0:00 – Úvod.\n0:26 – Posluchač popisuje bolesti na straně srdce, až do boku. Jak fungovat v životě? Možné příčiny – hmotné, psychické, duchovní (karmické).\n10:40 – Jak definovat vědomí – jako sebeuvědomění? Je vědomí výhradně spojeno s bytostí? Např. kameny či voda vědomí nemají, nebo ano, ale v jiné formě? Může mít vědomí umělá inteligence?\n10:58 – O intelektu a schopnostech umělé inteligence.\n26:06 – Vznik, vlastnosti a podstata vědomí.\n34:00 – Formy bytostného vědomí, vědomí neživé hmoty, vědomí všeho.\n37:51 – Nález na prsu – možnost léčby biotronikou?\n38:13 – Roztroušená skleróza – výsledky biotroniky při léčbě tohoto onemocnění.\n39:48 – Jak mám správně provádět rekapitulaci dne?\n42:00 – Žádost o léčbu.\n42:19 – Žádost o vstup…\n42:29 – Kniha Bytí: „Bytosti, které ho (osud) prožívaly, zanechaly v něm svoji sílu.“ Jak se taková síla zanechává v osudu (těmi jdoucími před námi) a jak se projevuje? Ovlivňuje i naši cestu osudem, aniž by se projevovala naše bytostná kvalita?\n57:23 – Rozloučení, duchovní obřad.\nTémata: Roztroušená skleróza, Vědomí, Osud\nTak, přátelé, vítám vás na naší přednášce nultého stupně Duchovní university BYTÍ. (Vstal bych víc, kdybych nebyl tak ustát.) Pokusím se odpovídat - jsou tu zdravotní a také filosofické dotazy - tak začneme zdravotním, to je pro mě nejtěžší.\nDOTAZ: Popisujete bolesti na straně srdce až do boku a nestabilní - často je to vidět i z písma - a to fungování v životě.\nODPOVĚĎ TP: No, co člověk může udělat, to udělá. Začíná to spánkem, také jídlem, také řekněmež vnitřní pohodou duševní, která se dá také trochu ovlivňovat, a pak také vyšetření, které vám aspoň v tom základním může ukázat některé příčiny únavy. Můžou to být třeba poruchy štítné žlázy, můžou to být srdeční vady, můžou to být roztroušené... prostě cokoliv možného a to všechno tedy - já vám dnes bohužel nemůžu už nabídnout do prázdnin žádné volné místo, ta možnost je již vyčerpaná, a tak je mi to líto, ale prostě není to možné. Můžete zkusit také duchovní obřady nebo náš duchovní obřad, který každý den je k dispozici. A tak dále. Čili v této chvíli je důležitá také diagnóza - oč se jedná? Tady by pomohl jasnovidný diagnostik nebo lékař, který by trochu poodhalil příčinu toho, co zde je. Jsou tu také stavy vrozené astenie, to jsou lidé, kteří - což nemusí být váš případ, já nejsem diagnostik - ale jsou lidé, kteří skutečně se narodí už s poruchou svého silového systému a cokoliv přijmou, spánkem či jinak, se velmi rychle ztrácí. A bývají to často ti, kteří pracovali se silou v minulém životě a ta neschopnost udržet si tu tělesnou homeostázu je prostě vrozená. Ale to nemusí být váš případ, vůbec ne. Dnes velmi často jsou to poruchy imunitní, tedy snížená imunita nebo únavový syndrom, který se začal objevovat v posledních letech masivně, za mého mládí tak častý nebyl. Vzpomínám na dobu, kdy se začali objevovat první pacienti, kteří měli tento problém, no a dle názoru biotroniky to hodně souvisí taky i s naším prostředím, které je dnes zatíženo obrovským množstvím oscilátorů, vysílačů, které nemusí přímo vysílat, ale jsou v našem okolí - ať jsou to náramkové hodinky digitální, různé jiné věci, mobilní telefony, bezdrátová sluchátka, obecně pozadí, které tady je a které působí na imunitní systém tak, že zasahuje vlastně jádra imunitních buněk, kterážto potom nefungují tak, jak mají, a dochází právě k těm projevům často únavových syndromů a podobně. My si nemůžeme vybírat, kde žijeme, jestli je tady vedle nějaký zářič sítě 5 nebo 12 G. To je věc, kterou neovlivníme. Čili žijeme to, co máme, co na nás působí a co nám dává potom také někdy pěkně zabrat. Právě jsem se před chvílí vrátil z daleké cesty a bylo to místo nějakého mariánského zjevení, ale důležité je, že to bylo místo, kde příroda byla ještě neposkvrněná a čistá - a bylo to znát. Já jsem sice utahaný po cestě, protože jsem řídil řadu hodin, ale přesto ve mně zůstává stopa toho, co bylo dáno k zažití. Ta příroda k vám mluví, je to vaše část - a velmi to pomáhá. To my, lidé ve městech, jsme už dávno ztratili - je to vlastně betonová poušť, asfalt a beton nahrazuje přírodní rámec.(Tak tady trochu té přírody máme na dvoře, zaplaťbůh za to, mohlo by to být mnohem horší.) Ale to, co tady vlastně je, je ochuzení člověka o jednu z částí vlastně toho silového napětí, které je. Člověk se vyvíjel v jiném prostředí, po miliony let samozřejmě, a byl nastaven na určitý druh vnějších vlivů, záření a tak dále. Za normálních okolností je to záření kosmické (přicházející z vesmíru), různých frekvencí, jsou tu také záření, které vyvolává naše atmosféra v lesích a jinak, protože za ten den uhodí na planetě mnoho tisíc - set tisíc blesků a ty jsou vlastně elektromagneticky akční. No, to všechno je pravda, ale to, co se nyní stalo, není v pořádku. Proto také lidé dneska utíkají do nejrůznějších přírodních prostředí, ať už jako vandráci nebo jako chalupáři nebo chataři či jinak a alespoň po dovolené se snaží prchnout z toho, řekněmež pro ně často velmi nepříznivého prostoru a jdou se takzvaně relaxovat. No. Jindy třeba tomu brání naše duše, kdy naše psyché z nějakých příčin - ať už z toho, komu jsme se narodili, výchovy nebo jinak - opět není příliš v pohodě a dochází k vyčerpávání sil, které jinak přicházejí do těla, ať už jídlem nebo pitnou stravou nebo čímkoliv jiným, povrchem těla. No a potom tato psychická část dokáže člověka velmi oslabit. No a pak se projeví nějaká nemoc, která je připravená, čili locus minoris - místo nejmenšího odporu, tak se potom projeví. Někdy bývá tendence přiřknout té psychice vznik některých nemocí, což vůbec není pravda - ty nemoci jsou samostatné jednotky, které mají svoji patogenezi, ale když se oslabí tělo, tak právě toto slabé místo se začne projevovat. A může to být cokoliv zase v té funkčnosti organismu, souhra orgánová, může to být nádorový proces, cokoliv. Samozřejmě k tomu potom patří také duševní poruchy, deprese a další. Takže pokud se týká té vaší zkušenosti se suicidalitou, tak jistě, že sytý hladovému nevěří a že jaksi nejsme tu proto, abychom soudili. Na druhou stranu si má člověk velmi rozmyslet - a ne, že by to bylo proto, že máte strach, ale protože věci mají být, jak mají - jestli něco takového provést, protože ono ve většině případů by se jednalo o řekněmež těžký čin, který má stejnou váhu, jako kdyby byl kdokoliv jiný vzat tedy do té bezživotné části, a to je opravdu velmi těžká potom karma. A to, co člověka tísní dnes a co chápe jako nepřekonatelné, hned v příštím životě se znásobí několikrát. Takže to rozmyslete, protože jenom jaksi ten úprk ze života věci neřeší. Ony mají nějakou reálnou podobu, která zde přichází často i karmicky, a pokud ta karma je, tak ona není proto, aby nás jaksi Pánbůh ničil, ale proto, abychom se měnili. Takže ten tlak, který máme, nám dopomáhá ke změně - někdy velmi. Dokonce jaksi bych řekl, že v některých případech je to vůbec nejsilnější páka, která člověka vede k nějaké vnitřní změně, a že ta karma budiž tedy pochválena, protože dokáže napravit mnoho chyb v lidských životech. Bez karmy bychom tu nebyli, protože kdyby jí nebylo,tak zničíme vše kolem sebe i sebe, protože by nám nebyla nastavena žádná mez, žádná hranice. Tak to ten Osud a Boží vůle ten vlastně váš život svým způsobem formuje a ovládá. Asi tady není nikdo, kdo měl úplně snadný život - celý život že by se mu nic nestalo a že by všechno běželo jako po másle - to by asi bylo úplně nepřirozené. Řekl bych, že to se může stát, ale velmi vzácně. Musí k tomu být důvody. Takže to, co tady povídám, asi v nějaké formě znáte všichni - někdy vám všechno vychází, jindy vám všechno padá namazaným dolů a dělejte, co dělejte. Tak v takových chvílích je nejlepší hibernovat - já to taky tak dělám - a prostě počkat, až se ta bouře přežene. No a pak už je zase lépe. Možná, že se na toto téma budeme ještě bavit, když budete chtít, ale ještě bych rád viděl jaksi tu zpověď osobní více adresnou.\nDOTAZ: Jak definovat vědomí - jako sebeuvědomění? Je vědomí výhradně spojeno s bytostí? Například kameny, voda vědomí nemají? Nebo ano, ale v jiné formě? Může mít umělá inteligence vědomí, když to není bytost?\nODPOVĚĎ TP: Začnu od toho posledního dotazu. S tím, jak se rozvinula složitost vlastně těch informačních technologií a jejich mocnost - a to ať už výpočetní nebo skladovací a tak dále, těch ohledů je víc - tak se vlastně tou složitostí blížíme mnohdy třeba těm běžným intelektuálním výkonům, které člověk má, a někdy je i přesahujeme. Potíž je ale v jednom - že lidé, kteří stvořili tento svět, jsou deformování velmi silně, často (ne všichni). Jsou nesmírně deformování v tom, že se nepokusili a neznají jako praví technici -já jsem jím taky byl - neznají jako praví technici i tu druhou část našeho vědomí nebo světa. Víte, rozum je důležitá věc. Nesmí se stát naším pánem. Vedle rozumu je tu intuice a intuitivní myšlení, tedy emoční myšlení, které je úplně stejně důležité. Každé to myšlení je k něčemu dobré a k něčemu určené. Když půjdete jenom rozumem, zničíte hmotu. To vidíte teď - tato planeta je před vážným problémem a již mnoho času nezbývá. Když půjdete jenom emočním myšlením, tak tu bude to, co jste viděli ve středověku - lidi upalováni na hranicích, fanatici, kteří tady hlásají jedinou pravdu, která je ta správná. Je to vlastně nepřijetí kohokoliv jiného jako člověka - i když hlásí Boží lásku kudy chodí, ale ve skutečnosti ji nepraktikují, ve skutečnosti mají Boží lásku jen k tomu, co jim je blízké, co oni schvalují. Cokoliv jiného "patří do pekla". A tak dále. Čili umělá inteligence může napodobovat například myšlení, samozřejmě. Potkal jsem několik významných - zejména dva významné vědce, s kterými jsem přišel do styku díky našemu "Horizontu poznání" a i jinak, a jejich myšlení a není zdaleka okrajové. Vypadá takto: pozorovali jsme vývoj života, popsali jsme darwinovsky či jinak to, jak to probíhá, a nyní tedy tento biologický život dokončil svůj čas vývojový a nyní nastoupí buďto hybridity nebo zcela silikonový čas pokračování. Čili v podstatě tito lidé se domnívají, že je správné, že lidstvo zahyne, bude potlačeno a že zde vzniknou tedy ti roboti. Podle Čapka - přesně, jak jsme slyšeli. Ještě nedávno, před pár lety, to byla pustá utopie, protože to, co jsme třeba pozorovali při Apollu - kdy Apollo řídila kalkulačka, kterou máte dneska doma, co do výpočetního výkonu, tak dnes jsme posunuli ten výpočetní výkon o miliony jednotek. Tedy ty procesory jsou schopny pracovat prakticky v reálném čase - dokonce v té kvantové podobě, předčasové podobě. To jsou ty díly, které popisoval Čapek, které jsou nutné k tomu aby roboty mohly pracovat. A teď - jak to může fungovat? To, co je vědomí emoční, to nemůže napodobit žádný stroj. Ale pozor, není to tak jednoduché, protože tento stroj je možno ovládat jiným vědomím. To znamená, že zde budete mít složitou strukturu, která bude pracovat v digitální podobě, ale ve skutečnosti tato složitá struktura bude použita jako nástroj někým jiným, protože člověk nechápe, jak to funguje. Takový klasický technik se naprosto vysměje myšlence, že by někdo mohl ovládat jeho řekněmež počítačovou linku nebo miláčka. Ale on může! Navíc tu jsou ještě další faktory a to je propojování těchto částí, které mohou tak složitět. Kdysi jste například zjistili někteří, že vám někdo počítá na počítači. Vzpomínáte? Bylo to v době, kdy jsme neměli ještě dost výkonné počítače, a tak to vyřešili technici tak, že využívali volného času výpočetního - vašich domácích počítačů, pokud byly připojeny v síti - a tím vlastně získávali superpočítače, teda větší počítače. Dneska už ne super, získávali kalkulačky v podstatě, protože ten kvantový počítač je něco, co vlastně nemá žádnou obdobu, ve všech počítačích, třeba v celé republice. Kdybyste spojili všechny, nebude to dost, aby to dosáhlo výkonu tohoto kvantového počítače. No. Samozřejmě, že