Proroci mají provokovat\nNikdo se nedostane tak daleko za oponu jako kněz, říká Tomáš Halík\nKdyž jsme spolu mluvili před čtyřmi lety také v rámci novinového rozhovoru, podotkl katolický kněz, filosof, terapeut, prof. University Karlovy a prezident Křesťanské akademie Tomáš Halík, že si nikdy nedá vzít radost ze svobody, když už se jí konečně dočkal. Že se tváří v tvář vývoji ve společnosti i církvi, který ho opakovaně naplňuje obavami, nedá otrávit.\nTrvají - tohle vaše předsevzetí i vaše obavy z vývoje - dál? Trvá obé, neměním tak rychle svoje postoje. Snažím se spojit vášnivou lásku ke svobodě i se všemi jejími riziky a neideologické, reálné, kritické vnímání každodenní skutečnosti. Což se nevztahuje jen na politiku, to je celkové zaměření, které vyplývá z mé životní filosofie a víry. Nejzávažnějším sdělením bible je, že Bůh povolal člověka ke svobodě a nikdy mu neodňal tento svůj dar, i když věděl, jak jej člověk bude neustále znevažovat a karikovat. Zároveň mu však ukazuje, že svoboda není libovůle, nýbrž náročný, zodpovědný úkol, prostor ke konání dobra, o něž je třeba se prát i s vlastními pokušeními volit si levnější cestu. Kdybych se měl vrátit zpátky k hodnocení českého dneška, znovu bych vyjádřil vděčnost za prostor politické svobody a zároveň rostoucí znepokojení nad tím, jak s ním v tolika případech nezodpovědně a nezrale nakládáme.\nObčanská společnost se v českých poměrech klube pořád velmi těžce. Vidíte nějaký praktický způsob, jak jí pomoci? Mnoho lidí se nenaučilo zacházet s demokratickými vymoženostmi. Opakovaně se mi stává, zvlášť na venkově, že po mně lidí chtějí, abych využil známostí s vrcholnými politiky a přimluvil se za řešení jejich komunálních problémů. Nedovedu posoudit, zda tato praxe spoléhat spíš na různé protekce než využívat své poslance a volat je k odpovědnosti přežívá z totality nebo pramení ze špatných zkušeností s novou polistopadovou garniturou. Řada lidí své zástupce na různých úrovních vůbec nezná. Je tu sice mnoho spolků a pracuje v nich plno obětavých lidí, ale jejich činnosti nevyšel stát dostatečně vstříc třeba svou daňovou politikou. A pak - tyto jevy by bylo třeba jednak v médiích, jednak slovy i činy politiků trvale povzbuzovat. Místo toho se nejsledovanější média řídí zásadou "dobré zprávy - žádné zprávy" a politik, který byl po léta v této zemi nejmocnější, měl rudo před očima, když slyšel pojem "občanská společnost". Už léta pravidelně jezdím do nejrůznějších koutů republiky přednášet a besedovat. Ať je původní téma jakékoliv, vždy hovor sklouzne na stav a perspektivy společnosti. A právě o tom je třeba hovořit takhle přímo, naslouchat lidem, vystavit se jejich otázkám, argumentovat, vysvětlovat, povzbuzovat k vnímání souvislostí, čelit hospodským frázím a "blbým náladám". Nemyslím, že by nějaká instituce - a to se týká i církví - měla v kapse hotová řešení, změna společenského klimatu musí opravdu vzejít "zdola" a člověk jako já může nanejvýš asistovat při porodu nápadů v debatách, iniciovat taková setkání a odhánět jedovaté mouchy předsudků a myšlenkových zkratek.\nŘíkává se, že v novověku začali roli kněží nahrazovat intelektuálové. Nebo, že jim ji zkusili ukrást, aby sami mohli ovlivňovat, řídit, případně spasit společnost. Jaký je vlastně rozdíl mezi knězem a intelektuálem? Jistě, patriarchální role kněze jako nejvzdělanějšího a nejinformovanějšího člověka v obci a jako správce instituce, integrující veškerý společenský život v daném místě, zanikla s agrárně-feudální stavovskou společností. Bylo by směšné ji dnes hrát. Ale také role jeho nástupce, osvíceneckého intelektuála - buditele, je už dávno minulostí: jejím posledním reliktem byli patrně levicoví intelektuálové 60. let. Dnes je nahradili manažeři, komunikující víc s počítačem než s člověkem, mediální opinion-mejkři a trenéři politických hvězd. Víc než rozdíl mezi knězem a intelektuálem mne zajímá Patočkou nastíněný ostrý rozdíl mezi intelektuálem a duchovním člověkem. Znám bohužel dost kněží, které bych vůbec nenazval "duchovními lidmi" ve smyslu Patočkově, kněží, kteří jsou spíše jen intelektuály nebo sociálními pracovníky či hůř, profesionálními obřadníky nebo byrokraty církevního aparátu. Ovšem leckdy ke kvalitě duchovního člověka dozraje někdo, kdo zastává profesi intelektuála nebo jiný, který patří k jiné sociální skupině.V pozdním Patočkově díle je duchovním člověkem nazván ten, kdo prošel nejzávažnější dějinnou zkušeností naší doby, "otřesením jistot světa dne" - hodnot civilizace, postavené na moci rozumu a "vědotechniky". Je to ten, kdo zakusil, jak je náš život "vykloněn do noci nebytí", kdo stanul tváří v tvář nicotě a pokušení nihilismu a tam uslyšel "hlas bytí" a stal se "člověkem svědomí". Ona "solidarita otřesených", k níž Patočka vyzývá, je něco zcela jiného než namyšlené elitářství těch, kdo by na základě ideologických projektů chtěli měnit svět, aniž prošli proměnou svého srdce.\nCo si tedy má počít kněz ve světě opinion-mejkrů? Pokud jde o poslání kněze, v tom mě před lety velmi oslovil drobný text Karla Rahnera "Muž s probodeným srdcem". Podle Rahnera se věrohodným knězem stane jen ten, kdo se podobně jako Ježíš nechá vnitřně zasáhnout tragikou a bolestmi světa, kdo vejde do zkušenosti Ježíšova kříže, vyjádřené výkřikem "Bože můj, proč jsi mne opustil." Jen tak bude něčím jiným než zákoníkem a farizejem, ideologem, byrokratem či obřadníkem, bude svědkem pravdy, "martyrem". Možná, že oba texty nereprodukuji přesně, protože jsem o nich hodně meditoval, možná jsem do nich hodně promítl ze zkušenosti doby, kdy jsem hledal své místo na světě a dnes se tyto myšlenky zdají příliš patetické. Něco jiného je sociální role kněze, ta bude mít v blízké budoucnosti asi hodně variant podle potřeb prostředí, v němž budou kněží sloužit; ale vnitřní stránka věci, ta spiritualita kněžského poslání by asi nikdy neměla postrádat rys prorocké provokace, nekonformity s tím, jak "se žije ve světě" a naopak solidarity s těmi "otřesenými" a hledajícími, kteří se nespokojují s bůžky na trhu světa, ale ani s opakováním katechismových pouček, nýbrž mají "nepokojné srdce", jak o něm mluvil svatý Augustin. A pak je ještě jedna věc, na kterou se často zapomíná. Katolický kněz sdílí s protestantskými pastory úkol kázat evangelium, ale má ještě něco specifického: je také zpovědník. Krátce před svěcením mi řekl muž, který mne připravoval: "Nikdo není lidem tak blízko jako kněz." Je to pravda. Po dvaceti letech kněžství, během nichž mi už několik tisíc lidí dalo nahlédnout do těch nejsoukromějších koutů svého srdce a osudu, mohu říci, že v žádném jiném povolání bych neudělal tak rozsáhlou a důkladnou zkušenost s "člověčinou". Mohu to srovnat i se svou dřívější prací psychoterapeuta, kdy mou ordinací prošlo za šest let mnoho set pacientů, závislých na alkoholu a jiných drogách - kněz je pozván ještě hlouběji za oponu všech iluzí a ideologických schémat. Vzhledem k této zkušenosti mi těžko někdo nasadí brýle mámení, co se týče lidských povah a lidských srdcí. A kněz má k dispozici léky, jimiž medicína ani psychoterapie nedisponuje. Pokud se kněží budou věnovat především této práci, duchovnímu doprovázení, pak se nebudou muset bát, že je někdo učiní zbytečnými.\nCo si myslíte o vlivu filosofů, nebo vůbec intelektuálů na veřejný a politický život? Mají na něj díky své kvalifikaci právo? Budou vždy "kabinetní" a "katedroví" filosofové a vědci, jejichž svět se téměř neprotíná s veřejným děním a bylo by kontraproduktivní vtahovat je do něj. Ale na druhé straně nelze vykopat příkop mezi vzdělanci a politiky. Jistě jde také o to, aby opravdu vzdělaní lidé obohacovali politický život. Jako poradci nebo kritici profesionálních politiků, nebo dokonce přímo v politické funkci. Odtrženost politiky od světa vzdělanosti a hlubšího myšlení na naší politické scéně bije bolestně do očí. Přesto typ "angažovaného sociálního kritika" ve stylu osvícenectví a evropské intelektuální levice nevidím jako jediný či ideální příklad společenské angažovanosti vzdělance"; tento typ často propadá pokušení ideologičnosti a tomu, co Bělohradský trefně nazývá "morální kýč". I zde se mi stýská po tiché přítomnosti těch, které Patočka nazval duchovními lidmi. Duchovní člověk vnáší do světa více než plody svých aktivit; už jeho samotná existence je chtějnechtěj poukazem k oné rovině, která pro některé znamená osvobozující přesah každodenní banality a jiné z téhož důvodu dráždí a provokuje. Možná, že by k Patočkovu rozlišení intelektuála a duchovního člověka bylo možno přiřadit rozlišení, k němuž dospěl Čapek v jednom ze svých apokryfů: "intelektuál" je chytrý, avšak duchovní člověk je moudrý. Čapek říká, že chytrost je vloha a dovednost, avšak moudrost je ctnost. Je jistě potěšující, potkáme-li v politice chytré lidi. Ale existují úkoly a zodpovědnosti, které lze podle mého názoru svěřit jen těm, kdo mají alespoň zrnko ještě jiné kvality, totiž moudrosti.