ASUS představuje kompletní řadu notebooků Creator | Novinky｜ASUS Česká republika\nNotebooky ProArt Studiobook, Zenbook Pro a Vivobook Pro jsou vhodné pro profesionální i amatérské tvůrce\nPraha, Česká Republika, 2. září 2021 - Společnost ASUS uvedla na akci Create the Uncreated kompletní řadu notebooků ProArt Studiobook, Zenbook Pro a Vivobook Pro. Notebooky ProArt Studiobook splňují extrémní požadavky na výkon a stabilitu profesionálních tvůrců, kteří jsou lídry a inovátory ve svých kreativních odvětvích, ať už pracují s audiovizuálním obsahem nebo v oblasti vědy a techniky. Inovativní a stylový ZenBook Pro je určen profesionálním tvůrcům, kteří ocení nejnovější technologie zvyšující výkon a tráví život vytvářením obsahu a současně často pracují na více místech. Řada Vivobook Pro nabízí skvělý výkon a funkce pro novou generaci ambiciózních tvůrců, jako jsou influenceři, live streameři, vloggeři, začínající umělci nebo mladí hudebníci.\nKonstrukce tradičních notebooků může být pro tvůrce nekomfortní, a proto ASUS prozkoumal jejich skutečné potřeby a pracovní postupy, aby představil nové funkce, které jsou pro tvůrčí proces skutečně přínosné. Uživatelé notebooků Zenbook Pro 15 OLED a Zenbook Pro Duo 15 OLED mohou využít pokročilé kreativní ovládání pomocí jedinečných sekundárních dotykových displejů ASUS ScreenPad nebo ScreenPad Plus s rozlišením 4K, které zefektivňují kreativní pracovní postupy a multitasking. Software ScreenXpert 2 obsahuje virtuální ovládací prvky - včetně kolečka, tlačítek a posuvníků - v nové aplikaci ASUS Control Panel na modelech ScreenPad Plus, které usnadňují nastavení parametrů v oblíbených kreativních aplikacích Adobe. Modely ProArt Studiobook a Studiobook Pro posouvají tento koncept na další úroveň díky inovativnímu ASUS Dial, vůbec prvnímu fyzickému otočnému kreativnímu ovládacímu prvku v noteboocích.1 Toto převratné zařízení se konfiguruje prostřednictvím nové aplikace Creator Hub a umožňuje tvůrcům přesné ovládání parametrů v kreativních aplikacích Adobe, včetně After Effects, Photoshop Lightroom Classic, Photoshop a Premiere Pro konečky prstů. ASUS Dial zlepšuje ovládání, snižuje potřebu pohybů kurzoru a zlepšuje celkovou ergonomii. Pro lifestylové tvůrce, kteří používají notebooky Vivobook Pro 14X/16X, je k dispozici nový ASUS DialPad, virtuální implementace ASUS Dial založená na touchpadu, kterou lze konfigurovat také prostřednictvím aplikace ProArt Creator Hub.\nProArt Studiobook Pro 16 OLED (W5600 / W7600) a ProArt Studiobook 16 OLED (H5600 / H7600) určené pro profesionální tvůrce, jsou vybaveny prvními 16palcovými 4K OLED HDR displeji na světě. Profesionální OLED HDR displeje s rozlišením až 4K a jasem 550 nitů, poměrem stran 16:10 a rozlišením 3840 × 2400 nabízejí obrovský vizuální pracovní prostor při práci s kreativními aplikacemi. Tyto displeje jsou ideální pro 2D a 3D grafické aplikace s kritickými barvami, mají 100% barevný gamut DCI-P3 na úrovni kina a certifikace PANTONE Validated a Calman Verified. Disponují z výroby kalibrovanou přesností barev Delta-E 2 a akreditací VESA DisplayHDR 500 True Black pro kontrastní poměr 1 000 000:1.\nVivobook Pro 14X/16X OLED jsou výkonná zařízení, které uživatelům poskytují rychlost a přesnost potřebnou k realizaci jejich tvůrčích nápadů. Jsou vybavena inovativním panelem ASUS DialPad, virtuálním rozhraním na touchpadu, díky němuž mají uživatelé plnou kontrolu nad úpravami v kompatibilním kreativním softwaru Adobe a mohou se plně soustředit na daný úkol. Využívají 16palcový displej OLED 4K HDR s jasem 550 nitů 16:10 nebo 14palcový displej OLED 2,8K HDR s jasem 600 nitů se 100% pokrytím barevného spektra DCI-P3. Jedná se o vůbec první notebooky na světě, které získaly certifikaci2 VESA DisplayHDR True Black 600 . Mají také certifikaci PANTONE Validated pro přesnost barev na profesionální úrovni a certifikát TÜV Rheinland garantující nízké emise modrého světla. O výkon se starají procesory až 11. generace Intel Core i7 řady H (N7400/N7600) nebo mobilní procesory AMD Ryzen 5000 řady H (M7400/M7600), grafika až NVIDIA GeForce RTX 3050 Ti, až 32 GB operační paměti, systém chlazení se dvěma ventilátory s technologií ASUS IceCool Plus a vysokokapacitní baterie s kapacitou až 96 Wh.\n1 Vychází z aktuálně dostupných notebooků creator k září 2021 a má vestavěný fyzický otočný ovladač, který ve spojení s 3tlačítkovým touchpadem a touchpadem s podporou stylusu poskytuje naprostou kreativní kontrolu.\n2 Všechny 16" displeje Vivobook Pro mají certifikaci VESA DisplayHDR 500 True Black; 14" a 15" displeje Vivobook Pro mají certifikaci VESA DisplayHDR 600 True Black.


Lowcarb tvarohové housky – Deník malé požitkářky\nNěkteré z těchto horkých dnů vybízí k tomu, trošku odlehčit jídelníček a nemusí být ani celiak nebo lowcarb vyznavač. Tyhle houstičky splácáte za pár minut a jak jsem sama na sobě otestovala, budou dobré navzdory večenímu pečení i ráno a to tradičně pečivo starší jak 6 hodin nekonzumuji. Musím říct, že mě výsledek doopravdy překvapil, o čemž svědčí to, že než bylo půl desáté, tak byly tři ze čtyř houstiček už ve mně :D. Je to hodně dobré placebo, první jsem měla s ovocem a arašídovým máslem, další obleženou se šunkou a sýrem a ani mi to nějak nedocházelo, že to není klasické pečivo (to poznáte pouze na řezu). Psyllium je druh vlákniny, respektivě namletý druh šalvěje, který přirozeně zajistí, že housky budou držet pospolu a také vaše dobré trávení :).\nLowcarb tvarohovoé housky\n2 lžíce sezamu (zkombinovala jsem bílý a černý)\n2 lžíce slunečnicových semínek nebo dýňových semínek\n3 lžíce psyllia (DM drogerie)\nTvaroh si nejdříve rozmícháme s vejci, solí a kypřícím práškem. Poté přisypeme všechna semínka a také psyllium. Vznikne poměrně řídké těstíčko, které necháme minimálně 15 minut stát. Během této doby chia semínka nasají tekutinu a těstíčko zhoustne. Připravíme si plech, vyložíme ho pečícím papírem a zformujeme na něm čtyři houstičky, dobře to jde s rukama navlhčenými trochou vody. Houstičky můžeme zvrchu naříznout jako kaiserky. Pečeme ve vyhřáté troubě na 150 stupňů zhruba hodinu, povrch musí pěkně ztmavnout.


