Monstra horší než jsem já (Část 2) (Jinny) | Písmák.cz\nMonstra horší než jsem já (Část 2)\ndatum / id 16.12.2015 / 462520 Vytisknout |\nČást 2: O šelmách v lidské kůži (první část zde)\n“Better be left by twenty dears /\nThan lie in a love-less bed; /\nBetter a loaf that’s wet with tears, /\nRozhodla se, že si čekání ukrátí čtením, ale když se už poněkolikáté přistihla, že jen zírá na písmenka a stejný odstavec musela začít číst už potřetí, vzdala to. Zabalila se do bílého kožíšku, který dostala své první ráno na Strachově, a posadila se do výklenku v okně. Bylo tam chladno, ale v rychle ubývajícím světle působil jako lákavé útočiště.\nZavřela oči a přemýšlela o portrétu v obrazárně, který jí včera ukázala Gerta. Služebná ho doprovodila tichým, smutně znějícím komentářem, takže se k němu musel vázat nějaký příběh. Ovšem Gerta znala nějaký příběh o většině obrazů, které Ysabel ukázala. Tenhle byl ale jiný. Ten mladý muž na něm byl jiný. Černé vlasy měl na krku svázané stužkou, tmavý plnovous měl zastřižený na krátko – obojí už Ysabel viděla na spoustě mužů, ale žádný na ni takhle nezapůsobil. Přistihla se, jak mladíkovi na obraze vrací úsměv a v duchu se okřikla.\nProsím, ať je to on…\nA k čemu by ti to bylo? I kdyby to byl on, vypadá dnes trochu… jinak. A není to vlastně horší znát ten rozdíl? Před a po.\nNení to horší. Teď už vím, jak vypadal. Člověk z masa a krve, usměvavý, sebejistý, plný života. Na rozdíl od své zvířecí podoby jí ani trochu nenaháněl strach.\nVždycky jsi měla smůlu, Ysabel. Tohle je určitě jeho pradědeček nebo vzdálený bratranec z třetího kolena.\nAle byl to on. Ysabel si teď už byla jistá. Ani ne před hodinou se dívala zblízka do očí toho zvláštního tvora, který zaplatil za její společnost, a byly to oči toho muže z obrazu. Poprvé od té doby, co se její rodina musela vzdát domu, ve kterém vyrostla, si Ysabel dovolila snít o lepší budoucnosti. Když byl Jindřich jednou člověkem, muže se jím stát znovu, ne?\nNeklidně se ošila a zkontrolovala čas na hodinách. Minuty ubíhají tak pomalu, když člověk na něco úpěnlivě čeká. Zkontrolovala se v zrcadle, uhladila ze zvyku povlečení na posteli a upravila růže ve váze. Zastavila se u konvice s čajem, vedle které stála malá krabička. Uvnitř byl prášek bez vůně nebo chuti – prášek z anděliky, kterou našla ve spíži mezi roky nepoužívanými sušenými bylinkami. Andělika se v malém množství mohla podávat na hostinách – hosté díky ní mohli sníst i deset chodů. Ve větším množství až tak nevinná nebyla. Ta krabička byla Ysabelina pojistka, něco, díky čemu věděla, že má alespoň nad něčím moc.\nKdyž konečně hodiny odbily pátou, vyběhla schody na západní věž a nebyla překvapená, když už tam na ni čekal. Okolní svět už temněl, ale mezi horizontem a tmavošedými mraky usurpujícími oblohu se táhlo několik sloupců zářivého světla. Oranžového a růžového a tak jasného, že se Ysabel tiše zasmála štěstím. Někdy byly paprsky slunce, které jste neviděli už týdny, krásnější než diamanty.\n„Brzy už přijde jaro,“ poznamenala a položila ruce na ochrannou zídku. Vítr jí svými studenými prsty prohrábl vlasy, ale voněl sladce.\n„Mě to spíš připadá, že tahle zima už trvala a ještě bude trvat věky. Ale možná máš skrytý talent, o kterém jsi mi neřekla,“ odvětil suše a postavil se vedle ní.\n„Mám spousty talentů, můj pane. Některé jsou ale skryté tak dobře, že i já mám problém je najít.“\n„A jaký je ten váš? Smutný, poučný, děsivý? S potrestaným padouchem a dobrým koncem?“\n„Ah, tak ty to chceš slyšet jako pohádku? Dobrá tedy.“ Opřel se zády a zídku, takže se každý dívali jiným směrem, a chvíli přemýšlel. „Dole ve vesnici kdysi žila čarodějnice, Ellana. Neměla ani bradavice, ani koště, ale měla černého kocoura Lucifera. A nebyla stará a ošklivá, naopak.“\n„Ale ta přece-“\nZvedl ruku, aby ji umlčel. „Ellana toho hodně věděla o bylinách a uřknutí a kletbách, ale v něčem byla jako většina žen. A když jednoho dne uviděla syna majitele nedalekého panství, řekla si, že bude její. Byl mladší než ona a v mnoha věcech celkem nezkušený, ale podle ní to byl ten, na koho roky čekala. Svést ho pro ni nebyl problém – byla moc hezká na pohled a věděla, jak s muži zacházet – a dokonce si ho dokázala i dlouhé měsíce udržet. Nezacházím moc do podrobností?“\n„Ne, ne, pokračujte,“ řekla Ysabel rychle. Nelíbilo se jí, co slyší, ale stejně to chtěla slyšet.\n„Nepřekvapivě Ellana našemu mladíkovi za nějaký čas oznámila, že čeká jeho dítě. A on nepřekvapivě reagoval tak, že s ní přerušil veškerý kontakt. Správná věc by samozřejmě byla se o ni postarat, možná si ji i vzít. Ale náš hrdina byl ještě mladý, cítil, že má celý život před sebou a nemůže si domů přivést ženu starší než on, bez reputace, bez peněz, jen s dítětem pod srdcem. Dítětem, které mohlo nebo nemuselo být jeho. Ellana ho přemlouvala, plakala, hrozila, ale on s ní nechtěl nic mít.“ Odmlčel se a odkašlal si. „Nejsem hrdý na to, co ti teď říkám, Ysabel, ale myslím, že chceš slyšet spíš pravdu než romantické výmysly.“\n„Já… chápu,“ přikývla a přitáhla si kožíšek blíž k tělu. „Nejsem dítě, vím, jak to ve světě chodí.“ Přeháněla, ale nechtěla, aby ji měl za hloupou holku.\n„Možná by mi to chování prošlo, jako prošlo spoustě mužů přede mnou, ale Ellana nebyla obyčejná žena, kterou jde jednoduše koupit nebo odkopnout. Jednoho dne se prostě přestala pokoušet mě vidět a nedlouho poté mě v noci probudila hrozná bolest – myslel jsem, že umírám. Trvalo to dny, než jsem skončil takhle. Pomsta zhrzené ženy dokáže být hrozná.“ Podíval se na svoje tlapy a hořce, štěkavě se uchechtl.\n„Ellanu jsem znala jako malá. Žádné dítě neměla.“ Zamračila se a dýchla si na ruce, které jí začínaly mrznout. V tom jí to došlo. „Nikdy se jí žádné dítě nenarodilo,“ opravila se.\nZavřela oči. V hlavě začínala cítit tepající bolest. Přála si schoulit se u krbu a být sama, bez všech starostí okolního světa. Ale to ona si přece přála znát ten příběh a už předem věděla, že nebude veselý. „Víte, že Ellana už před lety zemřela? Tenkrát jsem to nevěděla, ale prý pomáhala ženám z okolních vesnic… pomáhala jim zbavit se nechtěných dětí. Manžel jedné z těch žen se o tom dozvěděl a vyburcoval celé okolí. Obvinili ji pak ze všeho možného i nemožného a samozřejmě našli něco, čím byla vinná. Neřekli mi, co přesně jí udělali, byla jsem ještě dítě, ale donesly se ke mně nějaké historky…“ Ne, nebude mu nic říkat. Možná ji kdysi od sebe odehnal, ale alespoň na čas mu byla blízká.\nOna sama Ellanu měla ráda – čarodějnice ji zachránila, když jako dítě spadla do ledové řeky. Doktor Wittelby tenkrát ve vesnici ještě nebyl a Ellana byla blízko a jakkoli byla její pověst pochybná, všichni věděli, že má léčitelské schopnosti. Ysabel v jejím domku ležela několik dní, jejím malým tělíčkem třásla horečka. Dodnes si pamatovala záchvaty dávivého kašle a to uvědomění, že tu možná zemře. Pro dítě je to vždycky děsivý zážitek, uvědomit si, že tu nebudete navěky. Ellana byla laskavá a podávala jí různé divně chutnající nápoje a nechávala ji dýchat husté pálivé výpary. Nic z toho nepomáhalo. Až úplně nakonec jí čarodějka na hrudník položila něco studeného a celou noc ji držela za ruku a cosi mumlala.\nRáno se Ysabel probudila a ten bolestivý kašel nebyl ještě úplně pryč, ale věděla, že nad ním zvítězila. Nahmatala si tu studenou věc na hrudníku a podívala se na ni. Byl to obyčejný kulatý přívěsek. Jediné, co na něm bylo výjimečného, byl způsob, jak se na jeho hranách lomilo světlo, a vyrytý nápis, kterému nerozuměla. Pamatovala si to dodnes, protože jako holčičku ji ten přívěsek přesvědčil o tom, že kouzla existují. Hloupá malá Ysabel. Když jí nedlouho poté otec řekl, že Ellana zemřela, plakala pro ni.\nJindřich ji vyrušil ze zamyšlení. „Vím, co se jí stalo. Proto se k vesnici nikdy ani nepřiblížím a ani jeden z mých sluhů o mně nemůže nikomu nic povídat.“\n„Já o vás vím. A můj otec.“ Otočila se k němu a realita ji znovu uhodila do očí. Na chvíli skoro zapomněla, jak její hostitel vypadá. Když se zmínila o svém otci, viděla, že se jeho výraz změnil, jako by měl o něco starost. Ale neměl snad tolik důvodů ke starostem? Její myšlenky znovu zalétly k Ellaně. „Říká se, že kletba by měla opadnout, když zemře ten, kdo ji vyslovil. Ale to se u vás nestalo, i když Ellana je určitě mrtvá. Nikdo nemohl přežít to, co jí provedli.“\nVzpomněla si na toho muže z obrazu – Jindřicha, připomněla si. Říkal, že se jmenuje Jindřich, ale její mysl se vzpírala uznat, že mladík namalovaný na plátně a ten velký, temný tvor vedle ní jsou ta sama osoba. Chtěla Jindřicha z obrazu – s tím jeho bezstarostným úsměvem v očích s rudými tečkami. Co za život mohl mít v těle bestie s párem starých sluhů, kteří dříve nebo později zemřou a nechají ho v tomhle studeném sídle samotného? Svá nejlepší léta musel prožít v téhle kůži bez vyhlídky na to, že to někdy bude lepší. Zrak jí padl na jeho kabát – byl krásný, na míru ušitý a očividně drahý, ale léty už ošoupaný. Jak by si sem taky mohl pozvat krejčího, který by mu ušil nový? Utekl by odtud s řevem. Ysabel cítila, jak jí začínají drkotat zuby, a namluvila si, že je to zimou. Zasloužil si snad někdo takový osud? Nezaplatil snad už dost za to, co Ellaně udělal? Třeba by se nad ním čarodějka za čas slitovala, kdyby sama nezemřela.\n„Nechtěl jsem tě rozplakat,“ slyšela ho a viděla, jak se ošil.\nRychle popotáhla a promnula si oči. „Řekla vám Ellana někdy, jak se té kletby zbavit?“\nPotřásl hlavou. „To by nebyl ten správný trest, nemyslíš? Netušit, nevědět, doufat v něco jen aby ta naděje byla zašlapaná – to je ta správná cesta, pokud chceš, aby někdo opravdu pykal.“\n„Oh.“ Věděla, o čem mluví, jednu z jejích posledních nadějí teď zašlapal sám. Růžovooranžové světlo zapadajícího slunce bylo pryč a svět byl opět oděný do tmavých barev.\n„Ysabel, já ti ten příběh říkám, abys věděla pravdu. Ne, abys mě chtěla zachránit. To nejde… a já bych to po tobě ani nechtěl. Chtěl bych ale, abys tu ty chtěla zůstat se mnou.“\nCítila, jak bolest hlavy zesiluje. Proč jí musí žádat o nemožné? Ale Ysabel nebyla zbabělec a měla vůli se o nemožné pokusit. Přinutila se podívat se na něj zpříma a zlehka se špičky prstů dotkla jeho ramene. I přes kabát hřál. Ignorovala bušení svého vystrašeného srdce a prsty přesunula k jeho bradě. Chlupy na ní byly hebčí, než předpokládala, a stejně černé jako vousy Jindřicha z obrazu. Cítila, jak se pomalu a zhluboka nadechl a vydechl a jeho horký dech ji polechtal na dlani.\nKdyž se ale trochu pohnul, ucukla zpátky. Chtěla ustoupit, ale najednou měl její ramena v dlaních. Stalo se to tak rychle, že ani neviděla jeho pohyb. Ztuhla jako zvíře zahnané do kouta.\n„Nemusíš se tvářit, jako bych tě chtěl kousnout.“\nZamračila se na něj a usoudila, že je to lepší než na něj vyděšeně zírat.\n„Jen mi řekni, jestli o tom budeš uvažovat.“\n„Já nevím. Sotva vás znám.“ Vysmekla se mu, ale neutekla pryč. V tom, jak narovnal záda a jak dlaně stiskl v pěsti, viděla, jak je nespokojený. Trochu jí tím připomněl Annu, když nebylo po jejím. Ani jeden z nich nebyl zvyklý na nesouhlas. „Ale jelikož předpokládám, že tady stejně musím zůstat, tak se můžu alespoň pokusit vás poznat,“ rozhodla se pokusit o smír.\nNeuspokojilo ho to, ale neodmítl ji. Dokonce i kývnul hlavou, když mu popřála dobrou noc.\nDalší den ho neviděla, ale večer nato ho našla v knihovně. Nosila mu čaj nebo víno a podstrčila mu šálek nebo pohár, když byl nemluvný a zamračený a naháněl jí strach. Občas se na ni díval znepokojivým pohledem, na který nevěděla, jak reagovat. Rozčilovalo ji to.\nAle často byl vlídný a dobrý společník, s velkým rozhledem a zvláštním smyslem pro humor. I v podobě bestie v sobě dokázal najít šarm a párkrát ji dokonce rozesmál. Byly to tyhle večery, které ji vyváděly z míry. V lidské podobě musel být okouzlující, dovedla si představit, že by se do někoho takového mohla zamilovat. Ale pokaždé, když se na něj podívala v té zvířecí, nepřirozené podobě, něco v ní proti němu chtělo bojovat. Chodívala pak do obrazárny a mluvívala s Jindřichem z plátna. Povídala mu o tom, čeho se bojí, co ji rozčiluje a co je jí líto.\nNěkdy ji napadlo, jestli by se někdy s Jindřichem potkala, kdyby nebylo té kletby. Jestli by ho dnes jako člověka poznala a jestli by si jí – dcery zkrachovalého hokynáře – vůbec všiml. Všechno jí říkalo, že nikdy. Vrána k vráně sedá a lidé z jeho třídy se nedružili se smolaři bez peněz a vlivu. Ale ráda by si představila, že by ho něčím zaujala, i kdyby třeba stála vedle Anny.\nByla to hezká představa a tu a tam ji rozvíjela, když jí bylo smutno. Třeba jako dnes večer, když stolovala se svým hostitelem (on jako vždy nejedl nic). Byl nemluvný a skoro jí odsekával, tak se ho přestala snažit pobavit historkami o několika mimořádných obyvatelích vesnice – měli tam třeba vlastního blázna nebo mladého kněze, do kterého se zakoukávaly malé holčičky. Jenže Jindřicha nic z toho očividně nezajímalo. Ještě nikdy ho neviděla tak rozmrzelého. Připadala si tu pak cizí a nevítaná. Horko jí stoupalo do tváří, a tak se napila vína.\n„Ysabel?“ oslovil ji konečně, očividně se mu do toho nechtělo.\n„Ano?“ Pousmála se roztržitě.\n„Byl jsem k tobě vždycky upřímný, že?“\nV břiše jí nepříjemně zalechtalo. Přikývla.\n„A ty jsi taky říkala, že mi nebudeš lhát.“\nTohle nesměřuje k ničemu pěknému… Přesto znovu kývla.\n„Co je v tom víně? A v čaji, co mi vždycky nosíš?“\nAch. Nějak dokázala tuhle skutečnost vytěsnit vždycky, když byla s ním. Buď mluvili o něčem jí neznámém, nebo ji on poslouchal a jí připadalo, že může mluvit otevřeně. Jak jen by mohla mluvit otevřeně teď? „Nevím, o čem mluvíte. Dělám to jen jako malou pozornost. Byla jsem zvyklá to dělat pro Annu a-“\n„Přestaň!“ Pohnul se rychle jako dravec a Ysabel se překvapeně zajíkla. Podívala se dolů a zjistila, že tlapou přišpendlil její zápěstí ke stolu. Nebolelo to, cítila jen teplo sálající z jeho kůže a ostré hroty drápů, ale i to ji vyděsilo. Vzpomněla si na sníh zbarvený doruda a ten zvuk v lese, který mohl být posledním výkřikem umírajícího zvířete.\n„Přestaň už s tím lhaním. Opravdu sis myslela, že na to nepřijdu? Že si nevšimnu, že jsem stále slabší po těch našich společných večerech, kdy se na mě usmíváš a vyprávíš mi, přeješ mi dobrou noc a nosíš mi víno nebo vodu nebo čaj?“\nNeskrýval vztek, ale ten mohla očekávat. Ale v jeho hlase bylo i něco drsného, jako by mu doopravdy ublížila, a ona nevěděla, co s tím má dělat. Najednou si připadala malá a bezbranná a chycená mezi dvěma ozubenými koly. „Andělika. Není doopravdy nebezpečná, jen oslabuje.“\n„Asi bych měl být vděčný, že jsi mi nedala rovnou rulík nebo bolehlav.“ Z jeho tónu odkapával jed. Ten divoký pohled očí s rudými tečkami se do ní propaloval a nutil ji cítit se provinile.\n„V kuchyni žádný nebyl,“ zvedla koutky úst v pokusu o úsměv, ale nevrátil jí ho. „Nechtěla jsem-“\n„Mě otrávit?“ zavrčel pohrdlivě. Velké prsty na jejím zápěstí se sevřely a ona cítila, jak jí zběsile buší srdce. „Tolik slov, tolik slov, které mají zakrýt pravdu. Zaplatil jsem za tebe hodně peněz, Ysabel. Co jsem za ně dostal, stěží stojí za pár měďáků.“\nMožná by pokračoval, kdyby mu Ysabel nezapíchla vidličku do tlapy, kterou jí svíral. Těsně nad obvaz nad ránou od šípu, která se ještě nezahojila. Zařval překvapením a bolestí a Ysabel odskočila od stolu. Co jsem to jen udělala? Teď už mi určitě ublíží. Třeba celou dobu jen čekal na příležitost.\nNečekala na nic, otočila se a vyběhla do chodby, rozrazila hlavní dveře a vyrazila vstříc tmě. Měsíc byl skoro v úplňku a odrážel se od napadané vrstvy sněhu, což znamenalo, že viděla, kam má běžet. Ale bude to vědět i on. Její přerývaný dech se srážel v bílou mlhu, když dorazila k okraji lesa. Za dalších několik set metrů se začala třást zimou a uvědomila si, že nemá žádný kožich. Cítila roztátý sníh ve svých měkkých střevících, ale donutila se zvedat nohy, jednu, pak druhou. Po chvíli přestávala cítit prsty na nohou, ale pokračovala dál.\nVěděla, že čím víc času uběhlo, tím je pomalejší. Neslyším ho. To mě nepronásledoval? Proč ne? Cítila na tvářích vlhkost, ale byla si skoro jistá, že je to rozpouštějící se sníh. Jenže žádný sníh nepadal.\nPodívej se na sebe, Ysabel. Sama, uprostřed neznámých lesů, s mrazem v kostech a žádným cílem… Třeba by mi odpustil, napadlo ji. Omluvím se a ošetřím mu tu ránu. A slíbím, že už mu do čaje nebudu dávat anděliku. Hm, a pak ho políbíš a zlomíš kletbu. A budete žít šťastně až do smrti…\nVlčí zavytí byl první zvuk, kterého si po dlouhé době všimla. Srdce jí bušilo v uších, a tak se zastavila a naslouchala. Přinutila se zklidnit dech a stát v klidu a nohy a ruce se jí začaly třást námahou. Ano, teď se to ozvalo znovu. Hloupá, hloupá, Ysabel, utekla jsi od jedné bestie k druhé. Zaslechla divný zvuk a až poté si uvědomila, že to ona sama vzlyká. Doklopýtala k nejbližšímu stromu a opřela se čelem a kůru pokrytou jinovatkou. Byla tak unavená…\nPárkrát se zhluboka nadechla. Přála si, aby tohle byl jen špatný sen, ale chlad a únava a bolest v nohou byly moc skutečné. Ne, pokud má zemřít, pak na to nebude čekat jako na porážku. Do obou dlaní chytila suchou větev blízko nad zemí a ulomila ji. Když se vlk ozval znovu, otočila se k němu zády a s větví v jedné ruce se rozběhla pryč. Myslela na Annu a na ovocný čaj a svoji starou postel se stohem knih položených vedle. Myslela na hořící krb a teplou koupel a svoji klisnu Agátu, které se po ní určitě stýská.\nMezi stromy se objevilo víc měsíčního světla a ona věděla, že se blíží ke konci lesa. Možná přeci jen uteče mrazu a vlkům a jisté smrti. Znovu zrychlila, když náhle se svět otočil vzhůru nohama. Přistála na zádech a kolem ní začaly tančit zvířené sněhové vločky. Začala se prát a křičet, až ji škrábalo v krku, ale přestala, když ucítila na tváři teplý dotek, lepkavý něčím hřejivým a tmavorudým. Tohle nebyl stisk vlčí tlamy, ale nebyla to ani hladká lidská ruka.\n„Jindřichu,“ zachraptěla a vlastní hlas jí zněl cize. Byla moc tma na to, aby viděla jeho tvář, ale nekřičel na ni, nevrčel, ani ji netisknul. Dotek na její tváři byl lehký a opatrný, tak opatrný, jak to jen někdo jeho velikosti dokáže. Položila dlaň na jeho ruku, jen aby se ujistila, že se jí jen nezdá. Najednou ani nevěděla, proč se tak bála. Pod prsty cítila měkké chlupy a horkou kůži a pod nimi zvířecí sílu, která jí dokáže ochránit před jakýmkoli vlkem.\n„Bodnout svého hostitele, utéct s křikem, umrznout v lesích a nechat se se sežrat vlkem.“ Ach, ano, byla v něm trpkost, a tichý vztek – a ten znepokojivý smutek. „Měla by sis dávat pozor, abys neskončila jako v jedné z těch svých knih. Prchlivost bude další z tvých skrytých talentů, předpokládám.“\nCítila, jak se jí rty začínají vlnit v lehkém úsměvu a něco mu chtěla říct, když ji ohlušila rána a na tváři jí přistála sprška krve. Jindřich zalapal po dechu a dlaň na její tváři cukla zpátky.\n„Ne,“ hlesla Ysabel, oči vykulené, v uších pískot. Posadila se a nevědomky mu položila dlaň mezi rameno a srdce. Cítila, jak jí prsty zalila horká krev. „Ne,“ opakovala silněji, nevěřícně. Teď už Jindřicha viděla lépe, i když na to, aby cítila jeho bolest, nemusela vidět. Slyšela jeho trhaný dech a skrze dlaň cítila, jak se třese. Jak si jen kdy mohla myslet, že je monstrum?\n„Ysabel, jdi od něj!“ slyšela křik a v temnotě si všimla obrysu jezdce na koni.\nGustav! Gustav, pro kterého bych před pár lety dýchala, ale kterému jsem nestačila já a mých pár mizerných šatů coby věno. Gustav, který neměl žádné právo tu být. Zjevil se tu jako hrdina, co mě chce zachránit před příšerou. Jak ironický dokáže život být… Ysabel si postavila a cítila, jak ji Jindřich drápy přejel po sukni, jak ji chtěl zastavit, ale bolest mu stále zamlžovala mysl. Kdo teď chce koho zachránit?\nPostavila se mezi lovce a jeho oběť a zvedla ruce. „Gustave, co tu děláš?“ zeptala se opatrně. Sledovala ho, jak sesedl z koně, ale nepohnula se směrem k němu.\n„Slyšel jsem tě křičet,“ odpověděl ji tím sebejistým hlasem, který se jí kdysi tak líbil.\n„Co děláš tady v lese za tmy,“ upřesnila.\nViděla, že Gustav znovu pomalu nabíjí svoji loveckou pušku. „Tvůj otec mě poprosil o laskavost. Ta bestie má prý ve svém sídle úplný poklad, stačí se jí jen zbavit a pak se rozdělíme.“\nCítila, jak se jí obrací žaludek. Mysli, Ysabel, teď není čas hrát si na dámu v mdlobách. „A já si na chvíli myslela, že jsi tu snad kvůli mně,“ pokusila se o lehký tón.\nZvedl jeden koutek úst v rošťáckém úšklebku. Chtěla mu ho seškrabat z tváře. „Nikdo neříká, že nemůžu mít oboje,“ zašveholil Gustav.\n„Já to říkám,“ ozval se Jindřich, ale jeho hlas měl jen zlomek původní síly. Ysabel věděla, že se pokouší vstát, ale ztrácel tak stále víc krve.\n„Ale, bestie mluví. Jaká to vzácná bestie. Skoro mi je líto, že tě nemůžu prodat do obludária. Možná si nechám tvůj kožich a prodám ho,“ protáhl Gustav a přiložil si pušku k obličeji. „Uhni mi z cesty,“ kývnul na Ysabel.\n„Ne.“ Gustav by jí přece neublížil. „Prosím, počkej ještě chvilku. Všechno ti vysvětlím.“\n„Sakra, Ysabel!“ Gustav ustoupil zpátky a znovu zamířil. „Není o čem mluvit. Situace je vlastně úplně jednoduchá. Hrdina zabije bestii a dostane zlato a dívku. Konec příběhu.“\nAž bude mrznout v pekle. Chytila hlaveň jeho pušky a pokusila se ji stáhnout dolů. Vzápětí jí hlaveň udeřila přes čelist tak silně, až cvakla zuby a kousla se do jazyku. Síla rány jí pootočila stranou a Ysabel v tu chvíli věděla, že tohle je opravdu konec příběhu. Neměla dost síly ochránit sebe, natož Jindřicha.\nGustavovo zakvílení se rozlehlo lesem a Ysabel překvapivě couvla zpátky, když viděla, jak spolu na zemi zápasí muž s velkým černým vlkem. Lovec a jeho oběť. Jindřich, kterému se mezitím podařilo vstát, ji přitáhl k sobě. V pěstech sevřela látku jeho kabátu, ale nedokázala odvrátit pohled od smrtelného zápasu.\n„Neboj se, neublíží ti,“ řekl Jindřich unaveně a ona mu věřila.\n„Ať přestane,“ poprosila, když uslyšela další Gustavovo bolestivé zakvílení. Přece jenom, kdysi by za něj dýchala.\n„Už je stejně po všem.“\nA měl pravdu. Vlčí zuby zajely do mužova hrdla a zvířecí hlava sebou párkrát trhla dozadu, dokud se Gustav nepřestal dýchat. Ysabel byla za ticho, které následovalo, ráda. Její kdysi milovaný Gustav přijel kvůli zlatu a vraždě, ne kvůli ní. Nebude pro něj truchlit.\nJindřichův rachotící dech jí znovu připomněl, že ještě není po všem. „Musíme tě ošetřit,“ obrátila k němu pozornost. Prsty opatrně zkoumala zranění, ale celá jeho košile už byla promočená tmavou krví, takže bylo těžké poznat, kde přesně rána je. „Krvácí to víc než normálně, andělika ředí krev, většinou nezabíjí. Nechtěla jsem ti opravdu ublížit,“ pokusila se o vysvětlení, ale viděla, že je příliš uražený na to, aby ji pochopil. Že tohle byla jediná možnost, jak alespoň trochu kontrolovat něco v tom velkém, tmavém, chladném domě, kde ji otec nechal s cizincem s tesáky v ústech a s drápy na rukou.\n„Za to ti tedy musím poděkovat,“ odtušil a odstrčil její prsty od sebe. Zavolal na černého vlka a zvíře přiběhlo a nechalo Jindřicha, aby se ho dotknul mezi ušima. Jak se sehnul, tvář mu zkřivila grimasa bolesti. Znovu se k němu natáhla, ale vlk na ni zavrčel a upřeně ji pozoroval žlutýma očima. Na čumáku a bradě měl červené šmouhy. Zničehonic jí znovu byla hrozná zima. „Můžeš se vrátit domů, Ysabel,“ řekl jí Jindřich tiše. „Támhle za stromy najdeš koně toho tvého Gustava. Vem si ho a zmiz odsud.“\nBylo jí, jako by se pod ní pohnula země. Měla dům, ve kterém bydlel její otec a její sestra, ale už to nebyl domov. Přeci by ji teď Jindřich neposlal pryč, vždyť ho nechtěla doopravdy otrávit. „Přece jsi sem pro mě přišel. Našel jsi mě. Říkal jsi, že mě chceš.“\nNapůl zasténal a napůl se uchechtnul. „Jednou pochopíš, že někdy chceme věci, které pro nás nejsou dobré.“\n„Říkal jsi-“ vyštěkla rozzlobeně.\n„Ty ani pořádně nevíš, co jsem po tobě chtěl. Čteš všechny ty knihy, ale doopravdy to nevíš. Jinak bys utekla už dávno místo těch věčných otázek a mluvení.“\n„Nemám takové zkušenosti jako ty, ale vím, že bych nikdy neplýtvala velkými slovy, jen abych je pak někomu hodila pod nohy.“\n„Ne, ty radši někoho ukolébáš hezkou písničkou, zatímco mu sypeš do vína jed.“\nTicho. Stála tam a věděla, že ji ta slova mají zranit, ale cítila jenom otupělost. Proč by se měla lísat k někomu, kdo ji odkopává jako psa? Odtud nevedla cesta k dobrému konci – nikdy neuvidí toho muže z obrazu, uvědomila si a cítila divnou, bolestivou tíseň na hrudníku. Nemohla se dívat na to, jak má Jindřich záda shrbená bolestí a jak stále krvácí, ale nenechá ji, aby mu pomohla. V měsíčních světle uviděla Gustavova koně a vydala se k němu.\nProsím ne, už žádná další slova. Ale podával jí jen svůj kabát. „Vem si to nebo doopravdy umrzneš,“ řekl a ona se divila, jak může znít tak klidně, když ona jen stěží dýchá kvůli té divné tíži na prsou. Její laskavé a možná zlomené srdce bylo vděčné, že má Jindřich přeci jen trochu starosti o ni.\n„Děkuji,“ zašeptala rychle, aby ji nezradil hlas. Přehodila si kabát přes ramena – příjemně hřál, ale na jedné straně byl těžší a vlhký. „Sbohem.“\nAni nevěděla, jak se dostala zpátky do vesnice. Důvěřovala Gustavovu koni a on ji opravdu dovezl domů. Většina oken se topila ve tmě, svítilo se jen na faře a u doktora Wittelbyho. Když zabušila na dveře domu svého otce, trvalo celou věčnost, než jí Anna otevřela. Anna, krásná i přesto, že byla rozcuchaná a rozespalá. Její sestra vykřikla překvapením a vtáhla ji dovnitř.\n„Co se ti to stalo? Ublížil ti?“ ptala se Anna a nemohla z ní spustit oči rozšířené zděšením.\n„Ne,“ zatřásla Ysabel hlavou a zastavila se, když uviděla svůj odraz v zrcadle v předsíni. Na čelisti měla nafialovělou modřinu od Gustavovy rány, vlasy měla mokré od sněhu a tvář pokrytou kapičkami krve, stejné krve, co jí zaschla na rukou. „To není moje.“\nAnna odběhla do kuchyně a vrátila se s vlhkým plátnem. Posadila Ysabel do křesla a začala jí čistit obličej. „To bude v pořádku. Všechno mi povíš zítra. Dnes budeš spát u mě v posteli, je tam krásně teplo a ty jsi zmrzlá na kost,“ švitořila její sestra uklidňujícím tónem, který od ní Ysabel nikdy neslyšela.\n„Udělám ti čaj,“ rozhodla Anna, ale Ysabel jí nedovolila odejít. Chytila ji za paži a přitiskla se k ní obličejem. Anna chvíli zaraženě stála, ale pak ji objala kolem ramen a hladila ji po vlasech tak, jak to dělávala jejich matka.\nBolest v pravém rameni už ani necítil, bylo to spíš otravné tepání. Co cítil, to byla zuřivost proudící jako oheň v jeho žilách. Ach, když odcházela, jedna jeho část ji chtěla strhnout k zemi a zakousnout se do ní a slyšet ji křičet a žadonit. Konečně alespoň trochu cítit, co v ní je. Určitě by byla lehce sladká, tak, jak voněla, a horká a měkká. Žila v jeho domě, jedla jeho jídlo a nosila šaty, co jí dal. A mezitím mu podávala jed. Nezabil by ho, tvrdila. Ha! Muž nemůže být napůl mrtvý, žena nemůže být napůl těhotná. Jed je jed.\nA druhá jeho část věděla, že Ysabel byla mladá a v mnoha věcech nezkušená, tak jako před lety on sám. Že si její společnost koupil – jako nějakou děvku. Na jejím místě by provedl něco horšího. Už jen jeho myšlenky na to, co by jí udělal, dokazovaly, že se ho měla bát. Koneckonců dnes ho bavilo ji vyděsit až tak, že utekla pryč. Mohl se za to stydět, ale alespoň si to přiznal. Možná se nakonec opravdu změní na zvíře a kletba bude dokončená. Už s tím bojoval tak dlouho, že někdy zapomínal, proč se vlastně tak brání. Nenáviděl skutečnost, že se musí schovávat. Nenáviděl Ysabel za to, jak sladce občas mluvila na ten jeho zatracený obraz, na jeho verzi, která byla už dávno pryč.\nZdravou rukou uhodil do kmene stromu. A znovu, až se odchlípla kůra. A znovu. Nová bolest oslabovala tu zuřivost, co ho nabádala, aby běžel za ní a strhl ji z koně. Nech ji jít, hlupáku, opakoval si. Nikdy nebyla tvoje, měl jsi štěstí, že ti projevovala alespoň nějakou laskavost. Tu sis nemusel koupit ani vzít.\nVlk, který zůstal po jeho boku, teď zakňučel a očichal mu zakrvácenou ruku. Zvířeti nikdy nedal jméno, říkal mu prostě Vlk, protože to byl jediný vlk, který ho přijal za vlastního. Všichni ostatní buď utekli, nebo na něj zaútočili. Směšné, nepatřil ani mezi lidi, ani mezi zvířata…\nPoplácal Vlka po zádech a vydal se zpátky k zámku. Nechával za sebou krvavou stopu, ale ve vzduchu cítil, že přijde sněhová bouře, takže ho stejně nebude nikdo stopovat. Cítil se starý a slabý a docházela mu síla bojovat. Co by se stalo, kdyby si prostě sedl pod strom a čekal? Vydržel hodně, ale zima by ho nakonec dostala. Ale nějaké lesní zvíře pravděpodobně ještě dřív, a to nehodlal dopustit.\nLudvík už na něho čekal, na tváři starostlivý výraz. Lítostivý. Možná si i on dělal naděje, a to byl o celá desetiletí starší než Jindřich. Naděje je hrozná věc. Povznese vás do nebeských výšin a umírá poslední. Ale když už umře, bolí to, jako by vás z toho nebe shodili zpátky na zem\nDny ubíhaly bez toho, aby je vnímala. Někdy ani nenašla vůli vstát z postele. Prostě se jen chtěla schovat pod peřinu a nemuset čelit světu. Zvědavým i odsuzovačným pohledům. Otázkám. Myšlenkám na to, co udělala. Co mohlo být a nebude.\nOtec se ptal, zda si někdo přijde zpátky pro zlato. Řekla mu, že ne. Chtěl tedy vědět, jestli je Jindřich mrtvý. Ysabel nevěděla. Gustav? Oh, ten ji našel v lesích a bohužel zemřel, když ji zachraňoval před vlkem. Ubohý Gustav, její hrdina… Dívala se na otce a pohrdala jím, ale neřekla mu nic. Neměla sílu čelit jeho výmluvám. Vlastně se nezměnil – to ona se na něj teď dívala jinak. Prodal mě. Poslal Gustava zabíjet pro zlato, teprve až pak pro mě. Kdyby jim jejich plán vyšel, radši bych se zabila, než abych si vzala Gustava. Nebo bych přišla na to, jak zabít je. Byla by toho schopná? Ale ano, teď už ano.\nVenku mezitím přišla a odešla poslední sněhová bouře letošní zimy. Ysabel většinu z toho prospala a její sny byly děsivé i matoucí, některé spředené z minulosti a některé z jejích představ.\nAnna jí přinesla fialovou podzimní růži, tu, kterou Ysabel utrhla toho dne, kdy se vydala hledat otce, a která zůstala v brašně na Agátině hřbetu. Ysabel květině vyměnila vodu, ale všimla si, že spodní okvětní lístky začínají povadat. Pohladila je špičkami prstů a lístky samy odpadly. Nějakým zázrakem květina přežila tak dlouho, ale teď vypadala, jako by umírala. Bylo jí z toho úzko.\nKdyž se nakonec po několika dnech vydala ven, zamířila rovnou k ruině Ellanina domku u řeky. Byl stranou od všech ostatních a blízko vodní hladiny, která se zvedala kvůli tajícímu sněhu. Když se k němu Ysabel blížila, byl ještě milostivě zahalený v mlze, ale brzy se vyloupla jeho ošklivá, ohořelá silueta. Na štítu budovy, který nějakým zázrakem přežil, přistávali první jarní ptáci a jejich švitoření dávalo tomu nešťastnému místu alespoň nějaký život.\nYsabel prošla rámem dveří do hlavní místnosti se zborcenou střechou. Čas a zloději tu odvedli svou práci – zbyly tu jen ostatky shnilých střešních trámů a pár kousků bezcenného nábytku. Tam v rohu u krbu bývala postel, na kterou by si určitě vzpomněl její Jindřich z obrazu. Pár let nato tu ležela i Ysabel poté, co jí otec napůl zmrzlou vytáhl z řeky.\n„Mysli, Ysabel,“ napomenula se teď, když se rozhlížela po zničené místnosti. Co tenkrát Ellana s tím svým divným přívěskem udělala? Nosila ho u sebe? Jak jen si měla pamatovat takovou drobnost… Ne, ta věc byla příliš cenná na to, aby ji měla stále u sebe. Schovala by ho do truhly? To těžko, Ellana nikdy nezamykala dveře, své cennosti musela ukrývat jinam.\nYsabel zavřela oči a snažila si vybavit, jak se čarodějka pohybovala po místnosti. Pak přešla ke krbu, který jako jediný přežil tehdejší požár. Kamenné cihly na jeho okraji byly očouzené, ale jedna měla světlejší barvu než všechny ostatní a na okrajích se drolila. Vzala ji na okrajích do rukou a zatlačila ji směrem k ohništi. Cihla se pohnula. A pak ještě o kousek, než povolila úplně. Uvnitř byla dutá, s několika ukrytými poklady. Byla tu maličká zrezivělá píšťalka, váček s něčím trpce vonícím a stříbrný kulatý přívěsek. Ysabel ho přitiskla ke rtům a tiše se pomodlila. Tentokrát bylo štěstí na její straně.\nKdyž přiběhla zpátky domů, nevšímala si, že všude nechává blátivé otisky bot. Sbalila si několik věcí a svoji oblíbenou knihu. Rychle seběhla do stáje, kde si osedlala Agátu, a málem si ani nevšimla Anny, která se objevila za ní.\n„Co to…“ začala její sestra, ale pak se zarazila. „Ne, to přece neuděláš! Vždyť ses vrátila jen před pár dny, celá zakrvácená a vyděšená. Otec mi říkal, že ten muž je monstrum!“\nYsabel se k ní otočila a klidně se na ni usmála. „Neurážej ho, prosím. Možná jako monstrum vypadá, ale pod tím je člověk, co toho v životě vydržel víc než my dvě dohromady. Být v jeho kůži, už bych se dávno zabila, ale on pořád bojuje. Není to alespoň trochu obdivuhodné?“\n„To neznamená, že se k němu musíš vrátit.“\nJak jí to jen vysvětlit? Že kdyby tu zůstala, tak ji bude pomalu zevnitř užírat to, že byla zbabělá a pohodlná a nedokázala bojovat za to, co chtěla. Mohla znovu žít ve svém malém, bezpečném světě, ale věděla, že by se i ona uvnitř scvrkla a zbyla by z ní jen zahořklá žena, co kdysi měla krásné sny.\n„Neboj se, budu v pořádku. Jenom musím něco zkusit. Nikdy bych si neodpustila, kdybych to neudělala,“ řekla jen. Pak Annu políbila na tvář a nechala ji tam stát zmatenou a s otevřenou pusou.\nPrůstřel ramene se zanítil, a ačkoli Gerta a Ludvík dělali, co mohli, Jindřicha pohltila horečka. Přelévaly se přes něj střídavě horká a ledová vlna a on v sobě už nemohl najít sílu proti nim bojovat. Pak přišla bolest tak všepohlcující, že už ani nemohl křičet. Bolela ho celá jeho bytost, nejen zraněné rameno, a on si připadal jako maličký človíček, kterým zmítá rozbouřené moře.\nObčas viděl a slyšel lidi, kteří neměli žádné právo tu být. Rodiče. Bratra, který zemřel na černý kašel, a nevypadal starší než na dvanáct let. Dokonce viděl i Ellanu, která ho samozřejmě přišla strašit v jeho poslední hodině. Chtěla snad omluvu? Vždyť už se jí v duchu omluvil tisíckrát. Nepamatoval si, jestli tenkrát taky cítil takovou bolest, když na něj ta pomstychtivá čarodějnice seslala kletbu. Ale pamatoval si, jak se k němu zoufale tiskla a vzdychala s pootevřenými rty a tím pohledem v očích. Pohledem, kvůli kterému se mu chtělo ji zaškrtit. A políbit. A škrtit ji o něco víc. A možná skočit ze skály, až by byl s tím škrcením hotový.\nKdyž se začal snášet soumrak, objevila se i Ysabel. Kouzelná, sečtělá, zbrklá Ysabel, jeho poslední naděje, kterou odehnal. Přitiskla mu chladivou dlaň na čelo a něco mu říkala, ale přes šumění v uších jí nerozuměl. Ale voněla jarem - vlhkou půdou, rozšlapanou trávou a, což bylo zvláštní, popelem. Položila mu něco studeného na hrudník a vzala ho za ruku. Tohle nebyl tak špatný způsob, jak odejít. Snažil se bojovat proti spánku, aby s ní mohl zůstat déle, ale pak zavřel oči a dál už nebylo nic, jen tma a ticho.\nProbudilo ho světlo v očích a brnění od zápěstí k rameni. Opatrně se nadechl a překvapilo ho, že ta všeobjímající bolest byla pryč. Otevřel jedno oko, pak druhé a chvíli pozoroval hru ranních slunečních paprsků na okenní tabuli. Tak takhle vypadalo peklo? Klidné a tiché? Ale to by neměl takovou žízeň a necítil tíhu na levé paži. Pootočil hlavu a uviděl Ysabel, spící a ležící na boku a ochranitelsky objímající jeho ruku.\n„Teď už je opravdu jasné, že jsem v pekle,“ zamumlal si pro sebe. Volnou dlaň zvedl k Ysabelinu obličeji a odhrnul jí vlasy z nosu. Musely ji hrozně lechtat ve spánku. Když ale uviděl svoje prsty, ucuknul zpátky. Byly lidské. Zkoumavě je pozoroval a pak si sáhl na obličej, aby se přesvědčil, že i ten je člověčí. Jestli tohle je sen a on se za chvíli probudí, tak se určitě zblázní.\nVymanil se z Ysabelina sevření, pomalu, aby ji neprobudil. Jen zamručela a zhluboka se nadechla, protáhla se jako kočka. Opatrně se posadil a spustil nohy na zem. Točila se mu hlava, ale už roky se necítil tak odpočatý. Zvedl tu studenou věc, co mu těžce ležela na hrudníku. Jedna z Ellaniných oblíbených hraček – byla schopná o tom přívěsku vyprávět hodiny. Jak se k němu Ysabel dostala? To snad v sobě měly všechny ženy kousek čarodějnice? Tiše se zasmál a dokonce i jeho hlas zněl zase lidsky.\nDrobné prsty ho zatahaly na rukáv. „Nevstávej ještě,“ zazvonil tichým ránem ospalý hlas.\nChvíli měl strach, že se Ysabel vyděsí, až ho uvidí takhle – vlastně úplného cizince. Když se k ní ale otočil, jen si ho upřeně prohlížela.\n„Dobré ráno,“ zkusil říct, ale zarazil se v půlce věty, když se nadzvedla a natáhla k němu ruku. Zaváhala a on si uvědomil, že se nerozešli v dobrém. Nevěděl, jak to odčinit, tak se jen naklonil blíž. Začala mu zkoumavě přejíždět prsty po čelisti, po vousech, po obočí, po rtech. Tvářila se, že je to pro ni životně důležité, tak ji nechal. Její dotek byl lehký jako peříčko a příjemný. Postupně se jí na tváři objevil zářivý úsměv, jaký ještě na nikom neviděl.\nPřikývla. „Jsi to ty. Jen o trochu starší,“ řekla spokojeně. „Můj Jindřich z obrazu.“\n„Tvůj?“ zvedl tázavě obočí.\n„Nedostává se snad za záchranu odměna, můj pane?“ Zvedla vyzývavě bradu.\n„Můžu ti dát ten obraz, když se ti tak líbí.“\nPoložila mu dlaň na tvář a naklonila hlavu na stranu a jemu se přestalo chtít ji popichovat. „Ne, obraz patří tobě,“ řekla tiše. „A já chci, abys mi patřil ty. Pokud tedy chceš být můj Jindřich…“ Dala mu sametový polibek na rty, plný příslibů. „Jestli ano, pak já jsem tvoje, srdce a duše a všechno, co k tomu patří. Ano?“\nChtěl jí říct tolik věcí, ale všechny se teď zdály nedůležité a malicherné. Důležité bylo jen přikývnout, a tak kýval a tisknul Ysabel rozechvěle k sobě.\nYsabel už se nikdy nevrátila do vesnice, ale viděla jiná místa. Blízká a půvabná i vzdálená a nebezpečná. Viděla vodopády tak vysoké, že se voda z nich rozbila v mlhu, než dopadla na zem. Plavala ve studeném moři s výhledem na ledovec. A dotýkala se zvířat, o kterých četla jen ve svých knihách. Ale vždy se nakonec s Jindřichem vrátili na Strachov.\nJak léta běžela, povídačky o panství se změnily. Někteří vesničané si vyprávěli o krásce a zvířeti ze Strachova, jiní přísahali, že viděli dva krásné a zamilované lidi. A jak to tak bývá, děti se strašily povídačkami o dvou bestiích. Ale ve všech verzích příběhu byli dva a spolu. Vlastně si nemohli přát lepší konec.\n29.02.2016 21:04:28 dát kritice tip Jinny\nLakrov: Že je to druhá část textu je evidentní z názvu, kde se objevuje "2. část"...\nPoužití kurzívy, pokud chci psát o vnitřním hlase postav, je klasický autorský postup. Nechápu, co je na něm nejasného.\n21.01.2016 11:59:11 dát kritice tip Lakrov\nNapsané mi to zpočátku přijde přehledně, úpravně, skoro profesionálně. Z prvních vět mám dojem jakési paralely s Kráskou a zvířetem. Překavapí mě "splynutí postav" v odstavci začínajícím slovy ...Možná by mi to chování prošlo... -- to odhalení, že vypravěč příběhu je zároveň jeho aktérem, se mi zdá příliš rychlé. A po pár dalších odstavcích mi ten příběh začíná připadat zklouhavý. Přestože si nahlédnutím vpřed ověřím, že mě počáteční tušení tématu neklamalo, nedočtu to. Omlouvám se, až po dočtení si všímám, že jde o druhou část delšího textu, jehož začátek neznám.