\nSoučasný nejvyšší představitel katolické církve papež Jan Pavel II. vystupuje opakovaně s jednoznačným odsudkem potratů a eutanázie. Je to moudré? Může s ním katolík nesouhlasit? Kdybyste sledovala širokou škálu katolického tisku, došla byste možná k překvapivému zjištění, že v dnešní církvi vyžaduje víc odvahy a nonkonformity s papežem souhlasit než nesouhlasit. "Progresisté" ho odsuzují jako zpátečníka, extrémní tradicionalisté mu nemohou odpustit zejména jeho ekumenismus a otevřenost vůči nekřesťanským náboženstvím; vulgární katolicismus, tj. proud, který nebere na vědomí realitu sekularizovaného světa a vyjadřuje se tak, jako by adresátem zvěsti byla agrárně-feudální společnost) se k němu sice verbálně horoucně hlásí a pěstuje dokonce jakýsi kult papeže, aniž by zpravidla znal jeho myšlenky. Sekulární média ho stereotypně spojují s kontroverzními tématy sexuální morálky, celibátu a církevní kázně a zcela ignorují jeho daleko centrálnější a skutečně přínosné myšlenky. Abych se nevyhýbal vaší otázce: ve věci obhajoby nedotknutelnosti lidského života od okamžiku početí až po přirozenou smrt naprosto sdílím papežův postoj, a to ne jen z nějaké formální poslušnosti, nýbrž je to moje upřímné přesvědčení. Zejména bych se bránil jakékoliv formě legalizace eutanázie. Patřím k těm, kdo považují konflikt mezi generacemi za jeden z nejnebezpečnějších motivů přicházejícího milénia; a právě eutanázie by se mohla stát strašlivou zbraní v rukou těch, kdo by viděli ve starých a nemocných lidech přílišnou zátěž pro ono malé množství ekonomicky i jinak zdatných lidí, kterým připadne povinnost postarat se o stále větší počet starých lidí.\nCestujete, docela nedávno jste se vrátil z Egypta. předtím jste navštívil Indii, Japonsko, Izrael. S jakým cílem? Snažím se prakticky o to, čemu jsem se v uplynulých letech intenzivně věnoval teoreticky - o mezináboženský dialog. V Egyptě jsem navštívil univerzitu Al Azhar, která je od 10.století hlavním intelektuálním centrem sunitského islámu, setkal jsem se s velkým imámem šejchem Muhammedem Tantavim, s islámskými intelektuály a duchovními a také s představiteli koptských křesťanů. Právě dialog s islámem je vzhledem k jeho politickým konotacím aktuálnější, ale taky mnohem obtížnější než příjemné rozhovory, které jsem loni v létě vedl s mnichy v japonských buddhistických klášteřích. Islám prožívá celosvětově velký rozmach a vůči Západu cítí často pohrdání: vidím v nás příslušníky kultury, která ztratila víru ve vlastní náboženství a tím se propadla do morální krize a nemá už co nabídnout. Ideály postmoderny, multikulturalismu a globalizace muslimové odmítají jako lstivou verzi západní touhy vnutit světu svou dominanci, svůj relativismus a dekadenci. V tom by si asi rozuměli s našimi křesťanskými fundamentalisty, ale já bych nechtěl za potřebné sblížení s islámem zaplatit ztrátou kontaktu se sekulárním světem a spiritualitami i za hranicemi tradičních monoteistických náboženství.\nCo si od mezináboženského dialogu slibujete především? Považuju ho za klíčový pro nadcházející tisíciletí. V reakci na unifikující tendence globalizace nabudou náboženství na důležitosti jako hlavní nositelé skupinové a národní identity. To ovšem může také znamenat posílení fundamentalismu a fanatismu, náboženství mohou být použita v etnických a politických konfliktech. Mohou spory radikalizovat, ale stejně tak dobře, podaří-li se pokusy o mezináboženský dialog, jsou schopna stavět mosty mezi kulturami, mírnit nacionalistické tendence, relativizovat sociální hranice, tvořit příznivé psychologické předpolí pro politická a ekonomická jednání. Vezměte si třeba přínos křesťanů v česko-německých vztazích. Nějaké univerzální supernáboženství odmítám jako utopii, která by plodila jen banální sekty; umělé stírání rozdílů by nevedlo ke vzájemnému obohacení, nýbrž ke zchudnutí. Přesto existuje alternativa nejen k modelu konfrontace a nepřátelství, ale také k modelu pouhé lacině zdvořilé tolerance. Věřím na model dialogu a spolupráce při zachování a respektování plurality a bohatosti jednotlivých tradic.\nVěříte v takové pozitivní jevy a zatím se každý den děsíme nových zpráv z Jugoslávie. Jak hodnotíte nastalý zlom v uplatňování mezinárodní politiky, totiž střet hájení lidských práv s narušováním státní suverenity? Kosovská krize nastoluje řadu témat. Patří k nim i nutnost nově promyslet systém mezinárodního práva a fungování institucionálních garancí míru a dodržování lidských práv. Ukázala se naprostá bezzubost Rady bezpečnosti OSN, vytvořené na základě už neexistujícího rozložení politických sil, především vlastnictví nukleárních zbraní. Až do změny bipolární rovnováhy politických sil v roce 1989 vykládaly mezinárodní právo supervelmoci. Pak se tento systém ocitl ve vakuu. Jednoznačně podporuji nelehké, ale velmi odpovědné rozhodnutí NATO užít k zastavení genocidy - když ztroskotaly všechny mírové pokusy - vojenskou sílu. Zaútočit proti vojenským objektům režimu, který vede vyhlazovací válku vůči početné části svých obyvatel. Souhlasím také s tím, že NATO postavilo obranu lidských práv nad princip dodržování zásady respektovat "státní svrchovanost" za každou cenu, tedy že v tomto extrémním případě dalo přednost "přirozenému právu" nad "pozitivním právem". Je to ovšem precedens a zaslouží včas důkladnou expertízu z hlediska filosofie práva. Sledoval jsem multikulturální debatu nad Deklarací lidských práv. Je obviňována z kulturního šovinismu, stranění judeokřesťanským západním hodnotám před hodnotami asijskými a africkými. Při současném zvýšeném sebevědomí mimevropských kultur a lpění Ameriky na principu "politické korektnosti" a ochraně práv menšin nebude lehké najít společnou bázi pro nový systém mezinárodního práva a pro radikální reformu institucí, které by měly dbát o prevenci a o řešení mezinárodních konfliktů a případů porušování základních lidských práv. I tady vidím naléhavé úkoly mezináboženského a mezikulturního dialogu.\nCo jsou dnes základní úkoly církve? Základní poslání církve je v hlavních rysech stále stejné, i když je občas třeba vzhledem k dějinné situaci něco, na co okolní svět právě nejvíc zapomíná, zvláště zdůraznit. Pak církev také občas musí suplovat nějakou společenskou úlohu, která sice nutně nevyplývá z její podstaty, ale která je projevem její odpovědnosti za svět, do něhož byla postavena - ať už je to zprostředkování antické kultury "barbarům", kteří ovládli římskou říši nebo politická opozice za totalitních režimů. Základním úkolem církve od jejího založení až do skonání světa je evangelizace - to neznamená jen slovně hlásat evangelium, nýbrž snažit se je vtělovat do žité kultury, stylu života a myšlení lidí. Má zároveň napodobovat Krista, který "chodil, dobře čině" - prostě pomáhat všem, kteří jsou v jakékoli duchovní, psychické, mravní, tělesné či sociální bídě, bez rozdílu věr, ras a politického přesvědčení. Církev také zdědila úlohu biblických proroků: musí se umět zastat chudých a utlačovaných, ozvat se vůči mocným, když by si chtěli hrát na bohy a znásilňovat lidská práva a svobodu svědomí, musí hájit důstojnost lidské osoby a lidského života, a to od okamžiku početí až po smrt. Má učit, že příroda je Boží stvoření, za něž jsme zodpovědní, ne "materiál", který máme bezohledně kořistit. Má hlásat a šířit milosrdenství, soucit a odpuštění tam, kde hrozí duch pomsty a slepé nenávisti a má připomínat mravní odpovědnost tam, kde se viny bagatelizují. Má hlasitě říkat, že žena je především rovnoprávná lidská bytost, ne předmět vybavený pohlavními znaky, reklamní objekt či konzumní zboží. Má opakovat, že sex je nádherný Boží dar a nikoliv nezávazný sport či forma uvolňování ze stresu; že nejkrásněji kvete ve věrném vztahu muže a ženy, kteří spolu dokáží jít celým životem a mají odvahu do tohoto světa plodit děti a pořádně se o ně starat. Tyto základní pravdy totiž už téměř nikdo jiný než právě církev neříká, a církev musí mít odvahu je - ovšem také s vkusem a lidsky srozumitelně - říkat dál, byť za to bude zesměšňovaná a políčkovaná těmi, kteří vydělávají balíky peněz na šíření "kultury" se zcela opačným hodnotovým znaménkem: povol svým pudům, na nic se neohlížej, konzumuj, urvi co můžeš. Ano, to má církev dělat, a přitom má žasnout, že Kristus nesvěřil tuto náročnou úlohu andělům ani pouze světcům, ale právě jí, která je společenstvím obyčejných, chybujících a hříšných lidí a záleželo mu na tom tak, že riskoval tím všechny skandály, které církev v dějinách udělala a nepochybně ještě udělá.