opustili,” vysvětluje. Má na mysli případné černé, barevné nebo indické obyvatele. „Abychom si byli jisti, že tam naše ženy a děti ochráníme. A pokud se někdo bude snažit vstoupit, budeme se bránit. Přestože třeba budeme slabí.”\nPůdu, na které se chtějí usadit, však koupenou nemají. „Chceme obsadit půdu v osobním vlastnictví podle doplňujících protokolů Ženevských konvencí, kdy v době války můžete zabrat určitou nemovitost.” A proto podle Simona už víc než dvacet let objíždějí s kolegy farmáře v daném území a staví je před hotovou věc. Oznamují jim, že v případě potřeby jejich pozemky obsadí. A vyzývají je k dobrovolné spolupráci. „Začneme budovat stany, přijedeme s karavany. A pak budeme stavět. Stavění je náš genetický instinkt. Stavět mosty, silnice, nemocnice a školy.”\n„Nejsme naivní a hloupí,” říká. „Nemáme tajné sklady zbraní. Kdybychom obchodovali s nelegálními zbraněmi, byli bychom dopadeni už dávno. Ale nebudeme bránit bezpečnou zónu klacky a kameny,” říká a dívá se mi zpříma do očí. „Nemohu ti odpovědět. Neřeknu, jestli si ty zbraně půjčíme nebo je ukradneme,” pokračuje. Po chvíli tiše, ale o to důrazněji, dodává: „Budeme chránit naše ženy a děti do poslední kapky své krve. Tohle se stane!”\n„Pojď, něco ti ukážu,” vyzve mě Simon při společné cigaretě na verandě bílozeleného bungalovu. Vede mě kolem něj na příjezdovou cestu. „Tohle je můj nový karavan pro jednoho, který jsem nedávno koupil z druhé ruky, abych mohl utéct do pouště.” Plánuje si ho uzpůsobit a přestavět tak, aby v něm spolu se zásobami, které si dává dohromady, přežil. „Všechnu přípravu jsem měl schovanou v několika hrobech,” odhaluje a vydává se směrem k domku. „Bojíme se totiž sabotáže těsně před vypuknutím občanské války. Je naplánovaná,” naznačuje své konspirace. „Je proto moudré předpokládat, že před vymazáním bělochů by mohli chtít popravit jejich vůdčí postavy. Pár dní nebo týdnů předem, aby bělochy oslabili. Je prozíravé nemít zásoby na jednom místě.”\nMávne na mě rukou, zatímco se vracíme do obývacího pokoje. Vede mě chodbičkou do další místnosti. Tam stojí snad jen postel a několik černých plastových krabic plných nejrůznějších produktů. „Snažíme se připravovat věci modulárně. Takže namísto toho, abych měl bednu jídla a bednu oblečení, míchám to dohromady,” vysvětluje systém a vykročí k jedné z nich. „Tohle je lékařská bedna. Mám tu přes tři sta kusů antibiotik a asi čtyři chirurgické sady,” vypočítává a otevírá zip jedné z nich, aby svá slova doložil. „Mám tu také spoustu obvazů, náplastí, injekcí i kapaček.”\nBedny stojí také u zadního vchodu a lemují tak část obydlí po jeho obvodu. „Jedna, dva, tři... dvacet sedm. Další mám ukryté v horách. Celkem jich bude tak pětatřicet,” odhaduje rozsah zásob. Sestavuje je na základě připravených seznamů základních ingrediencí a ty pak průběžně nakupuje. Při kontrolách zjišťuje jejich trvanlivost a ty, které prošly, nahrazuje čerstvými. Zásoby, které Simon vytváří, mají posloužit celkem sedmi lidem. Kromě něj třem synům, jejich dvěma matkám a nevlastní dceři. Zásoby, které se nyní v jeho domě nacházejí, by měly vydržet až rok.\nSimon odemyká zámek a následně otevírá skřípající vrata garáže. Tam kromě jednadvacet let starého Mercedesu dřímá také motorka. „Já motorku neřídím, ale koupil jsem ji, kdyby bylo třeba prchat.” Sbírá také staré sjeté pneumatiky, které běžný pneuservis vyhazuje. „To my neděláme. Koukej, jak je třeba tahle sjetá,” říká, bere jednu z nich do rukou a přejíždí ukazováčkem vzorek. „Na té ještě člověk ujede 150 kilometrů a ty mohou mému synovi zachránit život.”\nPřestože je Simon Roche tváří Suidlanderů – a reprezentuje organizaci nejen v médiích, ale také při kampaňových cestách do zahraničí – otěže drží už zmíněný bývalý člen apartheidních ozbrojených složek Gustav Müller. Médiím dává rozhovory výjimečně. Prý zejména proto, že angličtina není jeho rodným jazykem a některé věci díky tomu mohou vyznít jinak. Spíše se ale zdá, že se snaží přesunout pozornost jiným směrem. Když proto Simon říká, že by mě pan Müller, jak o něm hovoří, rád potkal, cítím, že bych si té možnosti měl považovat. Simon ho totiž vnímá jako vizionáře. A podobně jako on i ostatní jižanští osadníci.\nGustav Müller je zastáncem separace ras a náboženství. Přestože projektu soužití prý dali v JAR šanci, ukázalo se, že fungovat nemůže. Podle Müllera probíhá v JAR značná polarizace společnosti, která však nevychází od bělochů. „Zas tak špatně jsme to neřídili. Dnes říkají, že byl apartheid jen špatný. Nebyl. V situaci, kdy průměrný černošský zaměstnanec nebo dělník dostával plat ve výši 60 randů měsíčně, byl průměrný plat 316 randů. Dostávali zdravotní péči zdarma, měli zdarma vzdělání i bydlení,” říká. „Já jsem nikdy nic špatného člověku jiné národnosti neudělal. Naopak se vždycky ptám novinářů, jestli oni někdy vzali černošskou sousedku do nemocnice ve dvanáct v noci. A řeknou, že ne. Já ale ano,” snaží se mě přesvědčit o tom, že není rasista. Po téměř každém výroku, který hodnotí rozdíly mezi bělochy a jinými rasami, mě proto ujišťuje: „S veškerou úctou. Protože já nejsem rasista. Tak to prostě je.” Případně dodá: „To je prostě fakt.” Za prvních dvanáct minut rozhovoru to zopakoval hned čtyřikrát.\nNa rozhovor se mnou je dobře připravený. Dělá souvislosti se střední Evropou, dokonce Českou republikou. Ví, kolik v Česku žije muslimů, ví, kolik se tu ročně odehraje vražd. Vše pak srovnává se situací v JAR a nechybí ani kritika Evropské unie a Merkelové. Genocida je pak i podle něj v dohledné době jistotou. „Uvidíš.” Po chvíli dodává: „Já tohle riskovat nechci. Radši své lidi vyvedu ven.”\nV prosinci 2018 Simon například na pozvání konzervativního bloku ECR promluvil o vraždách bílých farmářů před poslanci v Evropském parlamentu. O rok dříve spolu s kolegou Andrém Coetzeem absolvovali několikaměsíční turné po Spojených státech. Přestože si stěžuje, že kvůli politické korektnosti se mu z více než 900 kontaktovaných amerických křesťanských konzervativních organizací ozvaly pouhé dvě, byla nakonec cesta podle jeho slov velmi úspěšná. Kontakty a spolupráce, které Suidlanders v USA navázali, je však usvědčují z provázanosti s ultrapravicovou scénou i popírači holocaustu. Simon Roche se měl setkat například s bývalým Velkým čarodějem americké rasistické organizace Ku-Klux-Klan Davidem Dukem, byl hostem řady alt-right vysílání a podcastů, vystoupil také na několika krajně pravicových a konspirátorských konferencích. Šíření narativu pak napomohly dvě krajně pravicové online celebrity – Lauren Southern, která na dané téma natočila hojně promovaný dokument Farmlands s více než dvěma miliony zhlédnutími na YouTube (na ČSFD má dokument 84 %), a známá provokatérka Katie Hopkins. Právě kontakty s postavami rasistického, neonacistického a antisemitského hnutí napomohly Simonovi a jeho kolegům rozšířit narativ o nastupující bílé genocidě takřka po celém světě.\nVětšina odborníků a aktivistů, kteří se narativu o bílé genocidě v JAR věnují, se na Suidlandery dívá spíše s nadhledem, někteří s pobavením. „Mohli by být nebezpeční. Jde o jednu z extrémních skupin, které v JAR působí. Nemyslím ale, že existuje mnoho lidí, kteří jsou jejími členy,” říká Gareth Newham a dodává, že jsou podle něj bedlivě sledovaní tajnými službami. To pro CNN před časem potvrdil také anonymní zdroj zevnitř agentury. „Neustále sledujeme, zda neprojevují změny v taktice nebo nepřekračují zákonnou mez. Jakmile by se toho dopustili, pustíme se do nich,” uvedl agent. A uvědomuje si to také sám Simon Roche. Několik agentů totiž ve svých řadách už údajně odhalili.\nJeho strach ho prý drží v pohotovosti, v případě nastalé krize může okamžitě jednat a zachránit sebe i své blízké. „Má reakce na hrozbu je zralá, rozumná, inteligentní. Nejdu ven a nezabíjím černochy, neodmítám platit daně, neznásilňuju, neničím elektrický systém, neberu dávky a nesedím opilý dvanáct hodin denně,” zvyšuje hlas. Oponuju otázkou, zda život ve strachu ale skutečně k něčemu je. Zejména když vzpomenu jeho slova o boji do poslední kapky krve. Tím spíš v situaci, kdy údajně nevlastní jiné než legálně držené zbraně. „Jaký je v tom smysl, když stejně nakonec zemřeš?” Rozčílí se. Zemřít totiž v plánu nemá. Jeho cílem je zachránit co nejvíce spřízněných bělochů. A pokud zemře, pak pro správnou věc.\nKdyž nasedám po dvou dnech do auta a se Simonem se loučím, říká: „Vůbec nejsi typ člověka, se kterým bych cokoliv sdílel, ale jsi mi celkem sympatický. Zdáš se mi jako dobrý chlap.” A dodává, že se těší na výslednou reportáž. Ještě než zabouchnu dveře, opakuju, co jsem mu řekl už na samém začátku. Budu se snažit být fér. „Nic jiného od tebe ani nečekám,” volá ještě do otevřeného okýnka.\nCestou městem ještě projíždím kolem jeho bungalovu, který je namísto nábytku a útulné atmosféry zavalen krabicemi zásob. Odráží to, v co sám pevně věří. A odkrývá ještě jednoho „slona v pokoji”, jak se v angličtině říká. Nikdo o něm nemluví, všichni ale vidí, že tam stojí. Tím slonem je Simonova samota.\nV hlavě mi stále dokola zní věta, kterou pronesl, když jsme se bavili na osobní rovině: „Jsem sám. A je to má osobní tragédie. Nenávidím samotu, ale co mám dělat?” S jeho názory a pokročilým věkem prý není možné najít ženu, která by se za to, co dělá, nestyděla. Útěchou mu jsou jeho tři synové, které má se dvěma různými ženami. Jelikož o nich mluví vyhýbavě, zajímalo mě, jaký mají vztah. Je zřejmé, že na ně velmi myslí a právě oni jsou pohonem jeho snahy o záchranu blížních. „Jo, dobrý. Máme se moc rádi.” Působí ale nejistě.\nPřiznává, že nemá ani moc opravdových přátel. Za blízké považuje asi jen tři osoby, povětšinou kolegy z organizace, a opakovaně zmiňuje starší černošskou sousedku, s níž se navštěvuje. „Bydlí tady přes ulici. Má mě strašně ráda. Párkrát do týdne si chce dlouze popovídat, přinese mi něco k jídlu a smějeme se spolu.” Pro ni ale místo ve svém záchranném plánu a bezpečné zóně nemá. Děj se co děj. Je totiž černá.