TRENDY OD ORANŽOVÉ PO MODROU: léto 2018 přiznává barvu | VAN GRAAF Czechia\nTRENDY OD ORANŽOVÉ PO MODROU:\nléto 2018 přiznává barvu\nNa začátku každé sezony všichni s velkým napětím očekávají, jaké barvy se objeví na přehlídkových molech. Mnohé bývají přijaty s nadšením, jiné představují módní výzvu. Letošní jaro dámské módy překypuje barvami – od žluté přes fialovou až po zelenou a modrou. Pánská móda je o něco decentnější – v celoplošné bílé a černé barvě probleskují oranžové akcenty.\nBAREVNÉ TRENDY V DÁMSKÉ MÓDĚ\nJaká barva jasně symbolizuje léto? Správně, žlutá! Mnozí návrháři se ovšem nechávají inspirovat zatměním slunce: výsledkem je odstín chladné sluneční žluti „Meadowlark“ přitahující neomylně všechny pohledy. Další variantou je „Lime Punch“, neonová žlutá, které se uplatní spíše ve volnočasovém prostředí než ve strohých kancelářích. Sport by však tuto svěží a výraznou barvu mohl vnést i do běžného dne! Hermès sází na šťavnatý požitek a svou společenskou kolekci oživil žlutou barvou krémového citronového sorbetu.\nKDE SE ŽLUTÁ UPLATNÍ NEJLÉPE:\nPro začátek postačí jeden pěkný doplněk, například malá kabelka nebo boty. Dodáte tím Vašemu outfitu svěží půvab. Z dalších barevných kombinací převládá bílá, černá nebo béžová. Ještě nápaditější je kombinace trendové barvy se skrytými zelenými tóny: výsledkem je velmi přirozený vzhled.\nPříroda a móda jsou spojené nádoby a výsledek se projeví vždy ve správný čas, ale i návraty do minulosti mohou přinášet něco nového. „Greenery“ – zářivý žlutozelený odstín se stal barvou roku 2017 vyhlašovanou firmou Pantone. Zelené odstíny převládají i nadále, přičemž jejich paleta zahrnuje mátové tóny, lehce našedlou barvu šalvěje (Valentino) i zelenou s modrými podtóny, která pod názvem „Arcadia“ prozářila letošní sezonu a připomíná osmdesátá léta.\nZnačka Jil Sander ji zaplétá do heboučkých síťových šatů a spojuje ji se zemitými odstíny. Velkou pozornost vzbudila ohromující zelená večerní róba značky Vivetta, která je inspirována pestrým ptačím světem. Trussardi sází svými modely ze zelené kůže vojenského vzhledu na sílu žen. Sies Marjan přináší šaty z vrstvených látek v pistáciové zeleni.\nPo poměrně dlouhé přestávce jsou opět na scéně fialové tóny, které byly považovány za staromódní a „alternativní“. Institut Pantone vybral pro rok 2018 hned několik trendových nuancí, mezi nimi výraznou „ultra fialovou“, jejímž základem je modrá barva a jemnější variantu „Pink Lavender“ (růžová levandule). Podle Victorie Beckam „může být jemnost projevem síly“, a proto považuje levandulovou za vynikající módní barvu. I Michael Kors používá jemné fialové odstíny, aby zdůraznil půvab svých pletených a hedvábných modelů.\nNaprosto úžasná barva: Ať už barva zralých rajčat „Cherry Tomato“ nebo o něco zdrženlivější „Chili Oil“ – červená je jednoznačně barvou, která se hodí pro každou příležitost a každý styl. Zářivá barva vyvolá dobrou náladu a působí silným dojmem. U značky Joseph například postačí, jestliže se modelka projde v minimalistickém červeném koženém kabátě.\nJAK SE NYNÍ NOSÍ ČERVENÁ:\nIdeálně je zářivý odstín vhodný jako barva celého outfitu, ale i jako partner světlých tónů, například bílé a/nebo pískové. Červená vyzařuje intenzivní sílu a nepotřebuje žádné zvýraznění. Proto také nejsou nutné žádné nápadné doplňky.\nPodle jedné studie je modrá nejoblíbenější barvou většiny lidí: Modrá. V nové módní sezoně jsou v popředí zejména dva odstíny: „True Blue“ a velmi žádaná tmavě modrá námořnická barva „Sailor Blue“. Klasik šatníků, který tvoří klidný protipól výrazné paletě ostatních barev. Světlejší varianta je označena jako „Little Boy Blue“, která v žádném případě nepůsobí roztomile, ale vypadá velmi dobře např. na pánském obleku.\nJAK SE NYNÍ NOSÍ MODRÁ BARVA:\nNámořnická modrá je nadčasová a sluší každému. Mimořádně ušlechtile působí v kombinaci se zlatými detaily. Ty budou v této sezoně velmi žádané, zejména v kombinaci s bílou a černou – klasika – ale i zelenou a dalšími odstíny modré. Nenápadná a jemná „Little Boy Blue“ je jako stvořena pro každodenní nošení – báječně se uplatní na košilových halenkách nebo košilových šatech.\nKdyby záleželo jen na módních návrhářích, stýkaly by se výrazné barvy v kontrastních kombinacích nikoli pouze na jednotlivých částech oděvu, ale velké barevné plochy by tvořily celou koncepci. Tón by udávaly sytá modrá, červená, žlutá a růžová. Zdá se, že návrháři se rádi vrací ke krabičce s voskovými pastelkami, kterou si oblíbili jako děti. Umělecké ztvárnění je dnes samozřejmě daleko vyspělejší: 3.1. Philip Lim se zaměřil na kontrasty světlé a tmavé, Aalto si vybírá pouze teplé tóny a Agnona vrství barvy v nevídaných kombinacích. Je lhostejné, které z barevných odstínů se tu stýkají, prohlášení módních tvůrců je jednoznačné: Chceme být šťastni a chceme oslavovat život! Jejich výzva nabízí pevný postoj a nové sebevědomí.\nBAREVNÉ TRENDY V PÁNSKÉ MÓDĚ\nPodle návrhářů bude létu 2018 dominovat trend „All White“. Nemějte strach, osmdesátá léta a Miami Vice se nevrací, dnešní móda je jednoduchá a elegantní. Bílá barva vyjadřuje podle psychologů sílu a hrdost a v tomto duchu se po přehlídkovém molu pohybují muži v modelech Daks, Dsquared a Billionaire. Phillip Plein se nechal inspirovat érou, kdy z pódií burácel Rock’n'Roll a vytvořil nový módní džínový styl.\nA TAKTO NOSÍ BÍLOU BARVU MUŽ:\nCelý outfit v bílé ovšem není právě praktický. Stejné letní svěžesti však dosáhnete bílou košilí s kalhotami ve světlé pískové barvě (viz dole). Se sandály nebo hnědými šněrovacími koženými polobotkami budete prudce elegantní. K bílým džínům vypadají báječně bílé tenisky.\nSVĚTLÉ ZEMITÉ ODSTÍNY\nOdstíny pískové a béžové spolu s moderním barevným tónem „Stone“ působí u košil a kalhot se širokou siluetou značek Sadak, Fendi a Ermenegildo Zegna velmi uvolněným dojmem.\nTato barva je klíčovým prvkem pánské módy 2018, vyvolávajícím asociace spojené s letní pohodou – připomíná jižní ovoce i zářivý západ slunce. Není tedy divu, že četné módní značky tento barevný odstín zahrnuly do svých kolekcí. Návrháře mimořádně zaujal teplý oranžový odstín přecházející až do rezavě hnědé barvy.\nTAK NOSÍ MUŽI ORANŽOVOU:\nVýrazná barva představuje perfektní doplněk a módní hit: Oranžový pulovr přes tmavou košili a k tomu tmavé džíny vytvářejí velmi ležérní dojem. Oranžová barva ale harmonicky doplňuje i decentní barevné odstíny, jako jsou šedá, khahi a surový denim. I v tomto případě však méně znamená více, a proto pro dokonalý dojem postačí jeden až dva výrazné prvky. I doplňky, například čepice, vypadají elegantně a módně.\nČERNÁ A ČERNOBÍLÁ\nKaždý trend má svůj protipól – u výrazných barev tomu není jinak. Důsledkem je minimalistický přístup k barvám, v tomto případě k černé a černé/bílé. Výhody černé: Neodvádí pozornost od střihu, jehož elegance se může plně uplatnit tak, jako je tomu u značky Prada. Jiní návrháři volí kontrastní bílou pro decentní detaily: Balmain, Dior Homme a Versace.\nTAKTO NOSÍ MUŽI ČERNOU A ČERNOBÍLOU:\nNový styl využívající černou barvu, někdy s bílými detaily, působí velmi vybranou elegancí – nejen při slavnostních příležitostech. Vedle stylových obleků se štíhlou siluetou nebo projmutých košilí v kombinaci s poněkud širšími kalhotami působí velmi osvěžujícím dojmem bílé límečky košil vyložené na černých pulovrech. Tento drobný akcent se postará o elegantní look.