\nČím to je, že je dnes v Čechách tak málo katolíků? Ano, to je jedno z největších tajemství českých dějin. K nám křesťanství nepřišlo ohněm a mečem, nýbrž pokojně, cestou vysoké duchovní a mravní kultury, u kolébky českého křesťanství stojí nádherné postavy evropského formátu jako Cyril a Metoděj, Václav, Vojtěch, později tu najdete Anežku, Milíče - a v každém století až podnes dala církev českému národu nádherné lidi, na které může být hrdý. Dnes Česká republika soutěží s Lotyšskem a bývalou NDR o čestný titul nejateističtější země naší planety. Ale já bych spíš řekl "nábožensky nejzanedbanější" země . Dokážu si totiž vážit ateisty, který dojde ke svému přesvědčení po dlouhém a poctivém hledání a vnitřních "zápasech s Bohem", znám pár takových ateistů a věřím, že je i Bůh sám respektuje a třeba až za branou smrti je příjemně překvapí svou láskou. Ale nedokážu si vážit "stádního ateismu" lidí, kteří toho o Bohu a náboženství vědí tolik co Hurvínek o atomové fyzice a náboženství je pro ně vyřízená věc, aniž se někdy obtěžovali si klást podstatné životní otázky. Já vím, že "bylo málo příležitosti", ale nelze všechno jen házet na komunistický režim, i když ten se právě v Čechách pokusil nejtvrdší represí udělat experiment "totální ateizace". Jistě, že jsou tu dějinné kořeny, Hus, kruciaty, násilná rekatolizace: s žádný evropským národem nemá církev tak zatížený účet a já jsem rád, že to v posledních letech dokonce ústy papeže i ústy tří pražských arcibiskupů přiznala a s pokáním vyznala. Ovšem víc než historická fakta sama - protože dějinná skutečnost má vždy dvě stránky - sehrála roli jejich ideologická interpretace, která - když se v minulém století tvořila ideologie českého nacionalismu proti "katolickému" Rakousku - vyzvedla z dějin českého katolictví jen to špatné a potlačila ty světlé stránky. Tenhle zjednodušený obraz katolictví straší v národním povědomí dosud a já se jen snažím krotit katolíky, aby proti "černé legendě" nešířili podobně jednostrannou "růžovou legendu" (proti Mahlerovi Mráček), nýbrž abychom už konečně měli odvahu podívat se na české dějiny bez ideologických brýlí, padni komu padni. Ale přes toto všechno nelze říci, že by "Češi neměli rádi katolíky". V naší národní kultuře od Němcové podnes - vezměte si třeba báječný film - dle mého názoru nejlepší český film druhé poloviny dvacátého století - Zapomenuté světlo nebo třeba fotografie Jindřicha Streita - je spontánně tolik "katolických" motivů, že se člověk nestačí divit. A mnozí katolíci, kteří překročili stereotyp "mnichů roty líné" si získali srdce národa daleko za hranicemi církve, vzpomeňme na arcibiskupy Berana a Tomáška, na Josefa Zvěřinu, Václava Malého a další. Víte, když se někdy zeptáte lidí, kteří bezmyšlenkovitě opakují šablony o zlé církvi, zda své tvrzení mohou doložit nějakou osobní zkušeností, často upadnou do rozpaků a naopak často přiznají, že znají řadu pěkných křesťanských rodin, setkali se s obětavostí řeholních sestřiček v nemocnici atd.\nJaký je vztah víry a postmoderny? V jedné podstatné věci získala víra právě v postmoderní době daleko větší prostor, než měla dřív. Zatímco ve středověku se náboženství snažilo poručníkovat vědě a filozofii, po celý novověk zas panoval opačný extrém: předsudek, že jedinou legitimní cestou k pravdě je věda, která vysvětlí a postupně nahradí vše ostatní. Toto přesvědčení nakonec škodilo i samotné vědě, protože z ní dělalo náhražkové náboženství se specifickými dogmaty (dogmatizoval se třeba mýtus neustálého pokroku) a brzdilo radikální změny vědeckých paradigmat. Dnes je věda daleko skromnější ve svých nárocích na pravdu než v době Galileiho, ví, že není říší posledních pravd, nýbrž proudem hypotéz a že není konkurentem náboženství a filozofie, nýbrž může v nich najít užitečné partnery k dialogu. A to platí obráceně i o vztahu náboženství k vědě a filozofii. Postmoderna je cenná poznáním, že pravdu nemůžeme nahlédnout z jednoho kouta. Proto vedle sebe klidně existují pohledy vědecké, umělecké, náboženské a nespočet dalších "verzí světa". Teď jde o to - a o to se třeba přeme s kolegou Bělohradským - jestli budou tyto pohledy jen koexistovat vedle sebe a vzájemně se relativizovat a nakonec zůstane hořká pachuť totální skepse, anebo zda mezi nimi vznikne plodný dialog v důvěře v Pravdu, která je tak hluboká, že ji nemůže vlastnit jen jeden. Před nedávnem vydal papež svou třináctou encykliku, v níž vyzývá víru a filozofii k novému spojenectví. Zatímco ve vědě převažuje tendence zabývat se úzkými výseky skutečnosti, náboženství i filozofie se nesmějí vzdát úkolu ptát se po smyslu celku. To je také důvod, proč se náboženství nemůže stát koníčkem pro volný čas a církev jedním ze spolků. To, k čemu se víra vztahuje, není nějaká část skutečnosti (třeba "záhrobí", "zásvětí"), nýbrž smysl celku. Postmoderna nám však připomíná, že o tomto smyslu nelze hovořit vlastnickým jazykem ideologie - proto stále tolik hovořím o víře jako hledání, nikdy neskončené cestě a přimlouvám se za to, aby jazyk víry nebyl jazykem scholastických definic, ale podobal se jazyku mystiků a básníků a starých Otců církve, byl plný paradoxů a hlubokých symbolů. Sama existence církve je paradoxní a symbolická: musí pokorně uznávat svou lidskou stránku, ale nesmí se vzdát poslání poukazovat nad sebe a musí rušit měšťácký klid člověka, který se chce zabydlet ve světě pozemských jednotlivostí. Musí hlásat vhod i nevhod, že lidství je mrzačeno, je-li zbavováno své otevřenosti vůči Absolutnu.\nMůže si křesťanství v "globální vesnici" nárokovat jedinečnost, nebo je prostě jedním z mnoha náboženství ? Empiricky je křesťanství jednou z mnoha věr a jeho ctižádostí nemůže být stát se vírou "dominující", nýbrž zachovat si i na soudobém "náboženském veletrhu" svou specifiku, originalitu, svou identitu. Jedinečnost křesťanství nemůže být v tom, že bude "jediným" náboženstvím, nýbrž v tom, že bude natolik sebou samým, že bude nezástupné a nenahraditelné i na oné pluralitní scéně např. dnešní Evropy, která se dříve tvářila jako jednolitě křesťanský kontinent. Proto podporuji spíše onu "evangelizaci dovnitř" a důraz na kvalitu spíš než na kvantitu. Bylo vůbec kdy křesťanství masovým náboženstvím? Nešlo spíš o "křesťanský nátěr" a skutečných křesťanů bylo vždy jen jako soli? Křesťanství musí zůstat "nabídkou otevřenou pro všechny", nebýt "elitním náboženstvím" jako nějaké gnostické sekty, ale musí zároveň vzít vážně biblická podobenství o "soli a kvasu": ta asi také nepočítala s křesťanstvím jako "masovým náboženstvím".\nProč by měl být člověk dnes v Čechách křesťanem a ne třeba buddhistou? Především proto, že my Češi - jakkoliv jsme dnes "areligiózní národ" - jsme přece všichni v jistém smyslu křesťané, a sice v obecném smyslu sociologickém a kulturním. Ať se hlásíme k jakékoliv víře či k ateismu, nikdo není nezasažen křesťanskými hodnotami, které přes tisíc let utvářely tuto kulturu. Mohu se rozhodnout, zda budu "černým pasažérem", který se pasivně veze v této tradici aniž je ochoten ji hlouběji poznat a rozvíjet (pak se ovšem stávám cizincem ve vlastní kultuře), nebo zda mohu objevit něco zcela jiného a lepšího (a co je to?), anebo zda přestanu být křesťanem pouze v tom vybledlém "sociologickém" smyslu a stanu se křesťanem pořádným, živým. Z těchto tří možností se mi ta třetí zdá nejhodnotnější. Samozřejmě ctím Židy, kteří si uchovávají víru svých otců, která po staletí byla a je integrální součástí evropské kultury. Ale nemohu se zbavit rozpaků, když vidím Čechy buddhisty či hinduisty, protože až na výjimky mívám dojem, že bez kontextu orientální kultury jsou v pokušení si na něco jen hrát. Když tibetský dalajláma káže v Evropě, zdůrazňuje, že nedělá misijní propagandu pro buddhismus, nýbrž vyzývá Evropany, aby hlouběji žili své vlastní náboženství. Je to ovšem velice složitá otázka a musím přiznat, že v důsledku mých zkušeností s mezináboženským dialogem se v tomhle bodě můj postoj dost mění, že už zdaleka nejsem k českým vyznavačům orientálních náboženství tak skeptický a ironický jako dříve. Poznal jsem mezi nimi takové, jichž si nesmírně vážím.\nV čem vidíte příčiny dnešní popularity Orientu? Dnešní náboženská scéna je plná překvapení. První překvapení je v tom, že náboženství, ideology sekularismu už před sto lety diagnostikované jako umírající pacient, je dnes celosvětově mnohem vitálnější než bylo třeba v minulém století. Ukázalo se, že v krizi jsou jen určité náboženské instituce, náboženství však vůbec neodumírá, jen se proměňuje a přelévá. Druhé překvapení je ono přelévání: mohutní islám, a o i v Evropě. Křesťanství prožívá únavu v Evropě, avšak je velice živé třeba v Africe a Latinské Americe. Orientální spirituality trochu stagnují v zemích svého vzniku, ale oslovují mládež Západu. Zájem o orientální spirituality je hlavně důsledkem toho, že novověké evropské křesťanství dalo přednost morálce před spiritualitou a "laikům" nabízelo spíš jakýsi systém zákazů a příkazů než cesty k autentické náboženské zkušenosti. Kdo dnes - třeba pod vlivem setkání s orientální meditací - znovu objeví poklady křesťanské mystiky, často už nemá potřebu se duchovně přestěhovat do exotických zemí, anebo tyto cesty pochopí jako tolkienovské putování "tam a zase zpátky".