Ceny Apple Watch 6 klesly na minimum. AirPods jsou ještě levnější – Jablíčkář.cz – Apple magazín\nJiří Filip • 22. 7. 2021\nKomerční sdělení: Apple Watch a AirPods společně tvoří přímo dokonalou dvojici. Ne nadarmo se říká, že společně jsou tyto dva produkty magické a ukáže se jejich plný potenciál. Ať už pokukujete po obou nebo jenom po jednom z nich, máte nyní ideální příležitost ke koupi. Na Mobil Pohotovosti jsou všechny modely AirPods a nejnovější Apple Watch Series 6 pořádně zlevněné.\nCena klasických AirPods 2 klesla na 3 479 Kč (dříve 4 790 Kč) a AirPods 2 s bezdrát. pouzdrem vás vyjdou na 4 490 Kč (dříve 5 790 Kč). Zajímavě teď vychází také AirPods Pro, které koupíte už za 5 749 Kč (dříve 7 290 Kč). Ve všech případech jde o vůbec nejnižší ceny mezi autorizovanými prodejci Applu.\nA za nejlepší ceny koupíte u Mobil Pohotovosti teď také nejnovější Apple Watch Series 6, kdy 40mm varianta vychází už na 8 679 Kč (dříve 11 490 Kč) a 44mm model jen na 9 490 Kč (dříve 12 290 Kč). O poznání levnější jsou také Apple Watch v edici Nike.\nVšechny Apple Watch a AirPods ve slevě najdete zde