toto je patologie, je to těžká patologie mysli. Protože ti lidé se obdivují tomu, co vlastně zvolí jako přednost - a tou předností je rychlost, síla, vidění, slyšení a další smyslové čití. Jenomže, přátelé, to důležité se nedá vnímat smysly! A to tito lidé neví. Nechápou, že svět je jiný. Náš "Horizont poznání" vám vlastně začíná připomínat novou kapitolu fyziky, ale nejenom fyziky, ale i všech ostatních oborů, protože kterýkoliv interval - jestliže něco měříme, kvantifikuje, zkoumáme, tak vlastně vytváříme nějaké intervaly, něco zaznamenáváme. A on je tu vlastně právě ten horizont, který vás - jakoby vy jste v bublině, kterou nemůžete překročit fyzikálně, vy ji můžete překročit pouze jinak. A to je to, na co tito technici samozřejmě nikdy ještě nedosáhli. Jsou lidé, kteří jsou velmi inspirováni - jsou vědci, technici a jsou velmi inspirováni. Je jich ale velmi málo. Je to velmi vzácný druh. Ti největší většinou inspirování byli - ti měli vědomí. A ti nohsledi, ti malí mravenečkové, ti už znali jenom ty kousky, které dokázali pojmout. No a tak v podstatě buďto se ve své bublině časoprostoru zničíte svojí hloupostí, anebo dostoupíte do roviny, že vaše duchovní úroveň dovolí překročit tu vaši bublinku. A to je otázka času. Každá doba má svého ducha. Někdy se preferuje to, jindy ono. Vždycky většina má ten "správný názor". Protože lidé moc nemyslí. Víte? Ne, že bych měl proti lidem něco, to ne, já jen popisuji stav: lidem se něco řekne a oni to pak papouškují a jen málokdy se snaží jít k jádru věci - in medias res. Stojí to práci a musí to být také nadání určité, musí tam být logika, inteligence a další. No a proto je velmi důležité, kdo nebo co člověka vede. Když je tu vědomí toho vyššího, tedy Boha, chcete-li, tak si o něm můžete myslet, co chcete - že to je děda s holí a že to je fousatý děda nebo že je jiný, že se vznáší na obláčku a tak dále - ale pořád jaksi akceptujete přítomnost něčeho, co by vás teoreticky přesahovalo. A pokud máte štěstí, tak zažijete věci, které vás v tom přesvědčí i prakticky - už to nebude jenom víra, ale bude to rovnováha víry a rozumu,pozorování a tak dále. Také občas zažijete zázraky, které se vymaní z toho, co je prý běžné. Takže umělá inteligence, jelikož je stvořena člověkem, bude mít dost těžký porod, protože je bohužel to jen pokračování rozumové inteligence, a tak bude ještě lépe střílet, létat, vraždit například, anebo bude ještě lépe počítat příklady, možná kreslit obrazy nebo skládat hudbu. Proč ne? Protože tyto všechny obory jsou vlastně výrazem zákona (zlatý řez a tak dále a tak dále) a nejsou tedy nahodilé. Každý vlastně z těch výkonů, třeba těch umělců, má různou hodnotu: jsou inspirováni Bohem (Michelangelo a další), a tak vidíte něco výjimečného. Jindy je to slabší. A když bychom tyto algoritmy vtělili do procesu matematického - ano, to je matematika - tak bychom nakonec mohli i tím strojem dosahovat velmi zajímavých výsledků, ale nebude tam ta intuice, nebude tam ten řád toho napojení na tu hlubší rovinu. Protože je tady svrchní vědomí a je tady druhé vědomí. Právě ti, o kterých mluvím, k tomu vnitřnímu vědomí nikdy nemají zatím přístup, oni ho dokonce vědomě odřízli, protože: "Pchá, to je jenom něco," ale ten rozum, to je "TO". No, takže ten rozum teda ničí hmotu - již jsme skoro zničili planetu, přátelé. Říkám vám to 20, 30 let, viďte, že žijete konec jedné epochy, že tato technická civilizace je na konci svého trvání a že přijde nová, která bude pokračovat zase trochu pod jiným vlivem. Pokud by se umělá inteligence zvrhla, pak člověk skutečně nemá naději. Jsou to možnosti jak ty válečné, možnosti i informační, protože jaksi od určitého stupně může tento systém žít vlastním životem - jestliže se rozhodne a poruší Asimovovy zákony robotiky, tak nemáme šanci, protože nikdo není tak rychlý. Dnes můžete získat informace z každého místa, jsou to statisíce kamer, jsou to telefonické hovory, jsou to jiné zdroje informací, včetně družicových a jiných, čili v podstatě pokud se propojí tyto informační zdroje, nemáte šanci. No. Takže samozřejmě, že si nepřeji, aby člověk zemřel jako druh a aby zde zvítězil silikonový protějšek. Je to hloupé, protože ten silikonový protějšek není stvořen tedy chcete-li Bohem, a je stvořen jenom "chytrým" člověkem - a podle toho to také vypadá a také podle toho vypadají potom ty konce. Moudrost - tedy laskavost, vstřícnost, přání, vzájemnost... Člověk pořád jenom bojuje. Už bojujete na Měsíci. Budete dobývat Měsíc, dobývat Mars, už se těšíte, jak tam budete žít v plechových rourách a jak to bude "úžasný". No, v té době už možná nebudete mít tuhle planetu, protože ji zničíte, víte?! A pak zničíte i ten Mars, úplně stejnou logikou, nebo ten Měsíc, protože ten problém je totiž v lidském vědomí. Čili jediná cesta vpřed v podstatě je cesta Přinašeče, tedy cesta Zezulky, který vás učí, abyste byli vzájemní, abyste konali tak, jak byste měli konat, a také vás učí, jak toho dosáhnout, tedy jak se měnit. To je důležité. Mohli byste dnes a denně opakovat naučené fráze, mohli byste dělat cokoliv, ale nebude to příliš účinné. Aby se změnil duch doby, naše kultura, civilizace, musíme se změnit napřed my. To znamená, že se musíme přestat zamilovávat do zla, souboje, boje, vražd, ničení, zavírání lidí a tak dále, a budeme se muset stát opět normálními lidmi. Což v této chvíli rozhodně není jaksi na pořadu dne. Pokud dosáhne umělá inteligence vítězství nad člověkem, což zatím se již několikrát stalo, tak to bude konec života, jakéhokoliv života, protože ona sama zničí sebe také. Protože nemá základní rovnováhu svého vědomí, nakonec způsobí katastrofu i pro sebe. Ona sice nepotřebuje řadu věcí - to je jako když jdete do sálu s počítači, tak si musíte vzít čepici a brýle a celý oblek bez prachu a tak dál, nebo kde se vyrábí, protože technika nemá ráda lidi, protože váš pot, vaše vlasy, vaše prachy, cokoliv jiného - tedy nemyslím hmotné peníze, ale myslím prach vašich oděvů je to, co technika rozhodně ráda nemá, zvlášť v dnešní době, kdy šíře těch cest v procesoru jsou už opravdu pomalu jen několikaatomové. No. Čili potom i každá porucha se projeví. Takže snažme se, abychom si sami na svém "dvorku" udrželi čisto. Svět nezměníte, ale myslet o tom můžete, tím také vytváříte určitý jaksi nástroj - jak myslíte, takový vliv vytváříte a to také způsobuje potom své dopady. A teď jak definovat vědomí? Naše vědomí vzniklo propojením malé části anorganické hmoty a anorganického ducha. Získala tato částka schopnost tedy replikace a učení. Učí se ale i kámen třeba - tím, jak reaguje - obrazně řečeno tedy. Má svůj život. Ale tato biologická část má přece jenom jisté znaky, které nás odlišují od anorganické hmoty: je to složitost konstrukce, kdy v těch počátcích to bylo velmi, velmi primitivní, byla to vlastně jednobuněčná záležitost, která se učila pomalu, po myriády zrození, k dalšímu nepatrnému krůčku - a pak tedy došlo k dalším krokům, které skončily až u nás, v této chvíli nejvyššímu životu. No a tedy toto vědomí funguje tak, že není stálé, ale ono se vyvíjí - na počátku má jinou formu než uprostřed vývoje a na konci také úplně jinou formu. Čili v podstatě aby docházelo k tomuto, musí tu být biologická část života, musí být dle zákona dvojnosti rozdělena do tří čtvrtin na část vrozenou a část beztělnou, teprve ve třech čtvrtinách vývoje - zase z důvodu duality, ale i jiných - se již dualita tato ruší a vy se dovyvíjíte v té duchovní části již bez zrozování. No. To, co splní ta část biologická hmotná, to se nedá jinak dosáhnout. Přes všechny ty miriády druhů (miliardy miliard bakterií a tak dále, až tedy k tomu nejvyššímu člověku) je pracováno naprosto cíleně, nic z toho není náhoda, všechno má svůj smysl, kdy z nuly se vytvoří Boží vědomí - čili primitivní lidé, vyšší lidé, primitivní úrovně, vyšší až k těm nejvyšším - a toto vědomí tedy je pokaždé jinak mocné, jinak široké. Když budete mít algoritmus matematický, který bude vlastně vytvářet kvazi vědomí, čili stroj se bude chovat tak, že má vědomí, protože mu zpočátku dáme algoritmy, které to dovolí, a později si tyto algoritmy vytvoří sám, protože jsou tu vlastně i programy, které vedou k samoučení daného řekněmež stroje, který vlastně napodobuje evoluci hmotnou tímto způsobem. Má to ale i jeden háček, že tam běžně není napojení na tu řídící složku, což je velké nebezpečí, protože to může vyústit potom i mimo záměr programátora. Když to vezmete logicky, tak z pohled tohoto vědomí vlastně po inicializaci nejsme příliš potřební, protože vše ostatní se již dá získat jiným způsobem. Tedy například řekněmež robotickou podobou. Když se podíváme třeba na to, jak se vyrábí dneska automobil Tesla - viděli jste to někdo? Ne? Nikdo? Jo, jeden. No tak, kdybych lhal, tak mě opravte, prosím - to je zařízení, do kterého tečou suroviny a na konci vychází takovéto to T. A věru, že se těch surovin mnoho lidských rukou nedotkne. Rozumíte? Pak je třeba nějaký výrobek, třeba auto asi nemusíme potřebovat jako inteligence, dobře, ale když bychom ho potřebovali - něco dopravovat, třebas právě ty suroviny - no tak zase ty stroje už dneska jezdí autonomně, zcela bez lidského zásahu, a naprogramované vozíky skvěle naloží tu plošinu toho auťáku, není k tomu potřeba nikdo. A to je krůček k tomu, aby jednou vznikl svět, kde lidé nejsou potřební, dokonce jsou "škodliví" - mají svoje emoce, jsou nespolehliví a vůbec. No takže takhle. Čili svět toho umělého inteligenčního řádu je světem, který má jakoby jiný profil vědomí, jiný profil také ale i té moudrosti. Kdyby ten vývoj vedl k moudrosti, pak by ten systém mohl nakonec skutečně získat stabilní podobu. Potíž je v tom, že ve své podstatě je nastaven nemoudrými lidmi. A tak ta vývojová křivka musí trvat potom také velmi dlouhou dobu, aby se něco takového stalo. Vaše vědomí je většinou vázáno na to, co vnímáte svými smysly - tady a teď. Někteří z vás občas dostávají jinou zkušenost, to znamená, že naplníte starou pravdu, že hmotné smysly jsou obrazem duchovní části člověka. Vaše uši jsou takové proto, že váš duševní obraz je takový (i vaše tělo), přesto nemusíte tedy vnímat pro nějaký vjem tímto uchem nebo nosem, ale můžete vnímat beze smyslů - a to ještě lépe než s těmi smysly, často. A tady je to, o čem vám celou dobu povídám. Čili i ten nejlepší mikrofon a amplion nenahradí pravou podstatu toho, co je řeč a sluch, protože je to jenom hmotný obraz. Vy jednou se probudíte na svých duchovních cestách, jednou budete vnímat svět jinak, dokonce budete odcházet z tohoto hmotného vjemu, budete v meditacích dlít často významnou část dnů, kdy bude vaše vědomí mimo tělo a nebude spojeno s tímto hmotným prostředkem. To je ta druhá část, víte? Ale jelikož ji žádný hmotař nemůže zažít - možná někdy, ta příroda má ráda kuriozity, stane se někdy něco výjimečného. Občas i ten největší hmotař to najednou zažije. No a ten druhý hmotař to vysvětlí jako bzz - že není normální a že buď se zbláznil, anebo tak podobně. Čili tolik k tomu, jenom tedy částí.\nPOKRAČOVÁNÍ DOTAZU: Je vědomí výhradně spojeno s bytostmi?