DUMy - strana 9 - VeŠkole.cz\nSlovní druhy ohebné\nDŮM vznikl v rámci projektu Otevřme cestu autistům: Žák procvičuje dané matematické operace.\nAutor: Mgr.Yvonne Lovászová\nSkloňování podstatných jmen procvičování\nDěti hravou formou procvičují skloňování podstatných jmen.\nDatum vložení: 18.06.2012\nStáhnout (2.77 MB)\nAutor: Jitka Brabcová\nDatum vložení: 30.05.2012\nPoznámka hodnotitele: Závěrečná práce ze školení,.\nNeohebné slovní druhy - předložky\nVýukový materiál - Neohebné slovní druhy - předložky\nAutor: Libuše Chalupková\nStáhnout (736 kB)\nProcvičování slovních druhů - určování SD, rozlišení ohebných a neohebných SD.\nAutor: Mgr. Marcela Vošvrdová\nSlouží ke zopakování a procvičení probrané látky o slovních druzích.\nAutor: Michala Albrechtová\nDatum vložení: 02.05.2012\nDatum vložení: 12.02.2012\nPoznámka hodnotitele: zdroj ze školení, v příloze osmisměrka k vytisknutí ve Wordu\nStáhnout (587 kB)\nNeohebné slovní druhy - opakování a procvičení látky\nAutor: Veronika Vetchá\nDatum vložení: 05.01.2012


Profi úvěr START od KB - Půjčka pro začínající podnikatele | SuperFin.cz\nJste zde: Domů1 / Bankovní půjčky2 / Profi úvěr START od KB – Půjčka pro začínající podnikatele...\nChystáte se začít podnikat a hledáte výhodnou půjčku, která by zafinancovala vaše aktivity a nové projekty? Komerční banka spolu s Evropským investičním fondem nabízí všem podnikatelům Profi úvěr Start, který není náročné získat, jelikož se u něj neprověřuje podnikatelská historie. Stačí vám pouze dobrý podnikatelský záměr.\nKdo může získat Profi úvěr START\nTento úvěr je v nabídce Komerční banky připraven pro podnikající fyzické osoby, malé i střední podniky. Co se týká Komerční banky, představuje opravdu malou revoluci, jelikož zde nebylo možné, aby podnikatel bez historie získal kvalitní úvěr na velkou investici. Poskytovaly se prostředky maximálně v desítkách tisíc korun, které mnohdy na zásadní projekty nestačily a podnikatelé pak museli buď část peněz vydat z vlastních zdrojů, nebo zvolit jiný způsob financování a sjednat si například neúčelový úvěr zajištěný nemovitostí.\nHlavní přednosti úvěru\nTento úvěr se může chlubit příznivou úrokovou sazbou, která činí maximálně 9,9 % ročně. Pravděpodobně ho tedy získáte ještě za zajímavějších podmínek. Můžete požádat až o 1 000 000 Kč se splatností 5 let. Částku samozřejmě nemusíte čerpat celou. Záleží pouze na vás, kolik skutečně potřebujete a kolik si můžete dovolit.\nAž do výše 80 % tyto úvěry zajišťuje Evropský investiční fond, což je zásadní rozdíl mezi tímto úvěrem a běžnou podnikatelskou půjčkou. Prostředky by se měly použít k financování oběžných prostředků, provozních nebo investičních potřeb. Čerpání je tedy neúčelové, jelikož možností, jak využít získané peníze, se nabízí celá řada.\nJak si sjednat výhodný úvěr u Komerční banky\nKomerční banka nabízí samozřejmě i další doplňkové produkty, které mohou všichni podnikatelské subjekty využít. Jedná se o běžné účty a povolené debety, hodící se na financování neodkladných výdajů. Zajímavé jsou též startovací úvěrové limity pro kreditní karty. O nabídce na Profi úvěr START se informujte přímo na pobočce Komerční banky. Některé informace zjistíte také na jejích webových stránkách.\nhttps://www.superfin.cz/wp-content/uploads/kb.jpg 333 500 SuperFin.cz https://www.superfin.cz/wp-content/uploads/2015/09/logo.png SuperFin.cz2016-02-01 05:35:032019-03-04 17:19:53Profi úvěr START od KB – Půjčka pro začínající podnikatele\nLevné volání od Equa bank


Pneumatiky pro vozy OPEL ASTRA – Vyhledejte si pneumatiky Michelin vhodné pro váš vůz ASTRA\nopel astra Rozměry pneumatik\nPneumatiky pro vozy OPEL ASTRA\nMichelin ví, že ten, kdo si vybírá pneumatiky pro svůj vůz OPEL ASTRA, chce pouze to nejlepší. Správné pneumatiky jsou pro vaše vozidlo stejně důležité jako motor. Proto vám Michelin nabízí řadu pneumatik reagujících na potřeby vaše i vašeho vozu OPEL ASTRA. Můžete si vybrat od palivově úsporných pneumatik Michelin Energy Saver+ pro městská vozidla až po pneumatiky Michelin Pilot Sport pro vozidla s nejvyššími výkony.\nVyhledejte si pneumatiky vhodné pro váš vůz ASTRA\nVyužijte vyhledávač pneumatik Michelin a vyhledejte si pneumatiky vhodné pro váš vůz ASTRA na základě modelu, motoru a roku výroby vašeho vozidla. Následně si můžete nalézt rovněž nejbližšího prodejce Michelin, který zajistí vašemu vozu i vašim pneumatikám odborný servis. Pneumatiky Michelin jsou vyvíjeny tak, aby překonávaly vaše očekávání od začátku až po samotný závěr nákupního procesu.\nopel astra g opel astra g kabriolet opel astra g kombi\nopel astra g kupé opel astra g opc opel astra g opc kombi


Domovská stránka › Služby\nV klempířské výrobě umíme realizovat i ty nejnáročnější práce dle požadavků zákazníka. Patří mezi ně například oplechování všech možných prvků v ploše střechy, jako jsou komíny, výlezy, přechody a podobně. Dále tyto práce zahrnují montáž systémů pro odvodnění střech. Pracujeme se všemi dostupnými materiály, nejčastěji ale volíme poplastované ocelové plechy typu Lindab v široké škále barev.\nTyto práce zahrnují kompletní zastřešení objektu včetně pojistné hydroizolace, všech doplňků, střešních oken a klempířských prací. Nejčastěji zastřešujeme šikmé střechy, a to jak novostavby, tak i objekty v rekonstrukci. V případě potřeby zajistíme potřebné znalecké posudky, zejména kvůli připravenosti stávající tesařské konstrukce. K pokrývání používáme:\nTaška betonová a pálená Bramac, KM-Beta, Mediterran, Betonpres, Tondach ...\nLehká střešní krytina Borga, Weckman, Balex ... - profilovaný plech ve tvaru tašky\nStřešní okna Velux, Fakro, ROTO ...NYNÍ SLEVA 20% NA OKNA FAKRO\nSvětlovody Velux, Lighway, Sunizer a další\nSvody, žlaby montujeme okapy všech materiálů - Lindab, Satjam ...\nNaši tesaři vám na přání zhotoví nosnou konstrukci, která je základem položení nové střechy, nebo jen opraví či vyrovnají stávající konstrukci při rekonstrukci. Jejich prací je dále:\nPobití střechy prkny, palubkami či deskami\nRůzné úpravy, prodlužování, nastavení střechy atd.\nMontáž podbití s použitím palubek nebo multifunkčních desek (OSB)\nnávrh a výroba pergol, zahradních domků\nDisponujeme vlastní duralovou montážní věží, s ježíž pomocí se dostaneme až do výšky okolo deseti metrů, kde bezpečně provádíme jakékoliv montážní a jiné práce dle přání zákazníka. Pomocí horolezecké techniky dále můžeme nabídnout téměř jakékoliv práce na těžko přístupných místech, jako je například:\nČištění, broušení, natírání, různé opravy a ostatní práce\nvývěsy a servis reklamních banerů\nodborné shazování sněhu a nebezpečného ledu ze střech\nV současné době se zabíváme i stavebnictvím. Jedná se především o menší stavební práce, rekonstrukce objektů, jeho částí či půdních vestaveb a ostatních prostor. Vlastníme certifikát o způsobilosti montovat systémy suché výstavby Fermacell. Jsme schopni zajistit i související řemesla, jako..\nNaši malíři Vám vymalují podle Vašich přání jakýkoliv interiér, ať už se jedná o pokoj, chodbu nebo celý byt. Ani společné prostory jim nedělají nejmenší problémy. Toto řemeslo je baví, což je koneckonců znát na jejich výkonech.


Mládež bodovala naplno, muži uhráli jen bod :: TJ START LUBY - fotbalový oddíl\nÚvodní stránka > Mládež bodovala naplno, muži uhráli jen bod\nMládež bodovala naplno, muži uhráli jen bod\nKP muži: FK HOLÝŠOV - LUBY 1:1 (1:0) PK 4:3 Branky: 20. Valachovič Jan - 77. Voráč Jan (PK).Rozhodčí: Žák Ondřej - Šiška Pavel, König Michal. Delegát: Královec Pavel, ŽK 2:3,ČK 1:1 (29.Baxa Roman – 90. Čížek 2x ŽK), 95 diváků. Domácí hráči vstoupili do zápasu aktivní hrou, získali převahu, kterou korunovali brankou Valachoviče po centru z levého křídla. Až po inkasované brance se Luby probudily, do konce poločasu byly sice aktivnější (čemuž přispělo i vyloučení Baxy), ale stereotypním nakopáváním míčů do šestnáctky Holýšova sice prakticky žádnou šanci nevytvořily. Druhý poločas už přinesl zpřesnění lubské kombinace a s tím přišly i brankové příležitosti Hory a Švátory. Rozhodující okamžik přišel mezi 75. a 77. minutou, nejdříve penalta pro Holýšov, kterou zkušenému Černohorskému Kalaš bravurně lapil a poté stejná výhoda pro Luby, když se po faulu na Švátoru nemýlil Jan Voráč. Do konce zápasu se děly zajímavé věci před oběma brankami, lubský Vejskal střelou z cca 10m pouze orazítkoval břevno, Holýšov v poslední minutě mohl rozhodnout po závaru před lubskou brankou. Penaltový rozstřel se najprve vyvíjel lépe pro Luby, ale poslední dva střelci selhali, a tak bonusový bod nakonec zůstal v Holýšově.\nOP muži: LUBY B - SUŠICE B 1:3 (1:2)Branky: 38. Pivoňka Michal - 29. Badarau Stefan-Aurel, 33. Halas Marek, 47. Blažek Lukáš (PK). Rozhodčí: Habada Vladislav, ŽK 0:3, ČK 0:1(88.Vítovec Filip), 50 diváků. Sušická rezerva byla po celý zápas lepším týmem a zaslouženě si odvezla tři body.\nKS dorost: NEPOMUK - LUBY 1:8 (0:5) Branky: 52. Šmíd David - 3. Pivoňka Michal, 15. Pivoňka Michal, 21. Svoboda Martin, 30. Petlan František, 37. Pivoňka Michal, 58. Petlan František, 65. Pivoňka Matěj, 82. Svoboda Martin. Rozhodčí: Havránek Martin, , ŽK 1:1,ČK 1:0 (78. Pavelka Petr) ,40 diváků . Dorostenci potvrdili v posledním zápase v Nepomuku svoji podzimní dominnaci v krajské soutěži a bez větších problémů vyhráli i tento zápas.\nKP žáci st.: LUBY - VEJPRNICE 3:0 (1:0) branky: 5. Ouřada Filip, 36. Votava Tomáš, 62. vlastní. Rozhodčí: Mazán Jan, 20 diváků. Vejprnice v prvním poločase zahodily nejméně tři brankové příležitosti, Luby ale dostal do vedení Ouřada. Druhý poločas ale už byl o něčem jiném, Luby si vynutily pohybem a kombinací velkou převahu, kterou dokázaly vyjádřit bohužel pouze dvěma brankami.\nKP žáci ml.: LUBY - VEJPRNICE 5:1 (2:1) Branky: 7. Chudý Jan, 11. Javorský Jakub, 32. Javorský Jakub, 35. Neuvirt Milan, 50. Neuvirt Milan - 26. Ranc Lukáš. Rozhodčí: Mazán Jan, 20 diváků. I mladšíci si dokázali s Vejprnicemi poradit, zejména v druhém poločase hosté už nestačili.\nOP žáci ml.:LUBY B - KOLINEC 3:1 (2:0)Branky: 13. Batěk Tomáš, 20. Juřina Jakub, 55. Batěk Tomáš - 45. Pech Martin. Rozhodčí: Blaheta Josef, 30 diváků .


UX/CX Wunderman Thompson Prague – Medium\nUX/CX Wunderman Thompson Prague\nTrendy v UX a UI designu pro rok 2021 (+ BONUS: rozšířená realita)\nNěkteré trendy s námi vydrží roky, jiné zmizí, než si je stačíme vůbec všimnout. Kam se posunul design v posledních letech a kam bude směřovat? To se dnes pokusíme odhadnout v článku.\nJak COVID-19 ovlivnil současný design\nBohužel ani zde se nevyhneme zmínce o koronaviru, který kromě běžného života nás…\nJak měřit Customer Experience — co si zákazníci myslí a jak se chovají?\nUžívají si zákazníci kontakt s vaší firmou, nebo jim vstávají vlasy hrůzou na hlavě?\nPokud chcete dlouhodobě a systematicky zlepšovat zákaznickou zkušenost, měli byste sbírat, měřit a vyhodnocovat zpětnou vazbu od zákazníků. A také se podívat, jak je vaše organizace připravena na Customer Experience (CX).\nPojďme najít odpovědi na otázky…\nSpouštíme novou službu CX Fit Score pro firmy, které se nebojí podívat pravdě do očí\nJestli jako my věříte v sílu zákaznické zkušenosti, zbystřete: spouštíme službu, díky které můžete snadno měřit a zlepšovat Customer Experience ve všech týmech i kanálech.\nJak jsme dělali uživatelské testování v Portoriku\nJedno červencové ráno mě probudila zpráva od Honzy, jestli zvládneme udělat uživatelské testování na mobilu s uživateli z Portorika. Moje odpověď zněla jasně: „Ano, zvládneme.“ A hned jsem si šel nadšeně balit kufry. K mé smůle se později ukázalo, že šlo o testování na dálku.\nProč testovat s uživateli v Portoriku?\nNáš klient GSK nabízí vitamíny…\nJak vylepšit zákaznický portál? Inspirujte se, jak jsme to udělali pro innogy my\nZákaznický portál je jedním z nejdůležitějších médií firmy současnosti i budoucnosti. Pro zákazníky je už samozřejmostí mít dokonalý přehled o svých službách a řešit požadavky okamžitě, odkudkoli a kdykoli. Jak jsme redesignovali selfcare portál innogy, předního prodejce energií?\n40 tisíc zákazníků navštíví každý den portál innosvět, kde mohou získat přehled…\nJak testujeme UX na lidech? Pohled do zákulisí uživatelského testování\n„Tak to otestujeme,“ řekli jsme si na schůzce k návrhu webu o dýchacích problémech. „A proč? Vy nevíte, jak udělat web?“ …\nTajné přísady Customer Experience, které se podceňují\nNa tomto se asi shodneme: pozitivní zkušenost otevírá peněženky a zvyšuje loajalitu zákazníků.\nNa čem se už možná neshodneme: co je předpokladem kvalitní Customer Experience (CX), jak ji ve firmě budovat a kde začít?\nČasto slyšíme — poznejte svoje zákazníky, vždyť ti jsou pro CX na prvním místě. Zmapujte jejich…\nZlepšujeme zákaznický zážitek.


