Magazín PLT 2014/01 - Náboženství A Spiritualita\nMagazín PLT 2014/01\nPRAKTICKÉ LETNIČNÍ TEOLOGIE\nVydává: Apoštolská církev ve spolupráci s nakladatelstvím LIFE PUBLISHERS\nRedaktor české verze: Radek Smetana, M.A.\nPřeklady: Marek Goitka, B.A., Mgr. Vladimíra Lasotová\nJazykové korektury: Věra Dvořáková, Radek Smetana\nGrafické zpracování: Dita Targoszová\nTÉMA: SMĚREM K DOKONALOSTI V ŽIVOTĚ A SLUŽBĚ\nÚvod k Magazínu praktické letniční teologie (str. 4)\nTento magazín ti má přinést povzbuzení, má být zdrojem inspirace a přítelem na tvé cestě následování\nSpasitele a uskutečňování jeho díla. Má ti pomoci v tom svatém a vznešeném díle, které již konáš.\nSérie „Život v království“ (str. 5-7)\nTato série je spojením biblické teologie a praktické aplikace. Abychom mohli žít životem zralého\nvěřícího ve světě, v němž se neustále zvětšuje vliv zla, potřebujeme vynakládat permanentní úsilí.\nDvě duchovní království (1. část)\nKrálovství světla a království temnoty: každá živá lidská bytost patří do jednoho\nz těchto dvou duchovních království.\nVyvážená služba a prakticky orientovaný letniční pastor (str. 8-10)\nJaké jsou charakteristické rysy zdravé, rostoucí a vyvážené služby?\nOtevřená diskuse na téma jak si zachovat rovnováhu ve službě v místním sboru.\nProber se k životu: Jak si vytvořit a udržet osobní životní vizi (str. 11-14)\nPět principů, které ti pomohou objevit a definovat svou osobní vizi pro život.\nMáš-li si zachovat svou životní vizi, musíš si pěstovat svatý hlad po Božích věcech.\nDokonalost v modlitbě (str. 15-18)\nNezáleží na tom, kolik nám je let či jak dlouho jsme ve službě, ani na tom, jak zralí služebníci jsme.\nV modlitbě se musíme neustále zdokonalovat a cvičit.\nStát se znovu silným: Jak opět nabýt duševní zdraví (str. 19-21)\nZachovej si realistická očekávání a budeš překvapen, o kolik méně tě služba bude stresovat.\nSlužba založená na vztazích: propojování zespoda nahoru (str. 22-24)\nPokud jsou vztahy tak důležité pro naše duchovní zdraví, dlouhodobou službu a pro naše rodiny, proč žijí\nněkteří služebníci v relativní izolaci?\nKompletní letniční série (str. 25-28)\nCílem této série je znovu se podívat, jak Bible definuje význam letnic, a tedy i výraz letniční.\nPostřehy ohledně svátku letnic\nPrvní zmínku o letnicích v Bibli nenajdeme ve druhé kapitole Skutků, nýbrž ve Starém zákoně. Letnice\nbyly jedním ze sedmi svátků ustanovených Bohem, které měly děti Izraele každoročně slavit.\nOsnova kázání: Můj osud v ruce máš (str. 29)\nje tomu již nějaký čas, co jste se mohli setkávat na webových stránkách Apoštolské církve s českou\nverzí časopisu ENRICHMENT JOURNAL (EJ), který jsme vydávali ve spolupráci s americkým nakladatelstvím LIFE PUBLISHERS. Tento časopis byl určen hlavně pro pastory a křesťanské služebníky\na nabízel témata patřící do oblasti praktické teologie.\nDůsledky světové finanční krize však dopadly i na našeho amerického partnera, který\nbyl hlavním sponzorem české mutace. Po pouhých třech vydaných číslech jsme museli přistoupit\nk bolestivému kroku další vydávání EJ pozastavit.\nPo nějakém čase se však náš partner znovu ozval s tím, že se mu podařilo konsolidovat\nfinanční zdroje a bude možné pokračovat v podobném projektu. Pro tento obnovený projekt jsme\nzvolili nový, český název, obsah však zůstává podobný, jako tomu bylo u předešlých vydání časopisu\nENRICHMENT JOURNAL. Znovu se na stránkách časopisu setkáte s články autorů pocházejících\npředevším z prostředí amerických ASSEMBLIES OF GOD, což je jedna z největších letničních denominací na světě a zároveň strategický partner naší církve. Každé číslo bude opět tematicky zaměřené a bude se věnovat především oblasti praktické letniční teologie. Novinkou od příštího čísla\nje, že se vždy setkáte i s článkem od autora domácí provenience, který téma reflektuje z české\nJak se dozvíte v úvodníku Jeffreye Doveho, cílem časopisu je být pro čtenáře partnerem na\ncestě služby. Třikrát do roka se budete moci spolu s autory článků zamyslet nad aktuálními tématy\ndnešního křesťanského života a obohatit tak své vlastní vnímání daných témat. Jak už jsem uvedl\nv úvodníku pro první číslo původního EJ, články zohledňují především anglosaskou realitu, ovšem\nprincipy, které jsou v nich vyjádřeny, mají povětšinou univerzální charakter, neboť vycházejí z Písma svatého. Je možné je aktualizovat a uplatnit v našem vlastním kontextu a v naší vlastní kultuře.\nČasopis nemá ambice předepisovat, co má český čtenář dělat. Má mu být jen partnerem v rozhovoru a poskytnout mu pro tento rozhovor náležitý kontext. Může se také stát, že s některými výroky či\nčlánky nemusí čtenář nutně souhlasit. Máme však naději, že i ve vnitřní diskuzi vycházející z nesouhlasu je možné najít pozitivní moment v tom, že se zamyslíme nad argumenty druhých, prověříme\nsi svůj vlastní postoj, případně jej upevníme nebo, bude-li třeba, dokonce upravíme nebo změníme.\nNezbývá mi, než vyjádřit naději, že tentokrát se dočkáte více než tří čísel a popřát Vám inspirativní čtení. Zároveň budeme vděčni za Vaše případné reakce, které můžete zasílat na adresu\nredaktor české verze\nmagazín P R A K T I C K É L E T N I Č N Í T E O L O G I E | j a r o 2 0 1 4\nmůj sourozenče ve víře a spolupracovníku, spolu s všemi svatými Pána Ježíše Krista!\nDovol mi v úvodu říct, že jsem nikdy nebyl ve tvém městě a nikdy jsem nenavštívil tvůj\nsbor. Opravdu nevím o všech věcech, problémech a okolnostech, kterými coby vedoucí procházíš.\nPůsobil jsem však mimo Spojené státy americké téměř dvacet let. Žil jsem v několika různých\nkulturách jihovýchodní Asie a pracoval tam s místními vedoucími církví, vnímal jsem jejich touhy,\nztotožňoval se s všemi jejich problémy a byl povzbuzen pokrokem, kterého byli schopni ve své\nZe svého působení v buddhistických a animistických kulturách jihovýchodní Asie jsem si\nosobně odnesl jednu věc, a sice že většina problémů, kterými procházíme, a mnohé příležitosti,\nkteré se před námi otevírají, jsou stejné nebo téměř stejné v kterékoli kultuře na zemi.\nVšichni vedoucí chtějí být věrní. Všichni vedoucí chtějí být efektivní. Všichni vedoucí chtějí mít vliv\nna své město, na svou zemi a na lidi, jimž jsou povoláni sloužit.\nVytrvalost je pro každého pastora životně důležitá a houževnaté odhodlání je povahovým\nrysem, které si musí každý vedoucí ve svém životě osvojit. Avšak každý vedoucí bez ohledu na to,\nkde nebo v jak obtížném prostředí působí, chce být efektivní. Tato touha se v nás zrodila díky osobě\na působení Ducha svatého, jenž v nás přebývá.\nI my sdílíme stejnou víru v tebe a tvé povolání. Víme, že plníš svou roli a odděluješ temnotu\nod světla. Rovněž jsme si vědomi, že občas každý z nás potřebuje pomoc, která přichází zvenčí.\nKaždý z nás chce věřit tomu, že někdo o nás ví, pamatuje na nás a stojí při nás, když usilujeme\no naplnění svého poslání.\nTento magazín (tato série článků od vedoucích z celého světa) by pro tebe takovýmto partnerem měl být. Nemá tě poučovat, nemá ambici dělat tě lepším, než jaký jsi, a nemá ti dokazovat,\nže jsi neschopný. Má ti pomoci v tom svatém a vznešeném díle, které již konáš. Tento magazín ti má\npřinést povzbuzení, má být pro tebe zdrojem inspirace a přítelem na tvé cestě následování Spasitele\na uskutečňování jeho díla.\nChci, abys věděl, že úloha, kterou plníš při realizaci žně pro našeho Spasitele, dojde svého\nocenění. Pole jsou připravená ke žni, ovšem dělníků je málo. A jelikož dělníků (vedoucích) je málo,\nchtěli bychom kráčet spolu s tebou a všemi možnými způsoby ti toužíme pomoci v tom obrovském\na náročném úkolu, který před tebou leží.\nPrakticky orientovaní letniční pastoři jsou v kultuře Království vzácným a hodnotným\nartiklem. Modlíme se, aby ti tento magazín a štědrost těch, kteří umožnili jeho vznik, posloužili\njako zdroj inspirace pro skvělou službu… tvou službu!\nSVĚT LO VERS U S T EMN OTA\nD r. H. Maur ic e L ed nic k y\nÚVOD K SÉRII „ŽIVOT V KRÁLOVSTVÍ“\nDVĚ DUCHOVNÍ KRÁLOVSTVÍ\nTato série na téma života v království je spojením biblické teologie a praktické aplikace. Je koncipována tak,\naby povzbudila duchovní vedoucí v jejich osobním životě\na poskytla jim cenný zdroj pro kázání a vyučování. Jednoduše se zaměříme na věčný Boží záměr v podobě vykoupení zkaženého lidstva a obnovení jeho pokojného obecenství\ns Otcem skrze Ježíše Krista. Existují pouze dvě království\n– království světla a království temnoty. Každá živá lidská\nbytost patří do jednoho z těchto dvou duchovních království. Jiné alternativy nejsou. Inspirované Boží slovo je naším\nneomylným zdrojem moudrosti, Boží Syn nám umožňuje\npřístup do Božího království a Duch svatý nám poskytuje\nvedení. Zralý křesťanský život ve světě, kde neustále sílí\nvliv zla, vyžaduje neochabující vytrvalost. Duchovní boj je\nintenzívní, neboť satan se neustále snaží přivlastňovat si\nBoží autoritu a ničit vše, co Bůh pro své stvoření připravil. Všechny názory, postoje a vzorce chování propagované\nv současné kultuře musí být opakovaně a pečlivě zkoumány ve světle Písma. Je naprosto nezbytné, abychom správně\nbiblicky chápali, kým Bůh je a jak se v dějinách postupně\nzjevoval svému stvoření. Jakmile pochopíme velikost Boží\nlásky a milosti, stane se základní hodnotou, jež ovlivňuje\nvšechna ostatní rozhodnutí a aktivity našeho života, touha\nvyjádřit naši vděčnost a lásku pokornou poslušností našemu Otci. V tom spočívá duchovní zralost. V tom spočívá\nbiblický význam života v království.\nKoncept království je důležitý pro pochopení Božího plánu\na záměru s jeho stvořením. Je ovšem nanejvýš důležitý i pro\nkaždého věřícího, který se chce podřídit věčným plánům\na záměrům Všemohoucího. Jednoduše každý člověk patří\ndo jednoho z těchto dvou království. Žádné další možnosti\nneexistují. Nemůžete ani žít v obou těchto královstvích\nnajednou. Snaha o dělení naší loajality je sebedestruktivní\na přináší zármutek, zmatek a konflikt.\nPozději se budeme mimo jiné zabývat každodenním úsilím o dosažení duchovní zralosti; v tuto chvíli je však třeba\npoznamenat, že ačkoli věřící může klopýtnout, nemůže neustále opakovat stejný hřích (Ř 6,1-6; 1J 3,6-9). Z ovce se\nnestane prase jen proto, že sklouzne do bahnité jámy. Ani\nse prase nepromění v ovci jen proto, že se začne vyhýbat\nněkterým bahnitým jámám. Naše „duchovní přirozenost“\nurčuje, v jakém království žijeme – v království vykoupení\nnebo v království vzpoury.\nDUCHOVNÍ POVAHA KRÁLOVSTVÍ\nAbychom mohli uvidět celé toto téma duchovních království v jasných obrysech, je třeba položit nezbytné základy.\nNEJUBOŽEJŠÍ LIDÉ NA SVĚTĚ SE SNAŽÍ\nDRŽET JEDNOU RUKOU BOHA A TOU\n1. Bůh a satan NEJSOU dvě shodné veličiny s protikladnými charakteristikami. Je pouze JEDEN Bůh. Satan byl\nstvořen jako „anděl“ (nebeská bytost), jenž měl sloužit Nejvyššímu a uctívat jej. On neexistoval „od počátku.“ A stejně\njako lidé, kteří byli stvořeni později, měl i on možnost volby. Bůh nestvořil otroky, kteří byli donuceni k úctě a službě.\nĎábel nevlastní základní Boží atributy – všemohoucnosti,\nvševědoucnosti a všudypřítomnosti.\nProrok Izajáš, Ježíš i apoštol Jan hovoří o původním postavení, pádu a konečném potrestání satana (Lucifera, ďábla)\n(Izajáš 14,12; Lk 10,18; Zj 12,9).\nJe zřejmé, že Lucifer byl v duchovním světě Všemohoucího\nvysoce postaveným andělem. Přesto sám sebe považoval\nza většího, než byl Bůh, který jej stvořil. Nakonec Lucifera jeho pýcha a touha po svrchované autoritě přivedla\nk rozhodnutí pokusit se Boha svrhnout. Jednalo se o závažnou vzpouru zla, k níž v tomto duchovním světě došlo.\n„Jakž to, že jsi spadl s nebe, ó lucifeře v jitře vycházející\n(třpytivá hvězdo, jitřenky synu – EB)? Poražen jsi až na zem,\nještos zemdlíval národy. Však jsi ty říkával v srdci svém:\nVstoupím do nebe, nad hvězdy Boha silného vyvýším stolici svou, a posadím se na hoře shromáždění k straně půlnoční. Vstoupím nad výsosti oblaku, budu rovný Nejvyššímu. A ty pak stržen jsi až do pekla, pryč na stranu do jámy.\n(Izajáš 14,12-15; BK)\n„Těch sedmdesát se vrátilo s radostí a říkali: “Pane, i démoni\nse nám podrobují ve tvém jménu.” Řekl jim: “Viděl jsem, jak\nsatan padá s nebe jako blesk. Hle, dal jsem vám moc šlapat\npo hadech a štírech a po veškeré síle nepřítele, takže vám\nv ničem neuškodí.“ (Ježíšova slova v Lk 10,17-19)\n„A strhla se bitva na nebi: Michael a jeho andělé se utkali\ns drakem. Drak i jeho andělé (viz Zj 12,4) bojovali, ale nezvítězili, a nebylo již pro ně místa v nebi. A veliký drak, ten\ndávný had, zvaný ďábel a satan, který sváděl celý svět, byl\nsvržen na zem a s ním i jeho andělé.“ (zaznamenal apoštol\nJan ve Zj 12,7-9)\n2.Lidská trichotomie – duch, duše a tělo. Je důležité mít\nna paměti správné pořadí. Člověk byl stvořen tak, aby byl\nBožím obrazem podle Boží podoby (Gn 1,25). Písmo tvrdí,\nže „Bůh je duch“ (J 4,24), což naznačuje, že není omezen\nfyzickým tělem tak jako lidé. Lidské tělo bylo vytvořeno\nz „prachu země“ (Gn 2,7; BK), tedy z něčeho, co Bůh předtím stvořil.\nKdyž Adam s Evou v zahradě Eden zhřešili, v tentýž den\nduchovně „zemřeli“, přesně tak, jak to Bůh Adamovi předpověděl. Jejich vztah s dokonalým a svatým Bohem byl\ntedy narušen (Gn 3,22-24). Nebylo již nadále možné, aby\nsetrvávali v obecenství se svým Stvořitelem. V tomto okamžiku ovšem sám Bůh ustanovuje krvavou oběť za hřích\n(Gn 3,21), která byla předobrazem budoucí Kristovy oběti\nza hříchy lidstva. Nejprve je zapotřebí, aby se duch smířil\ns Bohem, následně pak mysl a tělo. Nelze postupovat opačně. Člověk není schopen „jednat“ dostatečně spravedlivě\nnebo „myslet“ správně tak, aby si za to vysloužil Boží uznání (obecenství). Nejprve musí dojít k stěžejnímu setkání s\nživým Kristem. Ten nás skrze víru a pokání uvede čisté (s\nodpuštěnými hříchy) do přítomnosti Otce.\nAčkoli byla mysl Adama a Evy „osvícena“ natolik, že byli\nschopni rozlišovat mezi dobrým a zlým, jejich uvažování\nbylo nyní zvrácené. Jejich mysl pozbyla nevinnosti a byla\nvystavena hříšným myšlenkám, které následně vedly k\nhříšným činům. Před věřícími stojí výzva: „Proměňujte se\nobnovou své mysli, abyste mohli rozpoznat, co je vůle Boží,\nco je dobré, Bohu milé a dokonalé“ (Ř 12,2)\nKonečným důsledkem hříchu byla smrt těla (Gn 3,19). Buď\nvšak chvála Pánu, neboť vzkříšení těla bude konečným vyvrcholením vykoupení člověka (viz Ř 8,19-23; 1K 15).