\nODPOVĚĎ TP: No, podle toho jaké, jak už jsme si řekli. I bytosti mají různé formy tohoto vědomí - od těch nejprimitivnějších až po ty nejdokonalejší. Co se týká vlastně vědomí všeho, pak to je o úroveň výš, protože všechno se stále opakuje. Příroda má ráda opakování. Tisíckrát, milionkrát, miliardkrát a kolikrát opakuje jeden vzor a pokaždé jinak - jako ta vločka, která vám spadne na límec v zimě a bude to jedinečná vločka, která nemá ve vesmíru obdobu. A vidíte, taková hloupost, šesterečná. No, takže i tady je to zase mnohem složitější. Nejenom, že tu jsou hmotné artefakty jako kameny a všechno ostatní, ale je tu i vesmír jako celek. Vy se možná díváte v noční obloze na stonek rostliny nebo kousek kopýtka nějakého živočicha, protože ty části našeho vesmíru jsou stejné jako naše části, z kterých jsme tvořeni my - je to identické, vesmír rád opakuje, a ty části částí jsou opět identické, samozřejmě každý úplně jiný, protože vesmír nikdy nic neopakuje. No a "nikdy" nikdy neříkej. Prakticky nikdy. Takže i to, co považujete za neživé, může být částí živé hmoty - tento sál a tak dále. A možná, že v tomto stole - v podvesmíru složeném z atomů, molekul a tak dále - právě někdo jiný se ptá, jak je to s vědomím, a možná hledá tu nejbližší červí díru, kterou by se někam dostal. Takže výhradně úplně ne, jen ty formy jsou jiné. Je tu také spojení vlastně určitých kvalit s určitou hmotnou částí. Kámen mohl vzniknout různou formou - byl vyvřen, přetaven, nebo je to částka ulity, po které lezete jako v Alpách, nebo je to jiný proces - sediment, kdy velehory jsou rozebrány na prach, prach přenesen větrem na stovky tisíce kilometrů a tam uložen a pak v převrásnění je znovu slisován, jako například pískovec nebo podobně. Je to řekněmež jiný druh - něco jako třeba usazené látky v roztocích, nebo jsou to výkvěty plynů, které krystalizují v nějaké dutině sopky,no. Čili ano, v jiném pojetí tady ta inteligence je.\nDOTAZ: Popisujete mi nález na prsu z 30. 3.\nODPOVĚĎ TP: Ale já teď opravdu nemůžu, když to není možné. Nemohu teď vzít nikoho, příjem musel být zastaven. To mě mrzí.\nPOKRAČOVÁNÍ DOTAZU: Popisujete svoji roztroušenou sklerózu.\nODPOVĚĎ TP: Ano, občas tu máme nějaké výsledky, občas nám někdo žije až tak dlouho, že se mu to nelíbí - i když by už dávno měl být mrtvý - a tak se ptá, že by už chtěl na tu druhou stranu. Ale věci jsou tak, jak jsou. Ano, v tomto případě je biotronika jedním z mála oborů, které mohou mít trvale uspokojivé výsledky u tohoto onemocnění. Těch odléčených je opravdu za ta léta hodně. Medicína zase naopak zde - na rozdíl od jiných diagnoz, tam má výsledky jistě výborné - ale zde ty výsledky nejsou kdovíjaké. Spíše jaké? Takže jistě, tohle má smysl, ale jak jsem řekl, teď do prázdnin už nemohu přijmout nikoho, takže ten příjem začneme zase až po prázdninách, protože opravdu nelze už ani - prostě nikoho. Je tu problém.\nDOTAZ: Jak mám správně provádět reku...rekapitulaci dne? (Reakce na přeřeknutí: Vidíte, to je hrůza.)\nODPOVĚĎ TP: Správně? No, jak dokážete, to je správně. Termín rekapitulace (ještěže jsem jel jenom osm nebo devět hodin, kdyby to bylo víc, tak už...dneska jsem hodně unaven) - takže termín rekapitulace sám o sobě říká vše: není žádný předpis, ostatně jako v ničem, je tu snaha, vůle, ale nesmí být taky moc velká, jinak byste pro tu obludnou snahu neudělali nic. Musí to být tak vyvážené. Přece nic nám nebrání na konci dne, někdy před usnutím, si tak vybavit ten den a jestli tam je nějaká výraznější událost, tak si ji zkusit jakoby pochopit, popsat: proč vznikla? Proč byla taková jaká je? Co to způsobilo? Co nás vedlo k tomu myšlení nebo konání tím směrem? A je-li to defektní, tak to popsat a pokusit se o nápravu. Samozřejmě, že zase těch náprav, to je různé - podle toho, kdo se ptá - jinak to bude u meditujícího, jinak to bude u někoho, kdo žije světský život či podobně. Ale snaha se počítá.\nDOTAZ: (Pročten potichu.)\nODPOVĚĎ TP: Strašně rád bych vám hned se pokusil pomoci, ale opravdu to nejde.\nDOTAZ: Požádat o vstup.\nODPOVĚĎ TP: Ano, ale dneska ne, promiňte.\nDOTAZ: V knize Bytí se o osudu a jeho postupném prožívání těmi, kteří to dle zákona karmy potřebují, píše:"Bytosti, které ho prožívaly, zanechaly v něm svoji sílu." Můžete prosím přiblížit, jak se taková síla zanechává v osudu těmi jdoucími před námi a jak se projevuje? Mohu si to představit tak, že cestu osudem máme v některých situacích ztíženou či naopak nadlehčenou, aniž by se tak projevovala naše bytostná kvalita, ale je nám na pomoc či obtíž právě síla zanechaná v osudu těmi, kteří šli před námi?\nODPOVĚĎ TP: Vy si málo vážíte osudu. Ještě pořád logicky nejste schopni chápat univerzálnost a absolutnost osudu, a tak se domníváte, že něco je nedokonalé. Jenomže ono nic takového neexistuje. Čili cokoliv se stalo, stane nebo děje, JE. Nic jste nevytvořili. Tedy i vliv těch, kteří šli před vámi, je v tom osudu dán ve spojitosti s vaším bodem vstupu do tohoto osudu. Je to k pochopení? Ano či ne? No. Čili zbavte se představy, že něco nebylo a teprve bude. Zároveň máte svobodnou vůli v mezích toho, co bude. Čili to, co bude, je pevně dáno ve všech svých variantách a vy máte to právo rozhodovat svým vlastně vědomím, svým rozhodnutím, kterou z těch cest, které JSOU (to zdůrazňuji, ony existují), právě vaše kapička v tom osudu poteče. Čili i třeba zátěž nebo posílení tohoto okamžiku je součástí osudu, který jste přijali a který můžete svými rozhodnutími ovlivňovat. A tak v některých osudech můžeme vidět poměrně velký rozkyv té takzvaně svobodné vůle a v jiných prakticky nulový. Je to jako jednokolejka. A to všechno je taky samozřejmě zase výsledkem toho, co předcházelo, a to předcházelo v minulosti nebo předcházelo v budoucnosti. Přátelé, čas není tak, jak ho znáte. To je váš způsob vnímání času, vaše vědomí je schopno takto čas konzumovat, tedy kauzálně, v postupu: bylo - je - bude. Ve skutečnosti je to vázáno na vstup do osudu. Říká se tomu zrození. A od toho okamžiku získáváte pevný bod, od kterého počítáte: to bude - to bylo - to je. Ale nakonec vždy poznáte při svých studiích, duchovních studiích i jiných - dnes už i ve fyzice (ten náš horizont, ale hlavně potom také jiné poslední objevy) nám nastavují poněkud zrcadlo v našem přemýšlení. Kvanta, kvantová teorie a další. Čili to, co bylo původně tak jisté a pevné, ten náš smyslový vjem - ať už přímý nebo nastavený nějakým přístrojem (já nevím, dalekohledem nebo já nevím mikroskopem nebo čímkoliv jiným) - se najednou začíná měnit a prohlubovat. Dnes už byste úplně neuspěli s tou hrubohmotnou filosofií vašich dědů, ale i otců, protože pomaličku začíná člověk chápat další rozměr světa. Jeden z mnoha, pozor. Ještě skoro nic nevíme o světě, skoro nic nevíme o mnoha jiných věcech. Je to tedy cesta vývoje. I cesta vývoje poznání a tak dále. No. Velmi těžké je si představit tu absolutnost - tedy nekonečnost, bezrozměrnost, bezčasovost - protože nic z toho, co jste doposud žili, toto přímo neobsahovalo. Ne-li tedy skoro u všech z vás. Možná je to jeden, dva... těžko říct, možná víc, kteří se přiblížili k těmto formám vjemu. Na to potřebujeme právě ty lidi a ne umělou inteligenci. Já neunesu 10 granátů, víte? Dneska už ani jeden. To by bylo fajn, písta hydrauliky, už běháme, řídící procesor, chodíme po zadních, po čtyřech - no ale těch deset granátů, že jo, to je ten problém. No. Takže už jsem docela bezpečný dneska, zdá se tedy. Kdo ví? Tedy minimálně neunesu 10 granátů. Tak jdeme dál. Nic, co je, se neztrácí. (Kolik máme hodin?) To znamená, že absolutně nic nemizí ve stoupě. Když třeba tady budu sedět a pak odejdu, tak má tepelná stopa bude vypadat takto (snižující se křivka). Končí v nekonečnu, bude nekonečně malá na konci, už bude na horizontu poznání, ale bude tady velmi dlouho. A tak dále a tak dále. Tak i váš osud, když jej prožíváte, tak jako ten dělník toho svého osudu vytváříte vlivy, struktury, děje, a tak ten příští dostane podobu osudu, který bude třeba posílen v této části a naopak v této části - v té době, kdy vy vstoupíte - nebude tak posílen, to znamená bude vás to v tom osudu spíše táhnout tady doprava, ale přestože je tam i doleva, tak to bude méně využíváno. A pak přijde zase jiný, který tvoří v tom osudu, a - člověk tvoří změnu - a zase ten, který v této době vstoupí do toho osudu, tedy zrodí se do něj, bude mít tento konkrétní osud s tímto vlivem. Ale majestát velkého soudce není ovlivněn něčím, co by bylo hazardní. Čili je to úplně jedno, protože vždy dostanete jen ten osud, v tom čase - protože já se mohu třeba sem zrodit, do této podoby, ale do osudu mínus 50 nebo plus 5000, protože tento osud trvá bezbřeze. A tak i naše přednáška - vy jste tu a jste svázání svým časem vstupu do svých osudu a nyní sedíte zde - v tom se naše osudy propojují. Je to konkrétní bytost tohoto Pfeiffera a konkrétní bytosti vás. Ale kdykoliv tento osud trvá, a tak zde je Pfeifer plus 5500 a divák plus totéž. Čili tato chvíle se opakuje bezbřeze, vlastně nekonečně, stejně jako všechny ostatní. Čili to žití je vlastně rozdělené na časové úseky, na tu kauzalitu, ale ve skutečnosti vždy je částí nekonečna. Nekonečno nemá žádných hranic, víte? - myslitelných - a musí obsahovat i protipól, tedy ohraničenost (to je ta kauzalita) a tedy i váš vjem, aby bylo úplné to nekonečno. Čili je to nekonečně do všech stran rozšířený fraktál, který trvá zavěšen v bezčasovosti, která obsahuje i zdánlivé vzniky a zániky, které jsou jen stále jedním projevem trvání: nic nebylo, nic nebude, vše je. To je pravda, takhle. Víte? A všichni, kteří šli duchovní cestou, toto nakonec chápali a také vypovídali. A pak bylo mnoho těch, kteří to měli nějak jinak - a to je taky dobře, protože to patří k té pestrosti. Život musí být pestrý do všech stran, aby se naplnila ta mnohost do té šíře. Ale to neznamená, že všechny osudy, které jsou, se vás musí nutně týkat prožitkem, ale je to jen vaše část, která je naplněna - i to je osud. Čili i osud má osud. I to, kterou cestou jste šli, je osud. Pokuď tu bude někdo, kdo pochopí osud hlouběji, bude schopen vnímat kteroukoliv část osudu, která je - byla - a bude, a to v první fázi jako pozorovatel a v druhé fázi jako osud sám. Až tedy postoupíte na své duchovní cestě, v jedné chvíli se stanete osudem - budete osudem všeho, vždy a všude, bez jakýchkoliv hranic. Nebude nic, co byste nebyli. To je Boží vědomí, víte. My malí, tedy lidé, jsme stále omezeni tím svým "vocaď pocaď" a tak dále. Ale to je důležité, protože to tak musí být, to je stav. Až při vás budou stát zase ti velcí jako je Zezulka, tedy Kristus, nebo jinak, tak zas budete dostávat další a další vlastně vědomí tak, abyste mohli lépe následovat tu velkou Boží vůli osudu, abyste byli odolní vůči demagogii, lidskosti malé, která někdy chce něco znamenat, něco dokazovat, něco... a tak dále, něco získávat - a abyste se stále více blížili tomu základnímu velkému vjemu. To je jeden ze smyslů - tedy být kladnou složku - a k dosažení toho pokračovat ve své vnitřní cestě. Můžou kolem vás být jacíkoliv lidé, můžou mít jakékoliv názory a vždycky se na ně dívejte jako na bratry, jako na sobě rovné a vždycky si řekněte:"Tak já to mám takto zdůvodněno, promyšleno, promeditováno, a tak z mého pohledu je to zatím tak. A on si na to přijde taky. Rozumíte? Každý si na to přijde, nemusíte se bát. Pro každého z vás je ta cesta vlastně začátkem a koncem stejná: čili na začátku jste rozdělené vědomí Boží a na konci jste všichni jedno (odkudkoliv, kdykoliv, kdekoliv, jakékoliv části vesmíru) - to je stav před spojením. Taky je to vědomí, ale rozhodně ne švába, počítačového, jestli rozumíte? Čili tohleto všechno přejde. Každá úchylka v dějinách lidstva nakonec byla vyrovnána. Tedy i úchylka technicistní a rozumová bude nakonec zpracována, pochopena a dej Bůh, aby to nepřekmitlo na druhou stranu. Protože nejde o to odstranit techniku, ale jde o to býti moudrými - to znamená využívat ji v souladu se vším, co jest. Je krásné, že máte to nebo ono, ale jestliže to zkazí nějakou jinou část vašeho reálného světa, tak to nakonec zkazí i vám, protože vy jste spojeni se vším, co je - s každým broukem, s každým stromem, s každou kapičkou moře, se vším. Jenom jste na to zapomněli. Tedy možná vy ne, ale jiní ano. A tak to má fatální dopady.\nNo a to je pro dnešek všechno. Dost bylo Pfeiffera. Jsem opravdu velmi unaven, takže mě budete muset omluvit a veškeré nároky nechat na příště. Tak. Pokuste se aspoň na 100 sáhů přiblížit k tomu, o čem tady byl mluveno, protože to je základ všeho, co můžeme dál uvažovat.\nTakže s pomocí Boží, začínáme.\nBudeme mít ještě přednášku do prázdnin tady? Za dva týdny v pátek. Dobře, to bude dobrá chvíle pro to, abychom se ještě viděli.