Divus | Filmová tetralogie - teorie\nČasopis Umělec 2003/1 >> Filmová tetralogie - teorie Přehled všech čísel\nTvorba videofilmů je kontinuální součást mojí práce. Vznikla s potřebou obohatit se o umělecké aspekty vyprávění, lineárnosti a dramatických kategorií, které miluji a které se do obrazů prostě nechci míchat. Jak už jsem zmiňoval, nejsem přítelem mezioborových mutací. Mám rád čistou hru v jasně vymezených, klasických mantinelech.\nJe pravda, že dnešní doba přináší i v mém bezprostředním okolí řadu zajímavých\na pro mě akceptovatelných řešení tohoto problému. Přítel Michal Pěchouček51 například vytvořil v podstatě malovaný film a zabývá se soustavně formou fotokomixu, jež mi velmi konvenuje. Společně jsme vytvořili audioinstalaci tedy rozhlasovou hru Návrat domů u příležitosti otevření Meat faktory, s radostí se herecky na jeho projektech i projektech kolem časopisu Divus a divadla Obludárium podílím. Na těchto stránkách ale prezentuji svůj záměrně vyhraněný program a v něm prostě jakékoli míchání médií nemá místo. Čípek chci používat pouze pro zácpu klasických, krystalických forem. Pakliže vytvořím fotokomix, musí vycházet periodicky na stránkách časopisu a mít všechny znaky klasického fotokomixu z Brava, nikoli viset v galerii a být tedy zároveň konceptuální obrazovou instalací s poněkud umělecky komplikovaným a znejasněným příběhem.\nPodobný problém mám s videoartem. Je pro mě příliš umělý a i když používám lacinou techniku videa, snažím se svým způsobem a při všech bizarnostech oproti videoartu klasický a prověřený tvar. Stejně jako takový Mathew Barney není ve svých pracích videoartistou, ale filmařem a fotografem./52, 53 Videoart je pro mě prostě podobným mutantem filmu dělaného výtvarníky jako je pro mě performance mutantem divadla provozovaného konceptualisty.\nAbych tento svůj radikální názor osvětlil a podpořil, vezmu si na pomoc Konec dějin umění Hanse Beltinga./54\nBelting se ve své knize zaobírá, kromě jiného, i vztahem umění a technologie, vztahem komerčního a uměleckého využití digitálního videa a dostává se k problému elitářství tzv. mediálního umění, tedy\ni videoartu. Je možné a téměř jisté, že videoart chtěl původně obohatit mediální svět o novou, radikální uměleckou zkušenost. Ale právě elitářská uzavřenost umělecké komunity se stala důvodem jeho zhermetičtění a zplanění. Bez intenzivní konfrontace s řadovým divákem upadá umělec do nesnesitelně samožerné subjektivity, která je možná snesitelná u statického objektu závěsného obrazu, ale u pohyblivých obrázků, spojených s kinematografickou zkušeností nikoliv. Reálný čas návštěvníka galerie totiž není časem\na prostorem návštěvníka biografu chybí kolektivní zážitek a dostatek soustředění. Můžeme, pravda, hovořit o jisté kontemplativnosti videoinstalací jako o určitém léku či oáze ve světě mediálních ataků. Jenže mysl dnešního konzumenta reklamy a digitálně vyšperkovaných velkofilmů je už prostě jiná než mysl diváka šedesátých let, ovlivněného vzpourou hippies, zenovou módou, vlnou východní meditace\na pokusem Fluxu a konceptualistů o očištění a prohloubení jazyka umění. Je možné, že Nam June Paik byl ve své době velmi zábavný, nový a osvěžující. Ale takový Gary Hill55 je už dnes pro mě osobně překombinovaný a nudný.\nA tak je asi logické, že tendence dnešních videoartistů směřuje k větší pregnanci, přibývá jasných příběhů a nakonec se, jak se dle mého dalo očekávat, sbližuje s filmem. Snadno dostupná digitální kame\nra zpětně ovlivňuje film (např. dánské Dogma) a přibližuje ho videu. Nutný je pak zřejmě proces splynutí a vzájemného obohacení obou oblastí skomírajícího videoartu a obrozující se kinematografie.\nJiní tzv. videoumělci, kterým jde více o třpytivou formu než o vyprávění příběhu, se postupně stávají tvůrci klipů a reklam, stejně jako se dnes tzv. performeři stávají pestře pomalovanými šašky na exkluzivních videoparty. A tak se novomediální umění, vzešlé z ducha protestu proti klasice závěsného obrazu, stává ještě snobštějším zbožím, doplňkem životního stylu nejbohatších. Šokuje se již jen pouťovými efekty a vzpoura je stejně divadelní a před stíraná jako satanismus Marilyna Mansona.\nVlastní film je nejmladší múza a navzdory či vlastně s pomocí souputníků televize a videa i nejmasovějším a nejoblíbenějším uměleckým médiem. Na rozdíl od výtvarných teoretiků, kteří rozvíjeli své finty již dlouho před Winckelmannem, má filmová kritika ještě trochu dětské problémy. Nové médium se rozvíjí bouřlivě, hnáno technickými novinkami a potřebou zaujmout a vydělat. Filmová kritika tedy nemá k dispozici mrtvolu na pitevním stole, jak je tomu částečně v případě závěsného obrazu.\nZpočátku básní filmový teoretici o výhodách němosti a černobílosti, ve kterých shledávají esteticky přínosnou abstrakci reality (Bela Balasz, Louis Delluc).56, 57 Jsou též opojeni novinkou obrazy se pohybují, kritici tedy opěvují hudební rytmus střihu, dokonalejší než báseň (Leon Moussinac).58 Poté přichází vlna sovětských teoretizujících režisérů Vsevolod Pudovkin59 až fanaticky převádí stavbu textu na skladbu střihu, jednotlivá okénka jsou mu slovy vět a je opojen možností střídat významotvorně velikosti záběrů. Sergej Ejzenštejn jde ještě dál, vyžaduje mezi každou dvojicí záběrů obsahovou i vizuální srážku a čeká od filmu jakousi revoluční syntézu umění a vědy. Doufá, že se z něj stane nový poznávací a svět utvářející prostředek.60\n(Provádím tento krátký exkurz historií, neboť všechny tyto výdobytky a začasté i omyly jsou pro moji filmovou tetralogii velkou a možná i podstatnou inspirací).\nVe stejné době, kdy “velký němý” dosahuje vrcholu svých možností, a já si záměrně staromilsky myslím, že i jednoho z vůbec nejzajímavějších vrcholů filmového umění vůbec, tedy v podstatě ve stejném roce dobývá svět chraplavě notující Jazzový zpěvák. Nebohá kritika má hned plné ruce práce vyvrací, polemizuje a nakonec s rozpaky přijímá. Praxe filmové výroby jde však už v tu dobu zcela mimo ni: Hollywood si vytváří nejen hvězdný systém, ale i jakýsi poopravený a zdeformovaný aristotelský61 model, dokonale fungující schéma diváckého “biáku”. Zásadním rozdílem oproti Aristotelovi je nahrazení tragické katarze takzvaným vyvrcholením, končícím zpravidla happyendem. Z estetického hlediska se vyžaduje především plynulost a snadná čitelnost příběhů i hrdinů, atraktivita prostředí a hereckých typů.\nScénarista John Howard Lawson charakterizuje jednotlivé části tohoto schématu takto: 1. Expozice delší a dynamičtější než u divadelní hry, obsahuje nějaký znak, charakteristický pro celý film, a seznamuje nás s postavami a jejich konflikty. 2. Postup děje film vede přes srážku konfliktů a dílčí epizody k tzv. klíčové scéně. 3. Klíčová scéna čili klimax kulminace konfliktu, kořen děje. Měl by zde hrát roli znak z expozice. 4. Vyvrcholení závěrečná situace, v americkém pojetí často křečovitě a násilně naroubovaná ke klimaxu a využívající zhusta kýčovitých většinou samozřejmě klasický happyend./62\nNa rozdíl od sovětských revolučních srážek záběrů je nám zde s americkým pragmatismem předkládán jakýsi recept, funkční, trhem ověřený a v podstatě neměnný. Funguje dodnes, pakliže ho nějaký Tarantino jen trošku zpřehází, je z něj málem avantgardní hrdina./63\nTím se už ale ocitáme téměř mimo oblast umění a velmi daleko od snů filmových pionýrů, snů o filmu, jež se měl stát “krok za krokem, nakonec výhradně čistou kinematografií, to znamená, že by měl být výlučně z fotografických prvků, oproštěn od (…) všeho spojení s historickými, výchovnými, romantickými, morálními či nemorálními, zeměpisnými či dokumentárními prvky.” (Jean Epstein,1923).64(viz obrázek Čípek 3)\nTelevize komerční tah kinematografie urychlila. Zároveň s jejím masovým rozšířením ale logicky vzrůstá zájem o experimentální a originální přístupy: antifil my Andyho Warhola, provokace undergroundu a návrat abstraktního filmu jakoby dávali za pravdu slovům Jeana Epsteina o čisté kinematografii. Příchod videa pak zbavil film finanční výlučnosti a otevřel možnosti celé škály osobních přístupů.\nVideoart měl svůj význam, ale v současnosti v něm neshledávám pražádné řešení. Snad kromě exhibic v regionech či v řešení osobních traumat tvůrců. Ukájet potřeby skupinky etablovaných snobů má možná svoji poezii leč trochu dekadentní. Sám guru videa Bill Viola otevřeně říká, že videoart prostě musí být nudný aby se odlišil od televize a oficiální filmové produkce (!).65, 66, 67\nNedávná přehlídka Entermediale 2000 poukázala na fakt, že o klasickém videoartu nemůžeme dnes u mladé generace ani hovořit: u té nejmladší generace se transformuje buď do sféry počítačového umění, nejčastěji do s hudbou spojeného hájemství VJ (videodiskžokej). Druhý, pro kritiky ještě více matoucí proud stále častěji používá klasický filmový jazyk. Kurátorka přehlídky Entermediale Markéta Uhlířová o tom píše: “ ... zatímco evropští a američtí aktivisté točili\nv sedmdesátých letech své dokumenty záměrně na nedokonalý videozáznam, dnes na tomto již velmi kvalitním nosiči může vzniknout i celovečerní film …”68\nJelikož oblast VJingu zcela neodpovídá mému naturelu, vydávám se druhou cestou. Všechny zmíněné momenty s filmového dávnověku jsou pro mně inspirací. Rád přijímám všechna ta závazná pravidla, od aristotelského schématu přes Ejznštejnovské poučky o střihu až ke schématu hollywoodskému a to především proto, abych si s nimi mohl hrát, různě je narušovat či jemně parodovat.\nKdybych měl zakotvit myšlenkový, etický a estetický svět svých filmů, použil bych opět metodu Čípku, na níž je vystavěn.\nPrvní antagonistickou dvojicí, a tedy i hybatelem mých filmových pokusů, je v bodě A okouzlení a v bodě B frustrace. Jsem okouzlen klasickou filmovou formou a proto se vyhýbám intelektuální nudě video\nartu či manýristické překombinovanosti Mathewa Barneyho.69 Volím čistou, banální formu, inspirován rafinovanou jednoduchostí velkého němého filmu, spojenou s naivitou vložených titulků. Jsem ale zároveň okouzlen intelektuální vytříbeností Marcela Duchampa70, 71 či dokonalými mechanismy absurdního dramatu. Proto konstruuji své příběhy jako nějaké konceptuální strojky. Jsem okouzlen osobním nasazením a podivným humorem Chrise Burdena,/72 a proto chci, aby ony filmy byly i jakousi osobitou videoperformancí samozřejmě zbavenou nudy a patosu videoperfomancí skutečných. Zároveň jsem frustrován z jisté izolovanosti současného umění a naopak příliš komerčního tahu kinematografie americké schéma sice nudí, ale bojovat proti hamburgerům je čirá pošetilost. Horší však je, že tento prefabrikovaný model buď v celku nebo i v detailech prosakuje i do tzv. nezávislé scény a do dříve osobitých kinematografií menších zemí (ČR, Senegal apod.). Všudypřítomná hloupost pak probouzí punkový vztek a touhu bořit výsměchem, destruovat vžité formy a udělat na všechny a na všechno jeden velký dlouhý nos.\nV bodě C a tedy ve výsledné formě tragikomedií dochází k exponované syntéze. Láska k filmu a radost z vyprávění, z utváření nové skutečnosti kombinovaná se vzteklou touhou parodovat vše a stále a čistit to přitom nihilismem.\nNakonec bych se ještě rád zmínil o ještě jedné Čípkem syntetizované dvojici řádu a anarchii. Na jedné straně, v bodě A, stojí opět obdiv ke klasice a jejím nejskvělejším plodům. K Aristotelovské dramatické logice a jejím aplikacím v antické dramatické tvorbě73, k básnickému kouzelnictví a pronikavosti Williama Shakespeara.74 Zároveň se tu jako příklad řádu nabízí již zmíněné hollywoodské schéma Lawsonovo Aristotelés by se asi divil, co všechno jde na jeho poupravené zákonitosti našroubovat! Ale i on sám, když třeba líčí, jak vyvolat správně soucit s hrdinovým utrpením, může být zdrojem komické inspirace.\nŘád mých filmů je pak vlastně jakousi komickou degenerací, jemnou parodií podobných pokusů spoutat dramatický svět zákony. Mé schéma, vzniklé pomocí čípkovské expozice řádu a chaosu, by se dalo definovat takto: 1. Úvodní trable, seznámení s postavami. 2. Vložený příběh, často retrospektiva, nejlépe úplný úlet. 3. Závěrečná skrumáž dořešení trablů z úvodu a jejich propojení s vloženým příběhem. 4. Závěrečná píseň nej lépe úplně stupidní a po němém ději i naprosto nepatřičná.\nMá to málo společného s tragickou velikostí katarze i s dynamickou elegancí amerického klimaxu. Ale mě prostě baví poutat lidské příběhy do těchto absurdních struktur. A stejně tak mě baví jedním dechem tyto struktury narušovat. První dva filmy tetralogie ji dodržují, třetí záměrně naprosto ignoruje a je docela lineární a čtvrtý tyto roviny spojuje. Klasika mixovaná s pun kem. Dodržuji li stanovené schéma někdy až úzkostlivě, je to proto, aby mohlo být vzápětí destruováno a zesměšněno a aby se v něm postavy bezmocně zmítaly.\nJak se nám to podařilo, můžete posoudit při projekci. Dále můžete aplikovat uvedený Čípek na přiložených scénářích.\nPrvní dva propojené filmy schéma dodržují a pojednávají o návratu ztraceného syna z kosmu a čmelácích, kteří se rozhodli přibít slunce na oblohu. Třetí film narušuje schéma svou jednoznačnou lineárností a vypráví příběh alkoholika, dobrovolně\na smířeně ukončujícího svůj život. Čtvrtý film Norské svetry na předchozí odkazuje a zároveň propojuje filmovou tetralogii s tématem Dorky. Měl by být katarzí celého cyklu, naplněnou smířením.\nStručný přehled dosavadních způsobů řešení\n(...)Baroko má v civilním a banálně každodenním světě významný protipól extrémního patosu náboženských kompozic. Přesto zde i v těch nejbanálnějších motivech můžeme objevit mystiku stvořitelského zázraku krásně to popisuje Zdeněk Kalista75 v pasáži o krajkoví na Škrétově portrétu mladého Vitanovského. Celý svět holandské malby je pak oslavou neobyčejnosti nejobyčejnějšího ne ve všech případech obrovské řemeslné produkce je však toto napětí dodrženo.\nV historické malbě devatenáctého století můžeme pak mluvit spíše o banalitě nechtěné, přesto, viděno dnešní optikou, velice inspirující. Právě tam, kde se devatenácté století snažilo o maximální patos, je nejbanálnější a nechtěně komické. Impresionismus pak přináší do malířství banální motiv zcela záměrně, in natura, ovšem jako prchavý odlesk, kde atmosférické podmínky banalitu povyšují a posvěcují. Banální téma je pak příznačné pro celou ranou modernu, aby úloha tématu byla naprosto znevýznamněna a potlačena.\nV Dada76 podporuje použití banalit sarkastický a destruktivní charakter celého hnutí, naopak surrealismus77 banalitu šokujícími kombinacemi zbavuje její prostoty a sympatické všednosti. S čirou banalitou jako takovou začíná pracovat až popart šedesátých let a stává se pro něj vlastně hlavním tématem.\nPro mě osobně je ovšem popartová banalita nepřijatelná. Je zde stavěna na odiv jako jediné možné téma, s modernistickou urputností a přímostí, jako čistý fenomén bez přívlastku. A je navíc ještě podtrhávána zmnožením, multiplem, recyklací, formou. Pop se tak stává sám jakousi banální hříčkou, v lepším případě vyložitelnou jako jakási sociální kritika konzumu, což je možná hezké téma pro ekologickou příčku ale trochu málo pro umělecké dílo. Přesto je lekce třeba takového Warhola pro naši práci přínosná a poučná. Jednak opravdu instaluje banalitu a kýč jako ústřední problém, jednak ukazuje, že to samo nikam nevede. Zbanálnělé umění bez přívlastků, nacházející se pouze v jednom z Čípkových extrémů, se pak stává opět jen banálním jazykem banálního světa. Důkazem může být přijetí ve své době jistě velice radikálních Warholových experimentů světem reklamy a masových médií.78, 79, 80, 81\nNemůžeme obejít velkého hráče Jeffa Koonse.82 Už v teoretické kapitole jsem zmínil svůj soukromý názor, že Koons nepracuje s kýčem ani jím nijak nemanipuluje, Koons kýč záměrně a v nejvyostřenější podobě vytváří. Radikálnost jeho postoje je silná a ohromující, ovšem z hlediska čípkové strategie příliš jednostranná. Schematicky bychom mohli jeho pozici zobrazit takto:(viz obrázek Čípek 4)\nNedosáhli jsme tak kýženého svorníku, ale extrémního úletu. V podobné pozici se myslím nachází i řada dalších umělců, kteří sice už méně radikálně, přesto velmi intenzivně s kýčem v rámci postmoderny pracují.\nMnohem blíž mojí strategii se nachází Mike Kelley, právě pro velmi vyostřenou, čípkovskou kombinaci sentimentu a dravosti, melancholie a punkového rebelství.83, 84 Na rozdíl od mého projektu je ale Kelleyho formální jazyk roztříštěný, využívající veškerý inventář konceptu instalaci, objekt, fotografii, text, koláž. Osobně dávám přednost jednoznačnější, jasnější a koncentrovanější formě. Vý\nstavní sály, připomínající skládky, školní třídy či pokojíky zkouřených teenagerů přenechám s radostí Mikeovi a jeho souputníkům.\nSympatičtější je pro mě pozice Afričana Bodyse Isaka Kingeleze. V její jasnosti a čistotě, v naivním optimismu, v němž cítíme opačný extrém temný stín sociální reality. Výsledek je průzračný, hravý\na především krásný.85\nNa poli dramatického umění nacházím samozřejmě jevy, jejichž charakter se mé metodě blíží a jejichž existence mě posiluje. Je to již zmíněný Shakespeare, jehož neustálý balanc mezi protichůdnými extrémy se promítá do struktury her i do obsahu jednotlivých veršů. Srážejí se zde jednotlivé postavy a jejich pojetí světa, komický a tragický aspekt života, makrokosmos s mikrokosmem, banalita s heroickým patosem.86, 87\nDalší důležitou lekcí je pro mě dadaistická destrukce, jejíž divoce humorné tahy můžeme stopovat dále k absurdnímu dramatu, punkové rebelii i postmoderní persifláži. S klasické postmoderny stavím vysoko bipolární svět Davida Lynche88, zde ovšem někdy příliš převažuje podvědomý, temný surreálný akord. V českém prostředí je pro mne velmi cenná celá množina aktivit kolem Pražské Pětky, s přilehlými filmy Vorla a Trojana.89 U poetiky této skupiny lidí, která je mi jinak velmi blízká, spatřuji problém v příliš jednostranném a mechanickém používání neustále stejné a bezbřehé jemné parodie, vše pohlcující a nad vším vítězící. Cesty, které z její pasti hledají na vlastní pěst jednotliví tvůrci této generace, pak zavání naopak laciným moralizováním a subjektivním patosem.\nBližší generačně i pocitově je mi sice podobná, ale jemněji vybalancovaná poetika Marka Najbrta a lidí kolem Divad\nla Rádio a Vesmírné encyklopedie všehomíra. Parodie tu není křiklavá, mystifikace křečovitá a vše je hlavně vyváženo všudypřítomnou melancholií a osobním příběhem. U Encyklopedie je ale trochu na závadu překombinovaná forma. Čípkovská hra by měla mít co nejzřetelnější a nejpřehlednější mantinely.\nMůj obrazový cyklus Dorka vznikl jednoduchou metodou: Na počátku byl více méně intuitivní výběr fotografického materiálu. Fotografie jako vstupní impuls je pro mě velice důležitá chápu svou roli při práci na obraze jako pozici živého skeneru. Fotka prochází mou myslí a tělem prvotním impulsem musí být určité vzrušením při jejím objevu. Následuje její posouzení z hlediska celku nakolik třeba kontrastně doplňuje či ozřejmuje ostatní práce. Dále je důležité, aby obraz dle ní vzniklý byl samostatnou, solitérní událostí. zážitkem sám o sobě. Výběr materiálu je vždy velmi široký a obstojí jen obrázky, které nějak utkví v hlavě a které zároveň konvenují celku. Důležitý je i terénní průzkum anketou u náhodných návštěvníků a pozorovatelů z okruhu svých bližních si ověřuji nosnost toho kterého obrázku.\nU výběru podkladů ke Kráse nesmírné hrála důležitou úlohu i jistá estetická vtíravost a především ornament. Vytvořil jsem si jakousi antiteorii ke stati Adolfa Loose90 Ornament a zločin Ornament a radost. Je pravda, že dle bodu A ornamenty Dorek skutečně zločinem jsou,\na to nejen z hlediska historického vývoje společnosti, ale především z hlediska psychologického a etického. Na rozdíl od věhlasného architekta však nechápu vývoj estetiky tak darwinisticky tetovaný Kafr, koberce pletoucí Peršan a vyšívající Slovačka jsou pro mě stejně cení jako funkcionalistický architekt. A tak v bodě B spatřuji útěšnou sladkost ornamentu, změkčujícího prostředí, navozující někdy i zoufale aspoň mizivý pocit slavnostnosti, zahalující své nositele do jakéhosi vzorovaného ochranného brnění. Nijak ornament nezbožňuji, přesto se modlím, aby se naše civilizace nestala opravdu tak dokonalou, až by vymizel úplně. I když s ornamentem jindy nepracuji, berte tento můj obrazový cyklus jako určité zbrždění eventuelního procesu mizení orna mentu, či aspoň zprávu o dobách, kdy byl ornament únikem. Ať žije Norsko a Mo ravské Slovácko, Peršani a Zulukafři.\nDále putuje časopisový obrázek živým skenerem prostřednictvím procesu malby. Přemalování je velmi podstatné. Všechny možné deformace, posuny kompozice, barevné anomálie a stečené barvy jen vítám jako nějaký porouchaný, nedokonalý stroj, který jen přebírá práci časopisového fotografa a dobového tiskaře. Někdy ještě proženu obrázek barevnou kopírkou barevné mutace mohou jen potěšit.\nOlejomalba jako technika je pro mě naprosto zásadní. Jednak, jak jsem již předesílal, mě baví dodržovat co nejklasičtější pravidla hry, dále jsem si během let práce vyvinul mé osobě absolutně vyhovující způsob malby ve třech vrstvách. Podmalba je barevný akvarel, který může mít uvolněnější kompozici a radikální texturu, promalba zjemňuje valéry, upřesňuje detaily a promodelovává tvary. Někdy i zpřesní význam celého obrazu. Lazura pak korunuje barvy jako nějaký pestrý celofán, prohlubuje stíny a dává vyniknout tahům. Je to dokonale promyšlený třívrstvý sendvič.\nMateriál k filmům jsem sebral podobně. Na začátku jsou vždy nálezy: Odposlouchané střípky televizních dialogů, vyprávění známých, kniha o rybářství, večerníček, nalezená rekvizita, kus oděvu, deska s norskými písničkami apod. V časosběrném procesu se materiál tříbí, vyhazuje, formují se z něj příběhy. Výsledné zárodky příběhů nesmlouvavě kolektivně dobrušujeme, k posledním scénáristickým úpravám dochází při natáčení vlivem momentální inspirace, počasí, absence rekvizity či indispozice někoho\nFilmy jsou němé ne však z nostalgie, ale kvůli čistšímu vizuálnímu vyjádření. Asociace s němými groteskami mi nevadí nemám ale rád různé retropokusy, oživující klasický němý film. My chceme být zcela současní, jen poněkud statičtí a němí.\nPřemíra slov, frází a statických dialogů, nejen v dnešním filmu, ale i divadle a běžném životě si žádá určitou askezi v tomto směru. Titulek se nemíchá do obrazu a vyžaduje si také co nejčistší, nejpregnantnější vyjádření.\nDůležitá je i stylizace, topornost a naivismus, upomínající na různé ochotníky a amatéry, jimiž venkoncem při filmové práci jsme. Přináší určitý zcizující efekt91 a příjemně likviduje jakýkoli závan přehnaného patosu či naopak přebujelé grotesknosti.\nChtěl bych, aby výsledná realizace měla charakter nadějného poselství. Poselství o tom, že umění je živé, že může být sdělné a nemusí být přitom hloupé, že může být zábavné a nemusí být přitom mělké, že může pracovat s banalitou a nemusí být přitom banální. Chci předvést rozměrnou kolekci olejomaleb, která by měla potvrdit smysluplnost tohoto média dnes a tady. Chci předstoupit jako sebevědomý tvůrce s velmi osobním, vyhraněným a zároveň široce přijatelným a uchopitelným programem. Chci předvést svou vizi elektronického současného umění v podobě svých malých, desetiminutových filmů, které mají charakter užitého umění právě jen svou užitečnou zábavností. A chci vám dokázat, že to vůbec není málo.\nNevnucuji svůj model, ani z něj nechci činit něco všeobecně platného. Chci vám ho jen nabídnout jako nějaký pestrý diamant, sloužící k potěše oka a duše a odrážející ve svých ploškách složitou a ne konečnou realitu. Chci vám ho nabídnout jako možnost. Lepší zatím neznám, proto přicházím se svým snad syrovým, osobně podmíněným a nedokonalým řešením a doufám ve vaše vlídné a chápavé přijetí.\nV umění ani v životě nejde o moc ví, než o předání aspoň zlomku radosti. Povedeli se to, snad zahlédneme aspoň záblesk Věčného Tajemství.\nA víc už si opravdu přát nelze.\nmédia umělec umělec editorial performance interview theory in transition news válka u-sobé commentary The End of the Western Concept rozhovor focus umělci sobě review reviews profile veřejný prostor nové tváře artprojekt rozhovor theory japonsko essay comics výstava téma info