Başakşehir - vše je zase na správné cestě? - Sport1 CZ\n2020. 11. 06. 12:34\n6.11. 2020 – Na začátku října nebylo v Turecku výsledkově horšího týmu. Başakşehir po čtyřech ligových zápasech uzavíral pořadí tabulky turecké Süper Lig. Chyběla mu energie a nehrál dobře. Ve čtyřech zápasech nedal ani gól, a vypadalo to, že pozice Okana Buruka jako trenéra týmu se povážlivě rozkývala.\nO měsíc později je vše zase zalité sluncem. Başakşehir vyhrál v lize třikrát za sebou, a zase už herním projevem připomíná tým, který si v minulé sezóně zajistil premiérový turecký titul. Vedle toho se tureckému šampiónovi povedlo si zajistit respekt i v Lize mistrů. A to se vší parádou.\nJeště ve středu večer byl Başakşehir spolu s Olympiquem Marseille posledním týmem v letošním ročníku Ligy mistrů, který nedal ani gól. A společně s Midtjyllandem a právě s Marseille byli turečtí mistři bez získaného bodu. To už od poloviny týdne neplatí.\nV prvních dvou zápasech se při svém debutu v milionářské soutěži Başakşehir zdánlivě moc nepředvedl. V Lipsku a doma s PSG prohrál dvakrát shodně 0-2. Jenže za nic nestál jen první poločas v Německu. Druhá půle tam, a celý zápas proti PSG ukázaly, že se Başakşehir může s evropskými kluby, které jsou na LM na rozdíl od něj už navyklé, naprosto směle měřit. Faktem je, že těžší los asi Başakşehir mít ani nemohl. Po dvou nulách hrál doma s Manchesterem United. Tedy týmem, který v Anglii sklízí spíše kritiku. Ale v Lize mistrů a obecně při zápasech venku šlapal. Tedy až do středy.\nBaşakşehir si na třetí tým pořadí turecké ligy minulé sezóny řádně vyšlápnul. A předvedl se se vší parádou, kterou znají jeho soupeři z turecké ligy. Tedy výborná organizace hry, týmové pojetí, hra na hranici sebeobětování. K tomu smrtící brejky. A pak Edin Višča. Největší hvězda tureckého mistra nehrála možná individuálně svůj nejlepší zápas sezóny. Višča sice dal gól, ale jeho největší přednosti v zápase zapadyl do obvyklé strategie Başakşehiru. Bosenský reprezentant se skvěle vracel, a udělal odvedl velkou spoustu nepopulární práce. A při rychlých protiútocích byl vždy na čele svého pluku.\nBaşakşehir si tedy už nejen herně, ale i výsledkově dokázal, že může hrát i s takovými giganty, jako jsou PSG a United. A sebevědomí si může hravě přenést i do domácí soutěže.\nA co že se tedy od nevydařeného začátku ligy u Başakşehiru změnilo?\nNabízí se říci, že nic velkého. V důsledku to vypadá, že šlo o klasickou mistrovskou kocovinu. Zesílenou vysokým věkovým průměrem v kádru. Předešlá sezóna byla nestandardně dlouhá. Vyhrajete titul, zaslouženě slavíte, a chcete relaxovat, ale současně už musíte zase zpátky do práce. A než se başakşehirská mašina s mnoha třicátníky v kádru rozjela, skřípalo to. Ale jak nabrala správný směr, vrátila se do kolejí, po kterých to v minulé sezóně tak správně svištělo. A vzhledem ke stejnému kádru i stejnému trenérovi není důvod, aby to nesvištělo znovu.


Rekonstrukce bytového jádra ve stylu Provence, Brno: NejŘemeslníci\nZavřít Zavřít Přihlásit se·Přidat svou firmu·MenuPřihlásit sePřidat svou firmuJak to funguje?Přidat hodnoceníInformace pro firmyKontakty·Zadat poptávkuRekonstrukce bytového jádra ve stylu ProvenceReference\nÚroveň jednáníLíbí se vám práce této firmy? Oslovte přímo ji.Zadat poptávku této firmě Popis zakázkyPopis vyplněn dodavatelem: Náš zákazník si přál zrekonstruovat původní bytové jádro ve stylu Provence. Propojením koupelny s WC a částí přilehlé chodby vznikla velmi prostorná koupelna. Připravili jsme podle přání klienta 3D vizualizaci a zajistili jsme stavební projekt a statický posudek. Provedli jsme veškeré stavební úpravy, vč. pokládky vinylové podlahy a výmalby. Rozsah prací: - vyklizení a likvidace původního vybavení - demontáž původního jádra, zařizovacích předmětů, bourací práce - nové příčky, omítky - nové vnitřní rozvody vodo-instalo, kanalizace, plyn - nové rozvody elektroinstalace v jádře a příprava pro kuchyň - halogenové osvětlení v jádře - vzduchotechnika - topný žebřík s el. patronou - samonivelačnístěrka, hydroizolace podlah a stěn - dodávka a pokládka obkladů a dlažby v jádře a kuchyni - dodávka a montáž zařizovacích předmětů - dodávka a montáž dveří - sádrokartonový strop - dodávka a montáž vinylové podlahy - výmalba a nátěr zárubníVíce...Zobrazit méně\nCelkové hodnoceníS rekonstrukcí jsme byli nadmíru spokojeni. Ve fázi návrhu jsme byli upozorněni na nemožnost provedení některých detailů uvedených ve vlastním návrhu. Především oceňujeme kvalitu provedení (precizní obklady) a samostatnost práce, kdy jsme se nemuseli skoro o nic starat. Co se týká jednání, nebyl problém se domluvit v průběhu na drobných změnách. Termíny byly dodrženy dle domluvy, cena dle rozpočtu. Cena odpovídá provedení a použitým materiálům. Pokud bychom se rozhodovali znovu, určitě s Nedělníkovými a to i s ohledem na osobní přístup.Uživatel_59444, 06.08.2013 (Brno)015_IMG_0175+20CenaneuvedenaMísto realizaceBrnoDodavatelPremium61hodnocení\nSouvisející tématarekonstrukce koupelnySouvisející kategorierekonstrukce,rekonstrukce bytu,rekonstrukce koupelny,obkladač,obklady,instalatér,vinylová podlaha,pokládka PVC,malířské práce malování\nNáš BlogOscaři českého stavebního trhu byli vyhlášeniDům&Zahrada.czCenu za současnou architekturu získala rekonstrukce obřího panelákuZajímavé referenceObložení koupelyPotřebujete poradit?info@nejremeslnici.czod 9:00 do 17:30aktuálně vám pomůžePetra Průdková778 468 024Kam dál:Kontakty provozovatelePodmínky použitíBlogReklamaPro zákazníky:Jak to funguje?RegistracePřidat hodnoceníOvěřit firmuČerná listinaPro firmy:Informace pro firmyPřidat svou firmuNaši partneři:© TrustYard s.r.o. 2009 - 2017|FacebookTento web používá k poskytování služeb, personalizaci reklam a analýze návštěvnosti soubory cookie. Používáním tohoto webu s tím souhlasíte.V pořádkuDalší informace


Velikonoční Oslava – BaruSch\nVelký pátek jsme strávili na Oslavě. V úzkém rodinném kruhu. Řeka Oslava protéká nádherným kaňonovým údolím, kterým vede údajně docela náročná turistická trasa začínající v Náměšti nad Oslavou. Zdolání takového výšlapu je pro nás hudba daleké budoucnosti, nicméně alespoň na krátké jarní pokochání jsme se vydali.\nZaparkovali jsme u chatového areálu U Lamberka nedaleko obce Březník a jednou z mnoha cest se napojili na červenou a slezli k řece. Tam jsme strávili asi hodinu a půl házením kamínků a dalších přírodnin do vody, focením a piknikováním. Bylo to zrovna místo, kde přes řeku spadl mohutný smrk, takže jsme po něm mohli přelézt na druhý břeh, což bylo velice dobrodružné. Potom jsme se vyškrábali zpět na kopec a jali se hledat kešky, v čemž jsme tentokrát byli úspěšnější než posledně a dohromady ulovili čtyři kousky. Na víc jsme ratolesti nenalákali, a tak jsme to zabalili a na zkoušku zajeli do Náměště, jestli tam nebude někde otevřený stánek se zmrzlinou. Museli jsme se spokojit jen s nanuky v místní cukrárně Dora, ale paní tam měla spoustu pěkných velikonočních laskomin, takže jsme to ustáli i bez zmrzliny.\nA poznámka k mapě: vypadá, jako kdyby to klikal náš pes, ale je exportovaná z aplikace Locus, protože jsme chodili po lesních pěšinách na mapy.cz neznámých, takže jsem tam trasu nebyla schopná naklikat.