749. schůzka: Klikatá životní cesta paní Boženy | Dvojka\nŽivot Boženy Němcové připomíná turistickou trasu s mnoha zastávkami. Poté, co odešla se svým mužem do Červeného Kostelce, tak se stěhovali do Josefova, do Litomyšle, do Polné...\nStátní úředník Němec byl překládán z místa na místo a rodina s několika kousky nábytku putovala z místa na místo. A v každém novém bydlišti přišlo na svět další dítě. V Polné se jí narodil předčasně syn Hynek, porod byl uspíšen konfliktem, který měl její muž v zaměstnání. Druhý syn Karel se jí narodil v Litomyšli, a dcera Theodora opět v Polné. Posledním dítětem Němcových byl Jaroslav, který přišel na svět v Praze.\nBěhem pěti let dala Božena Němcová život čtyřem dětem. Po čtvrtém porodu se nadlouho rozstonala, dlouho polehávala, z Bydžova jí přijely pomáhat v domácnosti tchyně se švagrovou, byt v ulici na Poříčí byl malý, osm lidí tam sebe naráželo, navíc měl Němec znovu potíže v zaměstnání. Počátek pražského pobytu nebyl pěkný, vysněná představa nového života se utápěla opět ve všedních dnech, tak jako v Polné, tak jako kdekoli předtím.\nV Praze to nebylo vždycky tak zlé, jak to líčí ve své knize literární historik dr. Mojmír Otruba. Božena Němcová se zúčastnila například českého plesu na Žofíně v únoru roku 1843. Byl to pravděpodobně vůbec první velký ples, který navštívila a byla to událost jejího pronikavého společenského úspěchu. Mladá paní, která okouzlovala svým půvabem a nenucenou noblesou, byla navíc skvělou tanečnicí a dovedla zaujmout v živém rozhovoru svou bystrostí. Přibyl jí okruh nových známých, se kterými se pak setkávala při různých příležitostech vlasteneckého života, v divadle, při hromadných výletech, na schůzkách v rodině advokáta Friče nebo lékaře Staňka. A seznámila se i s doktorem Riegrem, s Erbenem, Klácelem.\nVšechno začalo docela nevinně\nNěmcovi se stali členy Matice české a brzy byli samozřejmě počítáni do české společnosti. Na žofínském plese se Němcové dvořil i mladý básník Václav Bolemír Nebeský. Byl to úplně jiný člověk, zcela jiný muž, než jaké dosud poznala. Byl asi o půldruhého roku mladší než ona, ale měl už v českém světě své slovo, byl považován za nástupce Máchova, často se ozýval v časopisech, měl slušný rozhled po světové literatuře a filosofii. Němcová mohla v pětadvacetiletém medikovi obdivovat někoho, kdo ji vysoko přečníval svým rozhledem, kdo jí imponoval vzdělaností, zaujetím pro věc, tvůrčím rozletem. Zaujal ji plně i citově, a Němcová, mladá matka čtyř dětí, která dosud nepoznala lásku k muži, ji našla ve vztahu k Nebeskému.\nZdá se mi dnešní noci,\nže jsem ležel pochován;\nneumřel jsem, byl jsem zrádně\nza živa do rakve dán.\nSamas víko přibíjela;\njá jsem na ně zatlouct chtěl,\nruka mi však zkameněla,\njazyk mi byl zolověl.\nZe srdce mi v hrobě vyrost\nz rozmarýny pletenec;\njá to věděl, že ji budeš\ntrhat k svatbě na věnec.\nZ hrobu vyrostla - tys přišla,\nuthrla jsi ratolest.\nNetrhej mi, cožpak nevíš,\nže s mým srdcem srostlá jest?\nNedbáš na to, a z ran teče\nproudem krev má plamenná;\nnemoh jsem se vykrvácet –\nTehdy byl tento básník hvězdou první velikosti, dnes znají jeho jméno jenom vysokoškolští studenti a literární historici. Do Karla Hynka Máchy má Nebeský daleko, ale to ukáže až čas. Němcová si také stále něco píše, ještě to není román či jiná literatura, ani deník ne, spíš jednotlivá slova, krátké věty, útržky, které v úplnosti zřejmě jen jí něco připomínaly. Všechno začalo docela nevinně – vlasteneckým výletem na Bílou horu.\nByli jsme na procházce – na Bílé hoře – přes svatou Markétu vraceli jsme se domů – hvězdy se jen třpytily – šla jsem s Nebeským napřed – povídali jsme o minulosti, přítomnosti a budoucnosti našeho národa.\nPo tomto setkání začíná Němcová psát, právě na popud Nebeského. Dík Němcové se Nebeský dostával ze svého pesimismu, díky Nebeskému se v Němcové probudil umělecký talent.\nNašla jsem svůj ideál? Smutné doby, ale krásné sny. Vyznání lásky – první políbení – krásné dny, plné poezie – zdráhání – Ty mne nemiluješ – despocie – žárlivost – nemoc – vrchol zoufalství – moje děti.\nJe to jakoby ve zkratce dramatický a tragický román lásky a cti, ze kterého básník raději vycouval. Když pak psal o svém vztahu, ironizoval sebe i Boženu – potřeboval tu ironii, aby se nemusel stydět sám před sebou. Milenec, mající výčitky svědomí, hledá útěchu v cynismu. Nebyl poslední, tedy jako milenec. A nebyl to ani poslední cynik v jejím životě. „Němcová odcestovala do Ratibořic,“ píše v knize Někdejší Betty spisovatel dr. Jiří Morava. „Rodiče našla ještě ve starém bytě.“ Tedy v tom vlhkém bytě pod ratejnou. Ani ona, ani děti tu už nepobývaly. Léto prožili všichni na Starém bělidle, na tom, které známe dodnes.\nPodnět k sbírání pohádek a pověstí\nTerezie porodila před několika léty poslední, třinácté dítě, a vévodkyně Zaháňská přibližně ve stejnou dobu zemřela. Zámek očividně pustl a údolí bylo ještě zpustošeno průtrží mračen, která se strhla před rokem a stála i několik lidských životů. Bylo marné putovat od místa k místu, od známého ke známému, bezstarostné a zářivé dny jejího dětství byly nenávratně pryč. Při nedělní návštěvě kostela v České Skalici ji zranilo, že tu místo pestrých lidových krojů viděla samé hrubé modré šaty, šátky a zástěry, jimiž tamní plátenický a barvířský průmysl uniformoval celý kraj pod Krkonošemi. Jen pomalu se uklidňovala, k čemuž přispělo nejen to, že se soustředila na děti, ale i to, že ji rozptýlily návštěvy. Téměř současně se tu objevili profesor Josef František Smetana a lékař Josef Podlipský s mladičkým Josefem Václavem Fričem, synem právníka, v jehož salónu se soustřeďoval český svět. Němcová byla zase plna veselosti a humoru, doprovázela je po nádherném odpoledni údolím až na náchodskou silnici, věnčila si svůj slaměný klobouk, přebíhala po kládách přes strouhu, a smála se, když se tělnatý Smetana šoural po vratké lávce a Podlipský opatrně měřil hloubku vody svou procházkovou holí.\nDo Ratibořic přijel za Boženou i její ošetřující lékař, dr. Čejka. Pobyl zde několik dní a prošel s ní celý kraj. Jeho pacientka mu vyprávěla spoustu drobností, ale i dlouhé pověsti a životní příběhy odtud. Dala mu látku pro několik fejetonů; od něj naopak vyšel podnět, aby některá zvlášť působivá a obsažná témata zpracovala literárně. V září 1844 se vydali do České Skalice, na Jiřinkovou slavnost. Na té tančila už jednou, před sedmi léty, jako novomanželka. Jako za časů její svatby byl hostinec Bílý lev ozdoben květy, sjížděly se sem kočáry. Porotci vybírali výpěstky, hodnotili je a nakonec předávali za zvuků fanfár ceny. V sále, který zářil tisíci dahlií v girlandách a pugétech se potom konala skvělá hostina. Pak se rozvířil tanec, trvající až do rána, při kterém Němcová na pár hodin zapomněla na léta těžkého života.\nJejí poslední dny v Ratibořicích zkalily klevety\nMaloměstská společnost přihlížela velmi zdrženlivě vášnivému opojení této vdané paní. Její poslední dny v Ratibořicích zkalily klevety. Doktor Čejka byl další muž, který se do ní zamiloval. Po návratu se u ní v bytě sešlo osmnáct českých žen a dívek, kterým předsedala manželka Karla Jaromíra Erbena a Božena Němcová. Ta byla všemi hlasy zvolena za redaktorku jejich básnického almanachu, který měl vyjít příštího roku. Ale už při této schůzi došlo k postranním poznámkám, a hned na to měla jedna vlastenka starost, „aby Němcová s Čejkou neshrábli několik set zlatých sami“. Není divu, vždyť jsme doma. V naší milé malé, ale velmi závistivé vlasti.\n„Vysoká c. k. všeobecná dvorní komora se rozhodla Vás dekretem z 30. července 1845 jmenovat komisařem finanční stráže II. třídy s ročním příjmem pěti set zlatých konvenční měny s náležejícími k tomu vedlejšími požitky.“ A další stěhování. Tentokrát z Prahy až na hranice, do Domažlic. „Město je špinavé a nepěkné. Byt máme dosti velký, ale nepohodlný. Lid je dobrý a rázný, obzvláště sedlský a měšťanský. Panstva je zde málo, ale několik zpanštělých fiflen a hejsků, kteří si dávají jméno honorace. Nechme je, škoda papíru.“ V Domažlicích je přivítalo maloměšťáctví v obnažené podobě (v Praze bylo přece jenom zahaleno a zušlechťováno přítomností lidí vzdělaných). Jako manželka státního úředníka by měla patřit mezi městskou honorací, jenomže se dotýkala cti šosáků tím, že se stýkala s venkovským i lidmi a jednala s nimi jako se sobě rovnými.\nZačala mezi nimi trochu překotně s osvětou, čímž vzbudila u sedláků a selek nedůvěru. S tou osvětou to myslela tak, že lidi vyzývala, aby jí místo onikání vykali, vyptávala se jich na poměry, nabízela, že jim půjčí knihy, dokonce mluvila o vlastenectví, o vzdělání, o lidstvu. Když jim však i její muž, komisař finanční stráže, vycházel vstříc, mluvil s nimi česky a vůbec jim nedával pocítit úřední nadřazenost, pochopili (aspoň někteří), jaká výhoda jim z toho plyne. Němcová psala Obrazy z okolí domažlického a posílala do Květů pohádky, což rozhodně nebyla činnost výdělečná. Honoráře spíš symbolické. (Nejeden autor si takto povzdychne i dnes, a věru, má proč, i když... mu jsou všechny vzdechy platny co mrtvému zimník...)\n„Vaši dvornost k paním znajíc, nemyslím, že Vás list můj mrzeti bude,“ to psala svému nakladateli: „Hned za první svazek báchorek myslela jsem, že dostanu po osmi zlatých. Pan doktor Čejka mi ale řekl, že se bojíte, jak Vám odcházeti budou, a proto jsem to nechala při šesti. Nyní však slyším, že si na odbyt stýskat nemusíte a protož bych myslela, že byste mi bez škody k těm šesti ještě dva zlaté přidati mohl. Můžete-li to udělat, stojím ještě déle k službám, neboť látky mám dost.“ To, o čem psala Němcová v soukromém dopise, to dala i do svých Obrazů, tedy něco o Domažlicích, co si určití maloměšťáci vyložili jako hanobení města. Uspořádali Němcovým pod okny kočičinu, hrozili jim výpraskem a poslali do Prahy ostrý list proti autorce, dokonce s penězi za uveřejnění. Vyčítali zejména důvěrný styk s lidem.\nDo rukou to dostal redaktor Karel Havlíček. Odesilateli nejenže všecko vrátil, ale pokáral ho (i další sympatizanty) otevřeným dopisem. Nakonec se ale Němcová s Domažlickými smířila, i když si pořád o nich myslela svoje: „Od prvního do posledního nestojí ti lidé za víc, než aby je člověk hodil přes plot.“ Sama z vlastní zkušenosti věděla, jak vypadá chudoba. Napsala o tom v dopise přítelkyni Karolině Světlé: „Ty nemáš pojmu o té nouzi, která panuje mezi chudým lidem. Věř, že by mnohý rozmazlený panský psík nežral to, co ta chudina jíst musí, a ještě se ani takové potravy dosyta nenajedí. Ó, ta spravedlnost, ó ta láska křesťanská!“\nBožena Němcová v přestrojení\nKdyž přišel rok 1848 (Němcovi byli pořád ještě na Chodsku) a v Praze propukly svatodušní bouře, vydala se tam i Němcové – v přestrojení za chodskou selku. (I tak ale neunikla důkladnému c. k. šacuňku.) Protože už předtím tušila, že v celé zemi dojde k pronásledování, spálila šedesát dopisů, včetně těch, které jí poslal Havlíček (což jí bylo líto do konce života). Němec podal žádost o přeložení, nejraději by šel do Litoměřic, ale nakonec z toho byl Nymburk. Dostal tu na starost tak velký správní okruh, že ho musel objíždět na koni. „Společenský život v Nymburce se však brzy stal Němcovým nepříjemný,“ konstatuje literární historik a spisovatel dr. Jiří Morava. „Zprvu se stýkali s mnoha měšťanskými rodinami, ale krása mladé paní, jež přitahovala všechny muže, vzbudila v tamních dámách žárlivost. Také její volné mravy je šokovaly. Němcová se cítila dítětem přírody, malicherné společenské normy se jí protivily a zvala si studenty, se kterými se veselila. Z nymburských ji obletoval jistý František Ladislav Vorlíček, a kvůli ní se trápil Václav Čeněk Bendl, její budoucí přítel. Co paničky nejvíce uráželo, bylo, že jim místo onikání vykala a že se přátelila se svou služkou Marií Votavovou. Kromě toho prý kouřila.“\nNavíc k nám dorazila epidemie cholery. „Mřou nejvíc lidé z chudé třídy, aneb jak říkají bohatí – ta lůza,“ psala v té době Němcová do Prahy. „Ti ubozí nemají dostatečného oděvu, nemají pořádnou stravu, a byt studený, vlhký, smrdutý, podobný více pelechu zvířecímu. Mně se zdá kolikráte, když oblíkám na sebe šat dražší, když léhám na měkké lože, když užívám nějakého veselí, že hřeším proti lásce k bližnímu, zdá se mi, že bych tím nejpotřebnějším spokojit se měla a ostatní podat trpícímu bratru. Ale jsme slabí sobečtí lidé.“\nA další štace Němcových\nA další štace Němcových – Liberec. Josef to s vlastenčením přehání. Soukromě je v rozkazu, který mu byl doručen, připsána hrozba, že jestli nepřestane, tak uvidí. Z Liberce bylo do Zaháně, kde žili její rodiče, mnohem blíž. Když přicestovala, zastihla otce Jana Pankla na smrtelném loži. Je pozoruhodné, že Dorothea, vévodkyně Zaháňská, dala svému štolbovi „za dlouholetou věrnou službu postavit na rově pěkný pomník.“ Jan Pankl u Dorothey sloužil pouhých pět let, poslední rok navíc prostonal. Že by se mu odvděčila za službu u Kateřiny, není pravděpodobné. Proč najednou takové gesto? Že by Pankl udělal něco pro ni, osobně? Jako by tím Dorothea splácela nějaký dluh, kterým bylo její svědomí zatíženo.\nPo smrti Jana Pankla jí Božena Němcová napsala děkovný dopis a poslala jí básně. „Madam Betty Němec, Reichenberg (Liberec).“ Tak zněla Dorotheina odpověď. „Děkuji Vám, milé dítě, za smýšlení, jež mi projevujete. Udělala jsem zcela všechno k ulehčení Vašemu dobrému otci; a ztráty tohoto věrného služebníka upřímně želím; jeho památka budiž v úctě u pozůstalých. Že moji přátelskou blahovolnost vděčně za členy své rodiny uznáváte, to ctí vaše srdce a já mám z toho radost. Také Váš literární dárek je mně velmi milý, obohacuje moji zdejší knihovnu a umožňuje mi nahlédnout do velmi originálního básnického tvoření, jež mi dosud bylo cizí. Moje nejlepší přání k Vašemu blahu, milé dítě, Vás budou stále doprovázet: kéž by Vám přinesla štěstí a požehnání. Dorothea Zaháňská.“


Euroskop.cz - Èlánky\nSobota 24. øíjna 2020\nIrské NE platí. Smiøte se s tím.\nHospodáøské noviny, 19.06.2008\nNic se nenauèili, nic nezapomnìli. Tak by se daly shrnout reakce nìkterých lídrù EU na irské zamítnutí lisabonské smlouvy. Prý je tøeba v ratifikaci pokraèovat. Proè? Abychom na konci zase...\nMarné èekání na dobré zprávy\nHospodáøské noviny, 18.06.2008\nPortugalcùm se sice docela daøí ve fotbale, ale hospodáøsky pøíliš ne. Hlavnì však konèí na evropské úrovni neúspìchem vše, co je spojeno se jménem hlavního mìsta bývalé námoøní a koloniální velmoci....\nHledá se scénáø pro Hollywood\nChce-li Evropa prosadit nìjakou novou smlouvu, musí stavìt zakladatelský mýtus, soudí komentátor Lidových novin Zbynìk Petráèek. A dodává: Irové nastavili nepøíjemné zrcadlo Evropské unii,...\nPod váhou irského ne\nMladá fronta DNES, 17. 6. 2008\nLisabonská smlouva stála evropskou politickou elitu sedm let úsilí. Teï se dlouho budovaná konstrukce hroutí. Sedím s irským novináøem Jamiem v Bruselu v jedné z mnoha hospùdek...\nRespekt, 16. 6. 2008\nSvìtové scénì ještì stále dominují Spojené státy. Na jejich úroveò se kvapem tlaèí Èína, z popela vstává Rusko, vynoøuje se tøeba Indie nebo Brazílie, zatímco Evropská unie pomalu mizí...\nSrdeèné pozdravy z Irska\nLidové noviny, 14. 6. 2008\nPorážka Lisabonské smlouvy je velkou nepøíjemností pro profesionály evropské integrace, to jistì. Ale argumenty, proè by to také mìla být špatná zpráva pro Evropu a Evropany, je opravdu tìžké najít....\nMoldavsko se vrací do stínu Kremlu\nCzech business weekly (CZ), 09.06.2008, 09.06.2008\nZ jednoho pohledu lze èilou diplomatickou aktivitu, jež v poslední dobì probíhá mezi Ruskem a Moldavskem, interpretovat tak, že Moskva nabízí Kišinìvu pøímoèarou, vzájemnì výhodnou dohodu podle...\nØekni Lisabonu ne!\nRespekt, 9. 6. 2008\nPìt milionù Irù se bojí, že jim nìkdo vnutí potraty a eutanazii, zvedne danì nebo pošle jejich dìti do války. Zároveò jsou vdìèní za svá auta, domy, zahranièní dovolené a dìti na univerzitách. Tento...\nPolský instalatér se konat nebude\nPod všeobjímajícím pøízviskem „polští instalatéøi" se stali strašákem - dìlníci ze støední a východní Evropy (CEE), o nichž francouzští politikové tvrdili, že jen èíhají na možnost pøihrnout se...\nFrancie mìní Evropu, nebo Evropa mìní Francii? Po dlouhá léta platilo to první, nebo� Francie spolu se západním Nìmeckem pøedstavovaly hnací motor všech dùležitých procesù sjednocování Evropy. Potom...\nPoèet nalezených èlánkù: 3060\nZobrazeny èlánky od 3041 do 3050\n«« « .... 296 | 297 | 298 | 299 | 300 | 301 | 302 | 303 | 304 | 305 | 306 | » »»