V Bellevue se připravují na kuchařské hvězdné války - neverdie.cz\nV Bellevue se připravují na kuchařské hvězdné války\nRestaurace Bellevue se připravuje na jarní souboj šéfkuchařů Star Wars, letos již po deváté. Zákazníci budou moci porovnat kuchařské umění dvou držitelů michelinské hvězdy od 9. do 13 dubna. Letos se utkají Ital Massimiliano Musso a Francouz s libanonskými kořeny Alan Geaam.\nV Bellevue se utkají dva slavní šéfkuchaři, oba shodně držitelé michelinské hvězdy. Dvojnásobný vítěz Star Wars v Bellevue Ital Massimiliano Musso bude vařit po boku neméně zkušeného francouzského soupeře Alana Geaama.\nItal Massimiliano Musso není v Bellevue žádným nováčkem, pozvánku do hvězdného souboje přijal již po třetí. Massimiliano je šéfkuchařem rodinné restaurace Vittoria v oblasti Piemonte. Svoji lásku k vaření zdědil po své matce a babičce, taktéž úspěšných kuchařkách. Držitelem michelinské hvězdy je od roku 1997. Massimiliano je velkým zastáncem italské kuchyně, potrpí si na lokální suroviny a proslulý je také využíváním jedlých květů.\nJeho oponentem se letos stane Alan Geaam. Ten vlastní v Paříži celkem čtyři restaurace, ale zkušenosti sbíral po celém světě. Pochází z Libanonu, studoval v USA, své kuchařské dovednosti dále sbíral také v Libérii, Itálii a nějakou dobu působil i u nás v České republice. Nejvíce ho však vždy lákala Francie a místní kuchyně. V Paříži začínal před 24 lety jako pomocná síla v kuchyni, kde po nocích myl nádobí. Jednoho dne se zranil šéfkuchař a Alan jej musel zastoupit. Tento odvážný krok mu doslova změnil život – začal vařit a hosté ho milovali. V jeho pokrmech se vždy snoubí kombinace chutí ze všech koutů světa. Restaurace nesoucí jeho jméno „Alan Geaam“ získala svou první michelinskou hvězdu v roce 2018.\nSouboj hvězdných válek v Bellevue spočívá v tom, že oba hostující šéfkuchaři uvaří stejné pětichodové menu. Hosté postupně vše ochutnají a poté budou nejen hádat, které jídlo je od kterého šéfkuchaře, ale jednotlivé pokrmy také oznámkují. Po týdnu se všechny body sečtou a menu vítěze se po nějakou dobu zařadí do stálé nabídky restaurace Bellevue.\nKterý ze dvou šéfkuchařů vrcholné gastronomie uvaří v Bellevue lépe? Přijďte o tom v dubnu rozhodnout i vy.\nTagy: Alan Geaam , Bellevue\nUkaž, co pro tebe znamená pojem sebeláska\nKoncert pro budoucnost završí občanské oslavy 30 let od sametové revoluce\nŽhavá těla v chladné Praze\nZimní Designmarkety budou hned dva. Nákupem pomůžete potřebným\nKam na koncert o víkendu?\nNebojte se změny jídelníčku. Obohaťte ho o suroviny, které byste dříve odmítli\nHokej se vrací do ulic, přichází Red Bull Urban Buly\nZkoušky Taxi Praha