Proč (ne)volit prezidenta | Pravý prostor\nKategorie: Doporučujeme, Politika, Presidentské volby 2018\nPolitické názory prezidentských kandidátů Zemana i Drahoše jsou iracionální.\nAni jeden z nich netuší, co jsou individuální práva člověka (na život, majetek a svobodu), a ani jeden z nich netuší, že jedinou morální funkcí státu je ochrana individuálních práv. O tom, že Zeman je výrazný a přesvědčený socialista, jistě nikdo nepochybuje. O Drahošovi toho moc nevíme, ale kdyby navrhoval zrušit všechny sociální programy, plně deregulovat všechna odvětví ekonomiky a kompletně privatizovat školství a zdravotnictví, jistě bychom si toho všimli. Nic podobného od něj neslyšíme, tudíž je velmi pravděpodobně stejným kolektivistou, jako 95% obyvatel České republiky. Takže nepochybně bude přispívat k pošlapávání svobody, stejně jako Zeman.\nPrezident má však v našem ústavním systému, jak známo, velmi omezenou roli, nejvýznamnější z jeho funkcí je reprezentace republiky vůči zahraničí. (Pomíjím jeho funkci vrchního velitele ozbrojených sil, kde nejedná samostatně, a která se stejně netýká těch nejpodstatnějších otázek, kde a jakým způsobem naše ozbrojené síly nasadit, ani jakou strukturu má naše armáda mít, a součástí jaké mezinárodní aliance má naše země být). Všechny jeho funkce týkající se jmenování osob do těch či oněch státních funkcí (vláda, soudy, armáda, ČNB apod..), jsou víceméně formální, žádný zásadní vliv na roli státu v lidském životě nemají.\nReprezentační funkce prezidenta není jen o tom, jaké názory prezident prezentuje, ale také o tom, JAK je prezentuje. Tedy jak se prezident obecně chová, jak vystupuje a jak vypadá. Svými projevy má nemalou možnost ovlivňovat veřejné mínění, jak doma tak v zahraničí. Člověka, který vypadá nemocně (i když třeba není), unaveně a stařecky, a mluví, jako kdyby měl za chvíli usnout nebo zkolabovat, málokdo respektuje, ať prezentuje jakékoli názory. A právě toto Zemana do velké míry diskvalifikuje. Nehledě na to, že neustále promlouvá ironicky, v bonmotech, a bohužel někdy i vulgárně. A to je nepřijatelné. Zeman má nepochybně některé důležité názory relativně rozumné, a to zejména na Izrael a Palestinu, migrační krizi, a také vůči EU není zdaleka tak tolerantní (či dokonce nekriticky loajální, ne-li servilní) jako jeho soupeř Drahoš. Mnoho takových světlých stránek ale Zeman nemá.\nDrahoš sice vypadá reprezentativně, ale chybí mu razance, a především myšlenková vyhraněnost. Jeho heslo „Hádkami a okopáváním kotníků se nedostaneme nikam“ ho řadí k těm všem iracionálním intelektuálům (asi tak 99% ze všech), kteří tvrdí, že „svět není černobílý“. O této hanebné a nesmyslné frázi jsem kdysi psal v knize Trh a stát, která je stále aktuální a ještě dlouho bude.\nPodle Drahoše a jemu podobných nic neplatí absolutně, je třeba vše tak nějak respektovat a tolerovat, hlavně ne příliš kritizovat, abychom se náhodou nedostali do extrému a neizolovali se od hlavního proudu evropské politiky (tj. rozuměj od proudu iracionality). Kromě Drahošova silně prounijního (tj. velmi iracionálního) postoje vůči EU a jeho environmentalistického pochopení v podstatě moc nevíme, jaké názory by ve své funkci zastával. Jeho postoj k NATO není příliš směrodatný. EU je pro Drahoše jasnou kotvou. Drahoš si neuvědomuje, že EU je iracionálním a zločinným, svobodu systematicky ničícím, spolkem, a proto kamkoli půjde EU, tam půjde Drahoš. A pro Českou republiku je postoj vůči EU zdaleka a s velkým odstupem NEJDŮLEŽITĚJŠÍ politickou otázkou.\nOba výše zmínění kandidáti jsou zlem. Poprvé v životě neumím při politické volbě rozlišit, které z nich je menší. Proto ani jednoho z nich volit nebudu.


HISTORIE: Vzpomínky na léta padesátá | Dedeník\nHISTORIE: Vzpomínky na léta padesátá\nNení to veselé čtení, ale je to kus historie. Upravila jsem pro Náš zvířetník kousek Terčiny gymnaziální seminární práce. V této části vzpomíná pamětník (pro naše účely Petřík S.) na konec sedláků na Vrbici. Jenom trošku zasvětím do problematiky – pro vstup do JZD se začalo agitovat již koncem čtyřicátých roků minulého století, leč s nevalným úspěchem.\nLidé spjatí s přírodou měli svůj mozek a dovedli si hravě spočítat, že to, co je společné, je vlastně ničí a co je ničí, o to se nikdo nestará. Časem začali soudruzi přitvrzovat a přitvrzovat a zlomem se stal rok 1958 – červen. A právě tento čas nás zajímá – jak o něm mluví Petřík S.; kurzívou jsou doplněny vzpomínky mé mamky. Tož vraťme se o půl století zpátky.\nRodina S. bydlela v „dědině“, tedy v části obce, kde žili převážně sedláci. Patřila na Vrbici mezi dva největší sedlácké rody – velikost jejich polností byla 10 hektarů. Z toho je jasné, že žádní závratní boháči ve vesnici nežili, protože, jak Petřík podotkl, tolik pozemků na Vysočině měli domkaři. Dá se říct, že sedlák na Vrbici byl ten, kdo vlastnil víc jak 5 hektarů půdy. Dále sedlák se poznal podle toho, že měl v zápřahu aspoň jednoho koně – Petřík říkal, že v „dědině“ před vynuceným vstupem do kolchozu bylo 42 koní.\nPro porovnání – mamčiny rodiče hospodařili na pěti hektarech, z toho tři byly jejich vlastní a dva měli propachtované. Těchto pět hektarů obdělávali sami a uživili dvě krávy, které byly zdrojem mléka, ale také do zápřahu. Rodiče mého taťky obdělávali pouze 2 hektary, protože jeho tatínek pracoval coby živnostník – byl tesařem. Krávy měli také dvě – byly taťkovou chloubou, protože předběhly i koňské spřežení (;o).\nV hospodářství pracovala celá rodina. Jenže Petřík byl nejmladší s velkým věkovým odstupem od sester, a ty už byly z domu, proto si najímali pomocníky – místní méně majetné spoluobčany. Ti pracovali za mzdu a stravu – v rodině S. námezdní dělníci snídali, obědvali i večeřeli. Leč v druhé polovině padesátých let už bylo těžké sehnat čeledína – rozhlas a noviny se o pracovnících v zemědělství vyjadřovaly nehezky, ba přímo hanlivě. Byly snižovány jejich schopnosti i inteligence a jedině dělník v továrně byl plnohodnotným občanem Československa. Lidé raději dojížděli za prací, než by se nechali zaměstnat u místních lidí na poli.\nPřesto ti, kdož měli alespoň tolik pole, aby sebe a rodinu uživili, nepředpokládali, že by sedlačení mohlo skončit. Ani mladý Petřík ne, i když mu zemřel otec, ledva skončil školu a maminka byla dlouhodobě nemocná.\nPoznámka – každý, kdo vlastnil kousek půdy, musel státu odvádět výsledky své práce. A jak to s těmi státními odvody bylo? Asi takto: stát chtěl po zemědělcích maso, mléko, vajíčka, obilí, okopaniny a taky seno. Avšak plnění všech dávek bylo nad lidské možnosti – když se odvedlo seno a obilí, nebylo čím krmit zvířata, a tudíž se neodvedlo mléko a vajíčka. Když se měl nakrmit dobytek, chybělo seno. Zkrátka to byl takový začarovaný kruh. A když se náhodou povedlo odvést všechno, na další rok se dávka příslušně zvýšila – prostě další nátlak státu na své ubohé občany.\nNa otázku, jak to bylo s konečným náborem do JZD v roce 1958, odpověděl Petřík: „K nám šli jako k jedněm z posledních – za prvé náš statek stojí naproti škole, kde bylo náborové středisko, takže věděli, že jim neuteču, a za druhé, byl jsem na hospodářství sám a byl jsem ještě kluk (17 let), takže se mnou žádnou práci neměli, všem bylo jasné, že podepíšu. A pak, když jsem slyšel, že se blíží autobus, zmizel jsem zadem „humnama“ a se stejně starými kluky se zašil k někomu do sklepa, abych měl klid.