Farmakochemie | proLékaře.cz\nVyšlo v časopise: Čes. slov. Farm., 2015; 64, 240\nHampl F., Rádl S., Paleček J.\n3. upravené a rozšířené vydání. Praha: VŠCHT 2015, 640 s. ISBN 978-80-7080-875-7\nKniha Farmakochemie autorů Františka Hampla, Stanislava Rádla a Jaroslava Palečka je obsáhlým a uceleným přehledem chemie léčiv, který si už řadu let nalézá čtenáře nejen z řad studentů VŠCHT. Toto vydání z roku 2015 je třetím vydáním stejnojmenné knihy z roku 2002, což svědčí o velkém zájmu o tuto problematiku.\nFarmakochemie je synonymem farmaceutické chemie či medicinální chemie. Tento obor se zabývá chemií léčiv a propojuje poznatky z oblasti organické chemie, (pato)fyziologie a farmakologie i dalších oborů. V úvodu knihy se čtenář seznámí se základními pojmy, klasifikací léčivých látek, základními typy léčivých přípravků a s historií vývoje moderních léčiv. Pro čtenáře, kteří se s osudem léčiva v organismu teprve seznamují, je jistě přínosná kapitola představující základní principy farmakokinetiky i farmakodynamiky.\nKapitola věnovaná vývoji nových léčiv představuje obecné principy farmakochemie. Autoři zde názorně a s řadou konkrétních příkladů představují metody hledání potenciálních léčiv, ukazují, jak se dá modifikovat struktura léčiva k dosažení žádaného účinku včetně metod QSAR či jakým způsobem lze pomocí úprav chemické struktury léčiva dosáhnout výhodnějších farmakokinetických parametrů. Poměrně obsáhlá podkapitola se zabývá polymorfií farmaceutických substancí, což je stále důležitější oblast v dnešní průmyslové farmacii. Tuto kapitolu uzavírá komentář k hodnocení léčiv, kde jsou čtenáři představeny mimo jiné jednotlivé fáze klinického zkoušení léčiv.\nNa vývoj nových léčiv úzce navazují kapitoly o procesu registrace léčiv, správné výrobní praxi a životním cyklu léčiva, včetně komentáře k problematice generických léčiv – pro pracovníky ve farmaceutickém průmyslu zcela nepostradatelné znalosti, pro laiky pak možnost udělat si představu o tom, o jak nesmírně náročný proces jde.\nDalší kapitoly jsou pak farmakochemií speciální či systematickou – popisují jednotlivé skupiny léčiv podle terapeutických skupin. Každá kapitola stručně vysvětluje základní fyziologické a patologické pojmy v dané oblasti a možnosti terapeutického zásahu. Dále jsou představeny jednotlivé podskupiny léčiv z pohledu jejich historického vývoje i chemické struktury. Jsou zde uvedeny také příklady syntéz vybraných léčiv, včetně komentáře, o jaké reakce principiálně jde. To považuji za velmi přínosné nejen pro zájemce o chemii léčiv, ale také např. pro studenty organické chemie, kteří zde vidí aplikace jednotlivých reakcí na praktických příkladech.\nTato část byla oproti druhému vydání doplněna o nová léčiva i perspektivní látky ve třetí fázi klinického hodnocení. Část věnovaná psychofarmakům byla rozšířena o přehled hlavních typů psychotropních, omamných a návykových látek. Mezi látkami využívanými v terapii rakoviny jsou kromě cytostatik zmíněny i látky pro fotodynamickou terapii a látky pro neutronovou záchytnou terapii. Nově byla zařazena kapitola o imunomodulátorech a kapitola o látkách používaných v zobrazovacích technikách. Text třetího vydání Farmakochemie opět odborně posoudili prof. RNDr. Milan Pour, Ph.D., a PharmDr. Jana Pourová, Ph.D.\nFarmakochemie je velmi aktuálním přehledem chemických léčiv. Text je psán srozumitelně, přehledně, včetně bohaté obrazové dokumentace. Užitečný je systém poznámek pod čarou, které vysvětlují odborné výrazy nebo vysvětlují či rozšiřují dané téma nad rámec hlavního výkladu. Kladně hodnotím také uvedení anglických ekvivalentů důležitých termínů.\nFarmakochemie je primárně zaměřena na studenty chemických oborů se zájmem o chemii léčiv, potažmo o průmyslovou farmacii, čímž se s farmaceutickou chemií vyučovanou na farmaceutických fakultách dobře doplňují. Knihu jistě ocení nejen odborníci z řad chemiků, ale také farmaceuti, přírodovědci, lékaři a další čtenáři zajímající se o problematiku chemie léčiv. Chápu, že mnozí studenti, pro které bude kniha přípravou na zkoušku, si k ní (právě kvůli jejímu rozsahu) příliš kladný vztah nevytvoří. Jde však o cennou příručku a autoři mají mé uznání za to, jak přehledně a uceleně zpracovali obrovské množství informací.\nDemoverze knihy je k nahlédnutí na webových stránkách vydavatelství VŠCHT Praha. Zde je rovněž možné knihu zakoupit (cena je v současné době 646 Kč).