\nKde pro křesťana končí dialog a začíná hereze? Heretik je ten, kdo ustane v dialogu a to málo, co pochopil, prohlásí za celou pravdu. Tím se vydělí z tradice, protože tradice je živý proud, tradice je neustávající proces dialogu starého s novým, stálé pokusy vyjádřit to původní jako srozumitelnou odpověď na otázky současníků. Hereze je od slova "vybírám si", ve smyslu vytrhuji jednu věc z kontextu, zanedbávám pro vybranou věc celek. Hereze je jednostrannost. V mezináboženském dialogu hrozí dvě symetrické hereze. Jedna je fundamentalismus: mám klapky na očích a vše kromě sebe odmítám a démonizuji. Druhá je laciná relativizující tolerance: každý má svou pravdu, na pravdě ostatně příliš nezáleží, je lhostejné, co hlásáme, hlavně, že se máme rádi. Poznání různosti mne pak nakonec vede k tomu, že nerelativizuji pouze svůj absolutní nárok na držení pravdy (to by bylo správné), nýbrž k tomu, že relativizuji pravdu samu a nic pro sebe nemám za závazné. Ale to je velice ošidný postoj, opravdu cesta do pekel. V diskusi s relativisty se nestydím vyznat, že jsem přesvědčen, že mám pravdu, na rozdíl od fundamentalisty však odmítám tvrdit "jen já mám pravdu". Tolerance - tak potřebná ctnost - nemusí stát na relativismu a bagatelizování pravdy. Naopak: právě proto, že pravda je tak důležitá, hájím právo každého ji svobodně hledat.\nČím to, že církev prohospodařila důvěru, kterou měla po roce 1989? Už doslova od prvních dnů po listopadu1989 jsem na různých církevních shromážděních naléhavě varoval před chybnými kroky, které by mohly vést k onomu prohospodaření důvěry a kdykoliv jsem se s nimi setkával, kritizoval jsem je s otevřeností, která mi vynesla nepřátelství jistých katolických kruhů, trvající dodnes. Říkám to jen proto, abyste mne nepodezíral, že jsem slepý k chybám své církve,byly a jsou velké. Přesto ze současného stavu nelze vinit jen církev samu. Očekávání společnosti bylo nerealistické: po rekonvalescentovi z těžké nemoci nemůžete očekávat, že bude hned tančit. Poškození církve komunistickou hrůzovládou bylo těžší, než se zdálo. Bez viny nejsou ani politici a média, když přeexponovali téma majetkových restitucí, takže vzbudili ve veřejnosti dojem, že církvi málem nejde o nic jiného než o znovuzískání majetku - to ale nebyla pro církev nikdy priorita.\nCo si myslíte o restituci církevního majetku? Je to opravdu skandální, že jsme poslední zemí postkomunistického světa, kde dosud není vyřešena otázka ekonomicko-právního postavení církví. Zde vina leží hlavně na straně státu. Kdyby některá z minulých vlád řekla: milá církvi, přiznáváme ti morální právo na vše, co ti neprávem bylo odňato, avšak měj pochopení pro obtíže, které jsou s mnohými restitucemi spojeny, tak by církev zajisté odpověděla: milá vládo, vážíme si tvého uznání a ani my samozřejmě nechceme vše zpátky, protože jsme si vědomi toho, že úplná restituce komunisty zdevastovaného majetku by nás totálně zruinovala. Pojďme udělat komisi z důvěryhodných zástupců státu a církve, která připraví smírné řešení - pak by jistě k tomu řešení brzy došlo. Když však určitá politická strana vycítila, že antiklerikální nota by mohla být báječnou politickou kartou, kterou je škoda přenechat komunistům, začal dělat průtahy a obstrukce, podněcovala mediální kampaň, v níž byla církev líčena jako ziskuchtivý gang odvěkých nepřátel národa, začala kolem toho houstnout mlha předsudků a polopravd, která dodnes hatí věcné řešení. Já sám bych naprosto netoužil po mocné a bohaté církvi a jsem pro to, aby "církev byla chudá", ale to se týká životního stylu křesťanů a je třeba to nechat na jejich zodpovědnosti před Bohem. Stát tu není od toho, aby působil chudobu nějaké části svých občanů, ostatně církevní majetek není určen k soukromému blahobytu prelátů, nýbrž zajišťuje to, aby církev nemuseli ze svých kapes platit nevěřící daňoví poplatníci, protože s držením nezákonně znárodněného církevního majetku se stát zavázal hradit všechny náklady církve. Jsem proto, aby si věřící hradili vnitřní provoz církve (což se už vlastně děje) a stát se podílel na tom, co slouží společnosti jako celku, to jest zejména údržba památek. Ale detaily po mně nechtějte, toto téma je mi cizí a protivné a nehodlám se v těchto věcech angažovat.\nCo si myslíte o vztahu církve a státu u nás? Církev má plnou svobodu a do jejího vnitřního života stát nezasahuje. Církev respektuje nekonfesijní charakter státu a nemá ani chuť ani možnosti nějak mocensky do chodu státu a politického života zasahovat; což ovšem nevylučuje politickou angažovanost jednotlivých křesťanů nebo právo a povinnost církve vyjádřit se k některým etickým otázkám veřejného a politického dění. To, že jsme jedinou evropskou zemí, která dosud nevyřešila ekonomicko-právní vztahy církve a státu a otázku restitucí, resp. možné nápravy škod, způsobených komunistickou vládou, je samozřejmě skandální situace. Hlavní vina leží podle mého názoru na jistých kruzích v obou našich nejsilnějších politických stranách, které viděly v populistickém rozehrávání antikatolických nálad (ve stylu někdy opravdu srovnatelném s antisemitismem) výhodnou politickou kartu, kterou nechtěly přenechat komunistům. Slyšel jsem, že se také obávaly, že by hospodářsky dobře zabezpečená církev mohla nějak pomáhat KDU-ČSL - to je ovšem čirá paranoia, protože takové propojení mezi církví a jakoukoliv politickou stranou u nás opravdu nehrozí. Když jsem některým zahraničním přátelům překládal vyjádření řady našich politiků na adresu církve, nemohli vůbec uvěřit, že taková kombinace arogance a ignorance je dnes někde v Evropě vůbec možná. Bohužel za vyvrcholení tohoto trendu musím označit nejnovější nápad vyslat do vládní (vládní, nikoliv parlamentní!) komise zástupce komunistické strany. To už je urážka nejen církví, ale každého člověka, který neztratil soudnost, smysl pro spravedlnost a historickou paměť. V kauze vztahu církve a státu patří komunistická strana na lavici obžalovaných a nikoliv do vládní komise, která má hledat nápravu škod, které komunistická strana církvím způsobila a nikdy se jim ani slovem neomluvila, spíše se stále drzeji vrací k slovníku padesátých let. Ale abych byl spravedlivý na obě strany, myslím si, že církve k tomuto stavu přispěly i tím, že se dlouho chovaly pasivně, když se stále jednalo o nich bez nich a že samy dodnes nedokázaly jasně definovat a dostatečně věrohodně uskutečňovat svou specifickou úlohu v demokratické společnosti, že se uzavřely příliš do sebe. Také některé církevní instituce se v otázkách restitucí chovaly nemoudře a necitlivě a nesou spoluvinu na tom, že těch pár - jistě patřičně mediálně nafouknutých - skandálů v povědomí veřejnosti zcela zastřely stovky jiných případů, kde církev navrácený majetek spravuje dobře a k obecnému prospěchu.\nCo by se pro zlepšení tohoto stavu mohlo udělat? Odložit ideologické brýle a snahu získávat populisticky body ve "veřejném mínění", držet se práva a zdravého rozumu. Pokusit se vidět situaci očima toho druhého a hledat takové řešení, v němž by ani on neztratil tvář. Vidět ve svobodné společnosti jedinečnou šanci , aby církev a stát spolu ani nesoupeřily ani neuzavíraly mocenské sňatky, nýbrž těšily se ze vzájemného respektu a mnoha možností partnerské spolupráce a dialogu na principu "já pán - ty pán".\n(Jedná se o pracovní verzi rozhovoru - ve velmi zkrácené formě byl uveřejněn v čas. Nová přítomnost v roce 1999)