\nBYLO NÁM ODPUŠTĚNO\nROSTEME VE ZRALOSTI\n3. Aktivitu v duchovním světě člověk běžně nevidí. Ačkoli občas dochází k výjimkám, lidské oko zřídkakdy spatří\nskutečnou službu andělů či zlé jednání démonů mezi lidmi.\nJsme schopni rozpoznat výsledky nebo projevy takovýchto intervencí v některých událostech života, málokdy však\nhledáme příčinu v duchovním světě. Podobné příhody mohou proběhnout bez povšimnutí anebo je lze považovat za\nnáhodu či dokonce projev štěstí nebo „smůly“. (V životě Božích dětí se nic podobného jako štěstí nebo smůla nevyskytuje.) Pár letmých pohledů do Písma nám odhalí konflikt\nodehrávající se v duchovním světě:\n- Bůh pouze dovolil satanovi, aby provedl určité věci Jóbovi.\nNedovolil mu však, aby jej připravil o život. (Jb 2,7)\n- Bitva Gabriela a Michaela (mocných archandělů) s démonickými mocnostmi v Persii. Odpověď na Danielovu modlitbu se zpozdila o tři týdny, neboť v duchovní říši probíhala zmíněná bitva. (Da 10,1-21)\nApoštol Jan spatřil během svého vyhnanství na ostrově\nPatmos závěrečnou bitvu mezi Bohem a satanem (Zj 6-20).\nSvatý Bůh, jeho andělé a vykoupení svatí zvítězí nad bezbožným satanem, jeho démony a hříšníky.\nKrom toho probíhá duchovní bitva o duši každičkého jednotlivce. Přisluhovači pekla se snaží „krást, zabíjet a ničit“\n(J 10,10) každého člověka. Ďábel jako lstivý bojovník\npoužívá lži, podvodné praktiky a dokonce i jiné zlé lidi\nk tomu, aby chytil do pasti a následně zničil Boží morální\nstvoření, s nímž chtěl Bůh žít v obecenství.\nApoštol Pavel varuje korintské věřící před falešnými učiteli a podotýká, že i „sám satan se převléká za anděla světla“\n(2K 11,14). V závěru svého dopisu určeného církvi v Efezu\n2. SATAN JE VŽDY TEMNOTA/ZLO. Žádné zobrazení ďábla\nkdekoli v Písmu nenaznačuje, že by v něm bylo cokoli\ndobrého. Tento zlý protivník nikdy nevykonal nic s cílem\npomoci nebo povzbudit. Má zcela hříšnou přirozenost\n– což je v přímém kontrastu s přirozeností Boží, jež je\nnaprosto dokonalá a dobrá. Ježíš znal satana velmi dobře.\nO jeho charakteru se vyjadřoval velmi kriticky. „On byl vrah\nod počátku a nestál v pravdě, poněvadž v něm pravda není.\nKdyž mluví, nemůže jinak než lhát, protože je lhář a otec\nlži.“ (J 8,44)\nPavel na místní věřící naléhá, aby se zcela oděli Boží zbrojí.\nVysvětluje, proč je to důležité. „Nakonec, moji bratři, posilujte se v Pánu a v převaze jeho síly. Oblečte si celou výzbroj\nBoží, abyste se mohli postavit proti Ďáblovým nástrahám.\nNeboť náš zápas není proti krvi a tělu, ale proti vládám,\nproti autoritám, proti světovládcům této temnoty, proti duchovním mocnostem zla v nebeských oblastech.“\n(Ef 610-12; KMS, důraz autor).\nSVĚTLO VERSUS TEMNOTA\nNa mnoha místech Písma je použit příměr SVĚTLA\na TEMNOTY, který nám pomáhá lépe definovat a rozlišit\nDOBRO a ZLO. I v dnešní době často používáme rčení, že\nněco „se liší jako noc a den“. V reálném světě nám světlo\npomáhá spatřit nebezpečí a vyhnout se mu; oproti tomu\nv temnotě je nemožné rozpoznat, jaké nebezpečí se před\nNechci zde věnovat přílišnou pozornost jeho zlým skutkům\nani vyjadřovat jakýkoliv respekt tomuto šiřiteli zkázy.\nChci pouze upozornit na to, jak zlý satan ve skutečnosti je\na jak podlé jsou jeho úmysly. Od okamžiku, kdy se pokusil\npřivlastnit si autoritu Boha Otce a kdy byl následně vyhnán\nz nebe, je jeho jediným záměrem ničit Boží stvoření.\nJe připraven bojovat na všech úrovních s cílem svrhnout\nVšemohoucího, a to až do toho okamžiku, kdy bude v rámci\nsvého věčného trestu uvržen do ohnivého jezera.\n1. BŮH JE VŽDY SVĚTLO/DOBRO. První den stvoření Bůh zvolal: „Buď světlo!“ (Gn 1,3) a oddělil světlo\nod temnoty. Již od těchto úvodních biblických veršů až po\nzávěrečné stránky Bible je Bůh zobrazován jako Světlo. Zjevení 21,23 říká, že „to město nepotřebuje ani slunce ani měsíc, aby mělo světlo: září nad ním sláva Boží a jeho světlem\n- „Každý dobrý dar a každé dokonalé obdarování je shůry,\nsestupuje od Otce nebeských světel. U něho není proměny ani\nstřídání světla a stínu.“ (Jk 1,17)\n- „Ježíš k nim opět promluvil a řekl: ‚Já jsem světlo světa; kdo\nmě následuje, nebude chodit ve tmě, ale bude mít světlo života.‘“ (J 8,12)\n„… v něm nás již před stvořením světa vyvolil, abychom byli\nsvatí a bez poskvrny před jeho tváří. Ve své lásce nás předem\nurčil, abychom rozhodnutím jeho dobroty byli skrze Ježíše\nKrista přijati za syny a chválili slávu jeho milosti, kterou nám\nudělil ve svém Nejmilejším. V něm jsme vykoupeni jeho obětí\na naše hříchy jsou nám odpuštěny pro přebohatou milost…“\n- „… a budete děkovat Otci, který vás připravil k účasti na\ndědictví svatých ve světle. On nás vysvobodil z moci tmy\na přenesl do království svého milovaného Syna. V něm máme\nvykoupení a odpuštění hříchů…“ (Kol 1,12-14)\n- „Neboť Bůh tak miloval svět, že dal svého jediného Syna,\nBylo by nasnadě se domnívat, že poznání pravdy o satanovi\nby mělo lidi přimět odvrátit se od něj a ukrýt se v bezpečí\nnašeho Mistra. Avšak kvůli hříšné lidské přirozenosti\nse mnozí nechají oklamat lží, kterou ďábel šíří. Před\nnásledovníky Krista tak stojí ohromná výzva ukázat všem\nlidem, kteří spadají do sféry jejich vlivu, že Boží láska nás\nmůže znovu uvést do správného vztahu s Otcem, plného\npokoje a odpuštění. Ano, možnost vstoupit do království\nsvětla – a být vysvobozen z království temnoty – je Božím\nosobním zaslíbením určeným každému z nás.\nslouží již 50 let jako duchovní církve Assemblies\nof God. Je autorem několika knih, evangelistou, pastorem,\nmisionářem a bývalým ředitelem Central Bible College\nve Springfieldu, Missouri. Tento článek byl převzat\nz publikace: H. Maurice Lednicky Kingdom Living (2013).\nČasto se zdůrazňuje, že pro Boha by bylo mnohem jednodušší člověka prostě vyhladit a začít znovu, než „vykupovat“ padlou lidskou rasu. Ježíš, jednorozený Otcův Syn,\nbyl JEDINOU přijatelnou „platbou“ za dluh hříchu, který na\ncelém lidstvu spočíval.\norien í pastor\na v yv\nlu ž b\nn ev y\ně za m\nja k s\nVelmi často jsem byl během uplynulých let svědkem, jak\nněkteří domněle „duchovní“ jedinci pravidelně reagovali\nrůznými výše zmíněnými tělesnými projevy. Hystericky\nse smáli, nekontrolovatelně plakali, dlouho a hlasitě\nse (znovu a znovu) modlili jiným jazykem, tak dlouho,\naž jim mnozí ve shromáždění uvěřili, že jsou ztělesněním\n„duchovního člověka“. Jejich duch však nebyl nikdy zjevně\nzasažen těmito duchovními projevy. I nadále žili v hořkosti\na hněvu, stále je ovládala touha po věcech, lidech či moci,\nnepřestali zneužívat své okolí nebo se vykazovat zvyky,\nkteré v žádném případě neoslavovaly Stvořitele.\nJe nezbytné zcela jasně a důrazně prohlásit, že nejde o to,\njak hlasitě nebo dlouho se člověk modlí, nebo jak často\nči viditelně se na něm projevuje působení Ducha. Jde o to,\njak dotyčný jedná se svou manželkou (manželem), s jakou\nvytrvalostí se u něj projevuje ovoce Ducha, jež je důkazem,\nže skutečné dílo milosti v něm dosáhlo svého cíle. Není to ten\njednorázový VELIKÝ, OHROMNÝ A GIGANTICKÝ příspěvek\nna nějakou konkrétní službu, který by byl znamením\nposlušnosti v oblasti dávání inspirované Duchem. Ta se\nspíš projevuje v pravidelném obyčejném každodenním\ndávání desátků a almužen tak, jak to vyžaduje Písmo\n(tj. každodenní obětavé dávání založené na poslušnosti\nSlova a na vedení Ducha, tak jako tomu bylo v případě vdovy\na jejího drobného daru, o němž je zmínka v Mk 12,41-44).\nČasto je možné slýchat otázky typu: Jak má vypadat\nvyvážená služba? Jaké jsou charakteristiky zdravé, rostoucí\na vyvážené služby obzvláště v kontextu místního sboru\n(vztahu pastora a lidí)? Následující řádky jsou pouze\núvodní diskuzí na toto téma, která si klade za cíl hledat a\npomoci nastolit rovnováhu v praktickém každodenním\nživotě a službě místního sboru.\nJak často vypadá nevyvážená služba\nNezasvěcenému pozorovateli se nevyvážená služba (NS)\nčasto jeví jako super-duchovní a tak trochu mystická.\n1) NS má často sklon zdůrazňovat nádobu (duchovního či\nuživatele darů) spíše než oslavovat Ducha svatého.\n2) NS má tendenci VYŽADOVAT od účastníka viditelný\nprojev působení Ducha s cílem dokázat, že se jej Duch\n„hluboce“ dotýká (například se očekává padání pod\nmocí, třesení, pláč, pozvedání rukou, mluvení neznámým\njazykem v každé modlitební reakci, výrazně štědré dávání,\nsmích, neschopnost hovořit atd.)\n3) NS často vede k vytváření mentality „MY versus ONI,“\nkterá se opakovaně odráží v kázáních a modlitbách.\n4) NS je velmi často namířená „proti“ něčemu… a často\nje známá tímto postojem, nikoliv láskyplným přijetím\nvšech za současného zachovávání vlastních doktrinálních\nVšechny výše zmíněné tělesné a citové reakce na\nprojevy Boží přítomnosti jsou ryzí, důvěryhodné a někdy\ni žádoucí. Ovšem očekávat je či je snad dokonce vyžadovat\nje znamením nevyvážené služby. A tak, když se někdo\nza někoho modlí, nevyvážený služebník či pozorovatel\nbude mít tendenci očekávat viditelný (neboli „žádoucí“)\nprojev, místo toho, aby se snažil duchovně vnímat působení,\nke kterému dochází či nedochází v životě toho, kdo\nJak vypadá vyvážená služba\nLidé (ano, sem patří i církev) se až příliš často dívají na\npovrch věcí, na to, co je viditelné, místo aby vnímali rysy\na jednání, které odhalují skutečnou povahu Kristova\nslužebníka. Zatímco tento magazín bude neustále klást\ndůraz na osobu, moc a přítomnost Ducha svatého, „vyvážená\na skutečně biblická“ realizace prakticky zaměřené letniční\nslužby bude zdůrazňovat především ovoce Ducha stejně\njako dary Ducha ve vyvážené službě vedoucích.\nk růstu nalezené a zároveň být přítelem a trávit kvalitní\nčas s těmi, kdo do království ještě zdaleka nepatří. Když\npříliš dlouho a vytrvale zdůrazňujeme jedno učení či jednu\nzáležitost, jsme v nebezpečí, že se dostaneme do extrému\na naše praktická teologie nebude vyvážená.\nLetniční církevní kultura má již od svého samotného\npočátku tendenci „proti něčemu se vymezovat“. Mnozí\nse vymezují v oblasti oblékání a/nebo zdobení šperky,\ndélky vlasů, vousů, kosmetiky, her nebo sportovních akcí,\nfilmů, hudby apod. Církev (jak místní sbor, tak církev\njako instituce) se ve všech dobách vymezovala „proti\nněčemu“ a měřila svou efektivitu tím, jak úspěšně se jí\ndařilo udržovat ovce „čisté a svaté“ podle nejnovějších\ndomnělých standardů čistoty. Hned se tedy nabízí otázka,\njaký je standard pro letniční křesťany, pokud jde oblékání,\nvystupování a chování? Čím to lze poměřovat a jak\nJe naší odpovědností se ptát:\n1) Koho zajímá, že prorokujeme, pokud nemilujeme?\n2) Koho zajímá, že dokážeme vyhánět démony, pokud ve\nsvých každodenních rozhovorech vytrvale pomlouváme\na kritizujeme ostatní?\n3) Koho zajímá, že okázale DÁVÁME, pokud nevěnujeme\ndostatek času a oddanosti Spasiteli, když to kromě nás\nsamotných nikdo nevidí?\nZde předkládám některá kritéria pro vlastní\nposouzení, zda je vaše služba vyvážená:\nVyvážená služba chce následovat příkladu našeho Spasitele\nv každé oblasti života. Proto, když vedeme Boží lid, Pán\nnám svěřil úkol na tento lid dohlížet. Cílem vyvážené služby\nje poznat úplnou Boží radu v každé jednotlivé oblasti.\n1) Vyváženost v prezentování učení církve\n2) Vyváženost v posvěceném životě, spíše prostřednictvím\nrůstu a každodenního rozhodování než prostřednictvím\npravidel a omezení\n3) Vyváženost mezi dary a ovocem Ducha svatého\n4) Vyváženost mezi zaměřením se na věřící a doposud\nProč není v posledních letech slovo vyváženost mezi\nněkterými služebníky oblíbené? Přístup církve k chápání\ndarů a ovoce Ducha svatého připomíná kyvadlo. V jednom\nobdobí jsme extrémně konzervativní a až zákonicky\npoměřujeme všechny a všechno okolo nás; v dalším období\nse kyvadlo zhoupne na druhou stranu a my přijímáme\njakýkoli druh a způsob chování a bereme Kristovu milost\njako záminku k tomu, abychom mohli hřešit (podle slov\nPři pročítání biblických textů jsem zjistil, že Ježíš sám\nzaujímal vůči hříchu velmi tvrdý postoj. K osobě hříšníka\nvšak projevoval soucit, lásku a obecně jej neodsuzoval.\nNenutil člověka, aby se stal jeho učedníkem, aniž by\nho předtím nenakrmil nebo neuzdravil; nezeptal se na\ndenominační příslušnost k té či oné synagoze, aniž by\ntam nejdříve o Sabatu nevyučoval, a často jedl a trávil čas\ns těmi, kteří byli ostatním známi jako „nevěřící“, což obvykle\npopouzelo ty, kteří jej každodenně následovali. Ježíš miloval\nNALEZENÉ. Miloval ovšem také ZTRACENÉ, a to s takovou\nintenzitou a vstřícností, jakou dnes jen obtížně nacházíme\ni v některých letničních sborech. Vyváženost znamená vést\n1) Zatímco Písmo hovoří jen málo o tom, jaká zvolit pravidla\npro oblékání, mluví jasně o skromnosti, o tom, abychom\nnebyli pro druhé pohoršením a aby bratr či sestra nebyli\npři pohledu na nás svedeni k hříchu!\n2) Co se týče služby kázání a vyučování, Pavel povzbuzuje\nTimotea, aby kázal Boží slovo (na rozdíl od některých\nsoučasných trendů a populárních učení). Zde může pomoci\nnějaká dobře zpracovaná série kázání na určité téma anebo\ni výklad jedné biblické knihy verš po verši. Tento přístup\nnám pomůže zaměřit se vyváženě na celou Boží pravdu.\nDokonce i v těch knihách, ve kterých převládá slovo\no soudu (tj. v některých malých prorocích), najdeme\nnáznaky milující dobrotivosti a Boží milostivé snahy\nsklonit se k lidstvu. Ty tam objevíme tehdy, budeme-li\nknihy procházet verš po verši a snažit se kázat celé Boží\nslovo, a ne pouze nějaké heslo dne.\n3) Vytvořte si vlastní celoroční rozpis kázání, do kterého\ncíleně zahrnete základní věroučné pravdy tak, abyste se\njim systematicky věnovali. Toto NEBRÁNÍ Duchu svatému,\naby k vám hovořil a aby vám jakožto vedoucímu ukazoval\nsměr. Občas se tedy od svého plánu kázání odkloníte tak,\njak vás Duch povede. Být letničním a nechat se Duchem\nvést nicméně nepopírá potřebu plánovat, intenzivně\nstudovat Boží slovo a správně, pravidelně a vyváženě krmit\nspolečenství, jež vám bylo svěřeno.\n4) Poslechněte si své vlastní kázání nejméně jednou\ndo měsíce. Bude to pro vás velmi poučné. Pokud\nposlech vašeho kázání nenakrmí VAŠI vlastní duši,\nje pravděpodobné, že nenakrmí ani duši jiných!