Únor 2014 – U Marků\n16. 2. 2014 by Míša·Komentáře: 5\nJarní, teplá a slunečná sobota (15.2.14) přímo vybízela k nějakému pěknému výletu. A tak jsme se vypravili do St. Galenu, kde jsme za svůj pobyt ve Švýcarsku ještě nebyli. Luxusně jsme zaparkovali hned u centra v podzemních garážích. Cestou na trh jsme si v malém obchůdku koupili dva výborné sýry a Appenzell bylinkový likér. Trh byl výborný. Koupili jsme hromadu levné zeleniny, domácí těstoviny, pohankovo-jablečný chléb, tirolské špekové knedlíky, česnek a domácí fondue. Vše jsme dali do auta a pokračovali na prohlídku města. Celé nejužší centrum je pěšší zóna, takže procházka to byla velmi příjemná. Na lavičce na sluníčku si Eliška dala oběd a venkovní prostředí si dost užívala. My si vzápětí dali u stánku (široko daleko to byl jediný) klobásu (typickou OLMA, která byla bílá a spíš taková neutrální, a pak červenou, která byla více masová a výrazná) a hot dog. Poté jsme prošli místní architektonicko-výtvarnou rote-stadtlounge (těžko říct, co to mělo za smysl – několik ulic bylo pokryto červeným “kobercem”) a pomalu se vraceli zpět k autu. Ještě nesmím opomenout čokoládovnu (kavárna, kde prodávali i spoustu výrobků z čokoláday) a palčinku od stánku na cestě zpět.\nTím jsme ještě ale nezkončili. Nyní jsme zamířili do Arbon u Bodanského jezera. Až, když jsme přijeli k místní plovárně, jsme si uvědomili, že to bylo právě zde, kde jsem v roce 2011 plavala jedny z mých prvních (a posledních) plaveckých závodů (článek zde). Po turistické jsme se vydali směrem k centru Arbon podél jezera s výhledem na Německo a rakouské Alpy. Kousek od plavečáku v Arbon dostala Eliška na lavičce svačinu a přesedlala z kočáru do nosítka. To bylo vlastně poprvé, co ho pořádně vyzkoušela. Zatím v tom byla jen doma a to vždy tak na pět minut. Ale teď jsme jí to udělali do módu “koukám dopředu” a to se jí líbilo. Vláďa pak říkal, že po tom 1,5 km se docela pronese (ve svých necelých 7 měsících má již přes 8 kg). Pak už jsme definitivně zamířili domů.\nNěkolik fotek je k náhlédnutí na našem rajčeti zde (pouze pro ty, kteří vědí heslo).


Last Minute, levná dovol - Last minute, dovolená, first minute, zájezdy | Katalog odkazů\nLast Minute, levná dovol\nKlíčová slova: Last minute, dovolená, first minute, zájezdy\nDatum vloľení do katalogu: 19. ?ervna 2011\nPopis: Široká nabídka Lastminute levné dovolené do oblíbených destinací jako Bulharsko, Chorvatsko, Řecko, Španělsko, Turecko, Egypt, Tunisko, Kréta, Kypr. Levné zájezdy, rekreace v Čechách a na Slovensku - chaty, chalupy, penziony, hotely. Nabídka ubytování a prodej letenek - zprostředkování.\nDjerba last minute zájezd\nDjerba, last minute, dovolená, zájezdy – Vyberte si online ze zájezdů Djerba last minute, Djerba je levná dovolená v Africe. Přinášíme i informace na dovolenou a zajímavosti z Tuniska, vybírejte zájezdy last minute. Djerba je krásným resortem v Tunisku, ktreý stojí za návštěvu.\nlast minute, dovolená, pobytové a poznávací zájezd – Cestovní agentura NUPI je autorizovaným prodejcem zájezdů pro několik desítek cestovních kanceláří. Tyto cestovní kanceláře jsme pečlivě vybírali na základě řady kritérií, především na základě serióznosti, stability a délky působení na trhu, specializace na různorodé destinace, typ produktu, a reference od dalších subjektů. Všechny vybrané cestovní kanceláře jsou povinně pojištěny podle zákona č. 159/1999 Sb. o některých podmínkách podnikání v cestovním ruchu. Zákazníkům nabízíme široký výběr zájezdů do všech koutů světa. Nepreferujeme přitom žádnou z našich CK, vždy se snažíme nabídnout takový zájezd, který co nejlépe splňuje představu klienta o jeho dovolené. Všechny zájezdy nabízíme za stejné ceny jako pořádající cestovní kancelář.\nChci vidět svět - last mi\nDovolená, last minute, zájezdy, first minute – Cestovní agentura chci vidět svět. Nabídka zájezdů se skládá z nejoblíbenějších destinací jako je Chorvatsko, Egypt, Řecko, Turecko, Tunisko, Itálie a Bulharsko. Dále nabízíme zájezdy do exotických destinací jako jsou Emiráty, Thajsko, Dominikánská republika, Kuba, Jamajka, Kapverdské ostrovy, Bali, Brazílie, Maroko, Keňa či Indonésie. V naší nabídce naleznete zájezdy last minute, first minute, zájezdy lyžařské, pobytové, poznávací, golfové a další.\nNačítání trvalo 0.0825 sekund.