Krajánek ve světě a časopis Krajánek – Týdeník ŠKOLSTVÍ\nČasopis Krajánek je velmi pozoruhodný projekt, který vznikl neplánovaně napříč několika státy na celém světě a stojí za ním nezávislá dobrovolnická iniciativa spolku Krajánek ve světě. Spolek se věnuje vydávání časopisu, propagaci českého jazyka, literatury, kultury a tvorbě výukových materiálů.\nSvojí prací se snaží podporovat především mladou generaci Čechů žijících v zahraničí. „Podporujeme výchovu kosmopolitních dětí s otevřenými názory, které ví, že různé kultury jsou založené na odlišné historii a tradicích. Pěstujeme u nich vztah a lásku k jejich českému původu, české zemi, její kultuře a jazyku. S tím se neodmyslitelně pojí i podpora čtení a čtenářské gramotnosti“\nČasopis je měsíčník určený zejména dětem věkové kategorie 5 až 12 let a je primárně přizpůsobený specifikům multilingvních dětí žijící mimo Českou republiku, které přicházejí do styku s českým jazykem jen v omezené míře v rámci českých komunit nebo smíšených rodin. Na jeho stránkách najdete příběhy, komiksy, zábavné hry, úkoly, tvoření, vaření a různé zajímavosti ze zemí, ve kterých Krajánek na dálku vzniká. Celý obsah je věnovaný dětem, a proto klade veliký důraz na vizuální stránku. Časopis je zajímavý také tím, že děti seznamuje s českými tradicemi a rozdíly mezi Českou republikou a „zeměmi Krajánka“. Nechybí ani střípky z české historie či české stopy ve světě. V Krajánkově knihovně seznamuje děti s klasickými i soudobými českými autory.\nVyhraněné sekce jsou zaměřeny na řešení jazykových problémů, se kterými se pedagogové či rodiče při výchově v zahraničí setkávají. Texty a rubriky mají zábavnou formou u dětí rozvíjet především jazykovou stránku, slovní zásobu, představivost a logické uvažování. Materiály ve všech hlavních rubrikách jsou originální a tvořené na míru pro časopis Krajánek, případně vybrané z tvorby pro spřízněné pedagogické a logopedické projekty.\nV současné době se na koncepci a obsahu podílí krajané z dvaceti států na pěti světadílech: Turecka, Španělska, Itálie, Řecka, Francie, Belgie, Nizozemska, Německo, Švýcarska, USA, Austrálie, Brazílie, Švédska, Nového Zélandu, Rakouska, Lucemburska, Číny, Dánska, Finska a České republiky. Významný podíl redakce jsou vyučující z krajanských spolků, novináři, spisovatelé, grafici, kreativní talenty a korektoři. Radka Çelik, Ivana Kaçmaz a Lenka Kanellia stály u zrodu celého projektu a nadále zůstávají ve vedoucích pozicích. Byly tak laskavé a odpověděly na pár otázek:\nJaká potřeba vás vedla s časopisem začít?\nRadka Çelik: Často jsme se kvůli rozlehlosti Istanbulu a složitému dopravnímu spojení potýkali s problémem s účastí v Dětském centra. Napadlo nás, že časopis by se mohl dostat ke všem dětem bez rozdílu a stačilo by si ho stáhnout pohodlně z domova. Viděli jsme v tom šanci, jak dětem novým způsobem přibližovat a představovat Českou republiku, její reálie a český jazyk.\nCo vzniklo dříve – časopis nebo spolek?\nIvana Kaçmaz: Časopis vznikl v roce 2013 pod krajanským spolkem v Istanbulu. Spolek Krajánek ve světě až v roce 2018 jako reakce na vývoj časopisu Krajánek a také s myšlenkou na další propojování krajanských komunit a zaštítění projektů.\nLenka Kanellia: Spolek vznikl v srpnu 2018 jako oficiální právní subjekt, který zaštítil vydávání časopisu a poskytl platformu pro další propojování krajanů i nad rámec časopisu. Krajanská komunita ve světě už má silné povědomí právě o časopisu, spolek a jeho projekty mimo časopis jsou pro některé ještě trochu matoucí hlavně proto, že Krajánek ve světě je pro ně synonymum pouze pro časopis. Jedním z našich cílů v tomto období je právě vyjasnit pozici spolku a informovat krajanskou komunitu nejen o časopise, ale i o ostatních projektech, na kterých pracujeme.\nJak jste oslovili lidi z dalších zemích a přiměli je ke spolupráci?\nIvana Kaçmaz: Zpočátku nás ani nenapadlo směřovat ambice za hranice istanbulské nebo turecké krajanské komunity, ale přesvědčil nás zájem z Madridu, kde působila jedna bývalá krajanka z Istanbulu. Další propagací v rámci kurzů češtiny pro učitele v krajanských komunitách, díky webovým stránkám a Facebooku se nám zájemci o spolupráci začali ozývat sami. Ke spolupráci nikoho nepřemlouváme, a protože se jedná o činnost dobrovolnickou, vlastní zájem a iniciativa jsou základem. Také většina ilustrátorů a grafiků se nám nabídla sama nebo reagovali na náš inzerát na Facebooku.\nJe něco, co nesmí v žádném vydání časopisu chybět?\nIvana Kaçmaz: Časopis má pevnou strukturu rubrik, takže v něm nesmí chybět nic z toho, co bylo v plánu. Ale hlavními opěrnými body jsou témata měsíce a tzv. patronát, kdy se každý měsíc děti dozvídají něco zajímavého o jedné z oficiálně zapojených zemí.\nNa co jste ve své práci spojené s Krajánkem nejvíce pyšné?\nIvana Kaçmaz: Nejvíce pyšná jsem asi na to, že na čistě dobrovolnické bázi vychází časopis pravidelně každý měsíc již sedmý rok. A na to, že se neustále vyvíjí.\nLenka Kanellia: Na každé nové číslo, o kterém vždycky tvrdím, že je nejhezčí, jaké jsme zatím měli, než vyjde nové. I po tolika letech mi bere dech fakt, že časopis vzniká bez jakékoli finanční podpory jen a jen díky každému jednotlivci, který se na práci podílí. Jsem pyšná na to, že jsme tým několika desítek osob, které se většinou osobně nikdy nepotkali, a přesto jsme schopni týmově pracovat. Velký kredit patří právě Ivaně, která celému chodu časopisu velí a vše klape jako hodinky. A před ní samozřejmě Radce Çelik, která stála u zrodu časopisu.\nKde získáváte dotace na provoz časopisu a věci s ním spojené?\nIvana Kaçmaz: Jak už jsem zmínila, časopis vzniká kompletně na dobrovolnické bázi, takže jeho provoz nestojí po finanční stránce nic. Případné ceny do soutěží získáváme díky sponzorům.\nLenka Kanellia: Co se týče spolku, získáváme finanční a materiální zdroje na projekty z členských příspěvků, sponzorských darů, prostřednictvím strategických partnerství na konkrétní projekty a také se s našimi projekty ucházíme o granty a peněžní příspěvky u nejrůznějších institucí a firem. V tuto chvíli se kromě projektu distančního vzdělávání převážně jedná o menší částky, ale Krajánek ve světě si postupně buduje svou pověst a místo na slunci. Věřím, že aktuální projekty, které propojují krajany i krajánky po celém světě si získají své příznivce a podpůrce.\nLenka Kanellia je také autorkou a koordinátorkou projektu „Černoočko“. Jde o příběh na pokračování, který je součástí časopisu a vznikl ve snaze propojit české děti v zahraničí. Dosud se jednalo o krajánky z redakčních států, ale nově se mohou zapojit i děti a dětské spolky z dalších zemí. „Chceme, aby děti popustily uzdu své fantazii a vymýšlely společně příběh plný dobrodružství, kouzel a nezbedností na louce u potoka“. Prostor dávají malým spisovatelům i ilustrátorům, jejichž výtvory budou příběhy každý měsíc doprovázet.\nNápad příběhu na pokračování vznikl ve snaze propojit děti, rodiče a krajanské spolky zapojené do tvorby časopisu Krajánek. Přípravy na první kolo projektu začaly začátkem roku 2016 a příběhy strašidýlka Černoočka, víly Elišky, žabích kamarádů a dalších zvířátek z louky u potoka vycházely v časopisu od léta 2016 do léta 2017. Pilotní fáze nám dala cennou zpětnou vazbu. Na konci roku 2018 jsme se rozhodli projekt na základě zkušeností upravit a obnovit. Druhé kolo bylo rovněž určené pouze pro redakční státy, kterých ale mezitím hojně přibylo. Propojování dětí, krajanů a krajanských spolků je jedním z cílů spolku Krajánek ve světě, a proto jsme se rozhodli od roku 2020 projekt otevřít široké krajanské komunitě a umožnit zapojení rodinám, krajanským spolkům a českým školám v zahraničí.\nJaká je zpětná vazba na tento projekt?\nOd prvního okamžiku, kdy jsem s příběhem psaným dětmi do Krajánka přišla, jsem se setkávala jen s pozitivní odezvou. Nápad vznikl, když jsme vymýšleli, jak zajímavou formou propojit české děti žijící v zahraničí. Od samého začátku je tento projekt pro mne srdcovou záležitostí, ale musím říct, že jsem nečekala tak rychlou odezvu z celého světa. Během necelých dvou týdnů se přihlásilo jedenáct rodin a institucí, devět organizací a dvě rodiny se zapojují z Finska, Malty, Nizozemska, Německa, Velké Británie, Švýcarska, Nového Zélandu a ze všech koutů Austrálie. Rodiče, krajanští pedagogové nebo aktivní krajané přichází zpět s tím, že vymýšlení příběhu děti i je ohromně bavilo. Musím říct, že i já sama se kolikrát neskutečně bavím, když zpracovávám odpovědi dětí a jejich nápady do konečného příběhu.\nJak je náročné všechny materiály zpracovat do příběhu, který navazuje?\nVzhledem k tomu, že dětská fantazie nezná mezí, je pro mě tvoření konečné verze příběhu nesmírně naplňující. Kolikrát se rozesměju u počítače, když si čtu odpovědi dětí a komentáře dospělých, kteří s dětmi tvořili. Příběh už má celou řadu postav a zápletek a je třeba hlídat, abychom u všech zachovali základní charakteristiky a vlastnosti. Náročné je také zachovat linii příběhu, zvláště pokud se dospělému nepodaří správně navést a rozmluvit děti. Snažíme se dětem nechat velkou volnost, ale některé nápady jako třeba tanky a zombie jsem musela vyškrtnout. Důležité je pro mne ale použít i „nepoužitelné“ nápady. S tím si pak poradím třeba tak, že napíšu, že hrdina příběhu zvažoval to a to, ale nakonec se rozhodl pro jiné řešení. Některé extra vypečené nápady pak využívám do zadání příběhu v jiném státě. Opravdu se snažím využít nápady dětí na maximum, i když je to kolikrát nadlidský počin.\nPlánujete nějaký další projekt?