\n5) Vytvořte s jinými služebníky malou skupinku, kde\nbudou ostatní smět hovořit do vašeho života a vy zase do\njejich. Upřímnost, povzbudivá nestrannost, možnost klást\notázky a zároveň připravenost na otázky odpovídat posílí\nvyváženost vašeho vedení a služby. „Jako se železo ostří\nželezem, tak člověk ostří tvář svého bližního“ (Př 27,17 KMS).\n5) A samozřejmě setrvávejte v modlitbě. Ne pouze\nv modlitební rutině, ale v neustálém a vytrvalém rozhovoru\nse Spasitelem. Modlete se jak ve svém vlastním jazyce,\ntak i v nebeském, jenž vám byl dán při naplnění Duchem\nsvatým. Modlitba znamená nejenom k Bohu hovořit, ale\nrovněž mu naslouchat. Zapracujte do svého pravidelného\nmodlitebního života postoj posluchače, služebníka\nočekávajícího na pokyny a vojáka čekajícího na rozkazy\nod svého velícího důstojníka.\na tak dále. A tak jsme společně jedli a pili s našimi sousedy\ni s cizími lidmi, léta jsme s našimi nevěřícími sousedy vedli\nrozhovory i s nimi společně plakali. Jeden po druhém se\nobrátili ke Kristu. Prvním z nich byl náš laoský učitel\njazyka, poté naše paní domácí a některé z jejích dospělých\ndětí a vnoučat, následovali naši sousedé a někteří přátelé\na známí. Když se ohlížíme zpět, ptáme se, jak k tomu dospěli\na co je k tomu přimělo. Někteří z nich uvedli: „Sledovali jsme\nvás, poslouchali, a ne pouze to, co jste říkali, ale také to,\nco jste dělali a jak jste to dělali. Připadalo nám, že nás\nmilujete a staráte se o nás bez ohledu na to, že jsme\nnechápali vaše náboženství ani jsme nepocházeli z vaší\nVyvážená služba bude do velké míry fungovat tak,\njako náš pokus o mezikulturní službu v Asii. Jedno kázání\nnebo teologické či věroučné vyznání (ačkoli se jedná\no nanejvýš důležité věci) nestačí. Avšak způsob, kterým\nžijeme naše vyvážené životy, kdy milujeme a žijeme tak\njako náš Spasitel, po nějakém čase získá ostatní.\nMy vedoucí musíme být osobně oddaní našemu\nSpasiteli a radikálně, nekompromisně a konzistentně\nnásledovat jeho povolání až do chvíle naší smrti. Stejně\ntak musíme být odhodlaně vydáni vyvážené, Duchem\nnaplněné a jím vedené službě. Cílem naší služby tedy je být\njako apoštol Jan, jenž byl Ježíši tak blízko, že mohl opírat\nsvou hlavu o jeho hruď a být tak vždy v jeho přítomnosti.\nStejně tak musíme být jako Kristus známí jako „přátelé\nhříšníků“, ti, kteří znají pravdu a každodenně ji žijí před\nRovnováha není pouze dobré slovo… Rovnováhy\nje zoufale zapotřebí uprostřed současné generace, která\nnezná ani Krista ani jeho lásku k nim. „Podle toho všichni\npoznají, že jste moji učedníci, budete-li mít lásku jedni\nk druhým“ (J 13,35).\nV jedné gymnastické disciplíně se používá kladina,\nkterá se nachází něco přes metr nad zemí. Gymnastka se\npo ní musí hladce pohybovat tam a zpět, aniž by uklouzla.\nV rámci své sestavy často udělá přemet vzad, chodí\npo rukou, balancuje hlavou dolů, zatímco se otáčí a tak\npodobně. Tento obrázek mi často připomíná, co musíme\npodstupovat v naší pastýřské službě. Očekává se od vás,\nže budete v rámci své duchovní služby každodenně konat\nmocné skutky, odrážet útoky mocností zla usilujících\no vaše zničení a vyhýbat se pádu z kladiny, který by byl\nzpůsoben nějakým extrémem či nedostatkem rovnováhy.\nDokážeš to, pastore; dokážeš měnit věci, když budeš kráčet\nv rovnováze Božího slova a Ducha svatého.\nJak se v tomto století projevuje\nvyváženost v naší mezikulturní službě\nPo mnohých úvahách jsem dospěl k názoru, že dnes\ndoslova VEŠKERÁ služba nevěřícím a nově obráceným je\nve skutečnosti mezikulturní a že pokud takovýmto lidem\nsloužíme, měli bychom brát na zřetel několik kulturních\naspektů. Spasení může být člověku bezprostředně uděleno\nKristem v okamžiku, kdy uvěří ve svém srdci, vyzná\nSpasitele svými ústy a jedná ve víře v Kristovo vykupitelské\ndílo. Proces „růstu v Kristu“ je však v naší postkřesťanské\na nekřesťanské kultuře mnohem delší a na nás je, abychom\nbyli v této službě uvážlivější než v minulosti.\nV roce 1992 jsem spolu s manželkou a dvěma malými\ndětmi opustil svůj sbor v Americe, kde jsem sloužil jako\npastor, a přestěhoval se do vnitrozemí jihovýchodní Asie\ndo Lidově demokratické republiky Laos. Nikdy předtím\njsme tam nebyli, nikdy předtím jsme se neučili jejich jazyku,\nzvykům, ani jsme pořádně nechápali jejich politické zřízení\natd. Místní vůně byly divné (nepáchly, byly pouze jiné),\njazyk nám připadal „nevyslovitelný“ a jídlo se nám jevilo\njako nezdolatelná překážka. Největší kulturní problém\novšem nastal, když nám došlo, že místní lidé nemají vůbec\nžádné (nula procent) porozumění křesťanské kultury či\nslužby: netušili, co je Bible, církev a dokonce ani Bůh (natož\npak Syn a Duch svatý)! Zjistil jsem, že nás s lidmi severního\nLaosu kulturně a nábožensky téměř vůbec nic nespojuje.\nZ Bible jsem jim nic citovat nemohl, poněvadž Písmo pro\nně nic neznamenalo. Mé modlitby za lidi v laoštině byly\ntěžkopádné a přinejlepším kostrbaté. Bylo mi jasné, že má\nmyšlenková schémata, dogmata, vyznání víry, mé tituly\ndosaženého vzdělání, pověření k duchovenské službě jsou\njako „pára vycházející ze země“ (Jk 4,14, parafráze). Na to\nvše se dalo poukázat, pro ně to ale mělo pramalý význam.\nA tak jsme se museli všichni vrátit k základům vyvážené\nslužby: milovat tak, jak miloval Ježíš, odpovídat a reagovat\ntak, jak to během své pozemské pouti on sám činil, krmit\nhladové, oblékat nahé, modlit se za nemocné, ošetřovat je\nje ředitelem Assemblies of God Bible Alliance\na Life Publishers International ve Springfieldu,\nstátě Missouri. Sloužil jako pastor a misionář.\nČtrnáct let působil jako vedoucí misie pro šest\njihoasijských zemí se sídlem v Bangkoku, Thajsku.\nProber se k životu\nkteré ti pomohou objevit\na definovat tvou osobní\nvizi pro život\nJak si vytvořit a udržet osobní životní vizi\nživot. Naše osobní životní vize se rodí, když jsme mladí,\na rozvíjí se, když dospíváme. Naše vize projde mnohými\nzměnami a úpravami. A obvykle během doby nastane\nproces ořezávání. Budete muset dělat některé věci, které\nnemáte rádi, abyste objevili věci, které milujete. Budete\nmuset přijít na to, kým nejste, abyste přijali to, kým jste.\nA toto všechno je součástí procesu vytváření a udržování\nByla to běžná lekce nedělní školy. Už si nevzpomínám,\nkdo vyučoval ani jaké se probíralo téma, pro mě se ale to\nsetkání stalo rozhodujícím životním okamžikem. Vyslovil\njsem něco, co se následně stalo mou osobní životní vizí.\nMé prohlášení vás možná tak neohromí, nicméně definuje,\nkým jsem a jaký jsem. Neslyšel jsem žádný andělský chór\nzpívat haleluja, přesto jsem věděl, že jsem právě objevil svůj\nraison d’état. Řekl jsem: „Mým životním cílem je pomáhat\nostatním maximalizovat jejich Bohem daný potenciál.“\nTento výrok shrnuje mou vizi coby manžela, otce,\npastora a spisovatele. Potenciál je dar, který nám Bůh\nvěnoval. A to, jak my s ním naložíme, je náš dar Bohu.\nNic mě nenabíjí takovou energií jako pomáhat ostatním\nspravovat jejich Bohem daný potenciál.\nMáš svou osobní životní vizi? Ne pouze vizi pro\nsbor, který vedeš, nebo pro paracírkevní organizaci, které\nsloužíš? Máš vizi pro své manželství? Svou rodinu? Víš,\nkým jsi a jaký jsi? Víš, co tě nutí brzy ráno vstávat nebo\npozdě do noci bdít?\nNedávno mi můj osmiletý syn Josiah prozradil\nsvou životní vizi. Povídá mi: „Až skončím vysokou, chci být\ntři roky básníkem, pokusím se dostat do americké Superstar\na pak budu hrát profesionálně fotbal.“ Přišlo to jako blesk\nz čistého nebe. A kdo ví? Možná je to Boží plán pro jeho\nKdyž jsem začal vést sbor National Community\nChurch, snažil jsem se být pastorem. O čtrnáct let později\nse snažím být sám sebou. A to je ohromná změna. Jedním\nz velikých nebezpečí služby je povrchní vnímání vlastní\nidentity na základě toho, čeho jste vedoucí. Tvá služba\nse stává tvou identitou. A právě tím jsem před pár lety\nprocházel. Sbor National Community Church pohltil\nmůj život. A abych byl upřímný, zdálo se to být správné\na v pořádku. Pak jsem obdržel zjevení.\nJeden víkend jsem se „ulil“ ze sboru a to změnilo\nzpůsob, jak jsem vnímal sám sebe, svůj život a National\nCommunity Church. Byl to poslední víkend lyžařské\nsezóny a spolu se synem jsme se chtěli naučit jezdit\nna snowboardu. Nakonec se z toho vyklubal jeden\nz nezapomenutelných dní mého života. Jeden konkrétní\nokamžik mi obzvláště utkvěl v paměti. A to doslova.\nJeli jsme sedačkovou lanovkou na vrchol hory a spatřili\njsme, jak se dolů řítí sníh připomínající sněhovou bouři.\nV tom jsem uslyšel tichý hlas Ducha svatého.\nV tom okamžiku a na té sedačce jsem si uvědomil,\nže se můj život už více než pět let točí okolo National\nCommunity Church. Na jedné straně, když zakládáte sbor,\nmusíte do něj vložit srdce i duši. Oběť je normou. Já jsem si\novšem naprosto zřetelně uvědomil, že nevedu téměř žádný\njiný život než sborový. Jako kdyby mi Duch svatý říkal:\nObávám se, že mnozí pastoři, pokud budou zcela\nupřímní, přiznají, že mimo sbor žádný jiný život nevedou\n- nemají žádné koníčky, žádné vztahy, žádné zájmy, žádné\ncíle, žádný volný prostor. A pak se divíme, proč nás služba\nnudí nebo proč jsou nudná naše kázání. Řešení? Získejte\ntrochu života. Anebo bych měl spíše říci, získejte osobní\nDovolte mi sdílet s vámi pět principů, které vám\npomohou objevit a definovat vaši osobní životní vizi.\nTento volný prostor nám vytváří podmínky, které\npotřebujeme k tomu, abychom rostli jako lidé,\nne pouze jako vedoucí.\nJedna z pouček, které sdílím v jedné ze svých knih\nLov divokých hus, zní: „Změna tempa + změna místa =\nzměna perspektivy.“ Rutina je dobrá. Většina z nás se přece\nkaždý den sprchuje a používá deodorant. V zájmu vašich\npřátel a rodiny prosím, abyste setrvali u tohoto návyku.\nRutina je jedním z klíčů k duchovnímu růstu. Říkáme jí\nduchovní kázeň. Jakmile se ale rutina stane rutinou, měli\nbyste tuto rutinu změnit.\nKdyž mne postihne duchovní krize, snažím se něco\nudělat se svou rutinou . Někdy jen prostě změním biblický\npřeklad, z něhož čtu. Někdy je zapotřebí strávit nějaký\nčas o samotě či podstoupit nějaký druh čtyřicetidenního\npůstu. Potřebujete najít způsoby, jak zůstat duchovně svěží.\nMusíme najít cestu zpět ke svému původnímu povolání.\nJedním z velkých nebezpečí vůdcovství je toto:\n„Naši službu přestává určovat představivost a začíná ji\nurčovat paměť.“ Učíme se „jak“ a zapomínáme „proč“.\nPřestáváme tvořit budoucnost a začínáme opakovat\nminulost. A to je pro vedoucí začátkem konce.\nJednou z věcí, která nám v National Community\nChurch velmi pomohla, je naše klíčová hodnota: Všechno\nje experiment. Skutečně se díváme na vše, co děláme,\njako na pokus. Pokud něco nefunguje, přestaneme to\ndělat. Snímá to z nás tlak. A jako vedoucímu ti to dodá\nobrovskou svobodu. Pokud se lidé proti vizi začnou stavět,\nmůžete jim připomenout, že se jedná „pouze o experiment“.\nMnoho našich pokusů selhalo – jsou to věci, které již nikdy\nnebudeme opakovat. My se však nebojíme dělat chyby.\nBojíme se naopak chyby nedělat, protože to znamená, že\nnezkoušíme dostatek nových věcí.\nVytvořte si volný prostor\nVždy jsem bojoval s tím, že jsem workoholik.\nČástečně je tomu tak proto, že jednoduše miluji to, co\ndělám. Pokud si ale nedáte pozor, práce se může stát\ndomovem a domov prací. Není to tak, že bych opustil svou\nrodinu. Ve skutečnosti máme v našem sboru NCC heslo,\nkteré se snažím vštípit každému z našich zaměstnanců:\n„Dej svou rodinu na první místo.“ Nejsem si ale jistý, že\njsem podle těchto slov žil. Právě tehdy jsem učinil několik\nrozhodnutí, která mi umožnila vytvořit si v životě trochu\nZaprvé, věnuji církvi jen jeden večer v týdnu.\nProč? Protože potřebuji upřednostňovat svou rodinu.\nMusím dětem pomáhat s úkoly. Potřebuji se jim individuálně\nvěnovat. A za nic z výše uvedeného se neomlouvám.\nZadruhé, snažím se využít veškerou svou\ndovolenou. Dlužím to své rodině. Dlužím to svému sboru.\nA upřímně věřím tomu, že budu mnohem produktivnější,\npokud budu pracovat méně dní. Zredukoval jsem svůj\nkazatelský úvazek na 36 víkendů ročně a zároveň kolem\nsebe buduji tým, který je schopný vyučovat.\nZatřetí, rozhodl jsem se snížit počet dnů, které\nstrávím na cestách. Začínal jsem na 30 dnech, ale bylo to\npříliš mnoho, a tak jsem je zredukoval na 25 dní. A požádal\njsem tým vedoucích, aby mi v tomto směru poskytovali\nTakto vytvořený volný prostor mi pomáhá zachovat si\nnějaký život i mimo sbor. Pomáhá mi budovat vztahy mimo\ncírkevní zdi. Umožňuje mi rozvíjet zájmy, které učiní má\nkázání zajímavější. Umožňuje mi věnovat se četbě jen tak\nModlete se, modlete se, modlete se\nModlitba je jedním ze způsobů jak snít.\nNic neučiní tvůj život dobrodružnějším víc než\nmodlitba. Pokud si vypěstujete svou modlitební rutinu,\nzabráníte tomu, aby se váš život stal rutinou. Modlitba je\nmístem, kde dostáváte Boží nápady. A já budu raději mít\njeden Boží nápad než tisíc dobrých nápadů. Modlitba\nje místem, kde si prohlubuji vědomí svého předurčení.\nModlitba je místem, kde se učím rozpoznávat jemný tlak\nDucha svatého. A poddání se těmto tlakům Ducha svatého\nje klíčem k zachování si životní vize.\nKeltští křesťané měli zajímavý název pro Ducha\nsvatého: Geadh-Glas neboli „divoká husa“. Líbí se mi tento\nobraz a jeho význam. Poukazuje na tajemnou povahu\nDucha svatého. Podobně jako divokou husu ani Ducha\nsvatého nelze vystopovat nebo ochočit. Obklopuje jej prvek\nnebezpečí a nepředvídatelnosti. A i když nám toto označení\nmůže znít na první poslech neuctivě, nenapadá mě, jak ve\nsvém životě lépe popsat úsilí o vedení Duchem, než jako\npronásledování divoké husy.\nKeltští křesťané přišli na něco, co institucionalizované křesťanství postrádalo. A mě by zajímalo, jestli jsme\ni my nepřistřihli divoké huse křídla a nespokojili se s něčím\nmenším – mnohem menším – než je duchovní dobrodružství, jež pro nás Bůh původně naplánoval. Začnete-li pronásledovat divokou husu, zavede vás na místa, o nichž jste\nnesnili, a povede stezkami, o jejichž existenci jste neměli\ntušení. Ježíš řekl: „Vítr vane, kam chce, jeho zvuk slyšíš, ale\nnevíš, odkud přichází a kam směřuje. Tak je to s každým, kdo\nse narodil z Ducha.