Další ročník POPAI AWARDS nabídne zajímavou podívanou - ProBohyne.cz\nMezi nové vystavovatele patří také vsetínský výrobce kartonových obalů a POS / POP produktů z kartonu pro Českou republiku a Slovensko, PAKETO.ONE. „Budeme zde mít svůj vlastní stánek s bohatou expozicí produktů z kartonu. Naší chloubou bude zmenšený model skutečného kartonového Jeepu, který je zároveň přihlášen jako soutěžní exponát v kategorii prototyp, soutěže POPAI ADWARDS 2015“, říká jednatel společnosti, Ing. Petr Dobeš. „Výjimečností tohoto POS produktu vyjadřujeme výjimečnost nabídky našeho e-shopu PAKETO.CZ, kdy v předvánočním prodeji budou nabízeny nové kolekce dárkových a úložných krabic pocházející z vlastní vývojové dílny a vlastní výroby. Tyto výrobky se odlišují od běžné nabídky podobného sortimentu na našem trhu. Materiál pro výrobu POS je téměř totožný jako materiál, ze kterého jsou vyrobeny produkty nabízeny v rámci sortimentu e-shopu, tedy zjednodušeně řečeno papír (vlnitá a hladká lepenka). Vybraný předmět – osobní vozidlo – bylo vybráno záměrně také jako symbol téměř neomezených možností prodeje a distribuce e-shopu. S ohledem na atraktivnost provedení jsme dali přednost vozidlu jeep, před dodávkovým nebo nákladním vozidlem.“ dodává Petr Dobeš.


3V1 nabíječka – Nakupino.cz\nZbavte se nepříjemných kabelů jednou pro vždy!\nNabíjejte rychle a bez\nkabelů více zařízení\nrychle a bez kabelů více zařízení současně\nRobustní i bezpečné\nZáleží nám na Vás i Vašich zařízeních. Díky nadproudové ochraně, regulaci teploty a detekci cizích předmětů bude veškeré Vaše příslušenství v absolutním bezpečí.\nTelefon lze nabíjet na šířku i na výšku. Můžete tak nabíječku používat i jako stojánek pro sledování videií.\nNabijte všechny Vaše zařízení skutečně rychle!\nPomocí technologie QI dokáže tato nabíječka nabíjet téměř cokoliv. Toto multifunkční zařízení dokáže nabíjet až 3 zařízení najednou. Zároveň je tato nabíječka až 4x rychlejší než klasické drátové nabíječky. Ušetříte tak spoustu času.\nStandard bezdrátového nabíjení QI využívají výrobci:\nApple, Samsung, Huawei, Xiaomi, Sony, Nokia, Google Pixel, HTC, LG, Asus, UleFone, Doogee, iGet, Evolveo, Blackview, Razer, AGM\n3V1 bezdrátová nabíjecí stanice\nZbavte se nepříjemných kabelů jednou pro vždy! Skvěle se hodí do Vaší kanceláře či pokoje.\n3v1 bezdrátová nabíjecí stanice množství\n1.330Kč 1.290Kč 1.240Kč\nNabijete tyto zařízení:\niPhone X / 8Plus / 8, Samsung Galaxy S9 / S9 Plus / Note8. / S8 Plus / S8 / S7 Edge a další povolená zařízení podporující QI.\nNabíjí Apple Watch 3 / 2 / 1\nKompatibilní s: Všemi produkty podporující Qi technologii\nCertifikáty kvality: ROHS, FCC\nRozměry: 13.2 cm x 7.2 cm x 11.3 cm\nUSB C napájecí kabel\nKup nabíjecí stanici\nJedná se o docela šikovnou nabíječku, která dokáže nabíjet až 3 zařízení současně. Musel jsem vyndat svůj mobil z pouzdra, aby se mohl nabíjet, Líbí se mi, že můžu nabíjet i hodinky Apple, zatímco můj syn nabíjí své airpody. V přední části jsou tři světla, která se rozsvítí s každým zařízením, které přidáte do nabíječky… Lze jak zjistit, že se všechna vaše zařízení aktivně nabíjejí.\nFunguje podle inzerátu. Aby se nabíjecí světlo rozsvítilo, musí být AirPods seřazené rovně. Prostě je tam nemůžete hodit a očekávat, že se nabijí. Vybral jsem si tento, protože má vestavěnou nabíječku hodinek, takže do zadní části jednotky je zapojen pouze jeden kabel. Celkově čisté nastavení a jsem velmi šťastný.\nKonečně trojitá bezdrátová nabíječka, která zabírá velmi málo místa. Všechna nabíjecí místa fungují skvěle. Zelené kontrolky nabíjení jsou velmi užitečné pro zobrazení, jsou příliš jasné. Tento problém byl vyřešen přemalováním černou fixou a vynecháním jen malého čtverečku kontrolky.\nNyní je to perfektní ….\nHodně muziky za málo peněz. Super!\nVelmi rychlé dodání a funguje tak jak má.


• DUSITA: Issara a La Doucer de Siam (naděje umírá poslední) | frangipani.cz\nmirkau / 3. října 2016\nMyslím, že na tom, kam niche směřuje, se principiálně s Romanou shodneme. Ona je vizionář a marketingový guru, takže už dávno ví to, do čeho jsem já teď musela spadnout po hubě, nebo spíš po nose, abych si toho všimla. Totiž to, že niche odvětví jde, slušně řečeno, do kytek.\nTěch vlivů, proč tomu tak je, je určitě hromada, včetně nás. Síla internetu, potažmo blogerů a sociálních sítí je v poslední době mocná. Tak mocná, že žraloci zavětřili kořist. Kdysi nezávislé odvětví dostává finanční injekce, roztáčí se kola byznysu a chrlením nových a nových vůní se začíná niche podobat mainstreamu.\nNějak na mě dolehla depka, tak jestli nechcete číst ty výlevy, klidně přeskočte těch následujících pár odstavců až po samotnou recenzi. Pomůže nadpis.\nOpalovačka na Piazza de Duomo\nPikantní na tom je, že právě jedna z očekávaných novinek, která mě tak zklamala a přesvědčila, že nastává velký problém v oblasti niche, se Romaně líbí. Pro mě je tak nacpaná aromachemikáliemi, že mi brání něco objektivně napsat, bolí mě z ní hlava. Ale líbit se asi bude.\nNávštěva Pitti Fragranze byla pro mě vcelku zklamání, až na pár výjimek. Proč někdo cítí potřebu vychrlit tři nové vůně, když na jaře představil dvě novinky? Proč zadávat vše dvěma módním parfumérům, kteří tak nemají čas přemýšlet nad výsledkem? Proč tito parfuméři berou snad každou zakázku, i když ví … viz předchozí …\nJedna z těch výjimek je Dusita. Proto mě zarazil Romanin názor na Dusitu, novou značku od krásné mladé Thajky jménem Pissara Umavijani žijící v Paříži. Romaniny rozpaky nesdílím. Pro mě je právě tahle jedna ze značek, které dávají naději, že niche ještě není mrtvý směr.\nKdybych ty vůně Dusita měla charakterizovat jedním slovem, tak to bude „poctivost“. Poctivost neoslní na první pohled originalitou. Až když ji dáte do kontrastu s rozplizlostí, nedokončeností jiných letošních rychlokvašek a projektů, pak teprve vynikne.\nTo tvrdím i přes ty opravdu vysoké ceny, za jaké se vůně z první kolekce Dusita prodávají.\nIssara z loňské kolekce je klasická fougere. Poctivá, stará škola. Zas ta poctivost. Prostě se té představy nemůžu zbavit. Je tak jednoduchá, prostá, že to není třeba sáhodlouze rozebírat. Přesto je mistrně sestavená.\nZkuste si představit seno, levanduli, trochu tabáku a bylinky. Máte? A teď přihoďte trochu jehličí a sladkosti tonky. To je taková vanilkově mandlová sladkost, nepřehnaná, ale skoro jedlá se sladko-hořkým ocáskem cyankáli.\nJako byste si lehli na posečené horské louce, poblíž lesa, do schnoucí trávy a nasávali tu až medovou vůni. Tak je to prosté a krásné. V čase se víceméně nemění, jen se jednou projeví více bylinky, jindy medová vůně sena a tabáku a občas zavane pryskyřicová vůně lesa.\nIssara je spíš pánská, ale já bych ji rozhodně nosila. Má skvělou výdrž i když není nijak rozpínavá. Je elegantní a distingovaná. Aristokratická. Takový tichý nenápadný luxus. Což se bohužel týká i ceny: 50ml extraitu se prodává za 295,- EUR.\nLa Doucer de Siam\nDruhá testovaná vůně je ze dvou novinek, poprvé představených právě na Pitti, které dosud nebyly uvolněny do prodeje. La Doucer de Siam je opak distingované Issary. Je to hlučná tropická květinovka, které bude kolem vás a bude vám razit cestu.\nJe to jako byste někde na Tahiti tančili hula-hula s květinovým věncem kolem krku. Věncem z opojných tropických květin s po čaji a meruňkách vonící champacou, banánovým ylangem, růžemi a mezitím navlečeným hřebíčkem.\nZpočátku ostrá a naléhavá vůně květin se postupně uhlazuje do krémové polohy, čemuž napomáhá i krásný santal. A tak už zůstává po mnoho hodin. Krémová, opojná a sladká jako tropický ráj.\nPissara Umavijani je momentální oblíbenkyně snad všech blogerů. Možná to cítí stejně, jako já. Že vůně Dusita jsou základ na kterém lze krásně stavět. Nejsou to vzletné konstrukce, je to pevnost, základ, startovací dráha k rozletu. Takže přeji (a doufám v) let bez hranic omezujících fantazii i rozpočet.\nA taky doufám v něco stejně zdařilého, ale cenově přístupnějšího.\n3. října 2016 in ••• REVIEWS - RECENZE ZNAČEK:, DUSITA. Tagy:champaca, clove, DUSITA, hay, Issara, La Doucer de Siam, lavande, rose, sandalwood, tonka, ylang\n← • Velké fialkové defilé 24. ERBARIO TOSCANO: Violetta Nobile (travesti approved)\n• Príma parfumerní sítě v Německu: Cosmetic LIVE a nový koncept Muller →


Hovor o tanci - Dobrý spisovatel pro pero i přes plot skočí\nHovor o tanci\nSál se dělí na dvě lidské masy. U jedné stěny se srocují páni v černých kvádrech, u druhé vidíme procesí různobarevně oděných dívek. Tu se barvy rozvíří a začnou se k poslednímu tanci slučovat s černými.\nMíří ke mně. Vím to, protože říkává, že dobře tančím. Má šaty stejné barvy jako já. „Smím prosit?“ Malé pukrle a zářivý úsměv, který mě vždycky spolehlivě uchvátí. Mám rozpálené tváře; nevím, jestli to je její přítomností, nebo temperamentem předchozích tanců. Vedu si ji asi doprostřed sálu. Vzduch okolo se plní debatami, my ale mlčíme, ona se jakoby nepřítomně usmívá. Tu se ozve muzika. Rumba. Položím jí pravici na lopatku a přitáhnu ji trochu blíž k sobě. Opře svou ruku o tu moji, zatímco ty zvylé dvě uzavřou obvod spojenými dlaněmi, někde ve výšce našich očí.\nMistr odpočítává. Krok, čekat, stranou, přísun. Pokaždá, když se pustíme a oddálíme, se na sebe podíváme a usmějeme. Zrovna to dopoledne jsem slyšel v rádiu, že dívá-li se muž častěji na dívčí tělo než na její obličej, jde mu jen o nižší účely. Mně se to netýká: třebaže jí sklouzávají šaty a ona si je co chvíli vytahuje nahoru, mám oči jenom pro její oči. Jsou hnědé a lesklé, vždycky se v nich objeví rachejtle, když se do nich dívám. Krok stranou, sólová otočka. Držíme se za obě ruce. Nic jiného než my dva a playback neexistuje. Můj svět by měl tmavě modrou barvu, žádný rozměr ani sílu, jenom nás tři. Krok, přešlap. Zpátky do tanečního postavení. Nechci končit tak daleko od ní. Snad za to může ta hudba, chtěl bych ji přitisknout k sobě, projít kouzelným zrcadlem jejích očí, které, i když jsou zrcadlem, odrážejí jenom ji.\nPak náhle muzika utichá a s ní zaniká i můj svět.