“\nPetřík vyprávěl, jaký nátlak byl na zemědělce vyvíjen. Autobusy a auta s propagátory JZD dorazily na Vrbici v podvečer, kdy se hospodáři vraceli z polí domů – upozorňuji, že to bylo v létě, tedy v období, kdy je práce na poli „od slunka do slunka“. Už příjezd do vesnice byl stresující, protože ve veřejném rozhlase se stále omílalo „vstupte do JZD, vstupte do JZD“. Když si nadření lidé chtěli konečně odpočinout, vecpalo se jim do domu přesvědčovací komando a začal regulérní teror. Vyhrožování celé rodině – rodičům stát vezme důchod, děcka budou vyhozena z práce a nikdo je nezaměstná, odvody se zvýší tak, že nebudou schopni odvádět a proto je možné, že půjdou sedět do arestu coby sabotéři. Kolikrát vydrželi s přesvědčováním i do tří, čtyř hodin do rána – a na druhý den tam byli zas.\nV kronice je zápis, že v tomto vypjatém období došlo i na dramatické události. Jak to bylo se střelbou na agitační komisi – zde Petříkovo svědectví:\nPetřík se, jako každý večer, sešel s kamarády, a seděli u jednoho z nich v předzahrádce. Slyšeli, že auto s agitátory odjíždí, ale ještě se nechtěli rozejít a posedávali dál. V tom k nim přišel místní příslušník VB „ten poděs z Kobylí, šak víš, Máňo“ (to bylo na mou maminku) a hned si na sešlost posvítil baterkou a začal zhurta. Co tam dělají a jestli neslyšeli střelbu. Kluci zapírali, že nic neslyšeli „ale dobře jsme slyšeli, tam od Ochozí“. Policista je začal šacovat, u jednoho nahmatal v náprsní kapse klíč od sklepa a okamžitě hmátl pro osobní zbraň – snad si myslel, že narazil na atentátníka. Na druhý den byli kluci ještě vyslýcháni ve škole a nebylo to nic příjemného – opravdu měli strach, jak to s nima dopadne.\nA co se o střelbě povídalo po vesnici? Jedni říkali, že byl zasažen okresní prokurátor, který v autě jel, jiní, že nebyl nikdo zraněn. Ale všichni se shodli, že to bylo všechno nastrčené. Následně byli zatčeni a odsouzeni největší odpůrci JZD, protože se u nich našli zbraně. Jenže ty viděli „atentátníci“ poprvé v životě (byly nalezeny zastrkané ve dřevech na zadních dvorech, kam se dalo lehce dostat přes humna a chatrné plotky). Po tomto „úspěšném zásahu proti protisocialistickým živlům“ šla už kolektivizace ráz na ráz. Lidé byli zastrašeni a veškerá odvaha k odporu se vytratila.\nHoror i v naší rodině – stařeček (mamčin tatínek) byli velkým kamarádem jednoho z těch, jež byli obviněni z přechovávání zbraní, a stařenka byly přesvědčená, že si ho taky odvedou. Co strachu zažili! Ale stařeček měli štěstí, protože náhodou jeho bratranec byl tajemníkem na národním výboru – však mu to i potvrdil „Francku, kdybys nebyl můj bratranec, tak sedíš až zčernáš!“\nJak to vypadalo ve vesnici po upsání se do JZD – co lidi dělali? Na to Petřík odpověděl, že to byl takový divný čas, kdy se jenom čekalo – protože ke kolektivizaci došlo přede žňa, sklidilo se, co bylo zaseto a zasázeno a pole se už neobdělávala. JZD mělo na nich začít hospodařit až od ledna 1959 a lidem už nepatřila – ten rok se ozimy nesely. Mnozí Vrbečáci si našli dočasnou práci v některém podniku – Petřík šel pracovat do cukrovaru do Hodonína. Když ale potřeboval na národním výboru potvrzení na slevovou průkazku na autobus, nikdo neměl odvahu mu ho dát. „To víš, měl rodinu a měl strach, proto se na něj nezlobím,“ řekl o bývalém tajemníkovi MNV – je to dobrý člověk, tento Petřík.\nTakže rok 1958 byl Waterloo soukromých zemědělců i na Vrbici. Z celé vesnice zůstal jediný, který se nepoddal – shodou okolností to byl strýčkův tchán – hospodařil na 3 hektarech a choval dvě krávy. Samozřejmě, že jeho život nebyl procházkou růžovým sadem a mocipáni mu dávali zabrat – nejenom zvyšováním dávek, ale třebas taky tím, že mu z ničehož nic vyměnili pole – lepší za horší, bližší za vzdálenější. Přesto se nevzdal a jeho soukromničení skončilo až jeho smrtí.\nKdyž se podívám zpátky, je mi smutno. V tom horkém létě roku 1958 byl zadupán duch malé vesničky na výspě Hanáckého Slovácka. Nikdy se z té rány nevzpamatovala. Je mi to líto.\nAktualizováno: 7.4.2010 — 17:25\n(OT) Poslusne hlasim, ze jsme to na Kachekranu odtancovali, sklidili aplaus a tak vubec. Diky za palecky :-))\nJinak masky na maskarnim bale skvele (party) a tak vubec. Az budou fotky, tak dodam. (e)\nKoukam, ze se ve dve v noci pekne opakuju. A tak vubec. Dobrou noc (yawn)\nDěkuju všem za ohlasy k článečku a děkuju za vzpomínky. Nejsou hezké, nejsou veselé, ale jsou velice důležité. Jsem přesvědčená, že budoucnost je postavena na minulosti.\nA čest všem těm stařenkám a stařečkům, kteří se po každé ráně zvedli a probíjeli se dál životem – jste moji hrdinové (h)\nTeď jsem dočetl – hledím, před očima letí události z mé rodiny, z rodiny mé drahé ženy… úplně rozdělaný. Vybavujou se mi chlubivé vzpomínky starých skalních zuřivých primitivních straníků z padesátých… a to ještě nebylo vůůbec nic proti „zakládání“ kolchozů a sovchozů na tom zbožňovaném východě generaci předtím. Celé vsi šly do transportů na Sibiř, do Střední Asie… a naši komouši hystericky opěvali bájný Stalinův rajský stát.\nYgo a Terezko, opožděně děkuju za pěkný (i když obsahově smutný) článek.\nJo a ten Borovička si to přece zasloužil, však byl z Kobylí. 😉\nMůj dědeček byl z Brumovic, to je na opačné straně Kobylí od Vás.\nHihi, to je ale náhoda. Dostávali jsme včera u příležitosti výročí firmy dárkové koše, které mj. obsahovaly lahev vína s památeční firemní vinětou – to víno bylo z Kobylí. De facto je to nepřátelské víno, neboť kdo je nepřítel naší YGY (inlove) . je i nepřítelem mým! (punch) 😉\n(americký součet, to je dobrý)\nJůůů – aido, to je teda náhoda.\nTotiž, do školy „do měšťanky“ (t.j. na druhý stupeň) jsme chodili do Kobylí – áčko byli vždycky kobyláci (nejhezčí, nejchytřejší a nejšikovnější), béčko vrbečáci (největší dacaní) a céčko brumovčáci (nejméně nadaní) – v závorkách je hodnocení učitelů. V devítce jsme byly sloučeni – kobyláci zvlášť a vrbečáci s brumovčákama dohromady – tak si vzpomínám na pár jmen Bula, Závršan, Bláhová – jó to je už roků.\nNo, my jsme po dědečkovi jedni z Bulů. 😉 Ale tam jich je tolik, že jedna z dědečkových sester, tuším, že tetička Veruna (Veronika) se i vdaná jmenovala Bulová, a její manžel nebyl z přízně.\nByla jsem hodná, 2+3\nNakonec se zjistí, že jsme vlastně všici z jednéj dědiny! Bula… a já žádného neznám. Jak to. A tam je jich neúrekom!\nJé a moje maminka v Brumovicích učila – a krásně vzpomínala na všechny své žáčky – Bula byl taky jeden z nich. 🙂\nMyslím, že to byl právě on, co jí vzdorně odpovídal, když vyhrožovala, že všecko, co provádí ve škole, půjde k nim požalovat:“ A nepůjdete, my máme zlého psa a on vás kúsne.“ „Ale půjdu, já mu nic nebudu dělat on mě nekousne“ „Ále, naša sviňa mu taky nic nedělá a kúše ji do boka, tož co by ne vás“\nDědeček byl ročník 1905, byl jeden z nejmladších (z asi 8) sourozenců, tohle musel být někdo z dalších generací, možná ani ne příbuzný.\nJeště jsem si vzpomněla, že snad i tetička Fanuša (další ze starších dědečkových sester) se po svatbě jmenovala stejně.\nMísto brýlí mělo být osm, nevím, proč se ten smajlík udělal.\nBabicka se take pred svatbou jmenovala stejne jak po ni. A taky pry nebyli pribuzni. Ale mozna nebyli. Jen meli oba jmeno po tom potoku co tamtudy tece …\nA moje babička pocházela z Boleradic, dodnes tam máme chalupu, je tam krásné, samé vinohrady kolem dokola….