Kůže a trochu bílé srsti. Velká panda a malinká pandí mláďata těší obyvatele Berlínu. Video - 14.09.2019, Sputnik Česká republika\nKůže a trochu bílé srsti. Velká panda a malinká pandí mláďata těší obyvatele Berlínu. Video\nV berlínské zoo rostou malá pandí dvojčata. Jsou jim jen dva týdny a jsou velmi drobná. Video se dvěma malými pandami se objevilo na internetu. Podívejte se na... 14.09.2019, Sputnik Česká republika\nKdyž to chcípne, vůbec se nic neděje.\nV berlínské zoo rostou malá pandí dvojčata. Jsou jim jen dva týdny a jsou velmi drobná. Video se dvěma malými pandami se objevilo na internetu. Podívejte se na tato roztomilá zvířata.\nPandí dvojčata se narodila 31. srpna, strávila čas v inkubátoru, kde o ně pečovali zaměstnanci zoologické zahrady. Pak jim začala růst bílá srst a kolem očí se objevily černé kruhy.\nJejich váha je 431 a 343 gramů a obě mláďata rychle rostou díky mléku své matky Meng Meng.\nMláďata ještě své jméno nedostala.\nNedávno v moskevské zoo oslavili první narozeniny velkých pand. Dindin a Jui přiletěly z Číny do Moskvy 29. dubna tohoto roku. Dne 30. července Dindin oslavila dva roky a Jui 31. července tři roky.\nČína Rusku předala dvě pandy velké v červenci během návštěvy Ruska ze strany předsedy ČLR Si Ťin-pchinga. Toto gesto se v mezinárodní praxi jmenuje „diplomacie pandy“. Čína to používá jako jeden z nástrojů měkké síly (soft power) a dává zvířata svým klíčovým partnerům a členským státům, které jsou pro ni důležité.\nV rámci dohody se dvě pandy usadí v Moskevské zoo na 15 let. Samec a samice právně patří Číně, v Rusku jsou dočasně, což také znamená, že jejich potomstvo bude také patřit ČLR.\nMimo Čínu jsou pandy v zoo vzácností. Rusko se stalo 18. zemí, kde jsou v zoologických zahradách pandy. Kromě Ruské federace můžeme pandy najít v USA, v Japonsku, Nizozemsku, Finsku, Německu, Austrálii, Indonésii.\n15. září 2019, 10:00


Sparťanský spasitel Jiráček: Zasloužený postup, byli jsme lepší | Týden.cz\nSparťanský spasitel Jiráček: Zasloužený postup, byli jsme lepší\nZáložník Petr Jiráček zachránil pražskou Spartu od blamáže ve třetím kole poháru na hřišti třetiligového Králova Dvora. Devětadvacetiletý fotbalista nejprve v 90. minutě vyrovnal na 1:1 premiérovým soutěžním gólem po srpnovém příchodu z Hamburku a pak uspěl i ve vítězném penaltovém rozstřelu.\nJiráček, který přišel na hřiště v 61. minutě, se prosadil možná z poslední sparťanské akce. Po standardní situaci k němu v šestnáctce propadl míč a zblízka bez problému přesně zakončil. "Gól jsme měli dát dřív a určitě jsme jich tady měli dát víc a předejít takovému trápení. Myslím si, že to bylo dost zbytečné," řekl novinářům středopolař Sparty.


Odstup auta 1,5 metru od cyklisty. Nové nařízení je Absurditou roku 2022 - Komora daňových poradců ČR\nOdstup auta 1,5 metru od cyklisty. Nové nařízení je ...\nOdstup auta 1,5 metru od cyklisty. Nové nařízení je Absurditou roku 2022\nAutor: Mgr. Edita Ševcovicová\nUsnadníme vám podnikání. Zjednodušíme administrativu. Digitalizujeme stát. Předvolební lákadla politiků ale často zůstanou jen ve fázi slibů.\nAbsurdity nepotkávají jen aktivní podnikatele a živnostníky. Nad leckterými nesmysly kroutí hlavou i běžný občan, který nepodniká. Například proč se městské trávníky sečou desetkrát ročně bez ohledu na to, že jsou vyprahlé od dlouhodobého sucha a tráva nepovyrostla ani o pět centimetrů? Radnice má takhle nastavenou smlouvu se zahradnickými firmami. Protože je ve smlouvě deset senosečí, nejede přes to vlak.\nNebo pražská cyklistická politika. Souběžně s cyklostezkami se v posledních čtyřech letech leckde malovaly ještě cyklopruhy ve vozovce. Někteří komunální politici slibují, že pokud uspějou na podzim ve volbách, pruhy smažou.\nKaždý řidič s metrem\nNení proto divu, že v hlasování pro Absurditu roku 2022 zvítězila nepodnikatelská problematika. Hlasující dali nejvíce bodů nařízení, podle kterého musejí auta objíždět na silnici cyklistu ve vzdálenosti 1,5 metru. To začalo platit letos s novelou silničního zákona.\n„Jsem řidič, ale také cyklista, znám to z obou stran. Jak si mám ale odměřit ten odstup?“ klade si otázku Roman Pommer, viceprezident Hospodářské komory. Podobně to vidí Iveta Štočková, mluvčí stavební firmy Eurovia. „Stavíme také silnice a dálnice, známe tedy normy jejich rozměrů. Mohli bychom je kvůli tomuto pravidlu stavět širší, ale to zas narážíme na jiná nařízení. Myslím, že pravidlo vyvolalo opačnou reakci, než se čekalo,“ říká Štočková.\nNa druhém místě se letos umístilo pravidlo, že manžel nesmí zaměstnávat manželku. „Mě to také zaujalo, i když to má v jistém směru opodstatnění, protože jde současně o společné jmění, a jeden z partnerů by tak vyplácel plat tomu druhému z jeho majetku,“ říká Edita Ševcovicová z Komory daňových poradců. Manželka, nebo naopak manžel, ale může být zaměstnána, pokud ji zaměstnává firma vlastněná jedním z dvojice.\nEET to projela\nVelkým favoritem na letošní absurditu byla elektronická evidence tržeb (EET), respektive návrh jejího zrušení poté, co byla před nedávnem zavedena. Tato povinnost skončila až na třetím místě.\nO zrušení EET v těchto dnech jedná Poslanecká sněmovna. Evidence byla zavedena, nejdříve v dobrovolném režimu, v roce 2016. Měla zamezit nezdanění příjmů, nejvíc se v této souvislosti hovořilo o gastronomii a drobném podnikání. Elektronická evidence tržeb byla dočasně pozastavena během covidové pandemie.\nZdroj: metro.cz, 3. 5. 2022 16:34


těžký rok velmocí | Aktuality | autoweek.cz\nTěžký rok velmocí\n23.01.2010 | Rybecký Vladimír | Aktuality\nRok 2009 přinesl velký obrat na světových automobilových trzích. Propad prodeje na dvou z nich, v USA a Rusku, zásadně změnil jejich postavení.\nPodle předběžných údajů ztratily vloni Spojené státy postavení největšího automobilového trhu světa ve prospěch Číny (důvěryhodná data z Číny ale obvykle přicházejí se dvouměsíčním zpožděním). Podrobnější analýzu amerického trhu jsme už přinesli před časem. Nyní k ní přidáváme některé statistické údaje. Z těch vyplývá, že největší ztráty utrpěly americké automobilky, zatímco korejské dokázaly i v loňském roce objem prodeje zvýšit. Patrný je i přesun zájmu amerických kupujících k menším vozům na úkor velkých pick-upů.\nRusko bylo ještě nedávno pokládána za trh s největším potenciálem růstu. Dokonce se předpovídalo, že by už v roce 2009 mohl ruský trh předstihnout velikostí největší trh v Evropě, tedy německý. Jenže hospodářská krize na Rusko dopadla ještě tvrději než na jiné země. Prodej nových aut se dramaticky propadl na 1,46 milionu ze 2,8 milionu v roce 2008, takže úspěch se měřil tím, kdo měl menší ztráty. Přitom podle odhadu PricevawaterhouseCoopers byly finanční ztráty ještě mnohem větší – asi 61 %. Postavení nejúspěšnější značky si uchoval domácí AvtoVAZ, ale jeho prodej poklesl o 44 %.\nVozy Lada také obsadily první čtyři místa v žebříčku nejprodávanějších aut. Za nimi se umístil Renault Logan, který tak předstihl dlouhodobě nejprodávanější auto zahraniční značky Ford Focus. Bylo to dáno tím, že prodej Loganu poklesl jen o 27 %, zatímco Focusu o 44 %. Oba vozy se v Rusku také vyrábějí.\nPostavení nejprodávanější zahraniční značky získal Chevrolet, jehož nejprodávanějším modelem je Lacetti.\nPodle analytiků PricevawaterhouseCoopers nelze návrat ruského trhu k číslům z roku 2008, tedy na úroveň prodeje 2,8 milionu vozů, očekávat dříve, než v roce 2016. V letošním roce se všeobecně očekávají podobné výsledky jako vloni, tedy prodej na úrovni 1,3 až 1,6 milionu vozů. Přitom k tomuto výsledku by měla dopomoci státní podpora trhu ve formě šrotovného.