\nVelkým plánem pro školní rok 2020/2021 je pilotní rozjezd distančního vzdělávání pro krajánky z celého světa. Projekt zajišťuje spolek Krajánek ve světě ve spolupráci s Magistrátem hlavního města Prahy a Jazykovou školou s právem státní jazykové zkoušky hlavního města Prahy. Projekt je navíc po odborné stránce konzultován s ministerstvem školství. Cílem tohoto projektu je vytvořit podmínky pro rovný přístup ke vzdělávání pro české děti dlouhodobě pobývající v zahraničí. Projekt řeší současné nedostatky ve vzdělávání českých dětí v zahraničí. Děti dlouhodobě pobývající v zahraničí mají omezený přístup k češtině, českému jazyku a kultuře. Problém se stupňuje obzvláště v oblastech, kde neexistují aktivní krajanské spolky nebo české školy v zahraničí.\nCílem projektu je vytvořit systém, který by umožnil dětem přístup k výuce, učebním pomůckám přizpůsobeným specifickým požadavkům multilingvních dětí a vytvořit inkluzivní třídy tvořené dětmi žijícími v zahraničí. Projekt díky moderním technologiím zajistí pravidelnou výuku českého jazyka s evidencí docházky a možností pravidelného přezkušování.\nDíky strategickému partnerství s odborem školství Magistrátu hlavního města Prahy vzniká v Praze učebna vybavená moderními technologiemi, která umožní dětem nejen virtuální výuku, ale také spolupráci v týmech.\nJiž třetím rokem budeme také partnerem akce Noc s Andersenem. Druhým rokem se budeme podílet na partnerství krásného projektu Srdce s láskou darované. Rýsuje se také spolupráce s Národním pedagogickým muzeum a knihovnou J. A. Komenského a pár dalších. Pokud vše dobře dopadne, bude rok 2021 pro Krajánka ve světě po všech stránkách velmi zajímavý.\nPrevious Post:Studenti plzeňské univerzity doučují školáky\nNext Post:Učitelé si s moderními technologie rozumí


Pěnová dekorace Krtek od 37 Kč | HLEDEJCENY.cz\nPěnová dekorace KrtekSamolepky na zeď - KočkaMultitoys Barvy na sklo\nod 37 Kč do 71 Kč\nPopis produktu Pěnová dekorace Krtek: Pěnová dekorace Krtek Samolepící pěnová dekorace na stěnu je skvělím doplňkem do dětského pokoje. Výhodou je snadná aplikace pomocí samolepících lepek na zadní straně dekorace. Netoxické, měkké a ... > více informací\nDalší dekorace na sklo a zeď OEM\nProdukty podobné jako Pěnová dekorace Krtek\nPěnová dekorace Krtek - popis\nPěnová dekorace Krtek Samolepící pěnová dekorace na stěnu je skvělím doplňkem do dětského pokoje. Výhodou je snadná aplikace pomocí samolepících lepek na zadní straně dekorace. Netoxické, měkké a bezpečné, rozvíjí dětskou kreativitu. S různými motivy Krtečka od\nvýtvarníka Zdeňka Milera. Věk: 3+ Rozměry: cca 20×20cm\nParametry hračky Pěnová dekorace Krtek\nNázev hračky: Pěnová dekorace Krtek\nPěnová dekorace Krtek najdete také na Sleviste.cz a také Pěnová dekorace Krtek na Nejrychlejsi.cz\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Pěnová dekorace Krtek užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější Koloběžky nebo Dětské bazény, Školní potřeby, Hry na doma.\nNejlevnější Pěnová dekorace Krtek akční ceny - Levné Pěnová dekorace Krtek\nVýsledky porovnání cen v internetových obchodech: Nejlevnější Pěnová dekorace Krtek stojí 37 Kč.\nPortál HLEDEJCENY.cz vyhledává a porovnává produkty dle mnoha parametrů. Nejlevnější Pěnová dekorace Krtek najdete u nás.\nAkční ceny, nejlepší ceny, porovnání cen, srovnání cen a slevy v kategorii Dekorace na sklo a zeď.\nPříbuzné fráze k Pěnová dekorace Krtek\nPenova dekorace na zed krtek a housle\nPenova dekorace na zed krtek a konev\nPenova dekorace na zed krtek a kolobezka\nPenova dekorace na zed krtek a kvetiny\nPenova dekorace na zed krtek a dort\nPenova dekorace na zed krtek a lizatko\nPěnová dekorace Krtek na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Pěnová dekorace Krtek opravdu levně. Nejlevnější Pěnová dekorace Krtek na HLEDEJCENY.cz už od 37 Kč.


Sebevražd je nejméně za 130 let. Krize to může změnit | Týden.cz\nSebevražd je nejméně za 130 let. Krize to může změnit\nLoni spáchalo sebevraždu nejméně lidí za posledních 130 let. Jejich počet nepřesáhl čtrnáct set. Psychiatři se ale obávají, že s rozšiřováním finanční krize jich zase může přibývat. Každým rokem navíc přibývá lidí, kteří trpí depresemi. Ty jsou spolu s rodinnými vztahy nejčastější příčinou sebevražd v Česku.\nVe střední a východní Evropě se Česko společně s Bulharskem a Slovenskem řadí k zemím, ve kterých si bere život nejméně lidí. Nejrizikovější skupinou ale pořád zůstávají zejména staří a opuštění lidé ve věku osmdesáti let a více, ale také lidé ve středním věku, kteří mívají strach ze ztráty životních jistot, jako je rodina nebo zaměstnání. U mladších lidí jsou příčinou sebevražd spíše duševní onemocnění.\nFinační krize: důvod k sebevraždě?\nPrávě zaměstnanost má na počty sebevražd velký vliv. Statistiky, které se vedou od roku 1875, ukazují, že sebevražd začalo přibývat právě po krachu na newyorské burze v říjnu roku 1929.\nŽádný společný prokazatelný faktor však sebevraždy nemají. "V každém kraji nebo státě jsou důvody k sebevraždám jiné. Někde je to bída, například ve Skandinávii nedostatek světla. Nejčastější příčiny sebevražd jsou proto diskutabilní," upozorňuje psychiatr a prezident Evropské psychiatrické asociace Cyril Höschl.\nŽe krizi nelze podceňovat dokládá příklad ze Spojených států: pět členů své rodiny i sám sebe zabil pětačtyřicetiletý muž z Los Angeles. Zabil proto svou manželku, tři syny i tchýni, a pak obrátil zbraň proti sobě.\nMuž, který dříve pracoval jako zaměstnanec velké účetní firmy a nyní měl problémy sehnat nové zaměstnání, nechal v domě tři dopisy, v nichž podrobně líčí své těžkosti týkající se peněz. "Předpokládáme, že začal být v poslední době zoufalý kvůli finanční situaci své domácnosti a že z toho vyplynula tato několikanásobná vražda a sebevražda," řekl novinářům mluvčí policie Michael Moore.\nŽeny jsou depresivnější\nSebevražda je celosvětově desátou nejčastější příčinou smrti, častěji se zabíjejí muži. V České republice dokonce čtyřikrát. Oproti tomu ženy trpí dvakrát častěji depresí. "Muži většinou své psychické problémy příliš nepitvají, v podstatě je rovnou vyřeší tím, že si vezmou život," vysvětluje Cyril Höschl.\nNejvíc sebevražd se odehrává v dubnu, nejméně v prosinci. Nejčastějším způsobem, jak si lidé berou život je oběšení, hned po něm zastřelení a otrava léky.


Nabízíme k prodeji nebytový prostor o celkové ploše 106 m2, v centru obce, který prošel zdařilou rekonstrukcí v roce 2016. Dům má novou fasádu a střechu. Nebytový prostor má plastová okna, vchodové dveře, 2 výlohy, nové rozvody vody, elektriky, topení, alarm a trezor. Dříve zde byla prodejna kancelářské...\nNabízíme Vám k prodeji kompletně vybavený autoservis a bytovou jednotku o dispozici 6+1 v 1. patře objektu. Další využití je možné pro kovovýrobu a pod. V areálu je též provozován autobazar. K dispozici autoservisu jsou 4 dílenské boxy, dále prostor autolakovny. V servisu jsou dvě kanceláře, sklady,...\nprodej nájemní domy Hranice\nNabízíme k prodeji nájemní dům v Hranicích u Aše o 3 bytových jednotkách a jednom nebytovém prostoru. Byty jsou 2x 3+1 a 1x 2+1. Je zde centrální vytápění a každý byt má svůj vodoměr a elektroměr. Na pozemku je udržovaná zahrada s venkovním posezením a dvě kopané studny s užitkovou vodou. Dům je plně...\nProdej obchod a služby, 54 m², Mariánské Lázně, ul. Ruská\nProdej zavedeného kosmetického salonu, 54 m2, ve zvýšeném přízemí domu na Ruské ulici v Mariánských Lázních. Prostory mají samostatný vchod z ulice a byly renovovány před 10 lety - jsou zde nové rozvody elektřiny, vody, topení, okna, izolace, podlahy. Vytápění i ohřev vody zajišťuje samostatný plynový...\nprodej zemědělské objekty Lipová\nNabízíme k prodeji zemědělský objekt v rekonstrukci, který se nachází v bývalém areálu roty. Je napojen na vlastní trafostanici el. energie, vlastní zdroj pitné vody a kanalizaci do ČOV. V současné době je zde zrekonstruována budova, 1 RD, statek, stodola a trafostanice a několik garáží. Celková výměra...\nprodej obchodní prostory Lipová\nZprostředkujeme prodej komerčního objektu v rekonstrukci, který se nachází v bývalém areálu roty. Je napojen na vlastní trafostanici el. energie, vlastní zdroj pitné vody a kanalizaci do ČOV. V současné době je zde zrekonstruována budova s restaurací, 1 RD, statek, stodola, trafostanice a několik garáží....\nprodej hotely a penziony Lipová\nNabízíme k prodeji penzion v rekonstrukci, který se nachází v bývalém areálu roty. Je napojen na vlastní trafostanici el. energie, vlastní zdroj pitné vody a kanalizaci do ČOV. V současné době je zde zrekonstruována restaurace s terasou a sociální zařízení. Na dané území je schválen územní plán na výstavbu...\nProdej, výroba, Cheb, 820 m²\n* VÝROBNÍ PROSTORY PŘÍMO V CENTRU - 1010 m2 * * REKONSTRUKCE DLE VAŠICH PŘEDSTAV * * NAPOJENO NA VODU, KANALIZACI, 230 w i 380 w * * MOŽNOST VYBUDOVÁNÍ BYTOVÉ JEDNOTKY S BALKÓNEM * * 5 - 8 PARKOVACÍCH MÍST PŘÍMO V AREÁLU * ..........................................................................................................................................