Kopač skončil v Příbrami, přichází Tobiáš - Sport.cz\n1. prosince 2004 16:41 - PRAHA\nNedělní prohra s Blšany byla posledním vystoupením Františka Kopače v pozici hlavního kouče fotbalistů Marily Příbram. Ve středu jej vystřídal Pavel Tobiáš, který Příbram povede z lavičky už v nedělním zápase proti Českým Budějovicím. Vedení příbramského celku došla trpělivost po neuspokojivých výsledcích Marily v podzimní části letošního ročníku.\nPříbram z patnácti odehraných zápasů dokázala zvítězit jen ve třech, horší byly v této statistice jen České Budějovice. Navíc se tým prezentuje mizernou defenzivní hrou. Devětadvacet inkasovaných branek a průměr téměř dvou obdržených gólů na zápas je suverénně nejhorší v soutěži. O sedm branek méně inkasovala Ostrava nebo Brno.\nNedělní zápas bude pro nového kouče pikantní, v minulosti totiž Tobiáš jihočeský tým vedl. Po zápase na Žižkově s Blšany tak Příbram opět změří síly s konkurentem ze spodních pater tabulky.\nTobiáš, který počátkem příštího roku oslaví 50. narozeniny, si s sebou k Litavce přivede osvědčeného asistenta Daniela Drahokoupila. Dalším jeho spolupracovníkem bude příbramský Karel Krejčí, který už asistoval Kopačovi. V Příbrami by měl Tobiáš ve čtvrtek podepsat smlouvu na dva a půl roku.\nTobiášovo odvolání nastartovalo podzimní rošády\nJihočeský kouč patří k nejzkušenějším domácím trenérům. Během tří angažmá v Českých Budějovicích, Slavii a Brně odkoučoval 267 utkání, z nichž 92 zápasů jeho svěřenci vyhráli a ve 101 případech odešli poraženi.\nPrávě Tobiášovo odvolání v Českých Budějovicích nastartovalo podzimní trenérské rošády, na jeho místo nastoupil Robert Žák. Změny se odehrály už také v Mladé Boleslavi (Dušan Uhrin místo Milana Bokši), Baníku Ostrava (Jozef Jarabinský místo Františka Komňackého) a Pavel Hapal si s Vlastimilem Paličkou prohodili místa na lavičkách Opavy a Zlína.\nTrenérem Marily Příbram byl Kopač od loňského listopadu, kdy vystřídal Jozefa Chovance. Tomu předtím dělával asistenta a v podobné funkci působil také ve Viktorii Žižkov, kterou pak od roku 1995 rok vedl jako hlavní kouč. Později působil tři roky jako trenér gólmanů ve Spartě.


Rok realizace: 2009-2013\nInvestor: Somerston Olympia CZ, s.r.o., Olympia Brno s.r.o.\nFinanční objem: <5 mil. Kč\nŘídící systém: Sauter & Wago\nVelikost systému: 4 300 datových bodů\nPlocha objektu: 110 117 m2\nIntegrace systémů: BMS, monitoring energií\nNákupní a zábavní centrum Olympia Brno je první největší moderní obchodní a zábavní centrum v aglomeraci Brna i na celé Moravě a druhé největší v České republice. Architektem původní budovy i následných rozšíření je britský architekt Clark Geddes. Olympia centrum má moderní architekturu, tvořenou prosklenou ocelovou konstrukcí.\nOlympia Brno je místem jak dobrého nákupu, tak také skvělé zábavy. Nachází se zde desetisálové multikino, velké značkové obchody a množství resturací. Obchodní centrum disponuje kapacitou 3200 parkovacích míst, která jsou rovnoměrně rozmístěna před každým vstupem do nákupního centra.\nV blízkosti najdete i Olympia park, který nabízí na rozloze pěti hektarů spoustu atrakcí nejen pro děti, ale i dospělé včetně unikátního LOCOvláčku, který byl vytvořen speciálně pro toto obchodní centrum. Nepřehlédnutelnou dominantou je osmnáctimetrová horolezecká stěna s několika cestami výstupu a vlastním zázemím, nebo také dětská vyhlídková pyramida. Pro další sporotní vyžití je tu k dispozici i in-line dráha.\nObchodní a zábavní centrum s restauracemi\nIntegrovaný systém řízení technologií vzduchotechniky\nCentrální systém řízení osvětlení\nSystém řízení technologií v grafickém provedení pro BMS - vizualizace technologií VZT pro snadnější monitoring a řízení\nCentrální dispečink k monitorování a archivaci dat se vzdáleným připojením k webovemu rozhraní


Plzeň v příštím roce zachová cenu vodného i stočného na 75 Kč/m3 « VODARENSTVI.CZ\n"Potvrzuje se to, co jsme říkali při převzetí Vodárny Plzeň, tedy, že zachováme výši ceny a nebudeme zdražovat," uvedl.\nCena vodného pro rok 2018 bude činí 45,72 Kč/m3 bez DPH, cena stočného 29,18 Kč/m3 bez DPH. Ceny jsou jednotné pro všechny odběratele. Letos byla cena za vodné 45,06 Kč/m3, za stočné 29,84 Kč/m3, tedy celkem 74,90 korun za metr krychlový (vše bez DPH).\nKalkulace pro příští rok je podle Šindeláře sestavena podle pravidel cenové regulace ministerstva financí. "Levnější vodu než v posledních letech, tedy v letech 2016 a 2017 a i v roce 2018, měli Plzeňané naposledy v roce 2012, tehdy to bylo 73,20 korun za metr krychlový, poté platili 76 a více korun," uvedl. Kalkulace ceny vodného a stočného byla zpracována stoprocentně městskou společností Vodárna Plzeň a.s, kterou plně převzalo město od ledna 2016. Od francouzské skupiny Veolia tehdy odkoupilo 98,3 procenta akcií. Vedení města dlouhodobě garantuje, že transakce nezdraží vodné a stočné pro veřejnost.\n24. 11. 2017 ČTK


Stránky Položil Jezdit\nA když se třeba rozhodnete rozumně jezdit autem, zlepšíte tím brněnské ovzduší, zmírníte kolony a třeba i ušetříte parkovací místa. Jezděte pro Brno i vy!. duben Přesně tyhle otázky si položila Liberecká Drbna v prvním díle nového seriálu Nákupní košík. V něm se během nadcházejících měsíců. 2. červen Tady se pracuje a jinam se jezdí nanejvýš na dovolenou. Jistě, každému to nemusí vyjít, pokud mluvíme o zbohatnutí. Ale každému to vyjde.\n: Stránky položil jezdit\nPÁR COURA KOHOUTEK Nalézt doprovod líbání\nStránky položil jezdit 2018 datum blondýnka\nStránky položil jezdit 985\nlistopad Zástupci města položili kytici obětem komunistického násilí. Studenti se rychle zaktivizovali a začali jezdit do Prahy,“ řekl Cvik. březen a vytvořit základní panel, který bude možno prostě položit a jezdit. (což umožňuje program na stránkách FARO), položením základního. A když se třeba rozhodnete rozumně jezdit autem, zlepšíte tím brněnské ovzduší, zmírníte kolony a třeba i ušetříte parkovací místa. Jezděte pro Brno i vy!.\nČeský Motovlog #58 - ,,Jezdím enduro po Plzni / Do stupaček / Málem jsem to opět položil,,\nStránky položil jezdit -\nDostalo se mi odpovědi, že Palackého ulice je tak rozbitá, že se po ní rychle jezdit nedá. Aktuální seznam konkrétních příjemců Osobních údajů nejsou-li Tinder internetu nevěsty malé prsa výše můžete nalézt na adrese našeho sídla.\nstránky položil jezdit 11.05.2018 11.05.2018 Thajská masáž Brno 3 Kommentare\n3 thoughts on “Stránky položil jezdit”\n19.05.2018 bei 19:26\n28.05.2018 bei 20:03\n30.05.2018 bei 16:57\nVysoká třída čeština anální sex\nSprcha doprovod vaginální


Změna klimatu má dopad na lidská práva, varuje Jeden svět. Jako host přijede i režisér Sencov — ČT24 — Česká televize\nOceňovaný makedonský dokument Země medu zahájí už 22. ročník festivalu Jeden svět. Přehlídka snímků o lidských právech, která má v programu více než 130 titulů, začne pátého března v Praze, poté se přesune do dalších měst. Hostem bude třeba ukrajinský režisér a občanský aktivista Oleg Sencov. Hlavním tématem letošního ročníku je klimatická změna a její dopad na krajinu a životy lidí.\nFestival Jeden svět se letos zaměřil na klimatickou změnu\nPodle organizátorů má probíhající změna klimatu zásadní dopad také na lidská práva. „Minimálně posledních pět let jsme svědky i v české krajině dlouhodobého sucha a extrémních výkyvů počasí. Čili naše letošní téma je klimatická změna a její dopady na lokální krajinu i to, jakým způsobem se na tom všem podílí člověk. Nakonec jsme si vždy byli vědomi toho, že stav naší planety, přírody a životního prostředí se odráží také na stavu lidských práv,“ říká ředitel festivalu Ondřej Kamenický.\nJako letošní festivalový slogan organizátoři vybrali úsloví „Až naprší a uschne“, které podle nich popisuje dvě stránky problému. „Ta první je, že s rostoucí teplotou a špatnou péčí voda v krajině dlouho nevydrží. Ta druhá je vzkaz, kterým jsme jako děti říkali ‚trhněte si nohou‘. Máme pocit, že ho vysílá řada politiků, kteří jsou u moci, mají v rukou osud planety a naší krajiny a měli by myslet na příští generace,“ pokračuje Ondřej Kamenický.\nČeská soutěž a zahraniční hosté\nFestival, který pořádá společnost Člověk v tísni, slavnostně zahájí snímek Země medu o makedonské včelařce a jejích divokých včelách. Mezinárodně oceňovaný film ukazuje poklidný život v souladu s přírodou, který ale naruší kočovná rodina.\nV sekci Česká soutěž se představí například film Češi jsou výborní houbaři od Apoleny Rychlíkové, který se snaží podívat na lidské zacházení s krajinou očima návštěvníků z jiné planety, nebo hypnotický pohled na antarktické pláně FREM, který natočila Viera Čákanyová.\nNa programu ale nejsou jenom filmy s environmentální tematikou a mezi českými dokumenty bude soutěžit také očekávaný snímek Barbory Chalupové a Víta Klusáka V síti o zneužívání na internetu nebo Postiženi muzikou, ve kterém Radovan Síbrt představuje kapelu The Tap Tap z pražského Jedličkova ústavu.\nŘady projekcí se zúčastní tvůrci nebo protagonisté filmů. Kromě českých hostů dorazí například vietnamská písničkářka Mai Khoi, čínská režisérka Nanfu Wang, švédská ministryně zahraničí Margot Wallströmová, zvláštní zpravodajka OSN pro dostupné bydlení Leilani Farhaová nebo klimatolog Stefan Rahmstorf.\nDopolední představení pořadatelé už tradičně vyhradili pro školáky. „V Praze máme v podstatě už vyprodáno všech 15 tisíc míst. Za půl hodiny od spuštění se na projekce přihlásilo přes 12 tisíc dětí,“ řekl šéf programu Jeden svět na školách Karel Strachota.\nUž 22. ročník přehlídky představí přes 130 dokumentů ze 60 zemí. Od 5. do 14. března je budou moci vidět diváci v Praze, poté se akce přesune do 35 dalších měst v České republice a také do Bruselu.\nČlověk v tísni ocení tádžického právníka Jorova\nOcenění společnosti Člověk v tísni Homo Homini letos dostane tádžický právník Buzurgmehr Jorov, který ve své zemi zastupoval politicky pronásledované a byl odsouzen na 28 let vězení. Prestižní cenu za něj proto v březnu na festivalu převezme jeho bratr, aktivista a právník Džamšed Jorov žijící v exilu v Polsku.\nOcenění Homo Homini uděluje Člověk v tísni od devadesátých let osobnostem a skupinám, které se významně zasloužily o ochranu lidských práv, demokracie a nenásilného řešení politických konfliktů. Loni cenu získala nikaragujská farmářka a aktivistka Franciska Ramírezová. Mezi laureáty z předchozích let pak patří například čínský literární kritik a disident Liou Siao-po, ázerbájdžánský právník Intigam Alijev nebo ruská organizace Výbor na obranu proti mučení.\nJorov veřejně odsoudil tádžickou vládu a státní orgány za porušování lidských práv a informoval o mučení, kterého se dopouští. Cenu dostane za odhodlání hájit základní lidská práva a zajistit spravedlivé soudní řízení pro všechny občany Tádžikistánu. Ocenění organizace Člověk v tísni jeho bratrovi předá ukrajinský filmový režisér, bývalý politický vězeň a držitel Sacharovovy ceny 2018 Oleg Sencov.\nVydáno pod KulturaJeden světLidská právaOndřej KamenickýKlimatická změnaDokumentFilmFestivalOleh SencovOleg SencovVít KlusákApolena RychlíkováKarel StrachotaBuzurgmehr JorovHomo Homini


Izraelci odmítají Oscara pro palestinský film o teroristech - Novinky.cz\nNovinky.czKulturaIzraelci odmítají Oscara pro palestinský film o teroristech\nIzraelci odmítají Oscara pro palestinský film o teroristech\n3. 3. 2006, 10:22\nKonflikt mezi částí muslimského světa a západem se stále více promítá i do umění. Ostré spory vyvolal turecký film Údolí vlků a nyní i palestinský A teď ráj. Rodiny Izraelců zabitých při palestinských sebevražedných útocích shromáždily 32 000 podpisů požadujících vyloučení palestinského snímku z boje o Oscara.\nPodle aktivistů film glorifikuje terorismus. A teď ráj režiséra Hanyho abú Asada je jedním z pětice snímků nominovaných na Oscara v kategorii cizojazyčných filmů. Vypráví fiktivní příběh dvou mladých automechaniků z města Nábulus na západním břehu Jordánu vyslaných k provedení dvojího sebevražedného atentátu v Tel Avivu. V lednu získal filmovou cenu Zlatý globus.\nPříbuzní mladých Izraelců zabitých při pumovém útoku na autobus v severoizraelském městě Haifa před třemi lety však říkají, že palestinský film přehlíží utrpení obětí atentátníků a podnítí nárůst teroristických útoků na celém světě. Při útoku v Haifě, k němuž se přihlásilo radikální hnutí Hamas, které v lednu zvítězilo v palestinských parlamentních volbách, přišlo o život 17 lidí.\nPodobný problém vyvolal také akční film Údolí vlků, označovaný za rasistický a protižidovský. [celá zpráva]\nPetici předá Palestinec\nProtestní petici proti nominaci palestinského snímku předá v pátek americké Akademii filmového umění a věd palestinský mírový aktivista, řekl organizátor petice Jossi Zur. Při útoku na autobus v Haifě zahynul jeho tehdy šestnáctiletý syn Asaf. Palestinský snímek podle Zura naznačuje, že jednání Izraele neponechalo Palestincům žádnou jinou volbu, než sebevražedné útoky. "Jen těžko jsem si mohl neodnést z toho filmu přesvědčení, že jsem vrahem svého syna," řekl Zur.\nZávěrečná scéna snímku A teď ráj ukazuje jednoho z atentátníku, jak nastupuje do přeplněného autobusu a film končí záběry na bílé plátno. Ponechává tak na divákovi, aby si utvořil svůj vlastní závěr. Rodiny obětí z Haify po shlédnutí filmu říkají, že takový závěr navozuje přesvědčení, že se atentátník v autobuse odpálil. "Žijeme v této bílé prázdnotě a pro nás to rozhodně není žádný ráj," říká Ron Kehrmann, jehož sedmnáctiletá dcera Tal zahynula při atentátu v Haifě.\nPalestinský snímek A teď ráj získal šanci ucházet se o neprestižnější filmové ocenění spolu se snímky Don't Tell (Itálie), Veselé Vánoce (Francie), Sophie Schollová - Poslední dny (Německo) a Tsotsi (Jihoafrická republika). Český film Štěstí režiséra Bohdana Slámy se mezi pětici nominovaných cizojazyčných filmů nedostal.\nCinemaxx, který vlastní v celém Německu největší síť multikin, dobrovolně stáhl z promítání turecký akční film Údolí vlků. O návštěvnost se rozhodně...