“ (J 3,8)\nTím vším chci říct následující: neexistuje žádná\nnáhrada za modlitbu. Nic tvému životu nedodá prvek\ndobrodružství tak jako modlitba. Čím více se budeš modlit,\ntím více tvá vize poroste.\nformaci a k tomu vám cíle dopomohou. Naladí vás na\nútočnou notu. Zůstaňte hladoví, zůstaňte blázniví\nPokud bych si měl vybrat, zda se učit od někoho,\nkdo má velké poznání, nebo od někoho, kdo má velký\nhlad, vždy bych se chtěl učit od toho, kdo má velký hlad.\nPostupem času mnozí z nás pozbýváme svatý apetit: chuť\npo životě. Hlad po dobrodružství. Hlad po nadpřirozenu.\nHlad po Božím slovu. Máš-li si zachovat svou životní vizi,\nmusíš si pěstovat svatý hlad po Božích věcech. Jedná se\no chuť, která je získaná.\nZachovat si vizi znamená zůstat hladový. Rovněž\nto znamená zůstat bláznem. Jsem si jistý, že si Noe připadal\njako blázen, když stavěl archu. David se cítil jako blázen,\nkdyž čelil Goliášovi. Izraelité si připadali jako blázni, když\npochodovali okolo Jericha. Mudrcové si připadali bláznivě,\nkdyž následovali hvězdu. A i Petr se cítil jako blázen, když\nvylézal z člunu na hladinu moře. Víra je ochota vypadat\njako blázen, výsledky však hovoří samy za sebe. Noe přežil\npotopu. David porazil Goliáše. Izraelité dobyli Jericho.\nMudrcové našli Mesiáše. Petr kráčel po vodě. A Ježíš byl\nvzkříšen z mrtvých. Pokud nejsi ochoten vypadat jako\nblázen, pak jsi blázen.\nNedávno jsem narazil na proslov, který 12. června\n2005 přednesl Steve Jobs při promoci studentů Stanfordovy\nuniverzity. Ironií je, že Jobs nikdy vysokou školu\nnevystudoval. Líbí se mi jeho závěrečná výzva: „Když jsem\nbyl mladý, existovala jedna úžasná publikace nazvaná „The\nWhole Earth Catalog“ (Katalog celé země), což byla jedna\nz biblí mé generace. Vytvořil jej Stewart Brand, který žije\nnedaleko odsud v Menlo Park, přivedl k životu a vtiskl mu\nsvůj poetický nádech. Stalo se tak na konci šedesátých let,\npřed érou osobních počítačů a počítačové sazby, takže vše\nbylo tvořeno pomocí psacích strojů, nůžek a polaroidových\nfotoaparátů. Bylo to něco jako Google v paperbackovém\nprovedení, 35 let předtím, než Google spatřil světlo světa:\nbylo to idealistické dílo překypující povedenými nástroji\na skvělými myšlenkami. Stewart a jeho tým publikovali\nněkolik vydání Katalogu celého světa a poté, kdy už začal\nžít svým vlastním životem, přišli s posledním vydáním.\nBylo to v polovině sedmdesátých let a mně bylo tolik co\nvám. Na zadní straně obálky jejich posledního vydání byla\nfotografie zachycující nějakou cestu krajinou za rozbřesku,\nna níž byste při troše dobrodružné povahy mohli stát a\nstopovat. Pod ní bylo napsáno: „Zůstaň hladový. Zůstaň\nbláznem.“ Byl to jejich pozdrav na rozloučenou. Zůstaň\nhladový. Zůstaň bláznem. Tohle jsem vždy sám sobě přál.\nA nyní to při příležitosti vaší promoce a na prahu něčeho\nnového přeji i vám.“\nChcete si uchovat svou životní vizi?\nStanovte si životní cíle\nNedávno se mi podařilo splnit tři životní cíle\nběhem jednoho týdne. Se synem jsme podnikli túru Grand\nCanyonem a prošli jej od jednoho okraje k druhému.\nJeli jsme po jeho okraji na mule. A proletěli jsme se\nnad kaňonem v helikoptéře.\nBylo to víc než dovolená. Byla to duchovní pouť.\nV den svých dvanáctých narozenin můj syn podepsal\nučednickou smlouvu, jež zahrnovala tři úkoly: duchovní,\nintelektuální a fyzický. Ten výlet byl odměnou za splnění\ncílů, které jsme si na počátku společně stanovili.\nVíte, proč většina z nás od života nedostane\nto, co od něj chce? Protože nevíme, co chceme. Nikdy\nnedosáhnete cílů, které si nestanovíte. Pokud si chcete\nzachovat svou osobní životní vizi, musíte si stanovit nějaké\nživotní cíle. A učiňte tak s modlitbou. Pokud byste si totiž\nměli stanovit hromadu sobeckých cílů, bude lepší, pokud\nse vám nepodaří jich dosáhnout. Pokud si je ale stanovíte\ns modlitbou, pak se tyto cíle stanou vyjádřením vaší víry.\n„Víra je podstata věcí, v něž doufáme.“ (Žd 11,1)\nPokud budete zpočátku potřebovat pomoc, můžete\nsi na adrese www.chasethegoose.com (viz rámeček) zdarma\nstáhnout text, který jsem napsal a jenž nese název 10 Steps\nTo Setting Life Goals (10 kroků ke stanovení životních cílů).\nJedním ze způsobů, jak jsem začal vést život i mimo svůj\npastorační úvazek, bylo stanovení si cílů. Mám cíle týkající\nse rodiny, uplatňování vlivu, tělesné kondice i cestování.\nVšimněte si, že nemám žádné specificky duchovní cíle.\nDůvod? Všechny cíle jsou totiž duchovní. Jsem přesvědčen,\nže každý z cílů je vyjádřením našeho správcovství. A musí\nnavíc podstoupit zkoušku ohněm: Oslavuje Boha?\nNe každý člověk je osobností zaměřenou na\nvytyčování cílů. Pokud ale nemáme cíle, za nimiž bychom\nšli, většina z nás se spokojí s rutinou. A začneme žít tak,\njako kdyby smyslem života bylo dožít se bezpečně smrti.\nBůh vás povolal k tomu, abyste svůj život prožili v útočné\nMARK BATTERSON je hlavním pastorem sboru National\nCommunity Church (Assemblies of God), Washington, D.C.\nDeset kroků ke stanovení životních cílů\nŠachový šampión Garry Kasparov popisuje ve své knize Jak život napodobuje šachy některé šachové lekce,\nkteré lze aplikovat i v životě. Mezi ty nejvýznamnější patří tato: „Velmistr je autorem těch nejlepších tahů,\nprotože jsou založeny na tom, jak chce, aby šachovnice vypadala o 10 nebo 20 tahů později.“ Skvělý obrázek\ntoho, v čem spočívá smysl stanovování cílů. Jde o stanovování cílů tady a teď, které jsou motivovány jasnou\npředstavou o tom, jak by váš život měl vypadat o deset nebo dvacet let později.\nDoporučuji, aby sis naplánoval pobyt někde o samotě. Kup si nový zápisník. Vytiskni si Deset kroků ke\nstanovení životních cílů, jež najdeš na adrese www.chasethegoose.com. A pusť se do stanovování cílů.\nJá jsem si vytvořil svůj první seznam životních cílů v necelých třiceti letech. Účastnil jsem se jednoho\nsborového pobytu a stanovování cílů bylo jedním z našich úkolů. Tuším, že můj první seznam obsahoval\nzhruba 25 cílů, které jsem si naškrábal do zápisníku. Během let se tento původní seznam rozrostl na více\nnež 100 položek. A jen tak pro úplnost, svůj seznam životních cílů stále upravuji. Seznam životních cílů je\nvždy v hrubé verzi, protože neustále přidáváte nové cíle a odškrtáváte staré.\nProč jsou cíle důležité?\nNikdy nesplníte cíl, který si nestanovíte. Tak prosté to je. Nepřipadá vám, že se chováme jako špatní správci,\nkdyž většina z nás stráví více času plánováním letní dovolené než plánováním života? Bez cílů přestane naše\nživoty určovat představivost a začne je určovat paměť. Bez cílů přestaneme tvořit budoucnost a začneme\nopakovat minulost. Bez cílů přestaneme žít podle toho, jak jsme utvořeni, a začneme žít podle toho, jak\njsme nastaveni. Určitě bych nechtěl příliš zduchovňovat stanovování cílů, neboť si můžete vytyčit cíle, které\nbudou sobecké, a duchovně na tom budete lépe, pokud se vám je nepodaří naplnit. Rovněž ale věřím tomu,\nže cíle mohou být vyjádřením víry, pokud si je stanovíte tím správným způsobem. Konec konců v epištole\nŽidům 11,1 se píše, že víra znamená být si jist tím, v co doufáme. Jinými slovy, víra je jasným obrázkem cíle,\nkterého se snažíte dosáhnout. A pokud se tento cíl zrodí z Boha, pak ten, kdo toto dobré dílo započal, je také\nzavrší. Dosažení takovéhoto cíle je jedním ze způsobů, kterým oslavujeme Boha.\nDeset kroků ke stanovení cílů:\nOvěř si své motivy\nZískej nápady od jiných\nMyšlenky rozřaď do kategorií\nNapiš si své cíle\nZahrň do nich i druhé\nRaduj se ze splněných cílů\nSni sny odrážející Boží velikost\nPokud si chcete stáhnout 10 kroků ke stanovení životních cílů\na podívat se na můj seznam cílů, navštivte chasethegoose.com.\nNezáleží na tom, kolik nám je let či jak dlouho\njsme ve službě, ani na tom, jak zralí služebníci jsme.\nGeorge 0. Wood\nDokonalost v modlitbě\nErnest S. Williams byl biskupem Assemblies of God\nv letech 1929 - 1949. Lidé v Assemblies of God jej hluboce\nmilovali pro jeho pokoru, moudrost a zbožnost. Než se\nstal vedoucím naší církve, vyučoval na biblické škole. Moje\nmaminka patřila mezi jeho žáky.\nModlitba je něco, v čem se musíme neustále zdokonalovat\na cvičit, bez ohledu na to, kolik nám je let nebo jak dlouho\njsme ve službě. V tomto článku bych vás rád povzbudil,\nabyste byli odhodlaní dosáhnout dokonalosti v modlitbě.\nPonořme se proto hlouběji do Pavlovy modlitby,\nvšimněme si dvou věcí: jeho postoje a úvodu.\nS láskou jsem naslouchal jeho modlitbám. Měl krásně\nzabarvený a znělý baryton. Když jsme se jako mladí\nmanželé stali pastory našeho prvního (a jediného) sboru,\nrozhodli jsme se ho jet navštívit do Springfieldu v Kalifornii.\nBratru Williamsovi bylo tehdy asi 90 let a bydlel v prostém\nrodinném domě. Vydali jsme se za ním, neboť jsme ho chtěli\npožádat o modlitbu a požehnání. Byl to nezapomenutelný\nokamžik. Když tento starý svatý muž přistoupil k trůnu\nmilosti, aby se za nás modlil, Bůh se nás dotkl svou mocí.\nKdyž se Židé modlí, je pro ně zcela normální, že stojí\n(Matouš 6, 5; Lukáš 18,11-13). Když klečíme, je naše\nmodlitba daleko intenzivnější. Klekat vidíme lidi v dobách\nŠalomoun si klekl při zasvěcení chrámu (1. Královská 8,54).\nJežíš klečel v zahradě Getsemane (Lukáš 22,41).\nŠtěpán klečel při své mučednické smrti (Skutky 9,40).\nPetr klečel u smrtelné postele Dorkas (Skutky 9,40).\nPavel klečel, když se v modlitbě loučil se staršími v Efezu\n(Skutky 20,36) a pak ještě při loučení na pláži v Týru\nI když jsem nikdy neměl možnost na vlastní uši slyšet, jak\nse modlil apoštol Pavel, mohu se díky Bibli přenést o 2 000\nlet zpět a v duchu jeho modlitbě naslouchat. Ve svém článku\nbych se rád zaměřil na jeho modlitbu zapsanou v epištole\nEfezským 3,14-21: „Proto klekám na kolena před Otcem,\nod něhož pochází každý nebeský i pozemský rod, a prosím,\naby se pro bohatství Boží slávy ve vás jeho Duchem posílil\na upevnil ‚vnitřní člověk‘ a aby Kristus skrze víru přebýval\nve vašich srdcích; a tak abyste zakořeněni a zakotveni\nv lásce mohli spolu se všemi bratřími pochopit, co je\nskutečná šířka a délka, výška i hloubka: poznat Kristovu\nlásku, která přesahuje každé poznání, a dát se prostoupit\nvší plností Boží. Tomu pak, který působením své moci mezi\nnámi může učinit nade všechno víc, než zač prosíme a co\nsi dovedeme představit, jemu samému buď sláva v církvi\na v Kristu Ježíši po všecka pokolení na věky věků! Amen.”\nPavel říká: „Proto klekám (Efezským 3,14; kurzíva autor).\nTak vyjadřuje naléhavou touhu, aby jeho modlitba byla\núčinná. Jeden z raných církevních otců to komentuje\nnásledovně: „Když si klekáme, modlíme se úplně.\nDo modlitby se nemá zapojit pouze mysl, ale i tělo. Je dobré,\nkdyž svá těla snížíme, jinak budíme dojem povýšenosti\nJežíš „v úzkostech zápasil a modlil se ještě usilovněji;“\n(Lukáš 22,44). Co by se stalo v našich životech, domovech\na církvích, kdybychom padli na kolena a modlili se naléhavě\n- kdybychom se posunuli za denní rutinu k naléhavé\nPavel začíná slovy: „Proto klekám na kolena” (Efezským\n3, 14). Proč? Co ho přivádí a žene k modlitbě? Stejnou frázi\npoužívá i ve verši 3,1: Proto jsem já, Pavel, vězněm Krista\n„… aby se pro bohatství Boží slávy ve vás jeho Duchem\nposílil a upevnil ‚vnitřní člověk‘ a aby Kristus skrze víru\npřebýval ve vašich srdcích…” (Efezským 3,16-17)\nÚvod Pavlovy modlitby rezonuje celým textem.\nDůvod proč se modlí, uvádí do souvislosti se slovem\ntajemství, které se v epištole Efezským 3 (verše 3, 4, 6, 9)\nvyskytuje čtyřikrát. Tajemství, o němž hovoří, je, že církev\nvybudovaná z pohanů a Židů odhaluje vládcům a autoritám\nponebeských oblastí Boží mnohostrannou a mnohočetnou\nPředstavte si, že jsme v posilovně a přitahujeme se na\nhrazdě. Problém spočívá v tom, že brzy povolujeme\núchop. Nejenže potřebujeme sílu, abychom se udrželi,\nale potřebujeme se držet pevně. A proto, když máme\ntendenci se pustit, povzbuzujeme se navzájem slovy:\n„Vydrž! Drž se!”\nModlím se stejně jako vy za mnoho lidí. Během uplynulých\nlet se můj modlitební seznam rozrostl na 250 lidí. Položil\njsem Pavlovu modlitbu vedle svého modlitebního seznamu\na uvědomil jsem si, jak je trefná. Mnoho lidí, za které se\npřimlouvám, včetně mě samotného, občas ztrácí sílu držet\nse Boha. Proto potřebujeme, aby nás v tom Duch svatý\nposiloval. Zde je několik příkladů lidí, za které se denně\nPavel, jednoduše řečeno, vysvětluje: „Než se začnu modlit,\ndovolte mi vám ukázat, co za tím vším stojí. Církev nese\nBoží jméno, patří mu. Jsme Boží shromáždění. Církev je\njeho radost a pýcha.“\nPrvní věc, kterou vám ukážu, když poprvé navštívíte mou\nkancelář, jsou olejomalby na zdi, jež znázorňují misijní\ncesty. Ačkoliv neznám jejich skutečnou cenu, pro mne to\njsou mistrovská díla. A Pavel říká: „Církev tady na zemi je\nmým mistrovským dílem!”\n• nově narozeného křesťana, který právě přestal brát drogy\na má potíže se zákonem\n• mnohé bojující s vážnými chorobami ohrožujícími jejich\n• zakladatele a obnovovatele sborů\n• staršího člověka potýkající se s depresí a osamělostí\n• truchlící/ho manžela/manželku, který/á ztratil/a\n• rodiče postižených dětí\n• lidi uvězněné za svou víru\n• rodiče, kteří mají potíže s dětmi\n• bývalého člena sboru, který uvěřil ve vězení\n• jiné, kteří jsou ve službě dnem i nocí ohrožováni\n• lidi, kteří se vyrovnávají s faktem, že se člen jejich rodiny\n• věřící, kteří čelí velkému pokušení a stresu\n• manželku a děti, které se vyrovnávají s emocionálním\na duchovním poškozením, poté co si jejich manžel a otec\nnašel jinou ženu a oženil se s ní\nKolikrát však církev Bohu zlomila srdce? Bůh chce, aby\nandělé shlíželi na jeho mistrovské dílo, ale jakmile se podívá\nzblízka, často v církvi vidí rozdělení, malicherné a zbytečné\nhádky, sobeckost, nedostatek modliteb a evangelizací,\nsoucitu a zájmu o to, co leží Otci na srdci.\nÚkolem každé církve je ukazovat světu, a to nejen těm, kdo\nse dívají, ale i nebeským bytostem, které se dívají z balkónů\nnebe, Boží slávu a moudrost. Nefunkční nebo rozdělený\nsbor není dobrou reklamou Krále králů. Pokud ale\ncírkev uctívá, evangelizuje, činí učedníky, soucítí a modlí\nse, odráží Boží slávu a je nádherná.\nPavel si církve váží. I my bychom měli mít stejný postoj.