KOMETA:FILM » Komunita » KOMETA:FILM\nBrnìnský hokejový sen se stal v roce 2017 skuteèností. Kometa po 51 letech dosáhla na mistrovský titul a v roce následujícím jej dokázala obhájit. Emocemi nabitý filmový dokument mapuje brnìnský fenomén od jeho zaèátkù až do souèasnosti.\nJedenáct mistrovských titulù v éøe Rudé hvìzdy a pozdìji ZKL Brno vystøídalo po revoluci období temna, ve kterém nemìl klub peníze nejen na hráèe, ale ani na hokejky. Zatímco národní tým zažíval zlaté žnì, brnìnský hokej byl na dnì, od nìhož se zvolna zaèal odlepovat až poté, co do klubu vstoupil bývalý hráè a souèasný majitel Libor Zábranský.\nDokument líèí nároènou cestu z bahna až na hokejový trùn, která se neobešla bez nároèných bojù na ledì i v zákulisí, tìžkých rozhodnutí, zklamání a velké trpìlivosti, po které pøišla o to sladší odmìna.\nSamostatný web projektu: www.kometa.film


Rusko a Írán tepou Trumpa za jeho názor na jadernou dohodu | Týden.cz\nZa velmi negativní považuje Rusko páteční rozhodnutí amerického prezidenta Donalda Trumpa k dohodě o íránských jaderných zbraních. Řekl to náměstek ruského ministra zahraničí Sergej Rjabkov. Trump ohlásil, že naposledy prodlužuje režim zmírněných sankcí proti Íránu a že bude usilovat o změnu dohody z roku 2015. Írán oznámil, že na žádnou úpravu tohoto dokumentu nepřistoupí.\nÍránské ministerstvo zahraničí v prohlášení uvedlo, že Teherán na žádnou změnu dohody nepřistoupí "ani teď, ani v budoucnu" a že "neučiní nic nad rámec svých závazků". Nehodlá připustit, aby Trump prosadil svůj požadavek, aby dohoda zahrnula také omezení íránského balistického programu.


H.Ch. Andersen kontra politici-pohádkáři. Aneb: chystejte koberec a smeták! | 10. 11. 2011 | Jiří Baťa | Britské listy\nRusko "postaví největší letadlovou loď světa" (10372)\nJak Babiš manipuluje (7315)\nKdyž lidi hlasují pro sebezničení, mají na to mít právo? A co ti ostatní, jimž ten verdikt voliči přiřknou? (5201)\nNa čem vlastně stojí globální kapitalismus? (4988)\nProč by politici měli ignorovat Gretu (4869)\nJak sociální demokraté reformovali, až zreformovali (4412)\nSkvělá zpráva: Česko leží v Austrálii (4238)\nPřepadne-li nás vloupáním nezvaný host, jak mu dát „výhost“? (3390)\nGeorge Soros se rozhodl věnovat miliardu dolarů univerzitám ve snaze zastavit propad světa do autoritářství a diktatury (3242)\nRuská letadla se vrátila a zaútočila na sanitku (3158)\nRusko "postaví největší letadlovou loď světa" 10372\nJiří Hlavenka Jak Babiš manipuluje 7315\nJan Čulík Když lidi hlasují pro sebezničení, mají na to mít právo? A co ti ostatní, jimž ten verdikt voliči přiřknou? 5201\nDaniel Veselý Na čem vlastně stojí globální kapitalismus? 4988\nProč by politici měli ignorovat Gretu 4869\nKarel Dolejší Jak sociální demokraté reformovali, až zreformovali 4412\nKarel Dolejší Skvělá zpráva: Česko leží v Austrálii 4238\nMiloš Dokulil Přepadne-li nás vloupáním nezvaný host, jak mu dát „výhost“? 3390\nGeorge Soros se rozhodl věnovat miliardu dolarů univerzitám ve snaze zastavit propad světa do autoritářství a diktatury 3242\nRuská letadla se vrátila a zaútočila na sanitku 3158\nH.Ch. Andersen kontra politici-pohádkáři. Aneb: chystejte koberec a smeták!\n10. 11. 2011 / Jiří Baťa\nObrazně řečeno, Andersen je "táááákhle malinkej" ve vyprávění pohádek proti tomu, jaké pohádky umějí vyprávět čeští politici "pohádkáři". Lépe řečeno průšviháři, ale vůbec nejlépe se k nim hodí lháři (i v pohádkách se ne vždy říká jen pravda). Pozoruhodné na tom je, že ani několikeré předchozí případy "pohádkářů", jako např. Barták, Vondra, Bárta, Kočí, Babák, Škárka, ale i dříve Gross, Kalousek, neodradí další a další chytráky od podobných finančních transakcí, potažmo pohádek. Dnes se k nim bez hany a studu zařadil nejnovější pohádkář, ministr Martin Kocourek. Proč pohádkář? Protože jeho vyprávění, jak k penězům přišel, je stejně zábavné a zajímavé jako samotné pohádky Hanse Christiana Andersona.\nSnad jen díky investigativním novinářům, v tomto případě z MF Dnes, se operace "16 milionů pro maminku" alias ministr Martin Kocourek, dostaly na světlo boží skutečnosti, které si pan Kocourek ani v nejmenším jistě nepřál. Ale stalo se a novináři MF Dnes zjistili, že paní matince ministra Kocourka "přistálo" na účtu podivných 16 milionů korun.\nJaká byla reakce M. Kocourka na toto zjištění? Pohádková! Krátce poté, co informace o podivných milionech vyšly najevo totiž Kocourek tvrdil, že se na původ peněz musí své matky zeptat! O tom, že by mělo jít o jeho vlastní peníze, nepadlo ani slovo.\nPoté tvrdil, že to jsou jeho osobní a rodinné prostředky. Jde prý hlavně o úspory z podnikání. Ale jindy také řekl, že jsou to peníze z pojistek v rámci kompenzace následků jeho těžkého úrazu, jindy mu ulétlo, z dividend ČEZ, kde působil jako šéf dozorčí rady.\nPřesto se ministr zásadně ohradil proti všem předchozím spekulacím, že by peníze mohly souviset s jeho tehdejším angažmá v čele dozorčí rady ČEZ a odmítl i možnost, že by peníze mohly pocházet od hazardních lobby. V pohádkách se může říkat všechno, otázka, je, zda se tomu věří!\nAby toho nebylo málo, snažil se dál vykládat pohádky o tom, že svůj majetek v roce 2008 "uklidil" proto, že se ocitl ve složité rodinné situaci. Aby tomu dodal patřičnou důležitost, řekl, že je uklidil proto, aby je utajil před manželkou, se kterou se prý v té době rozváděl. Chtěl se tím vyhnout dělení svých peněz během rozvodového řízení.\nTo dokazuje jeho (ale i jiných) hamižnost a touha po penězích, což je jejich jediným politickým cílem. "Svěřil jsem je do správy Key Investments proto, abych je odklonil od případných problémů s mou složitou situací (rozvodem) v té době," vysvětloval. "Mám čisté svědomí," dodal. No právě, to mají a měli vždy všichni! Zcela jednoznačně však rezignaci na vládní post odmítá.\nNutno poznamenat, že jakkoliv z uvedeného vyplývá jeho (ne)jistá suverenita při zdůvodňování těchto peněz, při tiskovém konferenci však byl evidentně nervózní a na otázky novinářů jen obtížně hledal (mnohdy ani nenašel) odpovědi. Trapas! V konečném výsledku toho mnoho nevysvětlil, takže původ 16 milionů na účtu jeho matky není zdaleka objasněn.\nTaké proto se případem v úterý začala zabývat i protikorupční policie. Svou roli, kromě samotného M. Kocourka v tom totiž hraje zmíněná společnost Key Investments, neboť s obchody Key Investments se již řadu měsíců zabývá policie. Key Investments mj. sehrála jistou roli i v případě neskutečně rychlého a záhadného zbohatnutí bývalého premiéra Grosse.\nKocourek byl od prosince 2006 do srpna 2010 šéfem dozorčí rady ČEZ a právě v době, kdy zastával tuto pozici, dorazily na účet jeho matky Jindřišky Kocourkové cenné papíry, které po třech měsících prodala za 16 milionů korun. Jakým způsobem předtím Kocourková zaplatila za dluhopisy, které dostala od neprůhledné firmy Eton Ventures registrované v Novém Mexiku, není jasné.\nJak výše uvedeno, verzí a možností je ze strany M. Kocourka přehršel. Jedna lepší, než druhá. Pohádka, která by se místo "Jak hloupý Honza ke království přišel" mohla jmenovat " Jak chytrý Kocourek k 16 milionům přišel!" Pohádkář Anderson napsal řadu pohádek, zda by se za tuto pohádku, kdyby ji napsal on, styděl nebo ne nevím, ale jistě mnohým konkuruje. Zvláště, je-li tím Šťastným Honzou člověk na postu ministra vlády rozpočtové odpovědnosti, člen ODS jakožto strany, která vyhlásila nesmiřitelný boj korupci. Konec konců, ani tento "boj" nemá daleko k pohádce, že? Nezbývá než čekat, jak se tyto pohádky budou líbit těm, kterým jsou vyprávěny, tj. premiérovi, koaličním partnerům, ale stejně tak i opozici.\nPodle posledních zpráv však pan Kocourek odmítl koberec a smeták a pod tlakem zřejmě nespokojeného premiéra Nečase podal demisi. Tak to je jediné rozumné slovo, které v poslední době ze sebe dostal. Pokud by "zažil" stejného rozumu před zhruba týdnem a zvážil, zda jeho "pohádkám" bude někdo věřit, zjistil, že není v pozici Vondry, který ač demisi nabídl a Nečas ji nepřijal, mohl si ušetřit trapnosti a morální opovržení.