Tak tohle jeden článek, který vyšel nedávno v tisku. Hlavní zjištění je o tom, že na základě analýzy půl milionu písní za dobu 30 let (1985-2015) jsou písně stále více smutnější, zatímco veselé jakoby ztrácejí na oblibě. Jo napsat durový ploužák to je docela umění. Většina jich je právě\nVětšinou beru do ruky kytaru, kolega klávesy a děláme muziku a až posléze ke zpěvové lince se dotváří text. Osobně jsem dřív často brával i hotový text a ten zhudebnil. Co je ale lepší způsob a jak se to navzájem ovlivňuje? No toť otázka :-). Text, básnička ti většinou evokuje nějaké nálady a pak se do toho strefuješ hudbou. Často už vlastní tempo


Průcha skončil po soupeřově zákroku v nemocnici — Hokej — ČT sport — Česká televize\nPrůcha skončil po soupeřově zákroku v nemocnici\n14. 2. 2010 09:02, autor: ČT24\nGlendale/New York - V průběhu sobotního zápasu NHL s Dallasem byl hokejista Petr Průcha z Phoenixu převezen po ataku útočníka Jamese O'Neala do nemocnice. Český hráč tak opustil zápas již po čtyřech minutách, když si na něho O'Neal počíhal ve středním pásmu a tvrdě ho narazil na hrazení. Průcha podle zámořských médií následně ležel sedm minut na zádech, než ho z ledové plochy odvezli na nosítkách.\nautor: Ross D. Franklin, zdroj: AP Photo\nZdravotníci odváží Petra Průchu\nZdravotníci odváží Petra Průchu autor: Ross D. Franklin, zdroj: AP Photo https://imgct24.ceskatelevize.cz/cache/140x78/article/CT4_default.jpg\nMartin Hanzal mstí Petra Průchu autor: Ross D. Franklin, zdroj: AP Photo https://imgct24.ceskatelevize.cz/cache/140x78/article/CT4_default.jpg\nPodle představitelů Coyotes byl sedmadvacetiletý útočník při vědomí. Rozsah jeho případného zranění zatím není znám.\nKrátce poté se O'Nealův zákrok, který rozhodčí neposoudili jako nedovolený, rozhodl pomstít Průchův český spoluhráč Martin Hanzal, jenž vyzval O'Neala na pěstní souboj. Oba bitku ustáli a rozdali několik ran, než je od sebe rozhodčí odtrhli.\nVokoun ani Pavelec neuspěli v nájezdech\nBrankáři českého olympijského výběru Tomáš Vokoun a Ondřej Pavelec shodně neuspěli až v penaltovém rozstřelu ve svých posledních vystoupeních v NHL před hokejovým turnajem ve Vancouveru.\nV brance Floridy zneškodnil Vokoun v sobotním zápase s Bostonem 37 střel a pochytal i pět nájezdů, přesto Panthers nakonec prohráli 2:3. Rozhodující nájezd proměnil v osmé sérii dvaačtyřicetiletý veterán Mark Recchi a jedním ze tří Vokounových přemožitelů byl i David Krejčí, jenž skóroval také v základní hrací době.\nPavelec se v roli gólmana Atlanty dokázal oklepat z první třetiny, v níž na ledě Chicaga třikrát inkasoval v rozmezí 8. až 14. minuty. V dalším průběhu svůj tým několikrát podržel, když zastavil 30 ze 31 střel, a zasloužil se o zisk bodu za prohru 4:5 po samostatných nájezdech. Jediným úspěšným aktérem rozstřelu byl Jonathan Toews. Český obránce Pavel Kubina z Atlanty zaznamenal ve druhém utkání po sobě dvě asistence.\nBLOG: Šilhavého restart v Trnavě fungoval, v Charkově to bude ještě těžší vydáno před 19 minutami Kde brát a nekrást? Tak jsem viděl největší problém při nástupu Jaroslava Šilhavého k fotbalové reprezentaci. Neměl správný materiál. Hráči, kteří hráli pod bývalým koučem ...\nEnrique po prohře s Anglií: Za první půli bych hráče zabil vydáno před 4 minutami Luis Enrique po prohře 2:3 s Anglií v Lize národů litoval nepovedeného prvního poločasu, za který by podle něj hráči zasloužili zabít. Trenér fotbalistů Španělska ale svěřence o ...


Šestadvacet let od Tchien-an-men. Většina Číny nemá o masakru potuchy — ČT24 — Česká televize\nŠestadvacet let od Tchien-an-men. Většina Číny nemá o masakru potuchy\nPeking – Před šestadvaceti lety čínské bezpečnostní síly krvavě potlačily demokratizační demonstraci na náměstí Nebeského klidu v centru metropole. Po více než čtvrt století zůstává masakr na Tchien-an-men u čínských politiků tabu, zejména mladá konzumní generace potom o smrti 1300 lidí z generace svých rodičů častokrát nemá sebemenší tušení.\nZdroj: ČTK/AP Autor: Widener Jeff\nFalešné naděje přijely s Gorbačovem\nNa počátku nejvíce vyhroceného období byla smrt reformně orientovaného bývalého předsedy ÚV KS Číny Chu Jao-panga. Dva dny po smrti Chu Jao-panga, 17. dubna 1989, dorazily první stovky studentů na pekingskou třídu Tchien-an-men (v překladu náměstí Brány nebeského klidu), aby uctili jeho smrt. Diskuse mezi shromážděnými studenty, akademiky a intelektuály postupně vyústily v požadavky na zavedení demokratických svobod, svobody projevu a tisku.\nProtesty vyvrcholily v polovině května, kdy do Číny na čtyři dny přijel „perestrojkový“ generální tajemník ÚV KSSS Michail Gorbačov, s jehož podporou studenti počítali. Ještě před začátkem jeho návštěvy tak část studentů zahájila na podporu svých požadavků hladovku, 17. května se pak na Tchien-an-men sešlo více než dva miliony Číňanů. Větší problém než dvoumilionová demonstrace v Pekingu ale pro vedení strany byla skutečnost, že díky v té době nestranně informujícím médiím se požadavky protestujících dostávaly i do dalších koutů země.\nArmáda dostala 2. června příkaz náměstí vyčistit za jakoukoliv cenu. 3. června ve 22 hodin zahájila střelbu do davu lidí, kteří se pokoušeli zablokovat tankům vjezd na náměstí. Celá vojenská akce trvala tři hodiny, poté se vojáci stáhli a čekali na rozkazy. Čtveřice studentských vůdců, která měla za sebou 32 hodin bez jídla, pak s vojáky vyjednala, že studenti mohou opustit náměstí. 4. června v pět hodin ráno bylo po šesti týdnech náměstí Tchien-an-men vyklizeno.\nZpravodajka ČT: Tchien-an-men je v Číně tabu\nZápad reagoval tím, že na Čínu uvalil zbrojní embargo; její hospodářský růst ale v následujících dvou dekádách vedl státníky k tomu, vztahy s Pekingem normalizovat. Hlavním používaným argumentem je tvrzení, že zapojením země do světového trhu časem dojde i na politické reformy.\nJak ovšem informovala zpravodajka České televize Barbora Šámalová, v současné Číně je šestadvacet let starý masakr nadále tabu a připomíná se pouze v Hongkongu. Mladá konzumní generace se po událostech z června 1989 nepídí a administrativa se s přibližujícím se výročím snaží zabránit jakýmkoliv připomínkám; zatýká politické aktivisty nebo je odveze mimo město na tzv. státní dovolenou pod dohledem tajné policie. Totéž se týká rodin obětí, které jsou několik týdnů před výročím v domácím vězení pod neustálým dohledem. Sdružují se ve skupině tchien-an-menské matky a každý rok se marně pokoušejí uctít památku svých synů.