\nCírkev je chrám, Boží příbytek. Nás by k modlitbě mělo\nmotivovat to, že se na nás dívají nejen nebeské zástupy, ale\ni svět a lidé kolem nás. Z našeho srdce by mělo znít: „Ježíši,\npomoz nám zjevit tajemství, které je nyní odkrýváno;\nže z ošumělých lidí buduješ slavnou církev, z chudých\ntvoříš bohaté; z černého děláš bílého a z rudého žlutého;\nz mladého starého, z Mexičana Američana, Araba a Žida.\nCírkev je, Pane, tvé mistrovské dílo.”\nPostoj a úvod Pavlovy modlitby nás přivádí ke třem\nnaléhavým prosbám, jež lze shrnout slovesy uchopit něco,\nporozumět tomu a na základě toho růst (v anglickém\njazyce začínají na stejné písmeno, pozn. překladatele).\nZnám muže, který prožívá hluboký žal nad svým rozvodem.\nOn sám říká: „Není snadné přihlížet tomu, jak si blízký přítel\nbere ženu, se kterou jsem byl sedmnáct let ženatý. Není\nsnadné žít s ní v jedné čtvrti, spolupracovat ve stejné škole\na vidět, jak jsou naše děti při výchově vystavovány dvěma\nzcela odlišným názorům. Právě proto pro mne není vždy\nsnadné být svědectvím Kristovy uzdravující a odpouštějící\nlásky. Jeho láska však mé zlomené srdce uzdravuje, pokud\njí to dovolím.”\nNěkolik let před tím, než Pavel napsal z vězení v Římě\ndopis do Efezu, kde založil sbor a byl v něm dva a půl\nroku pastorem, posílal odtud dopisy do sboru v Korintu,\nkterý se potýkal s mnohými potížemi, mimo jiné s pýchou.\nV 1. Korintským 13 jim napsal, co jejich společenství chybí.\nNebyli zakořeněni v lásce.\nJak zareagovat na otázky přátel, bratří a sester v Kristu,\nza které se modlím? Mohu jim pouze říci: „Držte se pevně\nBoha.“ Když svou vírou otevřou brány, za nimiž se skrývá\nnepřeberné Boží bohatství, ono jim dodá vnitřní sílu\na v jejich srdcích bude skrze víru přebývat Kristus.\nDívce, která bývala mou studentkou, se krátce po svatbě\nstala autonehoda. Žel kvůli ní navždy přišla o zrak.\nZa několik let spolu se svým manželem odjela na misii, kde\nzemřela na rakovinu. Na jejím pohřbu jsem citoval báseň,\nkterou dříve napsala:\nPro letniční a charismatický sbor to bylo velmi burcující\nslovo. Někdy se totiž i nám stává, že ve vší snaze po obnově\na přítomnosti darů Ducha svatého můžeme být v pokušení\nzačít stavět na darech místo na dárci, na tom, co sytí smysly,\nmísto na etice a mravnosti, na úspěchu a počtech místo\nKdybych se měla vzdát, jak potom čelit sobě a vzdát si dík,\na přitom - pověsit tolik veršů z Bible na hřebík.\nMohu poraženou být či zvítězit,\nBůh sám nechal mě svou roli vzít.\n· Kdybychom mluvili jazyky lidskými i andělskými, ale\nlásku bychom neměli, jsme jenom dunící kov a zvučící\n· Kdybychom rozuměli všem tajemstvím a obsáhli všecko\npoznání, ale neměli bychom lásku, zůstane nám jen velké\nego a utrhačná povaha.\n· Kdybychom měli dar proroctví, ale kázali bychom bez\nlásky, rovnou bychom to mohli zabalit a jít domů.\n· Kdybychom měli tak velikou víru, že bychom hory\npřenášeli, ale lásku bychom neměli, měli bychom jen víru\nbez lásky. K čemu je dobrý služebník, který je zaměřen na\nvýkon, splnění úkolů a službu bez lásky?\n· A kdybychom rozdali všecko, co máme, ano, kdybychom\nvydali sama sebe k upálení, ale lásku bychom neměli, nic\nnám to neprospěje.\nPAVEL SE ZA NÁS MODLÍ, ABYCHOM SE\n„PEVNĚ CHOPILI A PLNĚ POCHOPILI“.\nA tak se ptám: „Je možné, abychom se ještě usmívali, i když\ndostaneme špatnou zprávu o svém zdraví? Dokážeme\nobstát, když přijdeme o blízkého člověka? Budeme zase\nschopni prožívat radost? Dokážeme zůstat věrní ve službě\ni v těžkém období?”\nAle pokud jsme zakotveni a zakořeněni v lásce, můžeme:\nJste unavení, zmožení, vystresovaní? Máte všeho po krk,\nchcete všechno vzdát? Je zde někdo, kdo je připraven vám\npomoci „skrze svého Ducha ve vašem nitru“.\nPochopit šíři Boží lásky. Je široká. Začíná jako potůček času\na teče až do oceánu věčnosti. Není skoupá. Přijímá všechny\netnické skupiny, rozličný věk, pohlaví bez rozdílu. Není\nnikdo, koho by Bůh nemiloval.\nDuch se modlí skrze nás a za nás slovy, která nejsou\nv našem jazyce. Je to náš přímluvce v srdci i v nebi. Stojí\npo pravici Otce a přimlouvá se za nás (Římanům 8,26.34).\nA díky tomu je Kristus pevně zakořeněn jak v našich\nživotech, tak v naší službě.\nPochopit trvání Boží lásky, jak je popsána v jedné písni:\n„Co kdybychom naplnili oceán inkoustem,\na místo nebe rozvinuli pergamen?\nA co kdyby se každé stéblo stalo brkem,\na každý člověk písařem?\nI tak by k popsání Boží lásky\na žádný svitek by nebyl dost dlouhý,\naby ji pojal,\ni kdyby se vinul přes celá nebesa. “ 1\n2. Porozumět „… a aby Kristus skrze víru přebýval ve\nvašich srdcích; a tak abyste zakořeněni a zakotveni v lásce\nmohli spolu se všemi bratřími pochopit, co je skutečná\nšířka a délka, výška i hloubka: poznat Kristovu lásku, která\npřesahuje každé poznání, a dát se prostoupit vší plností\nBoží.“ (Efezským 3,17-19)\nPavel se nejen modlí, abychom pevně uchopili, to co nám\nbylo dáno, ale chce, abychom tomu i plně porozuměli.\nMoc se mi líbí modlitba jedné malé holčičky: „Drahý Bože,\nvsadím se, že je těžké milovat úplně všechny na světě.\nV naší rodině jsou jen čtyři členové a já mám problémy\ni s nimi.“\nÚplně pochopit jeho lásku. Je hluboká.\nNa biblické škole jsem se naučil krásný chvalozpěv, který\njsem od té doby slyšel už jen zřídka. Napsal jej Samuel\nTrevor Francis. Jednoho chladného večera prožíval\nkrizi své víry. Zrovna se procházel po Hungerfordském\nmostě a přemýšlel o smutku a osamělosti, které zažíval.\nVtom uslyšel, jak mu nějaký potměšilý hlas našeptává,\nnaplňovat neustále, aby se bez přestání modlili v Duchu\na přinášeli tak Bohu všechny své modlitby a prosby.\nNezáleží na tom, kolik nám je let, nebo kolik let sloužíme\nKristu, nebo jak jsme zralí, stále potřebujeme růst, protože\načkoliv jsme naplněni nyní, ještě jsme nedosáhli Boží\nplnosti. On je totiž nekonečný a může dát ještě víc a naše\nnitro je schopno pojmout více.\naby ukončil své trápení a skočil do rozbouřené řeky.\nNaštěstí si Francis tohoto temného hlasu nevšímal. Místo\ntoho věnoval pozornost Bohu, který k němu uprostřed noci\npromluvil a ujistil ho o své blízkosti. Francis se na mostě\nzastavil, obnovil svou víru v Ježíše a později napsal: „Jak\nhluboká je Ježíšova láska, nesmírná a nezměrná, bez hranic\na nesmírně štědrá! 2\nKéž by nám Duch pomohl pochopit šířku, délku, výšku\na hloubku Kristovy lásky, která ho motivovala k tomu, aby\nopustil slonovinový palác v nebi a přišel do světa plného\nžalu a trápení. Jesličky v Betlémě, malá vesnice v Nazaretu,\nkříž na Golgotě a prázdný hrob o Velikonocích. Kéž bychom\nspolu s Pavlem mohli říci: „Jsem jist, že ani smrt ani život,\nani žádná moc, ani výšiny ani hlubiny, ani co jiného v celém\ntvorstvu nedokáže nás odloučit od lásky Boží, která je\nv Kristu Ježíši, našem Pánu.”\nUchopit, pochopit, růst. Ale to není vše. On je ten, „který\npůsobením své moci mezi námi může učinit nade všechno\nvíc, než zač prosíme a co si dovedeme představit” (Efezským\nZamysleme se nad slovem - nade všechno víc. Potěšilo\nby mne, kdyby Bůh občas, když vyslyší mou modlitbu,\npřidal ještě alespoň píď ke své odpovědi. Nejlépe 12 palců\n(30,5 cm poznámka překladatele). Nebo ještě lépe - jeden\nyard (= 0.9144 m, poznámka překladatele). A co takhle\ncelých 6 stop (182.88 cm, poznámka překladatele) nad to,\noč jsem žádal? To vše lze ještě změřit. Ale Pavel říká: „Nade\nvšechno víc.” Věřme těmto slovům, až se budeme modlit\no uchopení, pochopení a růst.\nAbyste mohli „dát se prostoupit vší plností Boží.”\nPokud vím, žádná modlitba neobsahuje tak odvážnou\nprosbu. Vždyť pokusit se nechat se prostoupit\nBoží plností je stejné jako pokusit se přelít oceán\ndo náprstku. A přesto je to možné. Jak takový proces\nprobíhá? Odpověď je jednoduchá - skrze Ducha svatého.\nVelká modlitba vede k velké moci a Pavel dodává, že Bůh je\ntoho schopen. Velká moc nás vede k hlubšímu uctívání: „…\njemu samému buď sláva v církvi a v Kristu Ježíši po všecka\npokolení na věky věků! Amen.” (Efezským 3,21).\nGeorge O. Wood, D. TH. O.\nje generálním superintendentem Assemblies of God\nve Springfieldu v Missouri.\nKdyž Pavel přišel do Efezu poprvé, setkal se s dvanácti\nučedníky (Skutky 19,1). Věřili v Ježíše, ale jejich zkušenost\nbyla neúplná. Byli spaseni. Prošli branou, ale nepostupovali\ndál, aby získali město pro Krista. Pavel se jich tedy zeptal:\n„Když jste uvěřili, přijali jste Ducha svatého?“ (verš 2).\nAbych to vysvětlil. O nově rodícím se sboru se toho dá říci\nhodně. Zároveň si uvědomuji, že každá generace si musí\nnajít svoji cestu, jak zasáhnout lidi a zároveň zachovat\nvyučování apoštolů. Avšak to, co současnou generaci zcela\njistě zasáhne, je církev, která chodí v moci Ducha svatého.\nOtázka, kterou si musíme neustále klást, je tatáž, kterou\npoložil Pavel: „Když jste uvěřili, přijali jste Ducha svatého?“\nKdyž oněch dvanáct přijalo Ducha svatého a bylo jím\npokřtěno a jako počáteční znamení začali hovořit jazyky,\npřišlo do Efezu probuzení. Zanedlouho to otřáslo celým\nměstem. Neevangelizující a nerostoucí letniční sbor je\nprotimluv. Letnice znamenají být naplněn a zmocněn\nke svědectví. Pavel věděl, že být naplněn Duchem není\njednorázová zkušenost. Když čteme přinejmenším poslední\ndvě kapitoly, vidíme, že i věřící, kteří byli dříve naplněni\nDuchem, byli motivováni k růstu. Pavel jim píše, co mají\nodložit a co si mají obléci. Vyzýval je, aby se Duchem nechali\n(1) Frederic Lehman, The Love of God (1919).\n(2) Samuel Trevor Francis, Oh, the Deep, Deep Love of Jesus (1875).\nStát se znovu silným: Jak opět nabýt duševní zdraví\nzbavovat nahromaděného stresu. Duchovní pracovníci by\nsi měli uvědomit, že v mnoha ohledech je pro ně stres tím,\nčím jsou zaprášené plíce pro horníka. Nevíte, že je máte,\ndokud vás nedostanou. Život moderního člověka je čím dál\nsložitější, a s tím se pak úměrně zvyšuje zákeřnost stresové\nAktivní přístup ke stresu ze služby nám ušetří námahu a bolení hlavy mnohem více než přístup reaktivní.\nZároveň se tak služebníci vyvarují nepříjemných následků\ntoho, kdy jsou nuceni v důsledku stresu službu opustit.\nSlužba nicméně nemusí být až tak náročná. Pamatujte, že Pán řekl: „Mé jho netlačí a břemeno netíží.“ Zde je\nněkolik rad, jak se zbavit takového neúnosného jha a nesnesitelného břemene.\nNěkolik rad, jak se zbavit nesnesitelného\nbřemene přetíženosti ve službě.\nZachovej si realistická očekávání\n„Pojďte ke mně všichni, kdo se namáháte a jste obtíženi\nbřemeny, a já vám dám odpočinout. Vezměte na sebe mé\njho a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorného srdce:\na naleznete odpočinutí svým duším. Vždyť mé jho netlačí\na břemeno netíží“ (Mt 11,28-30).\nMnozí vstupují do služby s nerealistickými očekáváními. Míru své frustrace z nějaké činnosti můžete změřit tak, že porovnáte rozdíl mezi tím, co jste od svého úsilí\nočekávali, a tím, co jste poté ve skutečnosti zakusili. Služba\nProč jsou naše očekávání, která vkládáme do služby, tak odlišná od toho, co pak skutečně prožíváme? Jedním z hlavních důvodů je skutečnost, že mnozí si službu\nidealizují. Jako dítě jsem vyrůstal v církvi a vybavuji si, jak\nbyl každý přesvědčen o výjimečnosti osoby pastora. Mnozí členové jej stavěli na piedestal. Byl pro ně konec konců\nosobností z pódia, jež je inspirovala a pomáhala jim. O jeho\npráci či rodinném životě toho však věděli málo.\nPokud uvěříme internetovým průzkumům, pak je mezi\nslovy tohoto Písma a reálným světem dnešní duchovenské\nslužby zřejmý nesoulad. Průzkumy říkají, že jen ve Spojených státech opouští službu každoročně téměř dvacet tisíc duchovních pracovníků. To je tisíc pět set každý měsíc.\nA to mezi nimi nejsou zahrnuti lidé, kteří jsou ve službě tak\nnespokojení, že by ji opustili ihned, kdyby byli přesvědčeni\no své schopnosti uživit se nějakým jiným způsobem.\nV dnešní době je kázání a vyučování jen malou částí\núvazku pastorů. Ti v současnosti vynakládají většinu svého\nčasu a energie na administrativní úkoly. Často mezi ně patří\npomáhání lidem ve složitých situacích. Mnozí pastoři navíc\nnaivně očekávají, že Boží děti budou duchovní a v těchto\nsložitých situacích se s nimi bude snadno spolupracovat.\nKdyž jsou pastoři konfrontováni s napětím a konflikty, čekají, že se Boží lid bude chovat duchovně. To se\nvšak vždycky neděje. Někdy Boží lid jedná tělesně. Pokud\ntomuto faktu přizpůsobíme svá očekávání, ušetříme si\nmnoho bolesti. Budete-li od lidí v církvi očekávat, že se budou projevovat duchovně, většinu času zažijete zklamání a\nToto rozčarování ze služby přichází do života služebníka brzy. Jen pro příklad, během prvních pěti let opouští službu více než tři čtvrtiny absolventů teologických seminářů a biblických škol.\nNa otázku, proč je tomu tak, odpovídali účastníci\nprůzkumu různě a uváděli mnohé důvody. Většina pastorů však hovořila o svém šoku, kdy zjistili, že se skutečná\nslužba velmi liší od jejich původních očekávání. Domnívali\nse, že budou mnohem více času trávit kázáním a vyučováním, tedy věcmi, které je baví. Nebyli připraveni na řešení\nekonomických záležitostí a personální politiky, s nimiž se\nběhem služby setkávali.\nVe všech třech synoptických evangeliích nám Ježíš připomíná: „Lékaře nepotřebují zdraví, ale nemocní“\n(Mt 9,12; viz také Mk 2,17; Lk 5,31). Bůh nás nepovolal\nsloužit duchovně zdravým lidem. Ve většině případů si lidé\ns sebou do království přinášejí sobeckou nezralost, zranění\nz minulosti a dlouhodobé návyky, jimiž sami sobě ubližují.\nJejich znovuzrození jim okamžité uzdravení nepřinese.\nDalším faktorem prohlubujícím únavu pastorů\njsou lidské problémy a problémoví lidé. Mají dost tvrdohlavých členů vedení, starších a diákonů zpochybňujících\njejich autoritu a vysávajících jejich životní energii. Nebaví\nje neustálá konfrontace se zaměstnanci, kteří nestačí pracovnímu tempu. Unavuje je neustále jednat s přecitlivělými\nPostupem času si tyto frustrace vybírají svou daň\nu těch služebníků, kteří si nevypěstovali způsoby, jak se\nVe svých podobenstvích se Ježíš snažil učedníky připravovat na hříšnou přirozenost lidí v církvi. Chtěl,\naby jejich očekávání ohledně služby byla realistická\na praktická. A tak hovořil o plevelu, který roste spolu s obilím, dobrých a špatných rybách chycených do stejné sítě\na o různých druzích ptáků hnízdících na jednom stromě\n(Mt 13,25-32, 47-50).