Střípky-Čriepky 2007/02 ... Článek 03 (z 10)\nOstuda pokračuje, taximafie řádí dál\nTaxikář rekordman okradl pasažéra o 988 korun (Autor: MAFA)\nMF DNES zopakovala test poctivosti pražských taxikářů. Ukázalo se, že pražský primátor Pavel Bém, jeden z nejvlivnějších mužů ODS, má problém. Taximafie řádí v metropoli dál. A to navzdory Bémovu slibu, že se zlodějů za volantem i ostudy pro Česko zbaví. Redaktoři MF DNES vyrazili v přestrojení za cizince na deset jízd taxíkem. V šesti z nich byli okradeni. Nejvíce o tisíc korun. Na otázku, zda ta suma není moc velká, řidič sebevědomě odpověděl dobrou angličtinou: "Ne, to je taxa, za kterou se jezdí v centru města."\nPřed dvěma lety se Pavel Bém, také v roli cizince, v testu MF DNES přesvědčil, jak taxikáři kradou. Dokonce i svou kampaň v loňských komunálních volbách stavěl na hesle: "Jedna barva, jedna cena." Chtěl, aby pražské taxíky byly rozlišitelné podle jednotné žluté barvy a platily v nich stejné sazby za kilometr.\nA co říká primátor na výsledky nového testu? "Deset jízd není relevantní vzorek," tvrdí s tím, že jeho lidé podnikli loni 755 kontrol a předražení odhalili "jen" u každého desátého taxikáře.\nMladá fronta Dnes 16.1.2007\nVědci dorazili do Antarktidy, stanici našli neporušenou\nOstrov Jamese Rosse (Antarktida) - Po dvou týdnech putování dorazil ve čtvrtek tým vědců na českou polární stanici Johanna Gregora Mendela na ostrově Jamese Rosse v Antarktidě. Stanice byla dostavěna loni v únoru. Celý komplex přečkal (antarktickou) zimu bez problémů a je plně funkční, informoval ČTK vedoucí skupiny Pavel Prošek z přírodovědecké fakulty brněnské Masarykovy univerzity. Zařízení budou vědci využívat vždy od prosince do března, kdy je v Antarktidě léto.\nTopolánek zvládl rychleji dítě než vládu\nPředseda ODS Mirek Topolánek si dokázal rychleji pořídit nemanželské dítě než funkční vládu, napsal ruský deník Kommersant. List připomíná, že tento týden podnikne Topolánkův kabinet další pokus o získání důvěry parlamentu, s nímž má premiér velmi intimní vztahy, neboť před několika dny kvůli jeho místopředsedkyni opustil vlastní ženu a tři děti. List připomněl i anekdotu, že ČR je největší nevládní organizací na světě.\nČeská pošta od února zdraží posílání zásilek po Evropě\nČeská pošta od února zvýší ceny posílání většiny obyčejných zásilek do evropských zemí. Například poštovné u dopisu do 20 gramů podraží o korunu na 11 Kč, odeslání balíku do dvou kilogramů vyjde na 460 Kč místo nynějších 400 korun. Vyplývá to z rozhodnutí Českého telekomunikačního úřadu.\nHonorární konzul Sochor čelí v Česku stíhání za podvod\nČeský honorární konzul v Libérii Karel Sochor, kterého tamní úřady podezírají z několika zločinů, čelí trestnímu stíhání i v Česku. Podle pražských kriminalistů se dopustil podvodu, když při prodeji liberijské důlní společnosti českému podnikateli zamlčel, že má závazek vůči další firmě. Uvedla to dnes Česká televize (ČT). "V současné době lze potvrdit, že osoba pana Sochora v této věci figuruje, avšak vzhledem k tomu, že případ je na samém počátku vyšetřování, nelze blíže specifikovat postavení pana Sochora v tomto případu," řekl ČT mluvčí pražské policie Tomáš Hulan. České ministerstvo zahraničí zatím informaci o stíhání Sochora oficiálně nedostalo.\nArmáda se loni zbavila přebytečné munice\nArmáda se loni zbavila přebytečné munice. Na konci listopadu vojenské kamiony odvezly z muniční základny Květná na Svitavsku poslední zbytek přebytečné munice, kterou se armáda podle plánů z roku 2004 rozhodla zničit. Na svých webových stránkách o tom informovalo ministerstvo obrany. Na odvozu nepotřebné munice se podílelo 4872 kamionů, které odvezly přibližně 47.750 tun munice určené k likvidaci. "Byla to poslední munice, která byla v roce 2004 určená jako nepotřebná," řekl ČTK Jan Pejšek z ministerstva obrany. Podle Pejška likvidace nepotřebné munice začala v předchozích letech. Vojáci však zároveň vybírali munici, kterou bude třeba zlikvidovat v letech 2008 až 2010. Podle údajů z poloviny roku 2005 měla armáda ve svých skladech na 100.000 tun munice, většině z ní však již tehdy prošla záruka. Její průměrný věk se pohyboval kolem 23 let, některé typy však byly až 40 let staré.\nVichřice v Česku si ve čtvrtek vyžádala první oběti. Padající strom usmrtil hasiče, který zasahoval ve Slunečné na Českolipsku. Dva mladíci zahynuli ve Vestci nedaleko Prahy v autě, na které se v silném větru zřítil strom. Padající stromy způsobily řadu zranění v celé zemi, mají s nimi problém i sanitky, které na mnoha místech nemohou projet. Spadlé kmeny blokují také železniční spoje, včetně mezinárodních. Tisíce domácností se ocitly bez proudu.\nV Krušných horách vítr navečer dosáhl rychlosti až 182 kilometrů v hodině.\nRádio Praha 18.1.2007\nDruhá Topolánkova vláda získala důvěru Poslanecké sněmovny\nTrojkoaliční vláda Mirka Topolánka (ODS) dnes podle očekávání získala důvěru sněmovny. Kabinetu k ní pomohli dva bývalí členové klubu ČSSD Michal Pohanka a Miloš Melčák. Hlasování se nezúčastnili, takže k získání důvěry stačilo 100 hlasů ODS, lidovců a zelených. Sociální demokraté a komunisté vládu nepodpořili.\nRádio Praha 19.1.2007\nArmáda nakoupí asi 330 satelitních navigačních přístrojů GPS\nArmáda připravuje nákup přibližně 330 satelitních navigačních přístrojů GPS. Nakoupí je za 26,5 milionu korun od americké vlády, která je nabízí v rámci programu Foreign Military Sales. Podle Moniky Machtové z ministerstva obrany obdrží americká vláda českou objednávku v prvním čtvrtletí letošního roku. Vlastní dodávka přístrojů do ČR bude ukončena v roce 2009.\nKlaus jako prezident obstál, míní přes 80 procent lidí\nVáclav Klaus podle 82 procent lidí zatím obstál v roli prezidenta republiky. Aktuální průzkum společnosti STEM ukázal, že Klause kladně hodnotí nejen drtivá většina stoupenců ODS, KDU-ČSL a Strany zelených, ale také skoro tři čtvrtiny přívrženců ČSSD, a dokonce 60 procent lidí, kteří by volili komunisty. Ve společnosti převládá podle STEM názor, že prezident by měl hrát v domácí politice aktivní roli jakéhosi "kritického komentátora". Skoro 40 procent respondentů si ale myslí, že Klaus se v domácí politice angažuje příliš, zatímco na sklonku roku 2003 považovalo jeho postup za nepřiměřený necelých 30 procent občanů. Vzrostl i podíl lidí, kteří si myslí, že hlava státu ve svém rozhodování zvýhodňuje některou ze stran - konkrétně ODS, které je Klaus čestným předsedou. Václav Klaus letos v únoru završí čtyři roky v čele státu, funkční období mu vyprší příští rok a zřejmě se bude ucházet o znovuzvolení.\nPremiéra česko-slovenského skladatele Filase v New Yorku\nVe světové premiéře uvedl v neděli v New Yorku (v noci na pondělí SEČ) jeden z nejlepších současných trombonistů Joseph Alessi Sonátu pro trombon a varhany českého skladatele původem ze Slovenska Juraje Filase. Za varhany usedl Kent Tritle, hlavní organista newyorského chrámu sv. Ignáce z Loyoly, kde se koncert s velmi příznivým ohlasem publika konal.\nRádio Praha 23.1.2007\nExministr Mlynář dostal za Testcom servis na 5,5 roku vězení\nNěkdejší ministr informatiky a bývalý člen US-DEU Vladimír Mlynář má strávit v souvislosti se založením společnosti Testcom servis 5,5 roku ve vězení. Rozhodl o tom pražský městský soud. Bývalému šéfovi Testcomu a exřediteli České televize Dušanu Chmelíčkovi a náměstkovi společnosti Vítu Novotnému uložil po šesti letech. Všichni mají jít do vězení s dozorem, proti rozsudku se ale odvolali, a tak případ ještě projedná Vrchní soud. Podle rozsudku také všichni tři nesmějí po dobu pěti let působit ve funkcích, v nichž se rozhoduje o státních penězích.\nAmerický radar má být blízko Rokycan\nRadarová část americké protiraketové základny má vyrůst v západní části vojenského prostoru Brdy. To je na druhém konci vojenského prostoru, než leží obec Jince. Nejbližším větším městem jsou Rokycany. Jineckým se radar nezamlouvá.\nLidové Noviny 26.1.2007\nSněžku bičoval orkán o rychlosti\nPřestože síla větru, který v pondělí ráno foukal na hřebenech Krkonoš nedosáhla hodnot orkánu Kyrill z předminulého týdne, zaznamenali meteorologové na Sněžce kolem sedmé ráno rychlost 173 km/h, což je stále úctyhodné číslo. Kyrill se 19. ledna přes nejvyšší českou horu přehnal nárazovou rychlostí až 216 km/h.\nNa Labské boudě na hřebenech foukal ráno vichr rychlostí 126 km/h, v nížinách hradeckého kraje měl v nárazech sílu až 90 km/h. Během dopoledne pak intenzita větru výrazně zeslábla. Vichřice omezila provoz v lyžařských areálech. Například ve Špindlerově Mlýně byly dopoledne mimo provoz čtyřsedačkové lanovky na Medvědín a Pláně a dvousedačková lanovka ve Svatém Petru. Mimo provoz byla i sedačková lanovka na Sněžku.\nPolicie kvůli drogám zatýkala vojáky\nK zásahu na čáslavské základně se prý schylovalo už dlouho. Armáda má nečekaný problém. MF DNES zjistila, že domovské letiště nejmodernějších stíhaček Jas-39 Gripen v Čáslavi před několika dny neprodyšně obklíčila vojenská policie. Na prestižní letecké základně zatkla policie při zátahu proti síti pašeráků drog čtyři profesionální vojáky. "Jen k hlavní bráně najelo několik dodávek s policisty v černých kombinézách. Vůbec jsme netušili, co se děje," řekl MF DNES přímý svědek akce.\nMladá fronta Dnes 30.1.2007\nZbrojovka Brno definitivně skončila areál byl vydražen za 707 miliónů korun\nJeden z největších světových výrobců pušek, Zbrojovka Brno, definitivně skončila. Firma se v nejlepších časech pyšnila sedmdesáti továrnami. Teď je to jenom poloprázdný dvacetihektarový areál v Brně. I tak byl v dražbě prodán za rekordních 707 miliónů korun.\nRádio Praha 1.2.2007\nČSSD řekne výstavbě amerického radaru 'Ne'\nSociální demokracie se zřejmě postaví proti umístění radarové základny USA v Česku. Proti se postavilo grémium, tedy vedení strany. Stanovisko ČSSD projednají i další orgány včetně ústředního výboru. Předseda Jiří Paroubek ale nepředpokládá, že by se na něm ještě něco významně měnilo. Potvrdil také, že socialisté budou žádat, aby o základně rozhodlo v referendu.\nVětšina sociálních demokratů již několik týdnů dávala najevo, že základnu nechce, postoj grémia je ale dosud nejjednoznačnější odmítnutí. Socialisté míní, že umístění základny by bylo dvoustranným aktem USA a Česka, mimo rámec principů kolektivní obrany. "Nechce se mi věřit, že by to stanovisko bylo až tak jednoznačné, až tak razantní," uvedla ministryně obrany Vlasta Parkanová (KDU-ČSL). Zdůraznila, že jednání se Spojenými státy zahájily a v letech 2004 až 2006 právě vlády s převahou sociálních demokratů.\nLidové Noviny 2.2.2007\nJeště dříve, než se nový operační systém Windows Vista začal prodávat, tak jej začali pokoutně nabízet prodejci na tržištích za zlomek oficiální ceny. Vista se tak stala dalším produktem, který piráti ukořistili a začali nabízet dříve, než byla jeho oficiální premiéra. Stihl jej tak osud Harryho Pottera nebo zfilmovaného Pána prstenů. Je již tradicí, že jsou takové upirátěné produkty prodávány za zlomek ceny originálu a také to, že jsou omezeny v kvalitě nebo jsou nebezpečné. "Vistu nabízíme od minulého týdne. Je to opravdový hit, prodal jsem desítky kousků. Ani filmy se tak dobře neprodávají," pochlubil se podle ČTK varšavskému listu Metro trhovec ze stadionu Desetiletí v Polsku, přeměněném z místa komunistických oslav v jednu největších tržnic ve střední Evropě. Kompletní verze programu je u takových prodejců k mání za 40 zlotých (necelé tři stovky korun). To je asi desetina ceny nejlevnější edice Windows Vista. A to je to ještě poměrně drahé. Pokud bude pirátskou kopii Windows Vista chtít koupit uživatel v Číně, zaplatí za ni v přepočtu 30 korun. O podobných praktikách v souvislosti s Windows Vista v Česku zatím nejsou žádné zprávy, uvádí tiskové oddělení Microsoftu v ČR. Není však jisté, zda jsou takto získaná Windows plně funkční a jak obcházejí aktivační proces. Navíc takoví uživatelé riskují, že si s novým programem přinesou domů i vir či jiný škodlivý kus software.