Sony vysvětluje, proč Xperii Z4 prezentuje ve světě jako Z3+\nS nedávným představením nové vlajkové lodi společnosti Sony (viz Telefon Sony Xperia Z3+ – voděodolný dravec pro evropský trh oficiálně) vznikla poněkud neobvyklá situace: zatímco v Japonsku se tento model prodává jako Xperia Z4, ve zbytku světa je prezentován pod označením Xperia Z3+. O prvních spekulacích na toto téma jsme přitom psali již koncem dubna v aktualitě Sony Xperia Z4 se patrně bude prodávat pod označením Xperia Z3+. Telefony Xperia Z4 a Xperia Z3+ přitom mají nejen identický vzhled, ale také zcela stejnou hardwarovou výbavu.\nZástupci firmy nyní objasnili příčinu tohoto podivně působícího kroku. V oficiálním prohlášení tvrdí, že Sony je dominantním výrobcem na japonském trhu, jehož zákazníci chtějí dostat nejnovější a nejvýkonnější zařízení společnosti s nejnovějšími funkcemi. Je pro ně důležitá dokonce i taková maličkost, jakou je jméno respektive označení produktu. V ostatních zemích zůstává vlajkovou lodí nadále Xperia Z3, ale pokud některý zákazník zatouží po novějším a výkonnějším hardwaru, může zauvažovat nad verzí Z3+, která je považována za prémiový model řady Xperia Z3. Koluje také názor, že japonští operátoři a partneři Sony trvali na tom, aby v zemi vycházejícího slunce byl nový telefon nazýván Xperia Z4.\nPodle XperiaBlogu je označení Xperia Z4 v Japonsku použito protože uživatelé zde spíše uvěří, že novinky, které nabízí Xperia Z4, jsou dostatečné pro novou vlajkovou loď. Proti tomu na ostatních trzích nemusí být spíše evoluční změny považovány za natolik podstatné, aby byly důvodem pro ohlášení zcela nového “top modelu”.\nJaponský top model\nPřipomeňme, že od běžné Sony Xperia Z3 se novinka liší procesorem, kterým je 64bitový osmijádrový Qualcomm Snapdragon 810, 5Mpx předním fotoaparátem, USB portem bez krytky a menší baterií s kapacitou 2930 mAh. Dalším rozdílem jsou víceméně jen drobné změny vzhledu. Některé zahraniční zdroje se pozastavují nad skutečností, že mezi modely Xperia Z2 a Z3 došlo k podstatně menším změnám, přesto se výrobce rozhodl zvýšit označení o celé číslo, zatímco v tomto případě přidává k názvu pouze znaménko “plus”. To už je ale rozhodnutí Sony. Zajímavou otázkou však zůstává, jak se tedy bude jmenovat opravdu výrazněji inovovaný model. Že by Xperia Z5?\nZdroje: Mobil Telefon, Android Headlines, Android Authority.\nTagysonySony Xperia Z3Xperia Z3Z3 Autor: Karel Kilián Kategorie: TOP, Zprávičky\nJednoduše řečeno Sony na Evropu a Ameriku sere protože tady jejich telefony vlastní menší počet lidí kteří je nevytrhnou a zaměří se tím spíše na domácí trh kde jsou špička. Lidi jsou prostě blbí tady, neříkám že je Sony špička, ale má právo na lepší pozici na trhu než teď. Snad to Sony v Evropě udrží.\nO tvrzení, že je sony dominantním výrobcem na japonském trhu, by se dalo zapochybovat, vzhledem k tomu, že dle všech průzkumů tam naprosto vládne apple, údajně má v japonsku nejvyšší tržní podíl na světě, dokonce vyšší, než v USA.\nsony nestoji za nic. stale jen vylepsuji ale stale malo. stale obri rozmery a giganticke ramecky nad apod displejem, obrovska vaha, stale chybi qhd, bezdratove nabijeni.\nUz ani James Bond nechce Sony a prechadza na Samsung. Kam to ten svet speje.\nMě by zajímalo jestli poznáš GHD a HD :D na 5ti palcích :D je to dost komické :D lepší než v telefonu mít vodu a prach jako u jiných zařízení. Nebo když začne pršet na dispeji neuděláš nic.. Nemluvě o výdrži baterky.. Váha ? asi nesmíš být holka. A pokud tak si pořiď compact. se stejným displejem jako apple6. a zapomněl bych apple by vydržel to co sony asi tak se 3000 chargedockem :D\nNevím proč ty negativa. Trh je se smartphony dostatečně nasycený a každý si má prostě z čeho vybrat ne? Od toho ten trh taky je. Sony na trhu své místo má a jde si nějakou svojí cestou. Vzhledově jsou to pěkné telefony, tak proč ne.\nJá už jen čekám trollíka FAKTUZE, aby tu napsal svůj úplně odvěci komentář, jak jsou všichni s výrobky Sony hloupoučcí. Tak honem a abys nezapomněl, tak tady máš své video FAKTUZÁČKU: https://www.youtube.com/watch?v=kKJRPPA6NBQ\nMudrlant? No z čeho vybrat. Stačí dva parametry a je po výběru, jako u NB:)\nDo prčic, ta zlatá je fakt krásná! Začínám být na tu barvu úchylný :-D\nNechme se překvapit, dle odborníků přes mobilní zařízení, by nová špičková Xperia měla přijít až na podzim a zřejmě už to nebude řada Z,ale měla by se jmenovat P2, toť vše co jsem se dozvěděl od jednoho nejmenovaného prodejce mobilních zařízení :-).\nTo je medená ….a je krajšia ako zlatá :)\nspíš by měli vysvětlit, proč je tak hnusnej.\nto je úplně jedno že bude nést jméno Z3+ kdo si bude chtít koupit bude vědět co má hledat je pravda že SONY má tlusté rámečky pod i nad displayem , ale za to kvalita zpracování je na špičkové úrovni mají kvalitní displaye a foťák má od nich 90 % mobilů dokonce i slavnej APPLE jejich problém je ten že mají až příliš vysoké ceny jinak si myslím že by všechny číňani tipu MEIZU , DOOGE atd rozsekali protože přeci jen jsou na trhu pár 10 let a lidi tuhle značku znají konkurenti je ničí jen a pouze cenou\nno za mne teda sony vubec, praci ho jeden kupuje a hnus uz na pohled, jediny plus je ta ochrana\nVlastním Z1. Koupil jsem jej krátce po vydání. Zatím to nejlepší co jsem měl. Rámečky jsou možná větší, ale zřejmě daň za odolnost a při běžném používání to vůbec nevadí. Qhd a k čemu? Na pěti palcích nesmysl. Možná tak dobré na to, aby majitel mohl hrát frajera v hospodě nebo mezi puboši.\nZ3+ ma oproti Z3 viac zmien ako si myslíte, nieje všetko len o dizajne, nikde sa otom nepíše ale RAM LPDDR4 1600 MHz je podstatna vec\nrozdiely oproti Z3:\n-LTE Cat6 300/50\n-5,1MP predné foto\n-RAM LPDDR4 1600 MHz (25.6 GB/s). dvojnásobná priepustnosť, o 50% vyšší výkon, 40% nižšia spotreba.\n-odkryty micro USB\n-Chemical tempered glass + Anti-fingerprint coating\n-Qualcomm Quick Charge 2.0\n-audio vychytávky ako Hi-Res Audio, LDAC, DSEE HX, digitálne potlačenie hluku (toto je skutočný mobil pre audiofilov)\nSony musí jednodušším jedincům vysvětlovat své kroky … jak směšné :-D\nČo bude ďalej? Z3++ alebo hneď Z3+++☺\nFAKTUZ: už si se dodíval do konce? Tak honem: https://www.youtube.com/watch?v=kKJRPPA6NBQ\nNo vidite, vetsina kritizuje vetsi ramecky nad a pod displejem a ja je naopak vitam. 85% prace s telefonem provadim na sirku a pristroj je za co chytit. Pouzivam Z Ultra a s ramecky (celkove i s pristrojem) jsem maximalne spokojen. Predtim jsem mel Samsung Mega a tech pretuku kvuli nechtenemu doteku bylo az az. Proste telefon je potreba nekdy i pevne a jiste chitit. Chapu, ze vetsine to muze vadit a nejradsi by predni stranu uplne bez ramecku, ale verim, ze takovych jako jsme ja je vice. Takze pokud vam to vadi, podivejte se na “tusim” Sharp a nechte Sony jeji ramecky i designovou linii po nekolik generaci na pokoji. Jsou lide, kterym to vyhovuje a Sony proste preferuji.\nPET: QHD na 5ti palcich???K cemu boze??? Nepoznas QHD na takove uhlopricce i kdyby te koplo do hlavy… A bezdratove nabijeni? Pokud ja vim tak bezdratove nabijeni ma a to uz od modelu Z1…nebo ti snad pripada ze polozit mobil do dokovaci stanice neni bezdratove nabijeni? Me prijde ze je…\nnakonec neni to uplne jedno?! Z4 nebo Z3+ to je uplne fuk… proste novejsi kousek a jak se jmenuje je ta posledni vec ktera by me mela trapit… jinak Sony chvalim za FullHD!! cokoliv jemnejsiho na 6″ je nesmysl…\nNeví někdo kdy přibližně výjde nějaký nový kompakt, mám xperii z3 a je pro zbytečně velká, už jsem ji 2x rozbil…


NOW FOODS Chlorella, 1000 mg, 120 tablet - ppcentershop\nDomů / Doplňky stravy / Zdraví a krása / NOW FOODS Chlorella, 1000 mg, 120 tablet\nNOW FOODS Chlorella, 1000 mg, 120 tablet\nChlorella je zelená jednobuněčná mikrořasa, která obsahuje chlorofyl, beta-karoten, smíšené karotenoidy, vitamin C, železo a bílkoviny. Buněčná stěna této vysoce kvalitní chlorely byla mechanicky rozložena pro její lepší stravitelnost.\nNOW FOODS Echinacea, 400 mg, 100 rostlinných kapslí\nTřapatka nachová (Echinacea purpurea) bývala tradiční bylinkou používanou původními obyvateli Ameriky. Dnes je konzumována po celém světě a to především díky svým podpůrným...\nNOW FOODS Spirulina Organic, 500 mg, 100 tablet\nSpirulina má nejvyšší množství bílkovin ze všech zelených superpotravin a má také přirozeně se vyskytující GLA (gama linolenovou kyselinu). Kromě toho má přirozeně se...\nNaše nová Ultimate Ashwagandha KSM-66 má nejkoncentrovanější extrakt ashwagandhy. Vyrobeno výhradně z organického kořene ashwagandhy, KSM-66. Ultra-silný extrakt se všemi...\nSwanson Stinging Nettle Leaf, Kopřiva dvoudomá, 400 mg, 120 kapslí\nKopřiva je tradiční bylina ceněná nejen pro svůj nutriční obsah, ale také pro své účinky na zdraví. Historicky se používá pro celkové zdraví těla.\nObsahuje přirozeně se vyskytující chlorofyl a beta-karoten.\nBelikost dávky: 3 tablety\nKalorie 10 ***\nCelkový obsah uhlohydrátů <1 g <1% *\n( Chlorella spp. ) (Celá rostlina) 3000 mg ***\nU citlivých jedinců může způsobit nevolnost.\nKarboxymetylcelulóza, oxid křemičitý a stearát hořečnatý (rostlinný zdroj).\nNeobsahuje: kvasnice, pšenici, lepek, sóju, kukuřici, mléko, vejce, ryby, mořské plody nebo ořechy. Vyrábí se v zařízení GMP, které zpracovává další složky obsahující tyto alergeny.\nDV Denisa Veselá | 19.12.2020


Produktové fotografie v reálném prostředí za 1 000 Kč | Stovkomat\nPremium 2 200 Kč\n12 profesionálních produktových fotografií s vaším výrobkem v reálném prostředí\nDoba dodání 5 dnů Doba dodání 3 dny + 300 Kč\nKoupit za 2 200 Kč bez DPH\n8 profesionálních produktových fotografií s vaším výrobkem v reálném prostředí\n5 profesionálních produktových fotografií s vaším výrobkem v reálném prostředí\nDoba dodání 3 dny Doba dodání 4 dny + 300 Kč\nKaždý produkt prodává především jeho vzhled. A v době elektronického obchodu to platí dvojnásob. Pošlete mi svůj produkt, já k němu vymyslím vhodné prostředí a nafotím ho tak, aby měl každý dojem, že zrovna tohle mu doma nutně chybí. Fotografie můžete použít na svá sociální média, pro online reklamu, webové stránky nebo katalog, do newsletteru, ale stejně tak i do papírového katalogu nebo jiných materiálů.\nNenafotím vám klasické produktové fotografie na bílém pozadí. Mám raději fotografie produktů s dalšími objekty, které k výrobku patří, které vysvětlují jeho použití nebo ukazují, k čemu je dobrý. Zkrátka takové, které potenciálnímu zákazníkovi přinesou i něco víc, než jen samotný produkt na bílém plátně.\nČlenem od 16. dubna 2019\nVaší zakázce se začnu věnovat okamžitě. Do nových projektů se vždy vrhám s nadšením. Už se těším, co pro mě vymyslíte!


HC Stadion Litoměřice » Venkovní šňůra pokračuje, Stadion míří k nováčkovi do Sokolova\nPo krátké době čeká na kališníky další přípravné utkání. V Ostrově nad Ohří se utkají s nováčkem Chance ligy ze Sokolova. Baník má za sebou zatím dva přípravné duely, a oba dva zvládnuté vítězně. Navíc se jistě bude chtít na své cestě přípravou a různými stadiony na Karlovarsku předvést i v tomto utkání. Litoměřičtí tak mají opět jistě před sebou nelehký úkol.\nSokolovský tým bude v příští sezoně spoléhat na osvědčenou kostru týmu, díky které se během dvou sezon dostal od sestupu do krajského přeboru až k postupu do Chance ligy. Pod vedením asistenta reprezentačního kouče Karla Mlejnka tak Baník loni suverénně ovládl základní část 2. ligy, skupiny Sever, načež si v play-off poradil s Nymburkem, Mostem a Vrchlabím a v superfinále s Moravskými Budějovicemi.\nSokolov v utkání s Karlovými Vary\nZ loňského týmu tak skončili Vojtěch Šik, bratr litoměřického forvarda Otakara Šika, gólman Tomáš Závorka a veterán David Hruška, všichni ukončili svou kariéru. Mimo nich ze Sokolova odešli Petr Hruška, Ondřej Pajk a Martin Trapl. S extraligovou karlovarskou Energií se pak připravuje Adam Rulík, jehož si litoměřičtí fanoušci jistě pamatují. Do Benátek nad Jizerou zamířil mladý útočník Michal Hotěk. Baník ale doznal i rozšíření kádru, z jihlavské Dukly se na severozápad Čech vrátil Martin Osmík. Z Karlových Varů se přesunul do Sokolova Jaromír Kverka. Několik hráčů také přišlo z juniorského týmu Energie – Daniel Zavřel a Radek Prošek, jakožto i ze sokolovské juniorky Patrik Kursa, Jan Petrov a Michal Fečo. Klub pak bude mít možnost využít dalších hráčů z Energie, kteří budou mimo sestavu.\nBaník má za sebou pouze dvojici přípravných zápasů. A oba dva zvládl úspěšně. K prvnímu utkání se vydal Sokolov na led ústeckého Slovanu. Nováčkovi Chance ligy se toto utkání vyvedlo na výbornou, neboť dokázal díky trefám Osmíka, Bečváře, Kovaříka a Vrány získat vedení na svou stranu, navíc gólman Kuchař udržel čisté konto.\nDruhé utkání odehrál Sokolov v karlovarské KV Areně. Domácí Energetici nastoupili v kombinované sestavě, zato Sokolov ve své obvyklé. I proto Baník nakonec šesti góly ovládl vzájemnou přestřelku, přičemž třikrát inkasoval. V utkání se blýskli Tomáš Vracovský a Lubomír Kovařík, každý zaznamenal po dvou gólech a dvou asistencích.\nPoslední vzájemné střetnutí? Tlak Litoměřic, přesto výhra Sokolova\nLoňské přípravné utkání Litoměřic proti Sokolovu\nJe to přesně 366 dní, co se oba týmy utkaly naposledy. V loňské přípravě se oba týmy utkaly v jednom zápase v Kalich Areně. Litoměřičtí v něm sice šli velmi brzy do vedení zásluhou Petra Ereta, nakonec však Baník otočil hru po trefách Tomáše Rohana, Michaela Čejky, Matěje Zadražila a Josefa Stříbrného. Stadion se pak střelecky vzchopil až v závěru zápasu. Střelecky se prosadil Michael Gaspar, kališníci se pak snažili i nadále, ke změně skóre ale již nedošlo.\nLitoměřický tým ale vstoupil do tohoto utkání v nejtěžší fázi letní přípravy. Podle trenéra Bruka v tu dobu kališníci trénovali dvoufázově. Spokojen byl trenér s první a třetí třetinou, naopak s druhou částí vůbec.\nLitoměřický tým má za sebou zatím tři přípravné zápasy. Dva z nich na domácí půdě, třetí v chomutovské Rocknet Aréně. Zápasovou část přípravy zahájil Stadion duelem s Litvínovem. Oba týmy nastoupily v dost kombinované sestavě a bylo to na hře znát. Hodně vyrovnaný střet nakonec zvládla lépe Verva, která těsně zvítězila 4:2. Jinak pak vypadal další domácí duel s Ústím nad Labem. Kališníci svého soka dokázali porazit vysoko 8:2. Zatím poslední utkání sehrál Stadion na ledě chomutovských Pirátů, kde bojoval do posledního dechu, leč nakonec soupeři podlehl 2:3.\nSokolov je nováček, do přípravy půjde nabuzený, říká Martin Kadlec\nPodle Martina Kadlece půjde se Sokolovem o utkání, které jistě nebude jednoduché, ale litoměřickému týmu pomůže. Zjistí v něm totiž, jak nováček Chance ligy vypadá ve hře a jakou bude mít sílu. Soupeř se navíc bude chtít jistě ukázat. Přesto příprava na tento zápas bude stejná jako na všechna ostatní utkání. Kališníci mají každý den na programu posilovnu, taktéž tréninky mají téměř neměnnou strukturu.\nJak dopadne další přípravné utkání, ke kterému se Stadion vydá do Ostrova nad Ohří a v jaké sestavě tým nastoupí? To se dozvíte již brzy, úvodní buly utkání bude vhozeno v 17 hodin.\nAutoři fotografií: Tomáš Bouda (hcsokolov.cz) a Vojtěch Cermánek (hclitomerice.cz)