\nšinu času podléhat depresím a frustraci. Staneš se svědkem\ntoho, jak se lidem dobře obeznámeným s církevní politikou\ndostává zvláštních výhod. Zároveň uvidíš, jak mnozí služebníci v menších sborech, kteří si pomoc zaslouží, zůstávají stát stranou bez povšimnutí.\nKdybychom vedli sbor v prvním století, naši členové by byli tělesní. Apoštolové kupříkladu napsali téměř\nvšechny epištoly Nového zákona s cílem konfrontovat nějaký projev hříšné lidské přirozenosti. Jen si představte, kolik\nby v Bibli chybělo knih, kdyby byl Boží lid pouze duchovní.\nMáme však Ježíšovo ujištění, že kdokoli, kdo nabídne jinému pohár studené vody v jeho jménu, nepřijde\no svou odměnu (Mt 10,42). Pamatujte si, do služby nás povolává Ježíš. Budeme-li věřit, že se postará o to, aby naše\nvěrná služba došla odměny, nepodlehneme touze soudit\njiné, nebudeme jim závidět ani na ně žárlit.\nA tak když lidé zpochybňují vaši autoritu, neberte\nto jako osobní krizi. Lidé zpochybňují autoritu vedoucích\ncírkve už dva tisíce let. A pokud si nikdo nevzpomene na\nvaše narozeniny, narozeniny vaší manželky, vaše výročí\nsvatby nebo na vaši vánoční odměnu, nedělejte z toho katastrofu. Berte to jako normální. To všechno jsou hezké věci,\nale ne nezbytné.\nPamatujte na slova, která Pán řekl Petrovi, když\nse mu zdálo, že Ježíš straní Janovi: „Jestliže chci, aby tu\nzůstal, dokud nepřijde, není to tvá věc. Ty mne následuj!“\n(J 21,22). Když svou službu vnímáte jako způsob, kterým\nnásledujete Ježíše, usnadní vám to život.\nPřemýšlej o své současné situaci\nLíbí se nám projevy štědrosti, jichž se nám od lidí\ndostává. Je ovšem velmi snadné začít je považovat za něco,\nna co máme nárok. Pochybuji, že by se apoštolům dostávalo takové pozornosti.\nPřemýšlej nad svou situací a otevři svou mysl\npostřehům a tvůrčím řešením, které s tebou může sdílet\npouze Ježíš. Co je na tvé současné situaci tak stresujícího?\nPřerůstá ti tvá finanční situace přes hlavu? Zdědil jsi po bývalém pastorovi nějaké obtížné problémy? Existují ve tvém\nspolečenství soupeřící frakce? Na modlitbě sepiš všechny\nvěci, které tě nejvíce tíží. Seřaď tento seznam podle priorit.\nZaměř se na ty nejpalčivější problémy. Pak se pusť do sepisování způsobů, jak zvládnout ty nejobtížnější výzvy.\nJakmile snížíte svá očekávání, budete překvapeni,\no kolik méně vás služba bude stresovat. Pokud neočekáváte nic a obdržíte něco, jste příjemně překvapení. Jsme povoláni k tomu, abychom sloužili, ne aby nám bylo slouženo. Pamatujte si, služba lidem je způsobem, jímž sloužíme\nPánu. Ježíš řekl: „Cokoliv jste učinili jednomu z těchto mých\nnepatrných bratří, mně jste učinili“ (Mt 25,40).\nZeptej se sám sebe: pokud udělám to, co mě napadne jako první, jak bude má situace vypadat za půl roku,\nza rok, za rok a půl? Nezapomeň, že satan si chce použít\ntvou impulsivnost a tvůj přehnaný pocit naléhavosti tak,\naby celou situaci ještě více zkomplikoval. Když se však začneš zamýšlet nad druhou, třetí i čtvrtou variantou, pros\nBoha, aby ti dal moudrost v tom, pro kterou z nich by ses\nměl rozhodnout. Dal nám své slovo, že tak učiní (Jk 1,5).\nObnov svůj osobní duchovní život\nJe lehké zanedbat svůj osobní duchovní život, když\nmusíme vydat tolik naší energie a času na potýkání se s rozpočtem, administrativními úkoly a problémy lidí. Omezuje\nse tvé čtení Bible pouze na přípravu kázání a biblických\nlekcí? Otvíráš své srdce Pánu v modlitbě i jindy, než když se\njako služebník modlíš za jiné?\nSnaž se od své situace co nejvíce citově odpoutat.\nVyvaruj se ukvapených řešení. Důvěřuj Bohu, že v tobě\nzpůsobí narůstající tlak ve prospěch takového řešení, které\npovažuje pro vyřešení tvého problému za nejmoudřejší.\nPamatuj na slova Izajáše: „Ale ti, jenž očekávají na\nHospodina, nabývají nové síly. Vznášejí se peřím jako orlice; běží, a však neumdlévají, chodí, a neustávají.“ (Iz 40,31 BK). Součástí očekávání na Hospodina je čtení Božího slova\na modlitba, patří k němu ale také reflexe a meditace.\nApoštol Petr moudře radí: „Pokořte se tedy pod\nmocnou ruku Boží, aby vás povýšil v ustanovený čas. Všechnu ‚svou starost vložte na něj‘, neboť mu na vás záleží“\nNepodlehni institucionálního tlaku\nSoustřeď se na službu tělu Kristovu. Nenech se\npohltit šplháním po žebříku „úspěšné“ služby. Pamatuj si,\ncírkev jako instituce je organizace. Tělo Kristovo je organismus. Denominace mají tendenci sloužit samy sobě a snažit se zachovat samy sebe. Ony dbají na to, aby pověření\nduchovní kázali a rozvíjeli další užitečné služby. Denominace nám poskytují zpětnou vazbu, chrání nás před falešným\nučením a umožňují nám společně dělat věci, které by nikdo z nás nemohl činit sám. Bůh nás však povolal, abychom\nsloužili jeho tělu spíše než institucionální církvi.\nPokud zaměříš svou pozornost na rozporuplné\na někdy neférové jednání institucionální církve, budeš vět-\nBěhem let jsem přišel na praktický způsob, jak aplikovat tato biblická slova na svůj myšlenkový život. Zde je\nsérie otázek, které si kladu s cílem rozlišit, co je mou odpovědností a které starosti mohu uvrhnout na Pána:\nJe možné udělat něco s tím, co mě trápí? Můžeme\nse totiž začít trápit věcmi, které nemají řešení. Vždy budou\nválky. Vždy bude chudoba. Někteří zbožní lidé umřou na\nsvé choroby, zatímco jiní a „tělesní“ budou uzdraveni. Nikdo s tím nic nenadělá. Když mě začnou trápit tyto věci,\nuvrhnu své starosti na něj.\nMohu s tím, co mě trápí, udělat něco já? Pokud zjistím, že se trápím věcmi, s nimiž nemohu nic udělat, uvrhnu tyto starosti na Pána. Někdy však věci, které mne trápí,\nřešit mohu. Rozliším tedy, o jakou věc se jedná, a pokračuji\nvečer v týdnu pro rodinnou zábavu. Nenuťte je dělat to,\nco baví vás. Věnujte se tomu, co baví je.\nBůh tě nepovolal do služby proto, aby tě frustroval. Chce, aby se prostřednictvím služby naplnila jeho\nvůle. Chce, aby tě práce pro Pána bavila. Pečlivě si vybírej\npřátele. Vyhýbej se těm, kdo těžce snášejí břemeno služby.\nKdyž se s takovými lidmi loučíš, cítíš se vyčerpaný. Někdy\nje nezbytné takovým lidem sloužit. Své přátele si však vybírej mezi těmi, kteří milují Pána, užívají si života a během\nspolečně stráveného času tě nabíjejí energií.\nMohu s tím udělat něco hned teď? Pokud ne, udělám\nsi do diáře poznámku, která mi připomene, co mohu udělat\na kdy to mohu udělat. Vše ostatní uvrhnu na Krista.\nVšimněte si důrazu slova „uvrhnout“. Naučte se\nmentálně odmrštit ze své mysli všechny ty věci, s nimiž\nnyní nic nenaděláte. Pokud budete řešit ty věci, které v danou chvíli řešit lze, sklidíte odměnu v podobě zdravého\nPamatujte na Pavlovo napomenutí: „V konání dobra neumdlévejme; neochabneme-li, budeme sklízet v ustanovený čas. A tak dokud je čas, čiňme dobře všem, nejvíce\nvšak těm, kteří patří do rodiny víry“ (Ga 6,9-10).\nZnovu se zaměř na své\nManželství dává pastorovi a jeho manželce příležitost vytvořit model zdravého křesťanského svazku před\nzraky těch, jimž slouží. Služba nemůže ničit tvé manželství.\nTo nikdy není Boží vůle. Někteří služebníci si bohužel myslí, že mají za manželku službu, a omlouvají touto chybně\nzvolenou prioritou skutečnost, že zanedbávají své partnerky a děti. Pavel podává jasný obraz biblických priorit Božího služebníka v listu Efezským 5,21-6,4. Bůh je na prvním\nmístě. Tvé manželství na druhém. Tvé děti na třetím. A tvá\npráce na čtvrtém.\nJednou z nejlepších věcí, kterou můžeš učinit\nve prospěch své služby a svých dětí, je naplánovat si každoročně dva nebo tři rodinné výjezdy. Během těchto víkendů si užívej modliteb a společných ztišení, avšak domluvte\nse na tom, že se nebudete bavit o sborových záležitostech.\nJednoduše se zaměřte na obnovení své lásky k Bohu a lásky jednoho k druhému. Tvou manželku to náramně potěší\na tvé děti uvidí, jak moc to mění váš vzájemný vztah. Zdravý\nslužebník ví, že manželství a děti jsou přednější než služba.\nNedovol tedy nepříteli, aby tě sužoval pocitem viny za to,\nže sis tyto priority vytyčil.\nKaždodenní ohlédnutí zpět snižuje stres\nKdyž se váš pracovní den chýlí ke konci, podrobně si jej\nv mysli znovu projděte. Pamatujte si, že náš život neutvářejí\nfakta. Utvářejí jej příběhy, které si o skutečnostech svého\nživota namlouváme. My nemůžeme změnit fakta, ale můžeme\nupravit příběh, který si na jejich základě vytvoříme. Nepřítel\nmá svou verzi příběhu, která vzbuzuje úzkost, hněv a pocit\nviny. Bůh má jinou verzi, která rozptýlí tvůj strach, přinese\nti pokoj a dovolí ti, aby sis vychutnal večerní čas se svou\nrodinou. Popros ho, aby ti pomohl zahnat verzi nepřítele\na přijmout tu Boží.\nKdyž je den u konce, nauč se mentálně zavřít dveře\nza veškerými starostmi o sbor a otevřít dveře pro čas strávený s manželkou a rodinou. Mějte s manželkou úmluvu, že\nnebudete doma probírat sborové záležitosti. Je to zdravé\nnejenom pro tvé manželství, ale i pro tvé děti. Měl bys je co\nnejvíce chránit před bolestivými věcmi, s nimiž se ve sboru\nRICHARD D. DOBBINS, Ph.D., zakladatel centra duševního zdraví EMERGE, je v současné době ředitelem organizace Richard D. Dobbins Institute of Ministry se sídlem\nv Naples, státě Florida, kterou založil v roce 2007. Navštivte jeho webové stránky na adrese www.drdobbins.com.\nVnímej odpočinek jako součást tvé služby\nI příroda nás učí o důležitosti rekreace a odpočinku. Telata poskakují, hříbata dovádějí, ovce si hrají na\nlouce, psi se honí za míčem a koťata si hrají s klubíčkem.\nNedopusť, aby tě nepřítel trápil pocitem viny kvůli tomu,\nže si uděláš čas na zábavu. Hraj, aby ses pobavil, ne abys\nvyhrál. Hrát s někým, kdo musí vyhrát, není zábava.\nNajděte si nějakou činnost, která vás s manželkou\nbaví, a věnujte se jí společně třikrát až čtyřikrát měsíčně.\nKdyž jsou vaše děti ještě malé, oddělte si alespoň jeden\nSLUŽBA ZALOŽENÁ NA VZTAZÍCH:\nPROPOJOVÁNÍ ZESPODA NAHORU\nPokud jsou vztahy tak důležité pro naše duchovní zdraví,\ndlouhodobou službu a pro naše rodiny, proč žijí\nžíš ostatní nemiloval, ale to, že jej s Janem pojil obzvláště\nblízký vztah. Tento vztah byl natolik blízký, že když Ježíš\numíral, svěřil Janovi do péče svou matku Marii.\nPokud na základě toho dospějeme k závěru, že Ježíš při svém výběru učedníků a budování vztahů někoho\ndiskriminoval, uniká nám pointa. Ježíšův život a služba nás\nučí tomu, že existují různé úrovně vztahů, od povrchních\naž po nejintimnější. Všechny mají svou hodnotu, ne však\nstejnou. Čím hlubší je přátelství, tím větší hodnotu má.\nPřátelé ve službě\nNení výjimkou, když jsou našimi nejlepšími přáteli\nlidé, kteří také duchovně slouží. Máme stejné zájmy, stejné\nvýzvy a společná protivenství. Smějeme se stejným vtipům\no životě v církvi. Nemusíme dělat nic zvláštního, abychom\nsi užívali společné obecenství. Být spolu úplně stačí. Běžně\ns takovými lidmi udržujeme kontakt pomocí telefonu, textových zpráv, e-mailu nebo Facebooku. Když si potřebujeme s někým promluvit, obrátíme se jeden na druhého.\nCo bychom v těchto chvílích bez blízkých přátelství dělali?\nBlízcí přátelé, kteří jim pomohou konfliktem projít, pro ně\nbudou mít nedozírnou cenu.\nNa společném obědě oblastních vedoucích jeden mladý\npastor prohlásil: „Obvykle na tyto akce nechodím. Podle\nmého je to celé jenom o politice a já se o politiku nezajímám.“\nOdpověděl jsem mu na to: „No, pokud se jich účastníš pouze kvůli vlastnímu prospěchu nebo vidině povýšení,\npak je to politika. Pokud ale chodíš na tato setkání, abys budoval vztahy a sloužil druhým, pak je to dobré křesťanství.“\nTento pastor zjevně nepochopil spojitost mezi\nefektivní službou a časem prověřenými vztahy s jeho kolegy. Jen málokteří z nás, pokud vůbec někdo, jsme dlouhodobě úspěšní, aniž bychom čerpali posilu a podporu\nz těsných přátelských vztahů. Je sice pravda, že setkání\nslužebníků jen zřídkakdy přispívají k budování hlubokých\nvztahů, mohou však k nim poskytnout podnět. Z povrchních setkání se mohou rozvinout celoživotní přátelství, která obohatí a zlepší naše životy i službu.\nIniciování a rozvíjení vztahů bylo pro Ježíše natolik důležité, že dokonce ještě před svým prvním zázrakem\na souběžně se svou první kazatelskou cestou do Galileje\nzačal povolávat ty, které známe pod označením Dvanáct.\nA tak zatímco zástupy slyšely jeho poselství a viděly jeho\nzázraky, těmto svým důvěryhodným učedníkům objasňoval hlubší pravdy o království a odhaloval své srdce. Když\nna něj v zahradě Getsemane dolehla tíseň, vzal si s sebou\nty, s nimiž měl nejbližší vztah. Jeho přímluvná modlitba zaznamenaná v sedmnácté kapitole Janova evangelia ukazuje, že podle Kristova chápání byli tito přátelé těmi, „které jsi\nmi dal“ (J 17,9).\nPokud vnímáme pozitivní vztahy jako Boží dar pro\nnás, budeme si jich nejenom vážit, ale budeme o ně rovněž\ni náležitě pečovat.\nMezi Dvanácti byli tři učedníci, kteří měli otevřenější přístup k Ježíši, než jaký udělil ostatním. Petra, Jakuba\na Jana vybídl nejenom k tomu, aby s ním šli v zahradě Getsemane dále. Dal jim také možnost spatřit jeho proměnění, což byla zkušenost, kterou ostatní učedníci neměli. A z\ntěchto tří je Jan jediným, jehož Bible nazývá „učedníkem,\nkterého Ježíš miloval“ (J 13,23). Neznamená to, že by Je-\nJak prázdný by byl život bez takovýchto přátel!\nPodporují nás, když se cítíme zle, naříkají s námi, když jsme\nzarmouceni, kráčí s námi údolími a křičí s námi radostí,\nkdyž jsme na vrcholku hory. Co bychom v těchto chvílích\nbez blízkých přátelství dělali?\nPřátelé v církvi\nOd doby svých studií na biblické škole slýchávám, že by se\npastoři neměli přátelit se členy svých sborů. Dokonce jsem\nslyšel jednoho kolegu říkat, že by si pastoři měli udržovat\nod svých lidí odstup, aby kolem sebe udržovali určitou\nauru tajuplnosti. Nesouhlasím. Zaprvé proto, že nemůžete\nuskutečňovat pastýřskou službu na dálku; a zadruhé proto,\nže lidé hledají autenticitu a ne tajuplnost.