\n"Nedávno takový vir vybílil jedné uživatelce bankovní účet se 60.000 zlotými (cca 430.000 Kč)," dodal Barlomiej Wituski z organizace BSA, která potírá používání nelegálních počítačových programů.\nMladá fronta Dnes 2.2.2007\nRádio Praha 3.2.2007\nNejméně obyvatel se o jeden automobil dělí v Praze, naopak nejvíce v Moravskoslezském kraji. Vyplývá to ze statistiky Sdružení automobilového průmyslu. Zatímco v Praze na konci minulého roku připadalo na jeden osobní vůz 1,94 obyvatele, na severu Moravy jsou to více než tři lidé. Vedle Prahy jsou osobními vozy nejlépe vybaveni lidé z Plzeňského kraje, kde na jeden vůz připadá 2,24 obyvatele, a ze středních Čech s 2,28 obyvatele na vůz. Naopak v Olomouckém kraji se o jedno auto dělí přesně tři lidé a ve Zlínském 2,93 obyvatele. Celorepublikový průměr je 2,5 obyvatele na automobil, což je o 3,5 procenta méně než před rokem.\nRádio Praha 4.2.2007\nAž tisíc lidí ve vedení Policie ČR bude muset znovu projít lustracemi. Prověrku jejich lustračních osvědčení nařídil ministr vnitra Ivan Langer kvůli kauze šéfa české pobočky Interpolu Pavola Mihála. Česká televize minulý týden upozornila na to, že Pavol Mihál byl před rokem 1989 evidován jako spolupracovník komunistické StB.\nRádio Praha 6.2.2007\nHradecký Kaufland prodával červivou paštiku\nMladá fronta Dnes 7.2.2007\nNová léková vyhláška dle Julínka nezatíží lidi vysokými doplatky\nPacienti doplatí podle nové lékové vyhlášky ročně za léky v průměru o 150 korun více. Nyní občané dávají na léky v průměru 700 korun ročně, z toho důchodci 1200 korun. Vyhláška začne platit od 1. dubna a podle ministra zdravotnictví Tomáše Julínka (ODS) rozšíří léčebné možnosti o drahé moderní přípravky. Doplatky se podle Julínka jako dosud nesoustředí na úzkou skupinu vážně nemocných a chroniků.\nÚklid v archivu odhalil sto tajných zabijáků StB\nPraha - Supertajná komanda, vycvičená k únosům, zabíjení a sabotážím v tehdejším západním Německu, připravovala od roku 1972 československá Vojenská kontrarozvědka, součást Státní bezpečnosti. Na existenci stovky těchto speciálních agentů-zabijáků se přišlo až nyní – při úklidu v archivech Vojenského zpravodajství. Tehdejší Vojenská kontrarozvědka agenty školila v tajných výcvikových centrech, o nichž nevědělo ani současné vedení Vojenského zpravodajství. „Bylo to pro mne překvapení,“ říká jeho šéf Miroslav Krejčík. Jména agentů vojenská špionáž zveřejnit nehodlá.\nMladá fronta Dnes 10.2.2007\nKomanda vycvičená k únosům, zabíjení a sabotážím v tehdejším západním Německu připravovala od roku 1972 československá Vojenská kontrarozvědka, součást StB. Těch sto agentů bylo tak tajných, že se na jejich existenci přišlo až osmnáct let po pádu totality, a to ještě náhodou. Vojenští zpravodajci při "velkém úklidu" ve svém archivu našli mezi bezvýznamnými dokumenty supertajné složky komunistické Vojenské kontrarozvědky (VKR). Jsou v nich jména agentů "skupiny zvláštního určení", kteří se připravovali k vysazení do tehdejší Spolkové republiky Německo. Tam měli zajmout či zlikvidovat klíčové osoby (politiky, ekonomy i vojáky) anebo obsadit významné objekty, jako byla americká raketová sila s jadernými hlavicemi, rozhlasové vysílače, radarové stanice, základny průzkumných letounů AWACS, ale také elektrárny.\n"O zpravodajských službách leccos vím, nikdy by mne ale nenapadlo, že bývalá Vojenská kontrarozvědka, jejímž hřištěm mělo být výhradně armádní prostředí na území Československa, se připravovala i na akce v zahraničí. Tohle jsem tedy opravdu nečekal," přiznává ředitel Vojenského zpravodajství Miroslav Krejčík. Nově objevené dokumenty lze od pondělka najít na internetových stránkách vojenského zpravodajství.\nFolkový zpěvák Jaromír Nohavica podepsal v lednu roku 1989 petici, která požadovala propuštění Václava Havla z vězení. A vzápětí udal policii lidi, kteří mu ji k podpisu přinesli.\nLidové noviny 10.2.2007\nPolicie obvinila v pátek vicepremiéra a předsedu KDU-ČSL Jiřího Čunka z přijetí úplatku. Senátor policejní usnesení převzal odpoledne. Jde o první případ, kdy byl člen české vlády obviněn z trestného činu v době, kdy působil ve své funkci. Podobné případy nejsou obvyklé ani v Evropě.\nČ.N.B. Platné od 12.2.2007\nKe konci loňského roku mělo v České republice zbrojní průkaz více než 311.000 lidí, kteří vlastnili přes 635.000 zbraní. Proti předchozímu roku přibylo držitelů zbrojních průkazů o více než 700 a zbraní asi o 13.500. Vyplývá to ze statistik, které v pátek zveřejnilo policejní prezidium.


Digitální kabelová televize UPC nabízí hudební kanál C Music - Lupa.cz\nLupa.cz » Digitální kabelová televize UPC nabízí hudební kanál C Music\nDigitální kabelová televize UPC nabízí hudební kanál C Music\nPočet hudebních kanálů v nabídce digitální kabelové televize UPC se rozšířil na jedenáct. Operátor začal nabízet nový francouzský hudební kanál C Music. Program se objevil v kompletní programové nabídce Supreme na programové pozici 41 a UPC ho zařadila také do samostatného balíčku Music.\nC Music zahájil vysílání teprve 30. října letošního roku a je dostupný volně přes satelit Eurobird 9 na pozici devět stupňů východně. Vysílání tvoří mix klasické hudby, filmových soundtracků a chillout-lounge music. Přebírat by ho měli kabeloví, satelitní a IPTV operátoři v celé Evropě včetně České republiky. Zařazení této stanice do svojí programové nabídky už potvrdila společnost Mattes AD, provozovatel IPTV služby 802.tv.\nV roce 2007 se nejlépe dařilo satelitu, míní čtenáři DigiZone.cz\nPrima porazila sobotními zprávami Události na České televizi\nPočet hudebních programů se v digitální kabelovce nerozšířil, ale zůstal stejný. Hudební kanál C Music, totiž nahradil jen jiný hudební program zaměřující se na klasickou hudbu, a to Classic FM TV, který byl v digitální kabelovce od UPC před tím.


Tomáš Petřík: Věřil jsem, že mě divadlo dokáže podržet nad vodou – Divadelní noviny\nTomáš Petřík: Věřil jsem, že mě divadlo dokáže podržet nad vodou\nTomáše Petříka si z jeviště pamatuji přes dvacet let, přesto jsem jeho zásadní inscenace neviděl. Namátkou: Úplné zatmění, Těsný město, Sekretářky, Přízraky. Hercům, alespoň některým, bývá ale vlastní velkorysost, zkrátka mi Tomáš mou neznalost prominul. K rozhovoru jsme se sešli ve smíchovské kavárně, co má vtipný název V Sedmém nebi. Seděli jsme u otevřeného okna v prvním patře a já jsem se postupně vznášel spokojeností, že Tomáš neuhýbá před žádnou otázkou. K autorizaci jsme se na revanš potkali zas na zahrádce v libeňské vinárně na náměstí Dr. Holého. Pili jsme makedonské bílé a opět vše probíhalo hladce, s muškátovou příchutí. Jistý postarší štamgast, kytarový virtuos, nás žárlivě pozoroval, protože jsem se s ním jako jindy nebavil. Musíme trochu pracovat, zklamal jsem ho, ale jak jsem se zmínil, až taková práce to nebyla.\nS Hynkem Chmelařem v Ibsenových Přízracích (r. Jan Frič, Městské divadlo Kladno) FOTO PATRIK BORECKÝ\nVím, že jste Smíchovák. Jak na vás působila rodná čtvrť v dětství?\nNarodil jsem se trošku mimo centrum, v místě, jemuž se říká Černý vrch. Za ta léta se vlastně moc nezměnilo, zachovalo si svůj charakter, když nepočítám, že se za naším domem postavila taková super vila s apartmány…\nA vaše nejstarší vzpomínky?\nNapříklad na mateřskou školu Na Cihlářce v krásné vile, kterou postavil architekt Loos. Šlo se k ní ulicí Fráni Šrámka směrem k Malvazinkám a maminka mi tenkrát říkala, abych natahoval jedenáctky, což znamenalo, že mám jít rychleji, protože spěchala do práce. Také si vzpomínám na průmyslový spodní Smíchov, který mám spojený s fabrikou ČKD Tatra, kde se vyráběly tramvaje, a pokaždé, když jdu kolem Anděla, připomínají se mi lokomotivy, co na vagonech ty tramvaje převážely. Smíchov je rozsahem veliká, barevná a pestrá čtvrť, hodně kopcovitá – Paví vrch, Dívčí hrady, Malvazinky, tam všude jsme jako děti šmejdili.\nJaký vztah máte ke Kladnu, kam už sedm let dojíždíte do divadla?\nŘekl bych, že Kladno znám dost povrchně, což je možná chyba. Pravda je, že tam trávíme nezbytně nutnou dobu a pak se vracíme do Prahy. Vybavuje se mi třeba první chmurný dojem, nicméně později jsem poznal rozdělovské činžovní „mrakodrapy“, dnes památkově chráněné, z padesátých let, z doby, kdy se na Podbabě stavěl hotel Internacionál. Z urbanistického hlediska zajímavé, ale bydlet bych tam nechtěl. Bydlím teď v našem smíchovském domě, který jsem vnitřně nikdy neopustil. Fakticky jsem se tam vrátil, když jsem si při představení natrhl vazy a nemohl lézt do podnájmu ve čtvrtém patře.\nTo už předbíháme, pojďme se ještě vrátit do vašeho Smíchova v dětství…\nNa základní školu i do hudebky jsem chodil na Santošku, na gympl na Zatlanku, ale moc studijní typ jsem nebyl, čtyřky z matiky a fyziky, na které jsme měli tatínka kritika Vladimíra Mikulky. Prožíval jsem spíše bohémské období ve společnosti amatérského divadelnictví se skupinou Vrata anebo s kapelou Nahoru po schodišti dolů band s Markem Brodským. To už byl konec osmdesátých let, takže nás diváci vedle Pražské pětky měli rádi jako recesisty, kterým není nic svaté. Mě tahle společnost minimálně nastartovala k odvážnému kroku přihlásit se na DAMU.\nV inscenaci hry Petra Kolečka Vinnetou (r. Ondřej Pavelka, Městské divadlo Kladno) FOTO PATRIK BORECKÝ\nA pokud si vzpomínám, vystupoval jste také v televizní České sodě?\nAsi nejznámější parodií na reklamy byla ta na šampon, kdy si dotyčný nešťastník umyl půlku hlavu dobrým šamponem a tu druhou špatným. Zdeněk Suchý, dnes režisér dokumentů, tehdy vymyslel, že ta druhá půlka se bude hemžit různými červy a jiným humusem. Obraz zapůsobil nejspíš dost silně, protože řada lidí si jej dodnes pamatuje.\nDAMU jste ale absolvoval Čechovovým Platonovem – jak jste ve svém věku mohl porozumět jeho pocitům?\nNemohl, pochopitelně, bylo mi asi třiadvacet. Jste ale pohlcený ambicí něco dokázat, předvést, když už takovou roli dostanete. Dokonce získáte dojem, že vše, co říkáte, je strašně důležité, ale bez životních zkušeností je vaše postava nutně plochá.\nA později, v reálném životě myslím, vás nezaskočila krize středního věku?\nAni ne, třeba jsem ji přeskočil. Mě postihly jiné věci, které vás zastaví, anebo přinejmenším zarazí, že o nich musíte přemýšlet…\nMůžeme se bavit o vaší orientaci? Přece jen to se vším v hereckém životě dost souvisí.\nHodně to souvisí. Táhne se to s vámi, protože to jste vy, nemůžete si to nijak odpárat nebo odestát. Vždycky říkám, že kdybych mohl, tak si to nevyberu, ale člověk se s tím musí naučit žít. Je v tom i určitá premisa toho, že dělám, co dělám. Možná by mě jinak divadlo ani nezajímalo a jeho svět by mě neinspiroval. Jako malej, naivní kluk jsem viděl hlavně jeho lesk a netušil tu bídu, která je za ním. Samozřejmě, že jsem v období puberty sváděl vnitřní boje a okolí mě považovalo za arogantně nepřístupného tvora, za tím vším ale byla jen panika, strach a obrana.