Assassin's Creed: Odyssey se hraje podobně jako Origins, ale přeci jen přináší novinky - první dojmy – Gamebro.cz\nAssassin’s Creed: Odyssey se hraje podobně jako Origins, ale přeci jen přináší novinky – první dojmy\n18.6.2018 Radim Krýzl\nTak trochu jsme s tím počítali. Aniž bychom chtěli zbytečně prozrazovat detaily, už v Assassin’s Creed: Origins leccos nasvědčovalo tomu, že bude pokračování umístěno v Řecku. Oproti očekávání však Assassin’s Creed: Odyssey nerozvíjí příběh hlavních protagonistů Origins, tedy Bayeka a Aye, ale jde 400 let dál do minulosti.\nAle je to vůbec možné, vytvořit nástupce série několik staletí před vznikem řádu asasínů? Ano, zní to komicky, ale je to tak. V rámci E3 2018 jsme si Assassin’s Creed: Odyssey mohli zahrát a můžeme vás uklidnit: tohle vypadá na klasický Assassin’s Creed se vším všudy. Přebírá přesně ty novoty, které se hráčům v Origins líbily, a k tomu samozřejmě přidává nějaké to vylepšení a rozšíření.\nPrvní volba hned na začátku\nV roce 431 před naším letopočtem, v dobách největší slávy Sokrata a dalších filozofů, převezmete kontrolu nad novým hrdinou. A už tady narazíte na první velký rozdíl, kterým se Assassin’s Creed: Odyssey vyznačuje oproti starším dílům. Poprvé si totiž můžete svobodně zvolit, zda budete hrát za mužského nebo ženského protagonistu. Žádné střídání postav pro jednotlivé mise, ani rozdílné schopnosti. Zkrátka se rozhodnete pro hrdinu Alexiose nebo hrdinku Kassandru a spolu s ním pak prožijete dobrodružství.\nTato možnost volby ohledně hlavního charakteru by měla být hrou vysvětlena v rámci příběhu. Jak a o co přesně půjde, to autoři zatím nechtěli prozradit. Ať tak nebo onak si ale v Assassin’s Creed: Odyssey zahrajete za vnuka nebo vnučku legendárního sparťanského krále Leonida. A vzhledem k v té době ještě neexistujícímu bratrstvu asasínů nebudete mít přístup k ikonické skryté čepeli, dostanete zcela novou speciální zbraň. Tou není nic menšího než kopí samotného Leonida. Kdo si ale už zahrál Assassin’s Creed: Origins, dobře ví, že čepel se časem přeci jen znovu objeví. Vždyť tu bylo ještě něco s tím králem Xerxem.\nVolba hrdiny je pouze jednou z mnoha, které Assassin’s Creed: Odyssey učiníte. Origins sice posunulo sérii Assassin’s Creed na novou úroveň, když hru vybavilo propracovaným RPG systémem ve stylu Zaklínače 3 a bojovým systémem ve stylu Dark Souls. Ale zároveň to bylo po dějové stránce silně nalinkovanou záležitostí. RPG hru však mimo jiné určuje příležitost ovlivňovat dění kolem. Autoři to v Assassin’s Creed: Odyssey pochopili a v dialozích vám poskytnou různé možnosti odpovědí. Někdy poslouží k tomu, abyste se o určitém tématu dozvěděli více. Dostatečně často by ale určitá reakce měla vyvolat přímý dopad na průběh mise nebo dokonce celého příběhu. Ubisoft dokonce slibuje, že každý hráč by měl zažít jedinečný zážitek, což je oblíbený příslib herních tvůrců, který je samozřejmě nutné brát s rezervou. Že se však v tomto ohledu něco mění, dokládá i to, že poprvé v rámci série můžete těšit odlišná zakončení děje.\nPo herní stránce zůstává Assassin’s Creed: Odyssey na první pohled přesně tím, co od série nejpozději od Origins očekáváte. Těšit se můžete na velký otevřený herní svět, ve kterém sice hlavní a vedlejší mise nemůžete plnit zcela podle libosti, ale máte v tom opravdu značnou flexibilitu. Kromě toho se můžete věnovat šplhání na body, ze kterých budete mít krásný výhled a jež vám rozšíří mapu, dobývat sídla lupičů, hledat schované předměty apod. Abyste si pod středověkým slunkem neodřeli sandály, můžete si kdykoliv přivolat věrného koně. Pomůže vám také další zvíře – orel. Po stisku tlačítka nad ním převezmete kontrolu a můžete tak špehovat v místech, která jinak ovládají nepřátelé, případně pak zjistit jejich úroveň apod. A když už se budete pohybovat po svých, můžete opět šplhat prakticky po jakémkoliv povrchu. Není to samozřejmě příliš realistické, ale zcela jistě efektivní a propůjčuje to světu příjemnou vertikalitu.\nSvět plný zkušeností\nUž jsme zmínili zkušenostní úroveň našich nepřátel. Z toho lze logicky vyvodit, že svou úroveň bude mít také hlavní hrdina. Pochopitelně v ní budete stoupat spolu s tím, jak budete plnit úkoly a jak dobře se budete bít v boji. Jakmile postoupíte na nový level, dostanete zkušeností body, které můžete investovat do tří různých skillových stromů, které zahrnují lovce, bojovníka a asasína. V normálním herním průběhu je třeba se velmi snažit, abyste si odemkli veškeré schopnosti a ani to není cílem hry. Mnohem důležitější je pečlivě volit, jakým směrem se chcete ubírat. Budete se soustředit na plížení nebo raději vyrazíte do frontálního útoku? Záleží vám na spektakulárních manévrech nebo raději zůstanete skryti ve stínu. Stejně jako v předchozím díle si tak můžete tímto způsobem vytvořit hlavního hrdinu zcela podle svého přání a individuálních představ. Opět na vás čeká velký výběr předmětů, jimiž můžete ovlivnit hodnoty své postavy a které mají také přímý vliv na hratelnost.\nPodle zvolené zbraně, ať už jde o rychlou šavli, pomalou a těžkou sekyru nebo prudkou palici, je třeba v bojích fungovat trochu odlišně. Principiálně se boje podobají těm v Origins a tím pádem také Dark Souls hrám. Po pečlivém osahání nám však přišly ještě náročnější a vyzývavější, ale také propracovanější než dříve. Zaměříte své protivníky a pak se do něj pustíte lehkými nebo těžkými údery. Útoky, které se předtím naplňují, se postarají ještě o větší škody, potřebují však dlouhý čas a v jejich průběhu jste zranitelní. Naprostou nutností je neustálé vyhýbání se útokům, stejně jako speciální manévry typu chycení, kterým můžete vytrhnout nepříteli štít.\nZatím docela jednoduše působí práce s lukem a šípem. Stačí pár tref do čela nebo kolena a protivník už se kácí k zemi, aniž by vůbec přišel do vaší blízkosti. Pokud by Assassin’s Creed: Odyssey v tomto ohledu následoval styl Origins, byla by hra po dosažení určité úrovně a odemčení určitých schopností brzy příliš jednoduchá. Doufejme, že výlet do antického Řecka bude lépe vyvážený.\nAle ne všechno se v Assassin’s Creed: Odyssey posouvá kupředu formou vylepšení. Těšit se můžete i na opravdové změny, případně návrat z dřívějších časů série. Zatímco námořní bitvy, které znáte z Black Flag a Rogue, byly v Origins přístupné pouze v odlehčené formě v rámci několika misí, nový díl na ně opět sází ve velkém. Řecká pevnina a řecké ostrovy jsou obklopeny spoustou vody, kterou můžete spolu se svou posádkou proplouvat. Coby kapitán budete stát na palubě a rozdávat příkazy své posádce, například „plnou parou vpřed“, „vyhodit kotvy“ apod. Zajímavé přitom je, že podle autorů bude možné jako člena posádky rekrutovat prakticky jakoukoliv postavu, kterou potkáte.\nZcela bez jakéhokoliv vzoru v dřívějších dílech série jsou masové bitvy. Ty spočívají v tom, že se skupinou spolubojovníků vytáhnete proti masám nepřátel. Podle tvůrců se takto může střetnout až 150 bojovníků najednou. Jakmile se ocitnete na bojišti, platí, že je třeba snížit lištu odporu nepřátelské armády a nakonec ji zcela vymazat. Můžete si to představit jako bojovku. Vedle normálních vojáků na vás čekají obzvlášť silní protivníci, stejně jako speciální verze, které jsou o poznání větší a odolnější než jejich parťáci. Pokud se vám je podaří porazit, snížíte sílu nepřátelské armády o citelný kus. Tyto bitvy jsou velmi zábavné, protože musíte dávat neustále pozor na všechny strany, jelikož útok může přijít odkudkoliv. Bohužel se tu ukazuje také zatím největší slabina bojového systému. Je velmi obtížné bojovat cíleně, když na vás útočí více než jeden protivník. Přestože zaměříte určitého nepřítele, stane se, že hra vaší akci špatně interpretuje a odvede úder na někoho jiného. Některé bojové situace se tak dají plánovat jen velmi obtížně a chybí jim preciznost.\nSoučástí každého Assassin’s Creed jsou také výlety z minulosti do budoucnosti, kde je celá série oficiálně ukotvená. Přestože tyto herní vložky u hráčů většinou budí nevoli, Ubisoft se jich zarytě drží. Výjimkou nebude ani Assassin’s Creed: Odyssey, který v tomto směru naváže přímo na Origins. Opět se vžijete do role Layla Hassan, bývalé spolupracovnice templářského koncernu Abstergo. Čekají vás tak krátké úseky, které se po herní stránce příliš neliší od řeckého dobrodružství. Jen doufejme, že na nich autoři trochu zapracují, protože v Origins příliš zábavné nebyly.\nPopravdě, opravdu jsem si přál, abych tento rok na E3 2018 žádný nový Assassin’s Creed neviděl. Ne snad proto, že by se mi série nelíbila. Naopak, zatím jsem hrál každý díl této série. Ale Origins v loňském roce zaznamenaly tak značný kvalitativní krok kupředu, že by pokračování potřebovalo také alespoň dva roky vývoje, aby bylo také podobně dobré a propracované. To se ale nestalo a Assassin’s Creed: Odyssey vyjde v roce 2018. Po prvním zahrání se ale naštěstí mé pochybnosti o kvalitě hry nepotvrdily. Ubisoft Quebec, jež tentokrát za vývoj zodpovídá, na hře podle vlastních slov pracuje už docela dlouho a snad i díky tomu se Odyssey hraje více než dobře. Slibně působí především důraz na příběh a rozhodnutí, která ovlivní jeho průběh. Stále se samozřejmě může stát, že si v říjnu řekneme něco ve stylu, že by bylo lepší, kdyby série tento rok odpočívala, ale šance, že se tak nestane, naštěstí vzrostly.\nPředchozí článek Just Cause 4 bude ještě šílenější akce. Nabídne opravdovou frontovou linii mezi armádami – první dojmy a záběry z hraní\nDalší článek The Division 2 bude apokalyptickou akcí ve Washingtonu D.C. bez chyb prvního dílu – první dojmy a záběry z hraní


Mazda ve Frankfurtu 2009 | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Mazda ve Frankfurtu 2009\nMazda ve Frankfurtu 2009\nZe tří novinek Mazdy, které byly vidět ve Frankfurtu, se můžeme těšit na jedinou.\nJaponská automobilka ve Frankfurtu vystavuje výroční koncept MX-5 Superlight. Tento puristický speedster bez čelního skla si Mazda nadělila k dvacátým narozeninám roadsteru MX-5. Ten se v současné době vyrábí již ve třetí generaci, která byla před rokem decentně zmodernizována.\nV interiéru je pouze to nejnutnější a v rámci odlehčování je zde nová karbonová palubní deska, v níž jsou umístěny přístroje ze sériového modelu. V této Mazdě můžete zapomenout na audiosystém, klimatizaci a dokonce i odhlučnění a koberce. Za dvojicí anatomických sedadel, jejichž karbonová kostra je čalouněna hnědou kůží, jsou ochranné oblouky. Za trubkovou konstrukcí je ještě prodloužení z karbonu, které má minimalizovat turbulence okolo hlav řidiče a spolujezdce.\nPod hliníkovou kapotou má své místo zážehový čtyřválec o objemu 1,8 litru ze sériového modelu. Maximální výkon je tedy 93 kW (126 k) při 6500 min -1 a točivý moment vrcholí hodnotou 167 Nm při 4500 min -1. Jediné změny jsou provedeny na sání a sériový výfukový systém nahrazuje nový od Mazdaspeed, který má zaručit sportovnější zvukový projev. Motor se startuje tlačítkem na přístrojové desce, dalšími dvěma lze vypnout přívod paliva a elektroinstalaci. Síla pohonné jednotky je přenášena na kola zadní nápravy prostřednictvím pětistupňové manuální převodovky.\nPodvozek disponuje rozvorem 2330 mm. Vpředu jsou dvojité lichoběžníky, zadní zavěšení je typu Multi-link. Tlumiče B16 dodal Bilstein, na úpravách šasi se podíleli také specialisté z firmy Eibach, tuto značku nesou oba stabilizátory. Brzdový systém dostal nové kotouče o průměru 300 mm vpředu, což je o 10 mm více než u sériového modelu, zatímco vzadu mají nezměněných 280 mm. 17palcová litá kola s pneumatikami 205/45 R17 pocházejí ze sériového modelu s dvoulitrovým motorem.\n995 kg vážící Mazda MX-5 Superlight Concept zachovává celkovou délku 4020 mm i šířku 1720 mm, zatímco výška se snížila z 1245 mm na 1110 mm. Oproti sériovému modelu s plátěnou střechou a osmnáctistovkou se citelně zkrátil čas potřebný k akceleraci z 0 na 100 km/h a snížila spotřeba paliva. Concept zrychluje za 8,9 s a spotřebuje 6,3 litru benzinu na 100 km. Sériový model zrychlí za 9,9 s a spálí 7,0 l benzinu na 100 km.\nKoncept byl navržen v Evropě, postavili jej ve výzkumném a vývojovém centru v německém Oberurselu nedaleko Frankfurtu. Do místa světové premiéry to tak neměla bílá ultimativní MX-5 příliš daleko. Tým vedl Hasip Girgin, který byl přímo podřízen současnému šéfdesignérovi Mazda Motor Europe. Tím je Peter Birtwhistle, který k celému projektu řekl: „O radikální verzi MX-5 jsem snil dlouhou dobu.“ Mazda MX-5 Superlight Concept určitě nadchne mnoho příznivců lehkých sportovních roadsterů, bohužel automobilka nepřipravuje jeho produkci.\nMazda na IAA přivezla i modernizovaný model CX-7 se vznětovým agregátem 2,2 MZR-CD, který se v nabídce zařadí po bok zážehové jednotky MZR 2,3 DISI Turbo. Tento model dostal v rámci faceliftu rovněž dva nové prvky aktivní bezpečnosti: systém monitorování mrtvého úhlu RVM a signalizaci prudkého brzdění (ESS).\nMazda CX-7 bude nově dodávána se vznětovým motorem, který se zařadí po bok přeplňovaného zážehového motoru 2,3 l DISI Turbo. Turbodmychadlem přeplňovaný vznětový čtyřválec DOHC, známý také z Mazdy6, odevzdává v novém provedení maximálních 400 Nm točivého momentu již při 2000 min -1, výkon dosahuje nejvyšší hodnoty 127 kW (173 k) při 3500 min -1.\nAgregát 2,2 MZR-CD je osazen systémem čištění spalin SCR (Selective Catalytic Reduction, selektivní katalytická redukce snižující množství NO x), který Mazda použila vůbec poprvé. Oxidy dusíku se díky speciálnímu aditivu na bázi močoviny mění v neškodný dusík a vodu.\nProvedení se zážehovým motorem MZR 2,3 DISI Turbo disponuje výkonem 191 kW (260 k) při 5500 min -1 a točivým momentem 380 Nm při 3000 min -1. Crossover s tímto motorem dosahuje maximální rychlosti 210 km/h, akceleruje z 0 na 100 km/h za 8,0 s a má spotřebu paliva 10,2 l benzinu na 100 km v kombinovaném provozu.\nModernizovaná Mazda RX-8 se poprvé představila v lednu na autosalonu v Detroitu a ve Frankfurtu se tedy odehrála evropská premiéra. Mazda RX-8 je na trhu už šest let a přesto její design neztratil nic ze svého kouzla.\nNový design přídě představuje narušení dosavadních uhlazených tvarů – širší maska chladiče nyní přidává agresivnější výraz. Pod pozměněnými předními světly se nachází větší otvory pro chlazení brzd a kruhové mlhovky jsou nahrazeny modernějšími podélně orientovanými. Dále zmizely otvory v blatníku za předními koly, změny se dotkly také grafiky zadních světel a tvaru zadního nárazníku.\nZměny pod kapotou znamenají konec slabšího provedení Wankelova motoru o výkonu 141 kW (192 kW). V nabídce zůstane jen silnější provedení s objemem 2 x 654 cm3, který dosahuje výkonu 170 kW při 8200 min -1, motor točí nejvýše 9000 min-1. Při modernizaci došlo k nahrazení mechanického olejového čerpadla, elektromagneticky ovládaným zařízením a vylepšení tvaru olejové vany. K větší účinnosti spalování a kultivovanosti chodu přispějí dodatečné senzory klepání.\nZměny dále zahrnují nový kardanový hřídel s o 30 % větší pevností v krutu, upravenou šestistupňovou převodovku původem z faceliftované MX-5 a zkrácený stálý převod v samosvorném diferenciálu. Akcelerace z 0 na 100 km/h se zkrátí o 0,3 s na 6,4 s a nejvyšší rychlost je 234 km/h. K lepší ovladatelnosti přispějí standardně dodávané tlumiče Bilstein a tužší karoserie – o 5,4 % v krutu a o 8,7 % v ohybu.\nNa český trh ovšem modernizovaná Mazda RX-8 nedorazí a v Evropě má být nabízena jen v Německu, Velké Británii a v Řecku.\nŠtítky Mazda\tFrankfurt 2009\nPřidat názorDiskuse: Mazda ve Frankfurtu 2009