27. 1. 2018 21:02 − 7676× − 1\nJan Kopecký s Pavlem Dreslerem pokračovali ve zvětšování svého vedení v kategorii WRC 2 a ve třídě RC2 na Rallye Monte Carlo.\nJeho mladý týmový kolega týmu ŠKODA Ole Christian Veiby/Stig Rune Skjaermoen (N/N) udělal dvojité hodiny, prorazil pneumatiku a udržel druhé místo ve třídě RC2. „Myslím, že jsem trochu ohnul zadní zavěšení, protože poté bylo ovládání mého vozu poněkud děsivé,“ komentoval Veiby. Nejmladší jezdec celé rally, 17letý jezdec ŠKODA Kalle Rovanperä se spolujezdcem Jonne Halttunen (FIN/FIN), si jízdu na sněhu užívali a zajeli třetí nejrychlejší čas ve své třídě. „Bez hodin, které jsem udělal a stály mě asi deset sekund, bych mohl zajet nejrychlejší čas,“ řekl Rovanperä, který zmenšil náskok na před ním jedoucího Veibyho na 38 sekund.\nOgier si opět vyjel náskok, aby jej částečně zase ztratil\n28. 1. 2018 18:20


Jak při focení a natáčení (u)šetřit místo v mobilu? (návod pro začátečníky)\nVnitřní paměti mobilních telefonů se neustále zvětšují, nicméně přibývají i způsoby, jak je velmi rychle zaplňovat. Když pomineme ukládání hudby či seriálů a filmů, což eliminují služby jako Spotify nebo Netflix, zůstávají ve hře dvě významné příčiny. Tou jednou jsou aplikace, které mohou být poměrně velké i samy o sobě (třeba hry), nebo si do mezipaměti telefonu ukládají hodně dat (třeba sociální sítě). My se dnes ale budeme věnovat úspoře prostoru při činnosti, kterou velká spousta uživatelů provádí i několikrát denně. Řeč je o fotografování a natáčení videí, u čehož se dá úspora místa zařídit celkem snadno.\nDůležité je si uvědomit, že když pořizujete fotky a videa mobilem pro jejich následné prohlížení zase jen na displeji telefonu, rozhodně nemusejí být v úplně top kvalitě. Nechat si zapnuté všechny atributy na maximum jen proto, že to mobil umožňuje a je to cool, vás může mrzet právě kvůli rychlosti zabírání místa. Základním variabilním parametrem je v tomto případě rozlišení. Jeho rozumným nastavením při focení či natáčení si můžete zajistit až několikanásobně menší výsledné soubory a na displeji mobilu to při prohlížení asi ani nepoznáte. Ani vaši přátelé na Facebooku, když si budou prohlížet vaše zážitky z dovolené. Sociální sítě navíc navíc provádějí celkem silnou kompresi, takže je opravdu zbytečné do nich “cpát” všechno v nejvyšší kvalitě.\nÚspora místa při fotografování či natáčení tedy začíná v samotné aplikaci fotoaparátu. Mrkněte do nastavení, jaké hodnoty jsou zde nastaveny. U fotografií, pokud si nelibujete v úpravě profesionálních atributů, by vás mělo zajímat hlavně zmíněné rozlišení. Jestliže bojujete s nedostatkem místa, vyzkoušejte přepínat na nižší hodnoty. Například u telefonu Samsung Galaxy S20 je nejvyšší varianta 64 Mpx vypnutá a je potřeba ji manuálně vybrat. Ne každý mobil to má ale stejně a v některých skutečně můžete automaticky fotit na velmi vysoké rozlišení, aniž byste to věděli a potřebovali. Pro porovnání – naše referenční fotka z Galaxy S20 s rozlišením 64 Mpx má deset megabajtů, stejný snímek pořízený se “základním” rozlišením 12 MPx asi třetinu. Trojnásobný rozdíl. To je celkem hodně, že?\nRozlišení fotografie pochopitelně není jediný parametr, který o velikosti souboru rozhoduje. U mobilních telefonů je ale v rámci základního nastavení nejdůležitějším a nejsnadněji dostupným atributem, který má na velikost vliv.\nNěkteré moderní telefony a aplikace pak nabízejí obrazové formáty, které mají na velikost souborů taktéž obrovský vliv. Pokud chcete ušetřit místo, zajímejte se například o technologii HEIF (formát HEIC). Ta byla přímo vyvinuta k tomu, aby si fotky tolik neukrajovaly z úložiště jako u klasického JPG formátu. V případě našeho Galaxy S20 měl referenční JPG snímek 2,3 megabajtu, zatímco HEIC soubor jen 0,92 megabajtu. Nevýhodou pochopitelně je, s tímto úsporným formátem se někdy nedá tak snadno nakládat třeba při sdílení či publikování. Naopak se obloukem vyhněte formátu RAW, který ukládá softwarově neupravené záznamy ze senzoru fotoaparátu a zabírá hodně místa.\nStejně jako u fotek i tady můžeme začít u rozlišení. V případě videí ale nemá tak dominantní roli u rozhodování o velikost souborů. O pomyslné první místo se dělí se snímkovací frekvencí. Rozlišení určuje počet pixelů v jednom snímku videa, frekvence zase počet snímků v jedné sekundě záznamu. Je tedy asi jasné, že změna jednoho či druhého atributu má velký vliv. Video pořízené s nastavením 720p/30fps je o dost úspornější než stejný záznam v 1080p/60fps. To platí i pro rozdíly mezi 30fps a 60fps. Jde o dvojnásobek snímků a to se projeví ve velikosti videa v úložišti. Při nastavování videa tedy myslete nejen na rozlišení, ale také na snímkovací frekvenci.\nChcete praktické příklady? Minuta 1080p záznamu při 30fps frekvenci zabere cca 700 megabajtů, při 60fps frekvenci je to nepřekvapivě dvojnásobek. U dnes již podprůměrného 720p/30fps je to zhruba 450 megabajtů. U moderního 8K rozlišení je to při 30fps frekvenci asi 8 gigabajtů za minutu. To už je obrovská porce.\nStejně jako u fotek se nedá mluvit o tom, že za velikost souboru mohou jen zmíněné vlastnosti. Mluvíme ale o těch, které jsou v mobilu běžně volitelné.\nI u videa existuje široká škála formátů souborů. Klasikou je v dnešní době hlavně MP4, kterou disponují téměř všechny mobily na světě, zrcadlovky, sportovní kamery a další záznamová zařízení. S tímto formátem počítají pro nahrávání také všemožné weby i sociální sítě. Stejně jako u focení i v tomto případě můžete v nastavení fotoaparátu v mobilu najít speciální formát vyvinutý pro úsporu místa. Fotografie mají své HEIC (High Efficiency Image Coding), videa zase HEVC (High Efficiency Video Coding). Tento formát se kvůli nižší náročnosti na datové přenosy používá třeba i u DVB-T vysílání v ČR. Oproti MP4 poskytuje třeba i padesátiprocentní úsporu. Opět je ale potřeba počítat s tím, že nemusí být všude dobře použitelný.\nNeměla by podle vás úspora místa nutně znamenat snižování kvality fotografování a natáčení videí? Protože nikdy nevíte, kdy fotky a videa poputují mimo telefon třeba do tisku nebo na větší obrazovku? V tom případě doporučíme například jejich pravidelný přesun do počítače (nejlépe se zálohou). Případě využijte některé cloudové úložiště, se kterými si pak můžete dovolit uvolňovat místo v telefonu i nahodile.\nS jakým nastavením fotíte a natáčíte?\nandroid pro začátečníkyfotofotografováníinterní úložištěmístoNatáčenínávodúložištěvideovolné místo


Krvavé Le Mans | LUSSO LEGENDS\nDomůKrvavé Le Mans\nVraťme se o několik desetiletí zpět. V roce 1955 se na okruhu de la Sarthe očekávala tvrdá bitva mezi Jaguárem a Mercedesem. Jaguár vyhrál do té doby téměř polovinu odjetých ročníků Le Mans, Německo zase po válce obnovilo svůj průmysl a Mercedes postavil vůz, se kterým aktuálně držel rychlostní rekord. Mnozí proto souboj britské a německé stáje označovali za pokračování 2. světové války na okruhu.\nJednalo se ale spíše o boj Davida s Goliášem. Zatímco Mercedes měl pro vývoj svého SLR 300 k dispozici obrovský rozpočet a armádu techniků, na stavbě Jaguáru D-Type, určeného pro tento ročník, se podílelo 14 lidí. Ti však dokázali postavit neobvykle spolehlivý vůz, na cemž Jaguár postavil svou strategii v závodě. Oba týmy do závodu nasadily hned tři vozy. Nejsilnější posádku Mercedesu tvořili legendární Juan Manuel Fangio a Stirling Moss, Jaguár zase vsadil na mladého Ira Mika Hawthorna a Ivora Bueba. Na první pohled je patrné, že Jaguáru se nepodařilo dát dohromady tak zvučná jména jako Mercedesu. Hawthorn sice dokázal s Fangiem držet tempo, Bueb však měl strach jet na rovince Mulsanne rychlostí přes 290 km/h a na Mosse tak logicky ztrácel. Není se mu však co divit. Okruh de la Sarthe nebyl stavěn jako závodní. Skládal se z civilních cest, jeho povrch byl místy dost nerovný a byla na něm řada překážek. Vozy se zkrátka vyvinuly rychleji než okruh a na rovince Mulsanne dokázaly jet rychlostí až 305 km/h.\nJaguár D-Type nebyl jen mimořádně spolehlivý. Měl celou řadu technických inovací, které později začaly využívat i další závodní týmy na svých vozech. Jedním z lidí podílejících se na jeho stavbě byl Malcolm Sayer. Využil principů, které znal z letectví, aby zdokonalil aerodynamiku vozu, což přispělo i k lepší stabilitě v zatáčkách. Dále na výztuhu karoserie namontoval pomocný rám, na který teprve připevnil motor. I tuhle inovaci začali později přebírat ostatní. Největší výhodou Jaguáru však byly nové, vysoce efektivní, kotoučové brzdy.\nMercedes oproti tomu využíval stále starých bubnových brzd. Ty se při vysokých rychlostech přehřívaly a bylo nepravděpodobné, že by vydržely celý závod. Němečtí inženýři proto přišli s aerodynamickou brzdou. Jednalo se o panel na zádi vozu, který pilot při brždění zvedl a s jeho pomocí zpomalil. To navíc pomohlo stabilitě v zatáčkách. Mercedes postavil svůj 300 SLR na novém revolučním rámu, který sestával ze vzájemně propojených vzpěr v geometrickém tvaru, takže byl lehký a přitom velmi pevný. Velkou inovací prošel i motor. Třílitrová V8 vycházející z F1 se zdála být oproti konkurenci malá, díky technologiím však disponovala výkonem 310 koní. Pro porovnání, Jaguár měl motor o objemu 3,4 litru a výkonu 295 koní.\n11. června 1955 se u trati závodu sešlo na 300 tisíc lidí. Mnoho z nich samotný závod ani nezajímal. Chtěli se prostě bavit s přáteli, zapomenout na poválečné strasti a uvolnit se. Ženy přišly ve svátečních šatech, muži měli obleky s kravatou. Přinesli si košíky s jídlem, většina měla skleničku vína či šampaňského.\nNa pozadí oslav se ale pořád nese boj. Díky souboji Jaguáru a Mercedesu válka pokračuje. Strategií Britů je německý vůz doslova uštvat. Nasadit tempo tak zběsilé, aby ho vozy Mercedes nevydržely. Start závodu je plánován na 16:00. Nejvíce lidí se mačká na cílové rovince. Za nízkou bariérou stojí na stolech, aby měli dobrý výhled do boxů naproti. Další jsou za nimi na tribuně. Na startu stojí v první řadě Ferrari, Jaguár a Mercedes. Start. Jezdci běží ke svým vozům, rychle do nich naskakují a vyrážejí. Většinou se nepoutají. Tradovalo se, že je lepší při nehodě z vozu vyletět. Při závodě Le Mans do té doby zemřelo sedum jezdců. Smrt visela ve vzduchu na každém závodě. I to diváky přitahovalo.\nJako první vyráží Ferrari, následuje Hawthorn se svým D-Type. Fangio má problém. Kalhoty se mu zasekly do řadící páky a hned na startu tak nabral zpoždění. Hawthorn měl ještě jednu “výhodu.” Měl problém s ledvinami a lékaři mu prorokovali maximálně tři roky života. Žil a závodil proto doslova na hraně. Neměl co ztratit.\n60 minut po startu je v čele stále Ferrari. Fangio už stáhl svou ztrátu a jede třetí za Hawthornem. 90 minut po startu už je Hawthorn první a Fangio druhý. Jejich tempo nejde udržet. Jedou jako při Velké ceně Formule 1, ne vytrvalostní závod. Jejich pořádí se několikrát mění, vzájemně se předjíždějí. Hawthorn chce jet za každou cenu pořád první. Jedna hodina a 52 minut, Hawthorn překonává rychlostní rekord tratě. Před Fangiem vede o několik vteřin.\nVe 35. kole je Hawthorn stále v čele. Zatáčkou White house projíždí společně s vozy o kolo zpět rychlostí 240 km/h, když si všimne, že mu dochází palivo a přibrzdí, aby mohl zastavit u svých mechaniků. Za ním jedoucí Lance Maclin s vozem Austin-Healey proto prudce brzdí a strhává volant doleva. Na tento manévr ale už nedokáže zareagovat padesátiletý Pierre Levegh, jeden z nejzkušenějších jezdců ve startovním poli. Odjeto má již několik ročníků Le Mans.\nLidé za nízkou bariérou cílové rovinky stojí na špičkách a ze stolů i z tribuny se naklánějí dopředu, aby co nejlépe viděli přijíždějící vozy. V tom dojde ke střetu mezi Leveghovým Mercedesem a Maclinovým Austinem-Healey. Rozdíl v rychlosti obou vozů je v okamžiku střetu velký. Svažující se záď Austinu zafunguje jako rampa a rychlejší Mercedes vystřeluje přímo mezi diváky. Poslední, co můžou po střetu obou vozů ještě vidět, je břicho Mercedesu vzlétajícího proti nim. Poté se rozletí na části a exploduje. Všechny části prolétávají davem.\nNastává obrovský chaos. Nikdo nerozumí tomu, co se vlastně během posledních pár vteřin stalo. Seběhlo se to až neuvěřitelně rychle. Několika lidem letící vůz usekl hlavu, jiné roztrhal na kusy, které právě dopadají společně s hořícími částmi vozu. Torzo Mercedesu hoří opodál mezi lidmi. Ti, kteří přežili, se snaží pochopit, co se stalo. Někteří zůstavají jako opaření, většina se snaží pomoci svým blízkým. Všude je slyšet mísící se řev a pláč. Davem prochází žena se svými syny v podpaží. Oba jsou bez hlavy.\nLidé strhávají vlajky ze stožárů, aby mohli přikrýt těla zemřelých. Na místě zůstává přes 80 mrtvých a na 200 zraněných. Zdravotní tým o 25 lékařích nebyl na něco takového připravený.Maclinův vůz stojí zdemolovaný u boxové zídky. Jako zázrakem přežil. Závod pokračuje. Později za to bude starý ředitel závodu čelit obrovské kritice. Důvod má však jednoznačný. Kdyby 300 tisíc lidí teď okruh opustilo, zcela ochromí dopravu a znemožní práci záchranářů. Navíc nikdo přesně nezná následky havárie. Nikdo si je zatím nechce připustit. Závod ale není ukončen ani poté, co jsou všichni mrtví i zranění odvezeni.\nMercedes pokračuje dalších osum hodin, než se rozhodne ze závodu stáhnout zbylé dva vozy. Ke stejnému kroku vyzývá i Jaguár, ale marně. Hawthorn s Buebem nakonec v závodě vítězí. V cíli nešetří usměvy a stříkají šampaňským. “Na zdraví, pane Hawthorne!,” kontruje ironicky francouzský tisk v titulku nad fotkou radostných tváří vítězů.\nDlouho nebyl nikdo schopen vysvětlit, co se vlastně stalo. Všichni jezdci byli nakonec vyšetřováním zproštěni viny na základě amatérské videonahrávky. Jednalo se o závodní incident, nešťastnou souhru náhod. Svou roli v neštěstí sehrálo několik skutečností, jako úzká rovinka, jejíž součástí navíc byly neoddělené boxy, i nízké bariéry mezi tratí a diváky. Okruh totiž vznikl v době, kdy závodní vozy jezdily rychlostí 80-90 km/h.\nSvědci a přímí účastníci tragédie z roku 1955 vzpomínají na událost se slzami očích. “Kousek ode mě ležel muž s dalekohledem na krku. Nad ním ale už nic neměl, hlava chyběla,” líčí jeden z diváků, Bernard Schotler. Giselle Pasquierová zase vypráví, jak “diváci ze sebe sundávali kousky těl, které na ně dopadly.” Sama utrpěla těžké popáleniny rukou. “Chránila jsem si obličej, dokud mě můj muž neodtáhl pryč. Měla jsem strach, že si už nikdy nepochovám své děti.”\nMercedes se závodu Le Mans dalších více než 30 let neúčastnil. Dílna závodního týmu Jaguár byla po několika měsících zavřena. Jaguár se do Le Mans jako tovární tým vrátil po více než 30 letech. Fangio v Le Mans nezávodil už nikdy. O tři roky později ukončil kariéru.\nHawthorn dokázal ještě o tři roky později, v roce 1958, vyhrát mistrovský titul ve Formuli 1. Nedlouho poté ukončil kariéru. Zemřel v lednu roku 1959, když se při předjížděcím manévru v civilním provozu střetl s protijedoucím Mercedesem.