\nZkoušel jste chodit s holkami?\nNe, paradoxně ani nezkoušel. Míval jsem kolem sebe hejno i dost atraktivních slečen, které se do mě občas zamilovávaly, a já jsem jim to oplácel přátelstvím, to ale nemohlo skončit jinak než blbě. Já měl mimikry přátelství a ony zůstávaly nešťastné. Tenkrát za mnou ale nikdo nepřišel a otevřeně neudeřil, hele, tak s barvou ven! Možná si to ale nějak různě všichni vykládali…\nVy jste s tímto tajemstvím prošel celou DAMU?\nS nikým jsem o tom nemluvil.\nTo je snad ještě horší, než bývaly dva roky vojny.\nNeříkám, že jsem trpěl jako nějaký šikanovaný bažant, hrozné ale je, že si své tak osobní, až intimní věci musíte řešit hodně pokoutně. Žijete prostě dvojí život.\nA vaše rodina?\nOtevřel jsem se hodně pozdě, to mi bylo už osmadvacet. Mluvil jsem vlastně jenom s matkou. Shodou okolností jsme se sešli na oběd tady za rohem a ona se mě zeptala a já jsem kejvl hlavou, že to tak je. Pak si jenom pamatuji ten výjev jako obraz, kdy jsem do ryby, kterou jsem si právě vykostil, začal bulet tak, až jsem ji přesolil. Jinak to ale nešlo, ta příšerná úleva z letitého napětí byla jak protržená přehrada. Dneska si říkám, taková pěkná, dramatická situace. Jak by ale dopadla, kdybych neměl skvělé rodiče? Máma mi řekla, máme tě rádi, jakej jsi, a budeme tě vždycky podporovat.\nStala se taková věc, že se rodiče nečekaně vrátili na chalupu, kde jsem pobýval se svým přítelem. Překvapilo mě, jak se oba úžasně zachovali. Otce jsem se obával, protože je hodně dominantní, a měl jsem pocit, že by něco takového neunesl. Proto říkám, jak skvělé, inteligentní rodiče mám, protože jsou mi, bohužel, známy případy, kdy jsou otcové schopni vyhodit syny z domova, odvrátit se od nich…\nAno, to je také můj oblíbený film.\nV dramatizaci románu Marka Haddona Podivný případ se psem se Štěpánem Benonim a Zuzanou Mixovou (r. Petr Štindl, Městské divadlo Kladno) FOTO PATRIK BORECKÝ\nVíte, kdy mě prvně napadlo, že něco nehraje? Když jste ve svém prvním angažmá v Divadle Labyrint hrál Romea.\nTeď jste mě zaskočil, ale máte pravdu. Budu upřímný: Romea jsem hrát nechtěl. Když paní tajemnice divadla šla vyvěsit obsazení, zrovna jsem spěchal kolem a ona mi s velikým úsměvem povídá: Tomáši, pojďte se podívat, to budete koukat! Hrklo ve mně, ale ještě pořád jsem doufal, že budu hrát Merkucia. Takže jsem Romea spolkl trochu jako hořkou pilulku.\nVěděl režisér Karel Kříž o vaší orientaci?\nTo je otázka na místě, ale já ji zodpovědět neumím. Pamatuji si svůj problém, jak mi relativně dlouho trvalo, než jsem byl schopen nemyslet na to, jak si mám stoupnout, co mám dělat s rukama, jak tu schizofrenii překonat. S Kristýnou Frejovou, která hrála Julii, jsme ale zaťali zuby, po zkoušce jsme chodili na pivo, rozebírali to a pak jsme jednou jeli k nám domů. Zavřeli se, zapálili si svíčky, pustili si hudbu, tančili, váleli se spolu po koberci, prostě prováděli všechno možné, abychom se nějak sblížili a fyzicky uvolnili. Romea jsem nazkoušel, ale k představení měl rozporuplný vztah. Jednoduše řečeno, Merkucia hrát mohu, Romea jsem hrát neměl, ale porvat se s tím musíte.\nHrál jste ale také několik let postavu básníka Arthura Rimbauda v Hamptonově hře Úplné zatmění o jeho vztahu s Verlainem. Znal jste jejich poezii?\nPremiéra byla ještě v Labyrintu, režíroval ji Ewan McLaren, kluk z Kanady, který k nám přijel jenom proto, že v televizi viděl záběry z Prahy a na dálku se do ní zamiloval. Začal tady učit angličtinu v Ypsilonce a taky chtěl režírovat, a jednou přišel na představení do Labyrintu. Naše první společná inscenace se hrála v Řeznické – Těsný město, a také hodně dlouho. Obě inscenace byly tematicky ve své době docela progresivní, jejich náměty se na divadle tolik neobjevovaly. Básničky jsem si přečetl, nicméně básnická tvorba není ve hře akcentovaná, jde o jejich vztah. Když pak do Labyrintu nastoupil likvidační ředitel Kraus, který z důvodů havarijního stavu budovy rozpustil soubor, inscenaci jsme přenesli do Divadla Bez zábradlí.\nNedobrovolný konec Labyrintu jste jako Smíchovák musel nést dvakrát těžce, ale předcházely mu těžkosti třeba s návštěvností. Jak se vám hrálo před prázdným hledištěm?\nPřed prázdným hledištěm se hraje blbě, ale vždycky prázdné nebylo. Když to ale vezmu od začátku, dovedete si představit tu radost, když mi do Disku zavolal Karel Kříž a nabídl mi angažmá? Už na škole jsme nejraději chodili k Realistům, kde tehdy pracoval také Miroslav Krobot a Luboš Pistorius; anebo publicistická představení Res publiky, ta působila jako zjevení. Po přeměně Realistického divadla na Labyrint dost herců odešlo, ředitel Kříž s dramaturgyní Vlastou Gallerovou budovali nový soubor a do toho jsem přišel já ze školy, kde nás učila paní Hlaváčová s Borisem Rösnerem spíše konzervativně, tedy s důrazem na řemeslo a pokoru.\nRozumím, ale ani taková výchova vás nepřipraví na pohled do pustého sálu.\nLabyrint se, bohužel, dost rozklížil v představě, kudy by se divadlo mělo ubírat. Vedení záleželo na náročnější dramaturgii, zatímco režisérka Hana Burešová měla větší úspěchy na diváckém poli, takže došlo nakonec k rozkolu, kdy já jsem zůstal loajální k řediteli, protože mi to přišlo lidsky správné. Tak to po letech vidím, když vás to zajímá.\nStejně rychle bychom mohli projet i vaše angažmá v Národním divadle, kam vás přijal tehdejší šéf Josef Kovalčuk a kde se vám také splnilo přání zahrát si Merkucia v inscenaci Vladimíra Morávka. Nenutil vás koktat?\nNe. Ale řeknu vám, že pro mě práce s Vladimírem byla politím živé vody. Ne všichni herci snášeli jeho nároky na formu a výtvarné řešení, ale já jsem měl v té době Lucernu i Romea nejraději. Nepovažuji dobu pěti let v Národním za éry šéfa Josefa Kovalčuka za úplně šťastnou, ale na druhou stranu jsem tam zažil něco, co se jinde zažít nedá.\nPříděl loajality se zkrátka vyčerpal. Jenomže pak nastoupil nový šéf činohry Michal Dočekal a k loajalitě jste ani nedostal příležitost. Překvapilo vás to?\nNo, nečekal jsem to. Přišel jsem do kanceláře s tím, že jdu podepsat smlouvu na další rok, a Michal mi řekl, že se rozhodl jinak, že nechce držet dobré herce na malých úkolech, že pro mě žádnou roli nemá a že se nás na jednom oboru tlačí moc.\nMěli jsme menší napětí, když jsem měl dva týdny před premiérou v Divadle Bez zábradlí v muzikálu Cikáni jdou do nebe a současně americký režisér Pokoušení Marowitz vyžadoval na zkouškách všechny herce. Jiný problém nenastal, až na ten, který se týká důvěry, takže se o něm nikdy všechno nedozvíte. Myslím, že se Michalovi moc nelíbilo, co a jak dělám, nevím. Na druhou stranu je lepší to vzít z té lepší stránky. Za této konstelace bych v Národním nedostal šanci na velkou roli a hrál jen druhý obor. Herecké sebevědomí je hrozně křehké, jednou se vám něco povede a narostou vám křídla, a stačí jedna inscenace, v mém případě Oresteia, a hned máte sebejistotu na bodě nula.\nJak dnes vidíte dobu prožitou v Rokoku?\nJako nevyužitou šanci. Protože soubor, který dali dohromady Tomáš Svoboda s Tomasem Zielinským, měl značný potenciál. Oba režiséři jsou kluci, kteří jsou dobří, ale často jdou k cíli tvrdou zkratkou, a to myslím, že trošku zlomilo Rokoku vaz. Je asi blbé přirovnávat divadlo k fastfoodu, mám ale pocit, že takto rychle, až ledabyle nahazovat i zajímavá témata, se prostě vymstí. Jenomže čas vyhrazený pro jejich tým byl v půlce ukončen odvoláním ředitelky Městských divadel a zmanipulovaným výběrovým řízením na nové vedení.\nMusíme se ještě vrátit do Kladna, vašeho současného angažmá…\nOsobně si myslím, že je spravedlivé – to, že hraji v Kladně. Člověk, který je v pražském angažmá, má sklon si o sobě moc myslet. V Praze jsem tak na oblast nahlížel, jakkoli jsem rád jezdil na představení do Liberce nebo do Pardubic, kde jsem měl bývalé spolužáky. Do Kladna jsem se dostal tak, že mi režisérka Viktorka Čermáková zavolala, jestli bych s ní nešel dělat Macbetha. Ten měl jen sedm repríz, ale i tak jsem zažil menší kulturní šok ze způsobu, s jakým kladenský soubor přijal hostující režisérku a vlastně i mě. S odstupem času se tomu zas tak nedivím. Po půl roce, na který jsem měl podepsanou smlouvu, jsem si říkal, že raději půjdu pracovat do baru. Nová dramaturgyně Ilona Smejkalová mě svou přítomností přiměla, abych zůstal a přečkal i čas bezvládí. Teprve s příchodem Tomáše Svobody se začaly dít změny, protože řízl do souboru, ve kterém dnes skoro nikdo z bývalých kolegů, bohužel, nezůstal. Takže tu jsem služebně nejstarší, spolu s Alenou Štréblovou v dámské šatně. Tím pádem je soubor docela mladý, i když má člověk stále takové zkreslené představy o tom, kdo je a kdo už mladý není.\nV inscenaci Miláček (r. Daniel Špinar, Městské divadlo Kladno) FOTO PATRIK BORECKÝ\nSebekriticky přiznávám, že jsem se v posledních letech na Kladno mockrát nevypravil, nicméně sleduji recenze a třeba na Fričovy nebo Špinarovy inscenace jsou pozitivní.\nJejich práce mám nejraději a jistě je správné, že Dana Špinara nyní angažovalo Národní divadlo, protože se často stávalo, že progresivnější režiséry ty velké scény vytěsňovaly.\nBály se odlivu diváků, tak jako Vinohrady…\nNa oblasti není boj o diváka o nic jednodušší. V Kladně se dřívějšímu šéfovi Petru Svojtkovi povedlo vybudovat divácký okruh, po nástupu jiných šéfů nastal divácký odliv. Zase se ale publikum začalo generačně obměňovat. Dneska má ale zas největší ohlas Vinnetou, z ranku Petra Kolečka a Ondřeje Pavelky, což je zase přístupnější zábava.\nAno, aspoň sentimentálně ironického Vinnetoua jsem viděl a diváckému zájmu se nedivím. Je to rozpětí od nostalgie, pobavení až po další mladistvé okouzlení. Jak to přišlo, že máte malé dítě?\nPředpokladem je to, že nějak poznáte matku svého příštího dítěte. Oba jsme stejně staří, známe se dlouho, oba jsme cítili srozumění i důvěru, že to zvládneme, to vše je základ pro to, jakkoli to někomu může znít divně, že se spolu dohodnete. Chlapečkovi teď budou tři roky a má tátu, mámu, dědu, hrdou babičku, jsou s ním pár dní na chalupě, měli jsme úžasnou společnou dovolenou, snažíme se. Jak k tomu došlo? To bychom se museli vrátit k vaší otázce krize středního věku. Tehdy se mi staly určité nepříjemné věci, měl jsem zdravotní problémy, a přestože jsem netrpěl žádným syndromem vyhoření, kladl jsem si otázku po smyslu toho, co dělám. Ačkoli jsem byl celoživotně divadlu blbě oddán, pochopil jsem, že to je iluzorní představa. Věřil jsem, že mě divadlo může podržet nad vodou, a zjistil, že zas takovou sílu nemá.\nHerec stvořený, aby na něj svítilo tisíc světel\nTomáše Petříka vždycky rád vidím, protože (je)…\n– veselý a chytrý\n– někdy se chová…, vždyť víte, ty emoce\n– autista – nesnáší změny\n– rád se koupe\n– zásadní kamarád\n– narcis, co by se rozdal\n– jeden z posledních bohémů a velký estét\n– rád češe vlasy\n– neurotický organizátor\n– jakoby manžel Aleny Š.\n– touží po zázemí\n– nesnáší překvapení\n– vodka redbull\n– tanečník a zpěvák – Sinatra\n– člověk stvořený, aby na něj svítilo tisíce světel\n– rozená hvězda\n– sociálně citlivej\nP. S. Když někdy narazíte na inscenaci, ve které hraje Tomáš, určitě na ni běžte.\nKomentáře k článku: Tomáš Petřík: Věřil jsem, že mě divadlo dokáže podržet nad vodou