Osobní rituály - SVĚTLOZEMĚ\nÚvod › Terapie › Osobní rituály\nOsobní rituály nám pomáhají vědomě prožít důležité okamžiky našich životů, připravit se na ně, nebo si více uvědomit situaci, kterou prožíváme.\nVětšinou se jedná o přechodové rituály, ve kterých člověk vstupuje do nových rolí, nové reality, nebo naopak z ní vystupuje. Pro zjednodušení jsem vypsala základní typy motivace k rituálům, ale pokud je Váš záměr jiný, vůbec to nevadí.\nRituály nových začátků (první menstruace, narození dítěte...)\nRituály přípravné, pro důležitý přechod, který přichází (předporodní rituál, předsvatební rituál...)\nDokončovací rituály, aby se mohla jedna životní etapa uzavřít, pustit, odpustit (rozchod, přijetí smrti blízkého...)\nRituály pro podporu v aktuálním tématu, který řešíte...\nHledání vize, nové cesty, možností...\nJak rituály probíhají\nKaždý rituál je neopakovatelným zážitkem vytvořeným spolu-tvořením. Většinou pro něj připravím aktuální krystalovou geometrii, projdeme spolu meditace (vědomé snění/ imaginace) k danému tématu a v závěru vše zintegrujeme do těla v jemném ošetření podobnému kraniosakrální biodynamice.\nOsobní rituály tvořím pro člověka, který jimi prochází. Může si ale na podporu přizvat své blízké, které ho na této cestě podpoří a znásobí tak sílu rituálu. Důležité ale je, aby šel pouze ten, který opravdu chce. Samozřejmě je možnost udělat rituál i pro více lidí, ale to je už jiná kategorie.\nCena a objednání rituálu\nCena je závislá na délce rituálu, počtu lidí, místě a dalších konkrétních požadavcích, přibližně od 2 000 do 6 000 Kč. Po domluvě je možnost víkendových termínů.\n02.02.2022 18:47:19 | Osobní rituály\nPřechodový rituál do ženství - menarché\nByla jsem požádána, abych připravila rituál první menstruace - Menarché pro 3 matky a jejich dcery. Byl to krásný zážitek a děkuji za tuto důvěru.\n04.01.2022 19:15:33 | Osobní rituály\nOsobní rituál pro matku a dceru\nDcera si přála prožít rituál společně se svojí maminkou a já děkuji, že jsem jim mohla vytvořit prostor na sdílení, práci s kartami, potřebnou harmonizaci a společné projití geometrií, kterou jsou pro ně připravila.\n21.08.2018 09:56:48 | Osobní rituály\nPředporodní rituál pro dvojčata\nVčerejší předporodní rituál v kruhu úžasných žen podpořil s láskou očekávaný příchod dvojčátek a mamince dodal větší vnitřní klid a sílu na vše, co jí čeká.\nDěkuji, že jsem mohla být toho součástí!\nRituálem je pro mě jakýkoli vědomý okamžik, který je propojený s určitou atmosférou a má svůj záměr.\nKaždý máme své malé rituály, může to být ranní cvičení, koupel, čaj, káva, procházka, meditace, "černá hodinka" nebo společné jídlo. Rádi je opakujeme, protože nám přináší potěšení (spokojené tělo, energie, chvilka pro sebe, klid, propojení s ostatními).\nTo samé kouzlo nesou i připravené osobní rituály. Dokud tento prožitek neznáme, máme pocit, že nám nic nechybí. Když si ale dovolíme jimi projít, jsme obohaceni o nové hlubší poznání sebe skrze nové zkušenosti a zážitky.\nRituály jsou pro mě posvátnými chvílemi, které přesahují naše chápání, jsou plné lásky, pochopení, transformace, slz i smíchu a otevírají nás zá-zrakům...


Kdo je Atos :: Atosovo\nÚvodní stránka > Kdo je Atos\nProč Atos píše\nŘíjen 2010: Mít doma jacka je především sranda, i když bych tu chlupatou potvoru někdy přizabila. Cvoklých videí je na youtube spousta, ale praktických informací zoufale málo. Pořádná knížka o Jack Russell teriérech zatím nevyšla v češtině žádná, i když tu chlupatou atomovou elektrárnu prý má doma každej. Na stránkách chovatelů jsem našla stokrát okopírovaný text o tom, že tenhle pošuk není pro lenochy. A proto jsme založili tento psí (deník je dost přehnaný slovo) občasník. Budeme sem psát, jak se nám spolu trhle žije. Protože s Atosem není nuda nikdy. I když bych si to třeba o půlnoci nebo v pět ráno fakt přála.\nBřezen 2011: Web jsme původně plánovali jako malý deníček pro zážitky s Atosem, jenže po půl roce jsme o něj za dramatických okolností přišli. Teď u nás ale bydlí černostříbřitá minikníračka Fifi. Nechtěli jsme zakládat další stránky, a proto bude mít ta naše fousatá kráska památník u staršího bráchy.\nA nějaký Fifinčino video z hodiny štěňátek aneb skokem k odměně.\nKdo za to zvíře píše\nAutorkou textů a fotek je ChilliJulie (u ní ta chlupatá princezna bydlí). Když nepíše a neběhá s dětmi a psem, je bláznivá do všeho co se mele kolem jídla.\nJo a živí nás výroba vitráží a kurzy.\nHvězda našeho deníku Finka se narodila 9. ledna 2011 v Kladně. Je to černostříbřitá malá kníračka bez PP. U nás v Brně žije od 4. března 2011.\nAtos se narodil 25. 5. 2010 jako jedno z osmi štěňat v chovatelské stanici Procházkův dvůr v Němčičkách. Jeho otcem je Easy Ernie z Jeřeně a mámou Beatrix Dynamic Life. Je zapsán v plemenné knize ČMKU pod číslem ČLP/JRT/1469. Barva srsti tricolor. Atos žije od 30. 8. 2010 střídavě v Brně a na farmě v Březové u Broumova. Zemřel tragicky 25. 2. 2011.


HC Baník Karviná - oficiální internetové stránky - Reportáž ze zápasu: Karviná - Kopřivnice 31:33\nPoprvé jsme doma prohráli\nKaždá série jednou končí a teď jsme se i my o tom přesvědčili. V dramatickém derby si nakonec odvezli oba body hosté z Kopřivnice.\n16.kolo, neděle 3.2.2019\nVyloučení: 6 - 7, ČK: Solák\nSled branek: 1:3, 4:4, 7:4, 11:8, 15:10, 18:15, 23:19, 25:23, 27:27, 30:28, 30:32, 31:33\nHCB Karviná: Marjanovič, Mokroš, Brůna 4, Monczka 5, Růža, Piatek 1, Plaček, Chudoba 7/3, Užek Jan 1, Solák 2, Zamarski, Mucha, Nantl 2, Zbránek 7, Nedoma 5, Užek Jiří.\nKH Kopřivnice: Žingor, Chalupa, Střelec 3/3, Zima 2, Gřes, Čadra 2, Petřík 3, Holbein 2, Unger, Hardt, Fulnek 8, Jonák 1, Očkovoč 6, Hanus 1, Bukovský 4.\nZačátek byl nervózní a plný dvojminutových trestů. Hosté začali lépe a vedli 1:3. Poté jsme se ujali taktovky zápasu my a měli jsme dlouho dlouho navrch. Dařilo se Nemovi v naší brance a jeho zákroky pomohly k tomu, že jsme vývoj utkání otočili. Přesnou mušku měl zejména Honza Zbránek, který zaznamenal tři přesné trefy v rychlém sledu. Prosazovali se ale ze všech postů, jak na postavenou obranu, tak z rychlých útoků. Hosté se prosazovali o poznání obtížněji a skóre, pomalu ale jistě, narůstalo v náš prospěch. Poločas skončil 18:13.\nPrvních zhruba deset minut druhé půle bylo velmi podobných té první. Udržovali jsme si náskok a pořád jsme měli blíže k zisku bodů. Ale s blížícím se koncem se obraz hry měnil. Hosté stále nadšeně bojovali a my jim trochu vyklidili pole. Svými technickými chybami jsme dávali hostům šance a ti jich využívali. Zejména Fulnek měl v druhém poločase přesnou mušku. Důležitý moment přišel v 55. minutě, kdy dostal červenou kartu po třetím dvojminutovém trestu do té doby dobře hrající Solák. Ve velmi vypjaté koncovce nakonec oba body získali hosté a mohli se tak radovat ze zisku dvou bodů z karvinské palubovky. Ta v této sezóně doma prohrála poprvé.\nNám nezbývá než to respektovat, z prohry si vzít ponaučení a dobře se připravit na důležité utkání 12.2.2019 v Plzni, kde se bude hrát v přímém souboji s domácími o první místo tabulky. Utkání můžete sledovat na ČT sport v 20:15 hodin. Kdo nemůžete být přítomni osobně, držte nám palce aspoň takto, na dálku.\nMarek Michalisko, trenér Karviné: „Jsem velmi nespokojený. Bohužel jsme si dnešní zápas prohráli sami strašidelným výkonem v druhém poločase. V útoku jsme udělali hodně technických chyb a ani v obraně jsme nehráli dobře. Dostali jsme facku, která jednou asi musela přijít. Takže se zase tolik nestalo a my se teď musíme dobře připravit na další kolo, vzít si ztracené body zpět jako se to dnes podařilo Kopřivnici.“\nLubomír Veřmiřovský, trenér Kopřivnice: „Upřímně nemyslel jsem si, že tady dnes můžeme uspět. Karviná má na každém postu kvalitní hráče a tak není jednoduché se na její hru připravit. Dnešní body jsou pro nás velmi cenné. Potřebujeme je k jistotě postupu do play-off. Hráli jsme bojovně a dokázali nasazený trend držet až do poslední desetiminutovky, kde se lámal chleba. Takže dnes musím hráče za předvedený výkon a bojovnost pochválit.“


Kontrola nových nepřidružených popisků - Access\nPřidali jste do formuláře nebo sestavy v desktopové databázi Accessu popisek, který není přidružený k žádnému ovládacímu prvku.\nMůžete provést jeden nebo více z následujících kroků:\nChcete-li přidružit popisek k ovládacímu prvku, klikněte na možnost Přidružit popisek k ovládacímu prvku v nabídce Možnosti kontroly chyb .\nChcete-li tuto chybu ignorovat a skrýt tlačítko Možnosti kontroly chyb, klikněte na možnost Ignorovat chybu v nabídce Možnosti kontroly chyb.\nChcete-li vypnout kontrolu chyb pro nové nepřidružené popisky, klikněte v nabídce Možnosti kontroly chyb na volbu Možnosti kontroly chyb. Na kartě Kontrola chyb, v části Pravidla návrhu formuláře či sestavy, zrušte zaškrtnutí políčka Nové nepřidružené popisky.\nPoznámka: K nastavení Kontrola chyb můžete přejít taky tak, že kliknete na Soubor > Možnosti. V levém podokně dialogového okna Možnosti aplikace Access klikněte na Návrháři objektů. Nastavení kontroly chyb jsou dole na této kartě.


na kožní jsem objednaná, ale čekací lhůta je dlouhá, tak bych se chtěla do té doby zeptat na Váš názor. Na břiše se mi udělal pupínek, zprvu jsem si myslela, že jde o bradavičku, protože měla hnedou "čepičku" a svědila. Zprvu mě svědila, ale když už byla větší tak už ne. V tuto chvíli se mi začíná vylupovat. Celá bradavička se vylupuje jako stroupek. Nic podobného se mi ještě nestalo a nikde jinde na těle se mi nic podobného nikdy neudělalo. Neštovice jsem už prodělala v dětství, ale nevím, jestli se můžu nakazit znovu a podruhé. Mohl byste mi odpovědět co by to mohlo být? Děkuji za odpověď Iveta\nMohlo by jít např. o moluskum - virovou bradavičku, ale bez fotografie to těžko můžu posoudit.