\nMilá YGO (inlove) , na Tvé články se vždycky moc a moc těším. Ale z toho dnešního je mi hodně smutno – největší hřích komunistů je morální devastace lidí, z té se nevzpamatujeme jen tak, je to cítit všude.\nTerka je úžasná (y) (clap) , že o tom píše ve škole – o takových věcech se stále hodně mlčí, jako by to snad ani nebylo.\nVýborný článek, pravdivý a bolestný. ;( (h)\nTak, a jdu na komentáře.\nProsím o jedno malé jarní přidržení palečků: Uteklo to jako voda a koňskému skřítkovi Sherylce (h) se má každou chvíli narodit hříbátko! Dneska jsme za ní s Péťou byly, bříško už málem tahá po zemi, špatně se jí stojí a je nervózní, ale vítala nás a Péťu hned drbala a oždibovala. Odhaduji, že se hříbátko narodí tak do tří dnů…\nSherylčina kolegyně – ještě o kousek menší – už je tři dny maminkou. Má úplně černého hřebečka, který vypadá jako plyšová hračka – úplně celý kůň váží šest kilo 🙂\nMoc držím (y) (h) .\nJežkovovoko, šestikilovej kůň (blush) :O (inlove) ! Nemohli byste ho vyfotit?\nUrčitě tam s foťákem vyrazíme!\nJá jsem dneska byla za Herodese. Byli jsme s koňmi na louce a dorazily tam tři holčičky s poníky – Sherylčina panička jim občas pidikoně půjčuje na procházku. Holčičky jsou takové čerstvě pubertální s neutišitelnou potřebou škodit, takže se postavily těsně k překážkám, na kterých trénovala Péťa s Mufem. Napřed jsem je vyhodila slušně. Protáhly obličeje a popošly o pět metrů, což mi stačilo. Ovšem pak jsem zčala pracovat s Ráchel a ty kačeny neměly lepší nápad, než pustit hřebečka navolno. Sice je malej, ale ví, co chce, takže nastalo rodeo. Nějak jsem to zpacifikovala a holčičky šíleně seřvala :@ . No a teď se objevila maminka jedné z nich, že prý si slečna stěžovala. Byla jsem slušná, jen jsem jí upozornila, že pitomostí jejího dítěte mohlo dojít k velkému průšvihu… no asi nepochopila :^)\nblbost se taky dědí (fubar) Hlavně že jste to zvládly (h)\nKdyž ono je to těžké. Ty děti by strašně chtěly jezdit a nechápou (ani jejich rodiče), že je prostě nemůžu posadit na Mufa, který má s cizími lidmi problém a už vůbec ne na Ráchel, kterou zvolna začínáme obsedat, protože s ní už nebylo k vydržení. A těžko jim vysvětluji, jak to, že Péťa na oba koně může a zvládá je. Věřím, že Muf bude časem skvělý učitel právě pro tyhle děti, jen se mu musí dát čas.\nJasně, budu držet palce (y) , aby se hračkovitý koníček (h) narodil v pořádku.\nA taky prosím o fotku! (inlove)\nJežkovo voko, vždyť 6 kg má náš maličký Mourynek. A on je i takový minikůň? (h) To musí být hříbátkový sluníčko. A na skřítka Sherlynku moc, moc myslím, ať je všechno úplně v pořádku. (sun) 🙂\nNáhodou ten pan hračka je velice sebevědomej hřebec 😀 . Lítá jak potrhlo, staví se na zadní a občas z toho všeho upadne a usne (h) Prostě k sežrání, je menší než Argus a přitom se to chová jako kůň 🙂\n(h) (y) (inlove)\nTen musí být krásný!! Už se těším na foto a samozřejmě držím (y)\nLucko! Samozřejmě Sherylce přidržím palce, ale ty prosím foť a piš! šestikilovej kůň 😀 Na to už skoro představivost nestačí (chuckle) Jinak máš pravdu – s těmi děvčaty. Ony to časem pochopí, pokud se budou o koně zajímat dál, nebo to nepochopí nikdy a brzy od koní odejdou. ježdění je krásné, ale potenciálně dost nebezpečné a kašlat na pravidla se zatraceně nevyplácí. Třeba to dojde i té matce… (no co, třeba i myslí a když ji přejde vztek… ale já vím, moc pravděpodobné to není 🙁 )\nInformace pro obdivovatele a výrobce patchworku:\nV hotelu Step v Praze je ve dnech 9 . – 11. 4. 2010 mezinárodní patchworková výstava. Stojí opravdu za zhlédnutí.\nVyžaduje hóódně hodin volného času, doporučuje se foťáček (který jsem neměla, škoda) a dost peněz, výstava je prodejní. Lákadel je velmi.\nJá vím, fňuk, ale pro mě kapku z ruky… ;(\nAhojky, škoda, že teď nejedu do PHY, ráda bych viděla. Jestlipak jsi dostala můj meilík, šel minulý týden. (wave)\nJooo, výstava je, a když budete dobře koukat, najdete tam i krásná dílka od Dalmi. (clap) (y)\nOj, Dalmi vystavuje? HMMM, to abych se vypravila. STEP, to je ta zelená příšera nad Libeňským nádražím?\nTa Dalmi! Že by taky něco řekla, to ne… Nebudete tam někdo fotit? Pokud se to tedy bude smět? 🙂 To pro nás, co se tam určitě nedostaneme…\nNelinko, jak se vlastně máš? Moc se teď neobjevuješ, tak doufám že proto, že objevuješ a fotíš krásy jara 🙂 (sun)\n.(*) Ženatí muži jdou na ryby. Po hodině je slyšet následující hovor: První muž říká: „Vy si nedovedte představit, co já měl za potíže, abych mohl jít na ryby!. Musel jsem manželce slíbit, že příští týden natřu celý barák.“ Druhý se připojí: „No a co… já musel slíbit, že udělám bazén – a ještě se skleněnou střechou, aby na dámu nepršelo, když si plave.“ Třetí rybář podezřele mlčí, a tak se ho zeptají: „No a co ty? … Neřekl jsi ani slovo o nějakých slibech na tento víkend! Chceš snad říct, že jsi nemusel nic slíbit?!“ Rybář chvíli mlčí a pak odpoví: „Já jsem nařídil budík na půl šestou a když dozvonil, tak jsem manželce šeptnul do ucha: „Na ryby, nebo sex? No a ona jen zasyčela: Vem si teplý prádlo!!!“ .(*)\n~o) Hezký večer všem a pozor na rybáře. ~o)\n(headbang) Anonymní JoVo, neumí se ani podepsat. (headbang)\nAle má moc pěkný fóry (rofl) (rofl)\nHihi, Jovísku (inlove) , vtip je skvělý! (rofl) (rofl) (rofl)\nA ani se nemusíš opravovat, tady každý ví, že Rozverníčkový Anoným je jen Jováskův pseudoným. 😉 (chuckle) (rofl)\n😡 (inlove) (wave) Děkuji. 😡 (inlove) (wave)\n😀 (rofl) 😀 No, tak ten je dobrej. 😀\nJovásku, tak tenhle se povedl náramně (rofl) Děkuju a mávám do Plzně (sun)\nAch milí Zviretnici,spominate pred 5 tyzdnami som pisala,ze idem do Prahy,ze zenime mojho krstneho syna a po navrate som Vam opisovala tuto „novu“Prahu.No a dnes placem od obeda.Tento nas Tomik mal zisteny nador semeniku,je po operacii,cakame na vysledok histologie.Prosim drzte mu palce,prosim.\nMilá Verenko, držím, co to dá (y)\nDržím a ani netušíš, jak chápu….\nAch jo, budu myslet i na něj. (h)\nNo nazdar, držím všechny palce, co mám… (y)\nDržím, držím fest, dokud bude třeba.\nVerenko (y) (y) (y) (y) (y) ,držíme celá smečka (h) .\nTo vis, Verenko, ze drzim palce. (h)\nChudák kluk, chudáci vy! Moc držím, ať se to vyvrbí dobře (h) (y) (h) (y)\nNa pozitivni stranu, Verenko. Meho bratra nejlepsi kamarad dostal tuhle rakovinu, kdyz mu bylo asi 22 let. V te dobe onkologie nebyla zdaleka tak pokrocila jak je dnes. A presto, klukovi je dnes 55 let, je zdravy a odporna choroba se od jeho 22 let jeste zpatky neozvala.\nVerenko! (inlove) Teď teprve jsem četla – držím palce (y) (h) (y) a moc na Tebe myslím, na toho chlapce myslím! (h)\nAch jo, držíme, držíme (y) (y) (y) (h)\nVerenko – je mi to moc líto, držím palce a myslím na tvého kmotřence, ať se s nemocí popere ze všech sil a zvítězí nad ní, prevítem (h) (y) (h) (y)\nAch Bože. Proč. Posílám střelnou modlitbičku!! (rose1)\nVevrenko! Moc doufám, že se na to přišlo včas a mládenec bude v pořádku. Samozřejmě držím (y) (h)\nMoc a moc držím všechny palce.\n(y) (y) (h) (h) (h) (y) (y) (y)\n(h) (h) (h)\nTam hodně záleží na typu tumoru, kdyby se zvažovala konzultace hist. nálezu, tak (jak plzeňáky moc v lásce nemam) tohle umí nejlíp v Plzni.\nMilá Ygo, už jsem chválila v mailu, ale musím i tu. Díky! Díky za práci, kterou jste si s Terkou daly. Je príma, že jste se vydaly společně ke kořenům.