Technologie - CTT VTP UP\nJsme vaším partnerem pro špičkový výzkum\nMám zájem o technologii UP\nNajděte i Vy technologii, která Vám zajistí rozhodující výhodu na trhu!\nUniTrap - separátor magnetických částic\nVyznačuje se snadnou obsluhou a výjimečnou efektivitou separace. Je navržen tak, aby jste mohli pracovat s běžně dostupnými mikrozkumavkami o objemech 0,2–15 ml a využívat výhod multikanálových pipet.\nQuitaOnline - datamining nové generace\nWebová aplikace umožňuje kvantitativní analýzu textu a dat bez hlubší znalosti matematiky, statistiky, programování či kvantitativní lingvistiky.\nAquaChip - tester kvality vody\nRychlý a malý tester, který odhalí nežádoucí kontaminaci či složení vody. Umožňuje provedení základních chemických analýz. Detekuje nebezpečné chemické látky či toxické kovy.\nTouchIt3D - dotykové mapy\nSystém pro přenos signálu z 3D dotykové plochy na detektor registrující elektrické impulsy. Díky softwarové aplikaci provádí zařízení předdefinované akce.\nAustinometr - detektor austenitu\nRychle a nedestruktivně stanoví strukturní, fázové a magnetické charakteristiky železo obsahujících materiálů. Využívá Mössbauerovy spektroskopie.\nTechnologie využívá cytokininové antagonisty v mikromolárních koncentracích ke stimulaci vývoje rostlin. Významně tím zvyšuje jejich odolnost proti suchu, tak i výnosy.\nEasyGrants - dotační management\nAplikace umožňuje sledovat v jednom místě a čase celý proces řízení projektu. Průběžná kontroluje harmonogram prací na projektu a stav čerpání rozpočtu projektu.\nKeyLock - kontrola autenticity\nTechnologie pro kontrolu autenticity produktů, založená na použití specifického páru chemických látek, tzv. zámku a klíče. Identifikuje přítomnost klíče i jeho koncentrace, a tedy i koncentrace původního produktu.\nSignals - detekuje signály na hranici šumu\nZařízení, které umožňuje detekci i velmi malých signálů, které se vyskytují na hranici oblasti šumu. Je univerzálně použitelné a je možno ho připojit k různým typům detektorů záření/signálu.\nSURface - kontroluje povrchovou kondenzaci\nSURface měří povrchovou kondenzaci v různých aplikacích. Nabízí vysoký dynamický rozsah, okamžitou odezvu a vylučuje interference z okolního prostředí.\nSURface technology from UPBC on Vimeo.\nCountex - elektronický čítač pulzu\nCountex je elektronický čítač pulzu založený na FPGA. Umožňuje vysokorychlostní čítání periodických i neperiodických signálů s časovým rozlišením v řádu nanosekund. Nabízí také pokročilé funkce a konektivitu.\nCytoTrap - cytocentrifugační pomůcka\nUnikátní adaptér, který promění běžnou centrifugu v cytocentrifugu. Kromě cytocentrifugace umožňuje také následné barvení, promývání, či jiné úpravy vzorku přímo v adaptéru.\nSouhlasím se zpracováváním osobních údajů pro tyto účely:\nmarketingové účely - rozesílání informací a pozvánek na akce a aktivity VTP UP, newsletterů s aktualitami VTP UP, apod.\nobchodní účely – rozesílání obchodních nabídek produktů, technologií a služeb VTP UP, apod.\nDr. Ing. Petr Kubečka\nBUSINESS DEVELOPMENT MANAGER, VEDOUCÍ ODD.\ntelefon: +420 585 631 449\nmobil: +420 734 265 043\nIng. Filip Auinger\ntelefon: +420 585 631 448\nmobil: +420 734 261 373\ntelefon: +420 585 631 438\nmobil: +420 739 329 981


Gospelové Vánoce v Českých Budějovicích\nAutor: JanaT 12/19/2017\nKaždoročně přijíždí do České republiky gospelový soubor z USA, který pořádá několik koncertů v českých kostelech. Já jsem se v úterý 12. prosince zúčastnila jednoho v Klášterním kostele Obětování Panny Marie na Piaristickém náměstí v Českých Budějovicích.\nNezávislé gospelové uskupení Donnell Elly & United Voices ze severovýchodního pobřeží Spojených států vzniklo sloučením nesmírně talentovaných muzikantů z National Gospel Recording Artists, jejichž popularita roste rok od roku. Déle než patnáct let spolupracují a živě vystupují společně s největšími světovými gospelovými umělci. United Voices USA je gospelový soubor složený z elitních gospelových zpěváků. Posbíral mnoho ocenění po celých Spojených státech a v regionu Washington DC je považován za nejlepší gospelový soubor vůbec. Jejich repertoár je tvořen klasickými gospelovými skladbami, ale v tuto dobu do něj patří i koledy, které si se souborem zazpívá celý kostel.\nKoncert začal v podvečer a trval téměř dvě hodiny. Atmosféra byla nepopsatelná. Jednotliví členové se navzájem podporovali, tančili a pěvecký výkon byl dokonalý. V každé písni se sólisté střídali. Slyšeli jsme i skladby, které napsali oni sami. Většina z nich měla duchovní ráz, ale zazněly i známé melodie, kdy všichni zpívali a tančili, díky čemuž nám nebyla taková zima. V závěru koncertu vešli zpěváci mezi obecenstvo a všem přáli veselé Vánoce.\nPři odchodu jsme měli možnost zakoupit CD s jejich písněmi. Osobně mě velmi mile překvapil jeden z členů, který stál u dveří a odcházejícím divákům, včetně mě, potřásl rukou a popřál hezké prožití Vánoc.\nHudba Píšete vy Zábava


Totemové zvíře pro týden 26.2.-3.3.: PÁSOVEC - Astrohled - Kartáři a Astrologové jen pro Vás!\nHome - Články - Totemové zvíře pro týden 26.2.-3.3.: PÁSOVEC\nTotemové zvíře pro týden 26.2.-3.3.: PÁSOVEC\nvloženo 26. 2. 2020\nIndiánské kmeny obou amerických kontinentů měly svá totemová zvířata. V náročných životních situacích se k nim lidé obraceli o radu. Náš digitální věk umí skoro všechno, dovede vytvořit virtuální realitu, ale neporadí nám, jak se vrátit ke kořenům staré moudrosti. Snad proto dnešní člověk znovuobjevuje tradice, naše i ty exotické. Pojďme se podívat, jaké rady nám může dát totemové zvíře pro tento týden. Je jím PÁSOVEC.\nPásovec nevypadá na první pohled jako kdovíjaký sympaťák. Ale je to kladný hrdina a máme se od něj co učit. Vypadá trochu jako malý hrošík křížený s želvičkou. Co nás na pásovcovi zaujme na první pohled, to je jeho „brnění“. Krunýř složený z tvrdých pásů, chrání jeho tělo shora i zespoda. Na tlapkách má pořádné drápy, takže nikdo soudný by si s ním jistě nezačínal. Přes toto zdání pásovec není žádný rváč. Je prostě v zenovém klidu, jde za svým cílem, rvačky neprovokuje, ale ani se neschovává do díry. Pokud by u někdo bránil v cestě a nějak ho napadal, prostě si to s ním vyřídí. Ale zase jen do té míry, aby mohl pokračovat ve své pouti.\nPásovec nese životem velkou tíhu na svých zádech, ale připadá u lehká jako pírko. Není to žádný třasořitka, ale pořádný silák. Jeho brnění dává světu hranice: Až sem můžete, ale dál už ne. Pásovec nás tedy může naučit vytýčit hranice, kam lidi pustit, co se týče činů, slov i názorů na naši osobu. Hranice leží přesně tam, kde je nám to příjemné a ještě nám to neubližuje. A proto si zkusme uvědomit tuto naši hranici. Každý člověk ji má jinde. A každý si musí ubránit tu svou. Znáte staré úsloví: „Lidi zajdou tak daleko, kam je pustíš?“ To je hluboká pravda. A musíme ji umět žít, abychom žili dobře.\nPÁSOVCE nám pro toto období nabídly šamanské karty. Poradí nám, čemu se věnovat a co naopak vynechat. Totemová zvířata mají spojení s matkou zemí a vším živým na planetě. Jsou to symboly, které znázorňují vitální síly pohybující se nejen v našem světě, ale i v těch, které nás přesahují. Jejich rady byly užitečné pro dávné indiánské kmeny a mohou být užitečné i nám, pokud umíme naslouchat. Pokud si připadáte zranitelní nebo už i zranění, přišel otec pásovců v pravý čas. Jedná se o indiánský archetyp, jde vlastně o ducha pásovce, přírodního boha, tedy čirou energii. Pokud ji oslovíme, uslyší nás a ozve se nám. To lze jednoduše udělat v meditaci. Se svící či bez, s ohledem upřeným na vodní hladinu, se zavřenýma očima, v tichu či s hudbou, prostě zvolte, co je vám příjemné. Představte si toto zvířátko a oslovte jeho ducha. Můžete mu i zabroukat písničku beze slov, vám pomůže ke koncentraci a tuto energii pomůže přivolat.\nPopeleční středa a čtyřicetidenní půst\nMasopust se končí, přichází Popeleční středa a šest týdnů půstu. Víte, jaké zvyky se s nimi spojují?\nČínský horoskop na týden 24. února - 1. března\nCo se bude dít v závěru února a s čím na vás vyrukuje březen? Brzo se dočkáme jara a to je, jak známo, obdobím lásky. Připravovat se na nové milostné zážitky...\nTýdenní horoskop 24. února - 1. března\nKončí únor a začne se březen. Přelom měsíců patří mezi magická období, kdy se vyplatí věnovat zvýšenou pozornost v oblastech, ve kterých toužíte po změně.\n• Couvající Měsíc najdeme ve znamení zemského Býka. Působí proto na... [více]


Tříhvězdičkové hotely a ubytování - Vasant Kunj | Hotels.com\nHotely se 3 hvězdičkami – Vasant Kunj, Nové Dillí\nse 3 hvězdičkami hotely v okolí Vasant Kunj\nTříhvězdičkové hotely ve městě Vasant Kunj\nKdyž hledáte pohodlné ubytování za rozumnou cenu, je ideální volbou tříhvězdičkový hotel v destinaci Vasant Kunj.\nDíky 16 hodnocením hostů, která doplňují naše fotografie a podrobné popisy hotelů ve městě Vasant Kunj, získáte lepší představu, co vás v jednotlivých hotelech čeká.\nHledáte-li levný 3hvězdičkový hotel ve městě Vasant Kunj, pomůže vám Hotels.com získat za cenu pobytu tu nejvyšší možnou užitnou hodnotu. Po zadání požadovaných dat cesty se vám zobrazí dostupné slevové akce. S naší zárukou ceny se můžete spolehnout, že za svůj hotel zaplatíte nejnižší dostupnou cenu na trhu.