\nVe většině sborů, v nichž jsem byl pastorem, jsem\nměl blízký vztah se dvěma nebo třemi muži. Byli pro mě Petrem, Jakubem a Janem. Naše přátelství se dostalo na takovou úroveň, že jsem jim mohl otevřít své srdce, svěřit se jim\nse svými frustrace a hovořit o osobních problémech. Nikdy\njsem nezažil, že by zklamali mou důvěru. Mnozí z nich zůstali mými důvěrnými přáteli dodnes. Ve sborech, kde se\npodobné vztahy rozvinout nepodařilo, jsem se často cítil\nČím déle jste pastorem, tím více se snažíte takové\nvztahy pěstovat. Postupem času se vytvoří důvěra, která ke\nsvému prohloubení potřebuje čas. S důvěrou přichází touha a ochota sdílet radosti i nesnáze. Důvěra je obousměrná\nsilnice umožňující nám navzájem si otevírat svá srdce.\nPokud jde o naše sborová přátelství, musíme být\nobezřetní a moudří. Ovšem i přesto, že někdy přátelství\nzklame a lidé nás zradí, tak jako se to stalo Ježíši, vyplatí se\nkvůli němu riskovat. Požehnání plynoucí z blízkého vztahu\ns jedenácti přáteli bohatě vyváží bolest, kterou nám přinese ztráta jednoho z nich.\ndruhou variantu. A i když se rozhodnou zůstat a bojovat,\ncítí se po bitvě natolik duševně vyčerpáni a duchovně vyprahlí, že rezignují na své posty, aby se mohli oni i jejich\nrodiny uzdravit ze zranění, jež si z boje odnesli. Jak v jednom, tak v druhém případě to může být Boží vůle pro jejich\nAť už je tomu tak či onak, blízcí přátelé, jež jim\npomohou konfliktem projít, pro ně budou mít nedozírnou\ncenu. Přátelé si postupem let mezi sebou budují důvěru,\na tak mohou pastoři sdílet své hluboké pocity bez obav\nz vyzrazení. Pokud znají své silné i slabé stránky, získávají\nlepší základ pro vzájemné povzbuzování i varování. Společná modlitba je léčivým balzámem, skutkem víry a pozitivním povzbuzením.\nKdyž jsem před pár lety procházel obdobím vyhoření, pomohly mi modlitby a péče drahých přátel tuto\nEvangelizace skrze přátelství je v mnoha sborech dominantním tématem, a to zaslouženě. Přátelské vztahy se\nsousedy a dalšími lidmi, kteří jsou Bohu vzdáleni, se mohou stát otevřenými dveřmi pro sdílení evangelia. Nedávno jsem slyšel o jednom pastorovi, do jehož sboru chodí už\ntéměř všichni lidé z jeho sousedství. Vztah s těmito lidmi\nzačal přinášet duchovní ovoce. Zároveň je také příkladem,\njak zasahovat lidské životy ne z pozice pastora, ale z pozice\nNa druhou stranu ale nepodmiňujeme své přátelství s těmi, kdo Ježíši neodevzdali svůj život, jejich kladnou\nodezvou na naše svědectví. Nejsou cílem, na nějž míříme\nevangeliem. Jsou našimi přáteli, které milujeme bez ohledu\nna jejich postoj k Bohu. I tak ale bude mezi nás vždy dopadat jistý stín, neboť „jaký může mít vztah světlo s temnotou?“ A „co mají věřící a nevěřící společné?“ (2K 6,14-15\n– B21). Pokud chybí sdílení duchovního vztahu, naše přátelství má určité limity.\nPřátelé v dobrých časech\nPokud vnímáme pozitivní vztahy jako Boží dar pro nás, budeme si jich nejenom vážit, ale budeme o ně rovněž i náležitě pečovat.\nPřátelé mimo službu a církev\nKdyž se nám ve službě daří, sbor je na tom duchovně dobře a když je zjevné, že naše mise dosahuje vytyčených cílů,\nmůžeme nabýt dojmu, že přátelé nejsou tak důležití. Užíváme si požehnání a úspěch. Ovšem i úspěch má svá úskalí.\nKdyž zakoušíme úspěch, potřebujeme přátele, kteří nám nastaví zrcadlo v okamžiku, kdy se začneme pyšně\nvychloubat, budeme mít tendenci k arogantnímu chování a\npocitům nepřemožitelnosti. Jako služebníci všichni do jednoho tvrdíme, že věříme ve zpětnou vazbu, ovšem jen do\nchvíle, kdy nám ji někdo začne poskytovat. V ten okamžik\nzačneme s obviňováním, dokonce i svých přátel, z toho, že\npřekračují svá práva.\nVzpomínám si, jak jsem četl o bývalém šampionovi\ntěžké váhy Riddicku Boweovi. Sotva svůj titul získal, už byl\nnucen pás šampiona těžké váhy obhajovat. V přípravě na\nzápas se mu ovšem dvakrát nevedlo. Příliš často chodil na\nvečírky, utrácel příliš mnoho peněz a k tréninku přistupoval lehkovážně. Jeho manažer se právem obával, že kvůli\nBoweho laxnímu přístupu ho příští vyzyvatel sesadí z trůnu šampiona. Prohlásil, že jeho zásadním problémem je,\nže nemá ve svém okolí nikoho, kdo by mu byl ochoten říct\n„ne“. Bowe nakonec zápas prohrál a o titul šampiona přišel.\nKdyž zakoušíme úspěch, potřebujeme přátele, kteří nám\nnastaví zrcadlo v okamžiku, kdy se začneme pyšně vychloubat, budeme mít tendenci k arogantnímu chování\na pocitům nepřemožitelnosti.\nJen málokteří z nás, pokud vůbec někdo, jsme dlouhodobě\núspěšní, aniž bychom čerpali posilu a podporu z těsných\nPřátelé v těžkých dobách\nPokud nemáme silné, spolehlivé a důvěryhodné přátele,\nkdo nám pomůže projít těžkými časy? S kým budeme mluvit o svých bolestech, frustracích a obavách? Každý služebník zakouší boje a bolest. A neměl by jimi procházet sám.\nNěkteří pastoři jsou natolik otřeseni protivenstvím a tak šokováni nečekanými problémy, že se službou\nkončí. Pokud si mají vybrat mezi bojem a ústupem, volí\nMy všichni potřebujeme mít ve svém okolí někoho, kdo je\nochoten říct nám „ne“. Nemusí se nám to líbit, nicméně po-\ntřebujeme přátele, kteří prověří naše postoje, skutky, rozhodnutí a nasměrování. Naši přátelé nám poskytují zpětnou vazbu ne proto, že by nás neměli rádi, ale právě proto,\nže nás rádi mají. Mohou nám zabránit v jednání, které by\nv konečném důsledku vedlo k našemu pádu.\nnout Bůh a změnit naše postoje, přizpůsobit náš způsob\nuvažování a dopřát nám nový pohled na věc. V jiných případech je na nás, abychom iniciovali nějaké kroky, chopili\nse příležitostí a zbavili se strachu. Ti, kdo se nevypořádají\ns příčinami izolace a nevybudují si silné vztahy, čelí neradostným vyhlídkám na budoucnost prožívanou v oddělení\na osamění. Avšak ti, kteří po léta svá přátelství rozvíjejí, si\nbudou užívat tepla a bezpečí, které jim tyto vztahy skýtají.\nIzolace ve službě\ndlouhodobou službu a pro naše rodiny, proč žijí někteří\nslužebníci v relativní izolaci?\nGeografie. Někteří služebníci si izolaci nevybrali, jsou však vzdáleni od druhých kvůli zeměpisné poloze.\nPastoři, kteří žijí na venkově, to ke svým dobrým přátelům\nmají možná daleko. Mohou dokonale využívat sociální sítě,\naby udrželi kontakt se světem, nic však nenahradí posezení\ntváří v tvář. Musí věnovat větší úsilí tomu, aby si udrželi\nvztahy, které jsou na jednu stranu vyčerpávající, ale stejně\ntak i povzbuzující.\nNejistota. Vzhledem k tomu, že jsem sám bojoval\ns nesmělostí, snažil jsem se pochopit tuto formu nejistoty. Dospěl jsem k závěru, ať už správnému či chybnému, že\njádrem nesmělosti je pýcha. Příliš se starám o to, jestli mě\nlidé přijmou nebo odmítnou. Nesmělost souvisí pouze se\nmnou samotným. Místo toho, abych přemýšlel, jak mohu\nmilovat druhé a sloužit jim, přemýšlím o tom, jak na mne\nzareagují. Nejistota tak může vést k izolaci.\nNezávislost. Postoj „já nikoho nepotřebuji“ je samozřejmě chybný. Pokud mu ale služebník podlehne, nikdy\nnebude mít mnoho blízkých přátel. Bude pyšný na to, čeho\nje schopen dosáhnout bez cizí pomoci. Tímto postojem jako\nby dával najevo, jaké má Bůh štěstí, že je dotyčný služebník\nna Boží straně. Ovšem právě z tohoto postoje nezávislosti se často rodí vzpoura proti autoritě, jež nás odcizuje od\ntěch, kdo by měli být našimi silnými vztahovými spojenci.\nStrach. Strach způsobuje, že si od lidí udržujeme\nodstup. „Kdyby mě skutečně znali, nemohli by mě mít rádi.“\nPokud nás v minulosti někdo zranil, bojíme se blízkých\nvztahů, abychom podobné zranění neprožili znovu.\nSkryté chyby/hříchy. Všichni máme charakterové\nvady, ovšem někteří lidé své osobní problémy drží v tajnosti. Může se jednat o noční sledování pornografie či hrubé zacházení s partnerem. Může to být chaos ve financích\nnebo vysilující zlozvyky. Tato tajemství nám brání v budování takových přátelství, která by stála na otevřenosti a\nČas. Diáře vládnou našim životům a k budování\na zachování přátelství je zapotřebí čas. Dostali jsme se do\nnedobrovolné pasti nabitých programů, které nám brání\nv cílevědomém rozvíjení přátelských vztahů. Čekáme, až\nse iniciativy chopí naši přátelé, místo abychom budování\npřátelství učinili součástí našich vlastních rozvrhů.\nNejedná se přitom o nezdolatelné překážky. Jsme\nschopni je překonat. V některých případech musí zasáh-\nWARREN D. BULLOCK, D. Min. je výkonným presbyterem\nústřední rady Assemblies of God a bývalým pastorem sboru\nNorthwest Family Church v Auburnu ve státě Washington.\nPříběh Davida a Jónatana je klasickým příkladem vztahu,\njenž prošel ohněm protivenství. První Samuelova zaznamenává některé atributy i projevy jejich přátelství.\nByli jednoho ducha (18,1). Jednalo se o proces. Jejich srdce\nPřestali usilovat o vlastní prospěch a nahradili jej láskou\n(18,1). Jónatan miloval Davida jako sám sebe, a to i přesto,\nže David byl místo něj pomazán za budoucího krále.\nUzavřeli mezi sebou smlouvu (18,3). Tento slib přátelství je\nk sobě navzájem připoutal.\nJónatan Davida varoval, že mu Saul usiluje o život (19,1-3;\n20,35-40). I když byl Saul Jónatanovým otcem a izraelským\nkrálem, Jónatan zmařil Saulovy plány na Davidovu likvidaci.\nJónatan bránil Davida před svým otcem Saulem (20,32-33).\nRmoutilo jej, že se Saul chová k Davidovi nespravedlivě.\nDavid po Jónatanově smrti převelice truchlil (2S 1,25-26).\nLáska nevyhnutelně přináší bolest ze ztráty. Milování někoho jiného ovšem za tuto bolest stojí.\nDavid pamatoval po Jónatanově smrti na jeho rodinu (1S\n20,15.42; 2S 9,1,11). David dovolil Mefíbóšetovi, Jónatanovu synovi, aby jedl u jeho stolu spolu s ostatními královskými syny. Učinil tak kvůli Jónatanovi.\nWARREN D. BULLOCK, D. Min.\nKOMPLETNÍ LETNIČNÍ SÉRIE\nAčkoli je mluvení v jazycích pro mnohé letniční velmi ceněnou\nzkušeností, nevyjadřuje plně, co znamená být letničním. A to ani\nv oblasti zkušenosti, ani doktrinálně. Být letničním je mnohem více.\nTa definice se stala příliš úzkou. Letniční i neletniční křesťané musí\nopětovně prozkoumat a znovu definovat, co to znamená být letničním.\nCílem této série je znovu se podívat, jak Bible definuje význam Letnic,\na tedy i výraz letniční. Jaké jsou kořeny tohoto slova? Jaké zkušenosti\nmohou být předobrazem odkazujícím na skutečnou šíři a hloubku\ntohoto konceptu? Jaké jsou důsledky těchto zkušeností? Jak Bible hovoří\no životě těch, kdo byli pokřtěni v Duchu svatém a o jejich záměrech?\nVzhledem k tomu, že jsem učitel, dovolte mi představit jeden\nakademický termín. Je jím výraz pneumatologie. Pneumatologie je\nstudium a nauka o Duchu svatém. Možná vás překvapí, když řeknu, že\ni jiné než letniční církve mají svou pneumatologii. Jejich nauka o Duchu\nsvatém je dokonce ještě známější, než je ta letniční. Tato kapitola se\npokusí částečně představit letniční pneumatologii, definovat pojem\nkřest v Duchu svatém a popsat život v Duchu, v němž jde o víc než\npouze o mluvení v jazycích. Doufám, že se vám tato cesta bude líbit.\nzmínka v Lv 23,9-14).1\nNásledně se v souvislosti s tímto svátkem začalo\npoužívat i označení Letnice. Toto slovo znamená „padesát“.\nKdyž vynásobíme sedm dní v týdnu sedmi týdny, dojdeme\nk číslu 49 dní. Tato slavnost se slavila následující čili\npadesátý den. Tyndalův biblický slovník definuje Letnice\njako: „Slovo odvozené z řeckého výrazu pentekoste\n(„padesátý“), jenž označoval slavnost pořádanou padesátý\nden po Velikonocích. Ve Starém zákoně se o tomto festivalu\noznačovaném v judaismu šavu’oth (týdny) hovoří jako o\nslavnosti týdnů (Ex 34,22; Dt 16,10), neboť se konal sedm\ntýdnů po Velikonocích.“2\nPokud hovoříme o Letnicích v Bibli, budou se naše\nmyšlenky s největší pravděpodobností upínat k událostem\nz druhé kapitoly knihy Skutků. Když církev slaví letniční\nneděli, zaměřuje svou pozornost na Ducha svatého, který\nsestoupil na sto dvacet oddaných učedníků shromážděných\nv horní místnosti. Není nejmenších pochyb o tom, že toto\nvylití Ducha svatého bylo klíčovým dnem nejenom pro\noněch sto dvacet lidí, ale rovněž pro město Jeruzalém\na vůbec církev obecně. Mnozí jej považují za den, kdy se\ncírkev zrodila. Ačkoli k podobným událostem ve stejný\nden v minulosti nikdy nedošlo, začal být termín Letnice už\njednou provždy spojován s událostmi tohoto konkrétního\ndne a je nutné říci, že po právu.\nJak tedy můžeme vidět, nesl tento svátek\nněkolikeré označení. Letnice byly rovněž známy jako\njeden ze tří poutních svátků. To znamená, že stejně jako\nv případě Velikonoc a svátku stánků se od židovské mužské\npopulace očekávalo, že dorazí do Jeruzaléma a osobně se\ndostaví do svatyně. To také vysvětluje ten veliký počet\npřespolních židovských návštěvníků ve druhé kapitole\nSkutků. Letnice (slavnost týdnů) se tedy vztahovaly ke\nžni. Zatímco se v rámci jiných svátků žádalo o odpuštění,\ncílem této slavnosti bylo radovat se ze žní. Předchozí\nsvátek, slavnost prvotin, byl také oslavou žně. Ovšem mezi\nprvotinami a Letnicemi bylo sklizeno několik částí úrody.\nVětšina plodin se sázela zároveň, měly však různou dobu\nzrání. Tyto dva svátky oslavovaly začátek sklízení úrody a\nnásledně počátek závěrečné sklizně. Prvotiny se slavily na\npočátku sklizně ječmene. Úroda ječmene dozrávala dříve\nnež ostatní druhy obilí a otevírala období žní. Posledním\ndruhem obilí, který dozrával zhruba o sedm týdnů později,\nbyla pšenice. Když dozrála i tato obilnina, odehrála se\nslavnost týdnů neboli Letnice. Používaly se při ní právě\nprvotiny z úrody pšenice (Ex 34,22). Slavností týdnů lidé\nvyjadřovali, že je Bůh opět požehnal a zasloužil si jejich\nPrvní zmínku o Letnicích v Bibli však nenajdeme ve\ndruhé kapitole Skutků, nýbrž ve Starém zákoně. Letnice\nbyly jedním ze sedmi svátků ustanovených Bohem, které\nměly děti Izraele každoročně slavit. Pokud jde o pořadí,\nv jakém tyto svátky probíhaly, jednalo se o Velikonoce,\nsvátek nekvašených chlebů, svátek prvotin, svátek týdnů\n(Letnice), svátek troubení na polnice, den smíření a svátek\nstánků. Každá z těchto slavností měla svůj konkrétní účel.\nLetnice byly svátkem žně. Smyslem Letnic bylo oslavit\nInstrukce ohledně způsobu slavení svátku Letnic\nbyly podrobné. Nejdříve měly být obětovány dva chleby.\nNa rozdíl od jiných chlebů předkládaných během obětí\nměly být upečeny z těsta obsahujícího kvas. Tato symbolika\nje zajímavá, neboť kvas obvykle reprezentoval hřích.