\nJsem moc ráda za vzpomínkové komentáře ostatních. Na osobních příbězích si člověk uvědomí spoustu souvislostí snáz než v suchých příručkách a učebnicích – pokud se vůbec vyskytují… Hmm, ale dav je asi nepoučitelný 🙁 .\nHrůzu let padesátých si musím dávkovat po kapkách. Stačí sledovat nějaký díl z procesu s Miladou Horákovou nebo příběh promlčených zločinů, kdy se lidi ještě teď – po šedesáti letech bojí mluvit a je mi moc těžko na duši. Koneckonců Jáchymov za humny, rozvaliny zaniklých obce kolkolem…\nPříběhů znám povícero, ale vydodám sem ten, který mne zaujal nejvíc. A to proto, že pana Miloslava znám právě dvacet let, že jsem na jeho s potížemi znova budované farmě několikrát byla (hned při první návštěvě jsem našla mezi zaměstnanci bývalou kolegyni mé, tehdy již zesnulé, mamky – no je to všechno coby vod Kočetie kamínkem dohodil), že jsem mu třeba zajišťovala půjčku bílých plášťů na obléknutí hostů, to když si jeho farmu jel prohlédnout tehdejší ministerský předseda Klaus.\nA taky jsme s panem Miloslavem stokrát poseděli u kafe, když se zastavil u mne v kanclíku, a padesátkrát jsem ten příběh slyšela a on měl popadesáté, když jej líčil, v očích slzy. A já taky. Nebo aspoň vlhko. A já taky. 😉\nA taky mne pan Miloslav fascinoval svým přístupem k přetahování s pozemkovým fondem a všemi institucemi určenými k dojasnění nápravy. Bral to né snad přímo s humorem – ale sportovně. „Neprorazím tudyma, tak to zkusím tamtudy.“ „A nebuďte zavilej – přeci logicky vidíte, že zrovna todle póle přilejhá k našim, tak mi dejte todle (a vybalil mapu přes celej stůl). Hektar slevím /šklebil se/.“\nJednou ho zkusil někdo vydírat kvůli jakýmsi záhadně propleteným kontaktům na Slovensko. Jelikož pan Miloslav v životě nevzal ani cizí skývu chleba, tak prostě tomu chlápkovi rozbil zobák. Přišel to hlásit s úsměvem – že kdyby někdo něco (poudal), ať vo tom víme.\nTOTO je krev, ba spíše žíla, této země. Tento příběh má krásný konec. Skoro všechen majetek se zdařilo vrátit nebo splatit – tedy jeho hodnoty, né koník Vraník a né kráva Bělka, ti byli nesmazatelně pryč, že jo.\nVše vysoudili a vydupali zpátky – právem.\nAle hlavně po desetiletí rostoucí pocit křivdy se v tomto případě podařilo smazat. A pan Miloslav ukázal, PROČ to křivda byla. Protože dodnes vstává v pět a uléhá za tmy a těsně po probuzení a těsně před usnutím – pečuje o zvířata.\nVšechny klobouky dolů a ten odkaz je tady:\nNikdo nereaguje? Hm…\nAle jo, vpodvečer jsem to četla, samé smutné příběhy, fakt smutné, ale snad s dobrým koncem.\nJen mi prosímtě prozraď, možná se pletu, ale jseš powerplay nebo raptor? Možná si Tě s někým pletu…\nUž nejsem, už není proč; oč se přít. Už není s kým se přít.\nAle bylas, jo? Tak už jsem doma, díky. Pořád jsem si nebyla jistá.\nJo a dobrou, nějak jsem zapomněla na čas. Kluk je odjetý, holka na Favále, MLP spí, a já si pouštěla prehistorické klipy z Life Aid 85.\nNo – tak sis namlsala zvědavost. Další důvod, proč zmizet i odtud.\nLouk- jarní loučko- děkuji, Yga už o mně něco ví, objednávala jsem si kalendář. Víš, dělám tady kuk ze za buku. Jen aby to nebyl zachvíli duševní stryptýz. Musím se trochu krotit.\nKrocení se nepovoluje 😉 (shake) . Milá Marsko, není důvod se držet stranou (h) . Každému sedí jiné téma, rozpovídá se víc či míň a jak sama vidíš, může to být pro ostatní hodně zajímavé a poučné (happy) .\nA jestlipak Dede naváže na chatníky?\nTady přece už bylo striptýzů… Takže, jak říkal dr. Šlitr: Štriptejz, slečno, štriptéjz – ! A č a t n ý – JASNĚ, SAMO, SE VR!\ntaky jedno OT: neznáte někdo nějaké stránky, kde jsou příklady z matematiky pro prvňáky. Mně už to nebaví vymýšlet (do 15)\nHihihi, nebo mu dám počítat antispam na Zvířetníku (chuckle)\n8+9 = to je za trest?\ndíky, evidentně máš zkušenosti. Dovedlo mě to i k počítačovejm hrám zaměřenejm na matematiku (y)\nJj, google umí všchno 😀\nJé, ahoj, Štětí, promiň ten zmatek kolem telefonátu, ale z jedný strany ordinace kňučel a drápal dvéře pes panídr., že si chce vočuchat Bětuli, zvenku kníkala mladinká kolie na první přeočkování, pod kolenama pípala z přepravky Bětulka, že už toho všeho teda má plný brejle, panídr. je řečná a Slovenka, takže občas si něco eště překládá, odněkad do toho eště hrálo rádio, no binec jak v cirkuse. Já navíc vyplňovala dotazník pro ProPlan, páč jsem za něj dostala granulky pro Bětulku zadára, hlava už docela mimoň, a eště jsem se napoprvý dovolala jinam.\nDám vědět v úterý (již na správné číslo). 🙂\nBětulka byla úplně úžasná – z těch nervů se na vyšetřovacím stole rozvrněla, takže se nedalo chvíli poslechnout srdíčko, ale je zdráva, jen trochu kamene na zoubkách, no třeba za rok za dva ho prej odlejzrujeme. A co jsme přišly domů, je bez sebe nadšením, že je zpátky ve svým, napucla se, ochutnala nové granule, a dokonce se s Babetou právě minuly ve dveřích a obě měly u toho ocásky do otazníku!! Vyčesala jsem ji (jak se lekne, tak z ní chlupy PRŠÍ) a teď posedává mně pod nohama a vyzařuje blaženost – a pak že stres neléčí… 😉\nNo, mě to zaskočilo spíš proto, že jsem ti velmi reálně odepisovala, ať to tak moc nelámeš přes koleno, že to není nutný. Já fakty myslela, že jo, ale evidentně se mi to jen zdálo. No, to je má poslední úchylka, ztrácím krok s realitou (chuckle)\nMoc ti děkuji a Bětíka hladím. Jestli je taky tak krásně černě lesklá jako náš Oříšek (jak to ten chlap dělá?), tak gratuluju!\nPokud jsi mi odepsala, ať ten Ronaxan nesháním – tak to mi teda do mejlu nepřišlo. Já ho sháním skoro měsíc, tak nevim. 🙁 Zas jsme v pasti, že? Paní doktorka zřejmě již objednala, slíbila, že objedná hned po ordinaci. Achjo.\nZkusím to zrušit. Dám vědět.\nZrušila jsem objednávku, paní doktorka ještě byla vzhůru a vzala to s humorem.\nTak nějak sis to přála, Štětí?\nZcela OT –\nnechcete se podívat na bandu mrňavých rotvajlerů? Bude jim 14 dní, patří mému kolegovi z práce a jsou úžasní. http://www.niky.wbs.cz/ .\nPáni, to je najednou štěněcí nádhery…Rotvíci taky patří mezi ty rasy, které se mi líbí, ale které nikdy nebudu mít… Až na štěně bude čas, nebude síla, a přece jen – řeznický pes je řeznický pes a co by udělal jeho tempermanet s vetchým starcem, raději nedomýšlet. Nic ve zlém, psíci rotvíci, být řeznickým psem je důstojné povolání (dog)\np.s.: rtw s nekupírovaným ocasem jsem ještě na vlastní oči neviděla :O\nAle to jsou krásní puclíčci, člověk se diví, že z takových mrňousů vyroste nakonec velikánský pes 🙂\nTeda jo, ty jsou krasny.\nYgo, budeš mě mít trochu ráda když bydlím v obci Kobyly na Liberecku? Viď, že se nebudeme prát až se možná někdy potkáme.\nChichi, i kdyby Yga zaváhala s odpovědí (což jiště neudělá, jelikož je vlídná tolerantní bytost (inlove) ), přivítá tě do klubu slušně zastoupená severní otužilá sekce, která s koníky v žádné podobě určitě nemá potíže 😉 (h) .\nÉ, západní výspa působí jaksi prořídleji…\nkoho to myslíš otužilou severní sekcí, co jí kobyly nevadí ?? (rofl)\nMarsko – neboj, většinou jsme dost normální lidičky… jen se tak někdy nechováme (chuckle) Náhodou bydlíš v krásném koutě – kolem Mohelky to taky máme trošku prochozené… (no, přemýšlím, kde to v okolí nemáme prochozené…)\nDneska tady bylo krásně (jen dopoledne slabě sprchlo, odpoledne už (sun) slůnilo. A protože můj palec rozhodně nevyhledává rotační golfový švih, tak jsme s Betkou opustily golfujícího páníka a vyrazily nad hřiště do Lužek… Procházka skvělá, cestu dobře známe – ale co jsme netušily, že tam dřevaři vytvoří holoseč… a místo pohodlné lesní cesty tam bylo po Betí hrudník bahna (tmi) (fakt měla co dělat, aby to dokázala projít, já šla místy po složených kládách…) – a obejít to nebylo možné. Boty i Betku jsem umyla v potoce, usušily jsme se na louce, pohladily koníky, počkaly na páníka … skvělý začátek víkendu.