\nJenže co naplat, peníze zatemňují mozek a jak je vidět, umí člověka i pěkně ztrapnit! Nic na tom nemění fakt, že trapná je v podstatě celá dnešní koaliční vláda rozpočtové odpovědnosti v čele s premiérem Nečasem! Svým způsobem nic převratného pod Kramářovou střechou.\nObsah vydání | 11. 11. 2011\n12. 11. 2011 / Rozhodnutí amerického soudu je těžkou ranou právu na soukromí, varu...\n12. 11. 2011 / Putin: Přišli jsme o důvěru lidí\n12. 11. 2011 / Berlusconi rezignoval na funkci premiéra\n13. 11. 2011 / Zklamání a naděje\n13. 11. 2011 / Arabská liga se rozhodla pozastavit členství Sýrii\n11. 11. 2011 / Banky jsou větším problémem než Itálie\n11. 11. 2011 / NATO možná kvůli Libyi skončí před Mezinárodním trestním tribunálem\n12. 11. 2011 / Bývalý libyjský premiér požádal OSN o status politického uprchlíka\n11. 11. 2011 / Itálie po Berlusconim\n11. 11. 2011 / Ministerstvo financí se připravuje na "ekonomický Armageddon", jest...\n11. 11. 2011 / Okupujte Spolkový sněm!\n11. 11. 2011 / Daniel Veselý Occupy Wall Street pořádá konkrétní a smysluplné aktivity\n10. 11. 2011 / Michael Marčák\n11. 11. 2011 / Jakub Wolf Co je demokracie?\n11. 11. 2011 / Jan Paul Slovanská epopej v Praze, co dál?\n11. 11. 2011 / V Tibetu se upalují mniši\n11. 11. 2011 / Obří francouzská energetická firma EDF dostala rekordní pokutu za š...\n11. 11. 2011 / V Izraeli chtějí ženám zakázat zpívat\n11. 11. 2011 / Britský premiér Cameron jako prezervativ\n9. 11. 2011 / Londýnská policie rozeslala stovkám demonstrantů varovné dopisy\nZapomeňme na pohádky a naučme se trochu skutečné historie 133\nLži, které mi vykládal můj učitel 46\nBoris Cvek KDU-ČSL: Nebojte se, my se k Andrejovi zase vrátíme 12


Přidání nebo odebrání čísel stránek\nPokud chcete do dokumentu přidat novou prázdnou stránku, přejděte na kartu Document Elements (Prvky dokumentu) na pásu karet a v části Insert Pages (Vložit stránky) klikněte na Blank (Prázdná).\nVložení konce stránky, který všechen následující obsah přesune na další stránku:\nKlikněte na začátek toho odstavce, který má následovat za koncem stránky.\nNa pásu karet přejděte na kartu Layout (Rozložení) a klikněte na Break (Konec).\nKliknutím na Page (Stránka) vložte konec stránky.\nPoznámka: Pokud nechcete odstranit jenom jednu nebo víc prázdných stránek v dokumentu, ale celý dokument, přejděte na Finder, vyhledejte požadovaný soubor a přetáhněte ho do koše. Položek se neodstraní trvale, dokud koš nevyprázdníte.\nPřejděte na stránku, kterou chcete odebrat.\nV nabídce View (Zobrazení) klikněte na Publishing Layout (Rozložení publikování).\nNa kartě Layout (Rozložení) na pásu karet v části Pages (Stránky) klikněte na Remove (Odebrat).\nPokud to nepomůže, bude zjištění příčiny prázdné stránky trvat trochu déle.\nCo je příčinou prázdné stránky\nKliknutím na Show all nonprinting characters (Zobrazit všechny netisknutelné znaky) na panelu nástrojů Standard (Standardní) můžete zapnout značky odstavců, které vám ukáží, co prázdnou stránku způsobuje.\nPokud máte na konci dokumentu nadbytečné, prázdné odstavce, uvidíte na prázdné stránce značky prázdných odstavců (¶). Vyberte je a odstraňte je klávesou Delete.\nPokud je prázdná stránka způsobena ručně zadaným koncem stránky, můžete ho vybrat a stisknutím klávesy Delete ho odstranit.\nKonce oddílů Nová stránka, Lichá stránka a Sudá stránka můžou ve Wordu vytvořit novou stránku. Pokud se prázdná stránka objeví na konci dokumentu a máte tam konec oddílu, můžete ho vybrat a stisknutím klávesy Delete ho odstranit. To by mělo prázdnou stránku odebrat.\nUpozornění: Pokud konec oddílu způsobuje prázdnou stránku uprostřed dokumentu, může jeho odebrání způsobit problémy s formátováním. Pokud jste chtěli, aby obsah, který od tohoto bodu následuje, měl jiné formátování, potom tento konec oddílu zachovejte. Tento konec oddílu byste neměli odstraňovat, protože stránky před ním by pak převzaly formátování stránek, které jsou za ním. Konec oddílu ale můžete změnit na průběžný konec oddílu, který zachová změny formátování bez vložení prázdné stránky.\nZměna konce oddílu na průběžný konec oddílu:\nKlikněte na stránku nacházející se ZA koncem oddílu, který chcete změnit.\nV dialogovém okně Document (Dokument) změňte Section start (Začátek oddílu) na Continuous (Průběžný).\nPoznámka: Mnoho šablon životopisů je naformátovaných s celostránkovými tabulkami.\nNa přebytečné stránce klikněte na značku odstavce.\nKlikněte na nabídku Format (Formát).\nV této nabídce klikněte na položku Font (Písmo).\nKlikněte na zaškrtávací políčko Hidden (Skryté).\nNetisknutelné znaky vypnete, když na panelu nástrojů Standard (Standardní) kliknete na Show all nonprinting characters (Zobrazit všechny netisknutelné znaky).\nNechtěná stránka by měla zmizet.\nPomozte nám vylepšit Word for Mac\nMáte nějaké návrhy na zlepšení aplikace Word? Pokud ano, navštivte prosím web Názor uživatele Wordu pro Mac a dejte nám vědět!


2.10.2015 19.30 A/ KAŽDÝ ROK VE STEJNOU DOBU\nVstupenky budou v prodeji od 14.9.2015.\nPOEZIE PLNÁ PÍSNÍ\n120,- Kč vstupenky\nPiaf * Šlitr* Seifert* MARTA BALEJOVÁ* Skácel* Kopta* Prévert* Nezval* JIŘÍ TEPER* Brel* Kainar* Hrabě* PETR OŽANA* Borovec atd.\nTento pořad (který by se klidně mohl jmenovat i Písně plné poezie) je speciálním setkáním dvounymburských rodáků, šansoniérky Marty Balejové (v doprovodu klavíristy Petra Ožany) a básníka Jiřího Tepera. Oba mají za sebou dlouhá léta tvorby a nyní by rádi divákům i sobě připomněli své literární a hudební oblíbence, inspirátory, učitele i vzory… Ačkoli půjde už o klasiky žánrů, například Edith Piaf, Jaroslava Seiferta, Jiřího Šlitra, Vítězslava Nezvala, Zdeňka Borovce, Jana Skácela, Jacquese Brela a další, nečekejte rozhodně žádný „mramor“, ale večer plný pohody, úsměvů a živých vzpomínek.\n8.10.2015 8.30 a 10.00 DLOUHÝ, ŠIROKÝ A BYSTROZRAKÝ\nProdukce Divadlo Nymburk s.r.o.\n10.10.201514.00 MICHAL JE PAJDULÁK\n175,- Kč, 150,- Kč vstupenky\nCena vstupenky: přízemí a lože 175,- Kč, balkon 150,- Kč\n11.10.201514.30 FORBÍNA Č.6\n13.10.201519.30 JAZZ V DIVADLE - PETR MALÁSEK\nPrvní díl bude s Petrem Maláskem - známým klavíristou a skladatelem a jeho triem.\n15.10.2015 18.00 BOHEMIA BALET GALA\n120,- Kč, senioři a děti 80,- Kč vstupenky\nBohemia Balet, soubor Taneční konzervatoře hlavního města Prahy , tvořený absolventy a studenty školy , uvedl v Hálkově Městském divadle v Nymburce již celou řadu představení, která se setkala u publika s velkým ohlasem. Proto připravuje dramaturgie vystoupení souboru i na sezonu 2015/16. Ukázky klasického, moderního i lidového tance.\nKlasická symfonie, V mlhách /hudba L.Janáček, choreografie Petr Zuska/, Hommage a la vie/ hudba koláž, chor. Bérangere Andreo/, Vnuknutí /hudba Max Richter, Hauschka, chor. Ondřej Vinklát, Štěpán Pechar/\n22.10.201519.30 PROKLETÍ PAPOUŠKA\n23.10.201517.00 NOCTURNO PRO HELENU KOHOUTOVOU\nLiterární večer ke 110. výročí narození nymburské básnířky.Autor scénáře: Jan ŘehounekÚčinkující: Helena Svobodová, Jana Štychová, Jan Řehounek a žáci ZUŠ Bohuslava Matěje Černohorského v NymburceK prodeji bude připraven výběr z díla "Světlo naděje", vydaný společně s městem PoděbradyHostem večera bude starosta města Poděbrad PhDr. Ladislav Langr\n24.10.201514.30 DLOUHÝ, ŠIROKÝ A BYSTROZRAKÝ\nPohádka o princi, který si šel hledat do světa princeznu z obrazu. Díky svým novým přátelům jí dokázal vysvobodit ze zakletí zlého černokněžníka.Produkce: Divadlo Nymburk s.r.o.\n27.10.201519.00 155 LET DS HÁLEK\nSetkání členů a přátel souboru na malé scéně.\nrekapitulace období let 2010 - 2015, foto a video ukázky, ocenění významných členů souboru, prodej publikací o DS Hálek Nymburk, povídání s Kateřinou Macháčkovou o jejích divadelních předcích z Nymburka, konceret skupiny Lážo Plážo\nZAČÁTEK PŘEDSTAVENÍ BOHEMIA BALET GALA JE V 18.00 HODIN! Omlouváme se za tiskovou chybu ve zpravodajích.\nPROGRAM 2015ABONMÁ 2015 - 2016ŘÍJEN 2015 Sponzoři divadla