\nOvšem vzhledem k tomu, že chléb byl upečen, nebyl již\nSvátek známý jako Letnice se pojí s vícerým\noznačením. Původně byl znám jako slavnost týdnů\n(Ex 34,22). Jakmile skončily Velikonoce, začali Izraelci\nodpočítávat sedm týdnů. A vzhledem k tomu, že týden má\nrovněž sedm dní, začal se v této souvislosti používat termín\n„týden týdnů“. Slavnost týdnů se tudíž slavila týden týdnů\nNásledovalo obětování deseti zvířat. Sedm z nich\nmělo být jednoročními beránky bez jakékoli vady. Dále\nměl být obětován mladý býk a dva berani. Nový Ungerův\nbiblický slovník naznačuje, že dodatečné instrukce byly\nTento svátek byl rovněž znám jako slavnost sklizně\n(Ex 23,16; 34,22). Jeho účelem tedy bylo slavit jej tehdy,\nkdyž byla shromážděna sklizená úroda z polí. Měl to být\nzcela zjevně čas radosti a díkuvzdání. Tento svátek byl také\nznám jako slavnost žně (Ex 23,16).\nPodle Mojžíšova nařízení se mělo v den Letnic\nkonat posvátné shromáždění a neměla se vykonávat\njakákoli práce; veškerá mužská populace, které to zdraví\numožňovalo, se měla dostavit do svatyně (pokud jim v tom\nnebránilo nějaké nařízení zákona), kde probíhaly zvláštní\noběti (Lv 23,15-22, Nu 28,26-31). Byly předkládány tyto\noběti: (1) ranní a večerní oběti s přídavnými oběťmi\na úlitbami; (2) oběť zápalná, při níž bylo obětováno sedm\nDalší označení, které se s tímto festivalem pojí,\nbyl den prvotin. Je to trochu neobvyklé, neboť svátek\nprvotin již existoval. Podle Tyndalova biblického slovníku\nmezi další označení patří ... den prvotin (Nu 28,26), neboť\nbyly Hospodinu předloženy dva bochníky chleba z čerstvě\numletého obilí (toto označení by se nemělo zaměňovat\ns obětováním prvotin na počátku období žně, o němž je\n1 ELWELL, W. A., COMFORT, P. W. ed. Tyndale Bible Dictionary,\nWheaton: Tyndale House Publishers, 2001, str. 1007.\n2 Tamtéž, str. 1007.\njednoročních beránků, jeden mladý býk a dva berani spolu\ns přídavnými oběťmi a úlitbami; (3) dva chleby z prvotin\nobilí, upečené ze dvou desetin éfy bílé mouky; (4) spolu\ns chleby pak kozla jakožto oběť za hřích a dva berany jako\noběť pokojnou. Chleby z prvotin s dvěma beránky (oběť\npokojná) byli zasvěceni Hospodinu máváním jakožto oběť\ndíků za žeň, jež byla v předcházejících sedmi týdnech\nDalší studium tématu mi konečně pravdu odhalilo. Sklizeň,\nna kterou se Letnice soustředily, byla ve skutečnosti\nzimní pšenice. Ječmen a pšenice spolu s několika dalšími\nobilninami se v Izraeli vysévají během období dešťů,\nkteré přichází v říjnu a listopadu. Během zimy pak tyto\nrostliny klíčí, zakoření a začnou růst. Ječmen dozrává\nrychleji, obvykle v dubnu a květnu. Zimní pšenici to trvá\ndéle a obvykle dozrává v druhé polovině května a v první\npůlce června. Slavnost Letnic byla oslavou počátku sklizně\nposlední úrody, zimní pšenice. Rád bych tuto skutečnost\nještě jednou zdůraznil. Začínala se sklízet závěrečná část\núrody obilí. Byl to opozdilec vysazený předcházejícího\nroku. Letnice byly počátkem té úplně poslední sklizně.\nPočkejte ale, kdy slavíme Letnice? Neslavíme\nje náhodou na jaře? Není letniční neděle padesát dní\npo Velikonocích? Nejsou Velikonoce na jaře? Máme\ntady zřejmě problém s kalendářem, že? Pokud se jedná\no slavnost žně, proč se slaví na konci jara nebo na začátku\nléta? O co tu jde?\nJak může tato skutečnost přispět k porozumění\nLetnic? Pokud je tento starozákonní svátek předobrazem\nnovozákonní události, co z toho vyplývá? Jen těžko se\nvyhneme faktu, že Letnice se soustředí na začátek poslední\nžně. Možná existují i další aspekty, tento je ovšem ústřední.\nPrávě tento koncept stojí za svátkem, jenž je\npředobrazem dne Letnic z druhé kapitoly Skutků. Tento\nprincip nám umožňuje učinit první krok k širšímu\npochopení Letnic. Být letniční tedy znamená být zapojen\ndo počátku závěrečné žně. V duchovním smyslu to\njednoznačně znamená žeň duší.\nPovažovali bychom za výsadu, kdybychom mohli\nbýt jedním z oněch sto dvaceti lidí v horní místnosti\nv den Letnic, kdy Bůh započal závěrečnou žeň duší. Rok\nza rokem poukazoval tento starozákonní svátek Letnic\nna počátek této konečné žně. Ježíš řekl během své služby\nsvým následovníkům: „Mnozí proroci a spravedliví toužili\nvidět, na co vy hledíte, ale neviděli, a slyšet, co vy slyšíte,\na neslyšeli“ (Mt 13,17). Kdo si myslíte, že toužil spatřit den\nLetnic? Mojžíš? David? Daniel? Oni tento svátek slavili,\na přesto zemřeli v naději, že se jednoho dne naplní. Jak\nby mohli tušit, že Bůh naplánoval začátek závěrečné žně\npadesát dní po ukřižování svého Syna? Velikonoce, pak\nPamatuji si na okamžik, kdy jsem si uvědomil, že\nroční období neodpovídá oslavám žní. Pokoušel jsem se\nnajít nějaké řešení. Bylo možné, že se v průběhu let data\nslavností posunula? Zprvu jsem si pomyslel, že se Izrael\nmožná nachází na jižní polokouli (tímto prosím všechny\nodborníky na zeměpis, aby ke mně byli shovívaví). Kdyby\ntomu tak bylo, vysvětlovalo by to ta pomýlená roční období.\nKdyž je jaro na severní polokouli, je na jižní polokouli\npodzim. A proto když my máme jaro, izraelité by sklízeli\nsvou podzimní úrodu. Řešením tedy bezpochyby bude\ntoto důmyslné vysvětlení. Avšak jediný pohled na glóbus\nmě ujistil, že opačné polokoule nejsou odpovědí. Izrael\nnaprosto jistě leží na polokouli severní. Leží na přibližně\nstejné rovnoběžce jako Arizona. Když je jaro tady, je jaro\ni v Izraeli. Letnice v Izraeli jsou jarním svátkem.\nZa druhé mě napadlo, že vzhledem k tomu, že Izrael\nleží v teplém podnebném pásu, museli židé začít se setím\nvelice brzy zkraje roku. Když jsem vyrůstal v americkém\nstátě Ohio, byl dnem, kdy nadobro skončily mrazy,\n10. květen. Od tohoto dne jsme mohli začít vysazovat věci\nna zahrádkách bez obav z toho, že by úrodu postihl či zničil\nmráz. A tak je tudíž možné, že v jižnějším podnebí den,\npo němž již nemrzne, přichází mnohem dříve. To by tím\npádem vysvětlovalo žeň na konci května či začátkem června.\nKonzultoval jsem tuto variantu s několika začínajícími\nfarmáři, kteří mi potvrdili, že by toto vysvětlení mohlo být\nnejpravděpodobnějším řešením. Bohužel, ani toto nebyla\nta správná odpověď.\n3 UNGER, M. F., HARRISON, R. K. ed. The New Unger’s Bible Dictionary,\nChicago: Moody Bible Institute of Chicago, 1988, str. 415.\nVyvstává zde ovšem další otázka: není tato\nzávěrečná žeň nějak dlouhá? Ano, je. Nikdo tehdy ani dnes\nby si nepomyslel, že závěrečná žeň duší potrvá dva tisíce\nlet. Nikdo, tedy kromě Boha. Jak pravdivá jsou Petrova\nslova: „Pán neotálí splnit svá zaslíbení, jak si to někteří\nvykládají, nýbrž má s námi trpělivost, protože si nepřeje,\naby někdo zahynul, ale chce, aby všichni dospěli k pokání“\n(2Pt 3,9). Pokud tento apoštol žil na počátku závěrečné\nžně, kam na časovou osu poslední žně lze tato slova vůbec\nzařadit? Není pochyb o tom, že jsme se přiblížili konci\nzávěrečné žně. Letniční by měli mít naléhavou potřebu\núčastnit se této žně duší. Letnice jsou počátkem poslední\nžně. Tak to je. Závěrečná sklizeň duší začala! Bez ohledu na\ndobu, která uběhla od událostí líčených v druhé kapitole\nSkutků, věčnost bezpochyby prokáže, že toto jsou poslední\ndny. A proto všichni ti, kteří si říkají letniční, by neměli\npouze mluvit jazyky; měli by být zapojeni do sklizně duší.\nMěli by aktivně lidi seznamovat s Ježíšem Kristem, svým\nPánem a Spasitelem. Letniční by měli pomáhat svým\nmístním sborům být sbory zaměřenými na získávání\nduší. Letniční by nějakým způsobem měli být zapojeni do\nnesení evangelia celému světu. Být kompletním letničním\nznamená usilovat o plné zapojení se do práce na Pánově\njak zásadní téma žeň je. Je to DNA letničního hnutí už od\njeho prvotních předobrazů v podobě starozákonních\nsvátků Letnic. Co kdyby reportér listu Washington Post\npopsal letniční sbory církve Assemblies of God jako lidi,\nkteří horlivě evangelizují? Byla by to pravda? Měla by to\nbýt pravda? Jednalo by se o biblickou definici letničních?\nVěřím, že ano. Věřím, že letniční mluví v jazycích, horlivě\nevangelizují a ještě něco dalšího.\nKompletní letniční by měl být do evangelizace\nzapojen přímo. Ano, Bible říká, že úřad evangelisty je\nzvláštním darem, který obdrželi někteří jedinci sloužící\njako vedoucí církve (Ef 4,11). Nicméně Petr chtěl, aby\nvšichni jeho čtenáři byli schopni a připraveni podat\nvysvětlení o své víře, kterou nosí ve svém srdci (1Pt 3,15).\nPavel pochválil své obrácené následovníky v Tesalonice,\nneboť se slovo Páně od nich rozeznělo po Makedonii a\nAcháji a na všech místech (1Te 1,8). Pokud by velké poslání\nbylo určeno jen jedenácti apoštolům, jak by se Boží slovo\nrozšířilo do celého světa a jaký by byl plán poté, co by\nzemřeli? Sklizeň duší je určena jak pro vedoucí, tak i laiky.\nKaždý věřící, a obzvláště ti, kteří se hlásí k letniční víře, by\nměl být osobně zapojen do díla hlásání evangelia.\nMARK WOOTTON, D. Min., je profesorem vyučujícím\no letničním vůdcovství na Evangel University. Sloužil jako\npastor, zakladatel nových sborů, profesor a administrátor\nTento článek byl převzat z publikace: Mark Wootton,\nTHE COMPLETE PENTECOSTAL More Than Just Tongues,\n(2010). Použito se svolením autora. Všechna práva\nPravý letniční věřící by měl být zapojen do\nevangelizace také nepřímo, to znamená, že by měl být\nnápomocen těm, kteří se podílejí na žni posledních\nčasů. Letniční by měli pomáhat svým místním sborům\nv nastartování a zachování jejich evangelizačního zaměření.\nMohou se modlit za duchovní zmocnění, vnímavost a\nochranu pro misionáře sloužící v nebezpečných koutech\nsvěta. Mohou získávat finance k zajištění vybavení,\nliteratury či prostředků potřebných k evangelizaci. Mohou\nzvát neobrácené, aby si poslechli kazatele vybaveného\nevangelizačním darem zmíněným výše. Kromě osobního\npřivádění lidí ke Kristu pravý letniční věřící nepřímo\npodporuje práci na žni na místní i globální úrovni.\nNení snad zajímavé, že jedním z hlavních přínosů\nzaslíbených věřícím, kteří přijmou křest v Duchu svatém,\nje moc ke svědectví? (Sk 1,8). Dělníkům pracujícím na žni\nposledních časů je poslán Pomocník (Duch svatý), jenž\njim pomáhá v jejich efektivitě při získávání duší. Dodává\nodvahu. Dodává moudrost. Přináší usvědčení nevěřícím. Učí\nnás, co říkat, když nám docházejí slova. Toto všechno jsou\nužitečná zaslíbení, která pomáhají Duchem naplněnému\n(letničnímu) věřícímu v jeho práci na duchovní sklizni.\n(Více se tímto tématem budu zabývat později.)\nTi, kdo se modlí v jazycích, ale nepodílejí se na\npřivádění lidí ke Kristu, nejsou plně letniční. Mohou být\nletničními na základě zúžené definice o mluvení v jazycích.\nPokud ale chtějí být letničními v plném rozsahu tak, jak\nnám to popisuje Bible, musí se podílet na sdílení dobré\nzprávy o Ježíši Kristu. Mám-li to vyjádřit jiným způsobem,\nletniční mají být ženci duší. A zatímco mnozí letniční budou\ns tímto výrokem plně souhlasit, jiní si vůbec neuvědomují,\nMŮJ OSUD V RUCE MÁŠ\nNašimi „osudy“ jsou nejrůznější události utvářející náš život. Bůh zformoval a ustanovil každou\njednu z nich. Když víme, že náš čas je v Božích rukou, vypůsobí to v nás trojí postoj:\na. Pokud by Bůh nevládl nade vším, nemohl by vládnout nad ničím. On však vládne nad všemi\nvěcmi, což zahrnuje i ty nejmenší detaily v životě jeho dětí.\nb. Bůh nedopustí zkoušky, aniž by nám spolu s nimi neudělil potřebnou milost k jejich překonání.\nNedopustí, abychom byli zraněni, aniž by nám spolu s tím nezajistil uzdravení našich ran.\nc. Na pocity se nelze spoléhat, neboť je ovlivňuje mnoho věcí – náš zdravotní stav, okolnosti a dokonce i počasí. Boží slovo je spolehlivé, neboť je nezávislé na všech okolních vlivech.\na. Stejně jako voják i křesťan poslouchá rozkazy svého nadřízeného. Známkou dobrého vojáka je\nodhodlání splnit všechny příkazy svého velitele.\nb. Podřízenost, kterou od nás Bůh žádá, nevyhlíží jako otrok přistupující se sehnutým hřbetem\nke svému krutému pánu, spíše jako dítě přicházející ke svému milujícímu otci. Když se naučíme\npodřizovat v malých věcech, pomůže nám to naučit se podřizovat ve věcech velkých.\na. Vzhledem k tomu, že jsou naše časy v Boží ruce, víme, že ať už budeme čelit jakýmkoli okolnostem, je naše konečné vítězství jisté.\nb. Jistota, s níž důvěřujeme Bohu, nám pomůže překonat zklamání z lidí. Pomůže nám prohloubit\nnáš růst a naši zralost v okamžicích, kdy taková zklamání prožíváme, a my se jimi nenecháme\nNaše důvěra v Pána roste tehdy, když se sytíme Božím slovem a dbáme na pravidelné modlitby.\nPokud Slovo a modlitby budeme zanedbávat, ohrožujeme tím budoucnost svého křesťanského\nživota. Boží slovo nám přináší nové pohledy na způsoby Božího působení a skýtá základ, na němž\nmůžeme budovat svou víru.\n* Ž 31,16 (B21)\nVá š n á z o r n á s z a j í m á .\nSvé reakce k časopisu zasílejte na [email protected]\nCopyright 2014 General Council of Assemblies\nof God in Life Publishers International\nVšechny biblické citáty jsou převzaty, není-li uvedeno jinak,\nz Českého ekumenického překladu (vydání z roku 2001).\nRozvoj kvalit mysli a srdce\nsmrt, mů ţe být ţivot velice matoucí.“ Tato zkušenost Adţána Čá poháněla k p raxi, která by mu u moţn ila objevit příčiny našeho světského utrpení a zdroj míru a svobody, který učil Buddha. Jak to ...\nje více na mnichy (aktivní společenství lesních mnišek existuje také), než na laiky. Ale Dharma, která se tu vyjadřuje, je bezprostřední a univerzální a vhodná pro každého z nás. Adžán Čá hovořil o...\nJasné a důvěryhodné předávání Božího slova v\nV souvislosti s tématem našeho dnešního čísla si vybavuji knihu, která se mi nedávno dostala do rukou. Jmenovala se Sermons That Shaped America a byl to vlastně okomentovaný soubor těch kázání, jež...\nCírkev si musí získat důvěru\nv hrobě, ale rozhodně je to něco, s čím nikdy nepočítal ani on, ani generace jezuitů po něm. Náhle to není papež, kdo jednotlivého jezuitu pověřuje náročným úkolem pro dobro církve, ale kolegium ka...\nFidesz, v němž Romy nazval „zvířaty“, „nezpůsobilými žít mezi lidskými bytostmi“.7 Strana Fidesz tento výrok kritizovala pouze velmi omezeně. 8 Některá prohlášení úředníků EU také naznačují, že Rom...\nDuchovní boj - Enrichment Journal\nna „základní úrovni“ v podobě zbavování posedlosti jednotlivce, anebo na „strategické úrovni“ v podobě vymítání „teritoriálních duchů.“ Další chybou je omezení duchovního boje na vymítání, „svazov...\nPASCENDI DOMINICI GREGIS Encyklika sv. Pia X. O modernismu