\ntypickej relax pro naraženej palec… (chuckle)\nAle jistě – já zas takové předsudky nemám (shake) – ostatně předpokládám, že to jsou TY Kobyly, kdežto vesnice, kde žijí nemožní lidi (chuckle) , se jmenuje TO Kobylí.\na já znám zase Kobylé! v západních Čechách. Onehdy jsem se tam zamilovala. Kdepak je mu konec? (chuckle)\nNemusíte – jedna je z Kobyl, druhá z Kobylího/Kobylého, tož co…\nTak toto je opravdu zajímavé povídání. Terce i tobě Ygo vřelé díky. Já nejsem ze selského rodu, a tak s tímto nemám zkušenosti. Zato v rodině mé švagrové si užili. Tam byli za obecní kulaky hned z obou stran její rodiny. Jednu rodinu nechali bydlet doma, jen využili jejich hospodářská stavení. Druhá byla vystěhovaná a jejich statek zbořen ještě před rokem 1989. Pak tam byly nějaké náhradní restituce. Od nás, kde máme domeček, pochází zase jiný příběh. Byl statek, na něm hospodařila rodina se čtyřmi syny. Pak rodiče zemřeli, přišlo verbování do družstva. Oni se nedali (byli kousek stranou od obce, tak to nakonec nějak prošlo), ale až do úmrtí posledního z mužů, z nichž se nikdo neoženil, v domě nebyla zavedena elektřina. Důvodem bylo, že by museli vstoupit do družstva. Podařilo se jim a nikdy tam nevstoupili, přesto na jejich pozemcích nakonec družstvo běžně hospodařilo. Ale pozemky vždycky byly jejich a nikoli družstevní, což se mnohem později příbuzným docela hodilo. Při vší smůle měl poslední muž v té nejposlednější chvíli celkem kliku. Tento skromný člověk dostal mrtvičku v hospodě u piva a už se neprobral. Sice ho prý ještě vezli sanitkou do nemocnice, ale jak řekla jedna naše známá, kdyby se čirou náhodou probral, z těch světel a techniky by to s ním švihlo ještě jednou. Ale toho byl ušetřen. Mimochodem, statek mužů je u Lužnice, ale na takovém místě, kde v roce velké povodně 2002 voda sice olizovala prahy, byla na dvoře, ale dovnitř nevstoupila. Tak šikovně to kdysi dokázali postavit.\nTo jsou romány v kostce. Kondenzované. Otevřeš – a potrava na dlouho.\nNad bránama zakládaných JZD mělo být: Lasciat´ogni speranza, voi ch´entrate – zanechte vší naděje, kdož vstupujete.\nYGO: Dik velmi moc za tento clanek. I kdyz slovo „potesit“ se v tomto kontekstu jevi nevhodne, nicmene mne potesilo, ze o tom psala tvoje dcera. Nekdy mi prijde, ze kdyz ty deti nevi, co bylo pred nema, tak jak si muzou vytvaret objektivni usudky o soucasnosti a budoucnosti?\nPripomnelo mi to konverzace s nejmladsim synovcem, kdyz jsem byla vloni za mamou v Olomouci po tom, co vypadla z tramvaje. Kdyz jsem nebyla ve spitale, tak jsem varila (kuchyne je muj lek na dusi). Synovecek 17tilety mel jeste prazdniny a tak jsme se poznavali. Pri vareni prisla casto rec na rodinou historii, protoze muj bratr zas tak moc o tom nemluvi. A tak jsem povidala jak napr. dedecek mecovy musel prodavat starozitnosti, aby splnil nuceny zemedelsky odvod ze statku, ktery zdedil. Ani to nechtel, ale nejak to nemohl pravne odmitnout. Bydleli nekde uplne jinde, ale museli odevzdavat. Dohodli se na poctu vajicek. Dedecek prodal nejaky stary tisk za nic, na cernem trhu (byl tehdy jeste listkovy system) nakoupil vajicka, dojel vlakem na MNV, predal osatku vajec a za 14 dnu zas a zas… Az potom pokorne prosil stat, at si ty pozemky vezme, protoze uz nema za co ty vajicka kupovat. A hodny stat si to teda laskave vzal. A synovecek tohle posloucha a rika mi: a proc se teda neohradil, kdyz to bylo nespravedlivy. A po chvili dalsi reci a dalsich rodinnych pribehu si postesknul, proc ze je to neuci ve skole…\nAle kus, to su zas ja.\nMyslím, že od tebe synovec dostal tu správnou a potřebnou školu života. Oni se to asi opravdu nemají od koho naučit. Co jsem slyšela, učitelé dějepis probírají tak maximálně do konce 2.SV. a málokdo jde dál ať už z nedostatku času nebo že se prostě na tento výklad necítí. Vždyť většina z nich se ve škole učila zhruba to co já a nechci jim sahat do svědomí, ale kdo z nich si poctivě dobu od roku 1945 poctivě prostudoval po roce 1989?\nJá to měla ve škole celkem jednoduché, za mě ta zajímavá část historie končila právě 2.SV, kde jsem si pak ještě dodatečně po roce 1989 musela značně doplnit obzory (prakticky celé válečné úsilí USA na všech frontách, na mořích, válka v západní i Jižní Evropě, Japonská okupace v Asii apod.). Po válce to byl nástup komunismu, kdy se několika slovy prošlo mezidobí 1945 – 1948 a tím pro mě všechno zajímavé končilo, protože pak už byly akorát sjezdy KSČ a tam nic zajímavého natož pozoruhodného pro mě nebylo. Zato dnes vidím, o jak složité a komplexní období šlo – také jsem musela výrazně doplnit obzory. Třeba namátkou vzpomínám na výklad učitelky na základce – cca 3. třída, že po válce byli odsunuti Němci, to jsme celkem chápali (bylo nám řečeno, že to byli nepřátelé). To mi moc neštymovalo s mou prababičkou, která nebyla odsunuta pouze zázrakem, ale jinak jsem to zase příliš neprožívala. Pak že německé statky byly poskytnuty Čechům (to jsme také chápali, hůře se mi to chápe dnes) a pak, že po založení družstev tito noví vlastníci radostně odevzdali tyto majetky do družstev. Což jsem nechápala vůbec – když to jednou dostali, proč to tak rádi zase vracejí. Také mě městskému dítěti s městským původem nějak nebylo jasné, proč ti rolníci tak radostně vstupovali do družstev, třeba jsem nechápala, proč bylo nutno vydat zvířectvo a pole a vůbec další majetek. Takže mi bylo učitelkou vysvětleno, že to byli všechno chudí malorolníci (kupodivu o kulacích ani slovo) a že se jim ohromně ulevilo, když se o všechno začali starat společně. Já tenkrát jiné informace neměla, ale už jsem se ve svých možná 8-9 letech neptala. Jen mi to bylo všechno nějak divné. Což mi bylo mnoho věcí divných vícekrát, ale nějak jsem chápala, že některé věci je lepší nechat být.\nTed uz by to ucit meli … ale chapu nasi pani profesorku, ze … ve skolnim roce 92/93 … radsi „nestihla“ nic po druhe svetove. Jen se obavam, ze od spousty ucitelu by se deticky dozvedely takove veci …\nJó, co říkali ve škole… nám třeba ve 2. třídě říkali, že největší sláva bylo založení KSČ a všichni na to vzpomínají a mně bylo divný, že z mých prarodičů na to nikdo radostně nevzpomínal a ještě dost divně koukali, když jsem to na nich vyzvídala… ale už jsem se pak neptala. Vůbec mám pocit, že na prvním stupni nás deformovali nejvíc, později už bylo těžké něco vykládat černobíle.\nStejně je to úžasná věc, ta nonverbální komunikace. Myslím, že málokomu rodiče konkrétně při nástupu do školy řekli (= mohli říct), jak se věci mají. A stejně jsme to většinou „tak nějak“ věděli.\nVystiženo, Zani! Tak. Potvrzuju.\nCo nam rikali ve druhe tride si fakt nepamatuji. Vim, ze se kreslila ABPOPA (cti jak vidis) a tak, ale to je asi tak vsechno. V tech osmdesatych uz byla i propaganda v silnem rozkladu.\nYgo, tobě a dcérence moc děkuju. I naše rodinné dějiny se psaly v tomto duchu.\nYGA a Terka jsou setsakra šikovné holčiny! (y) (h)\nTohle je článek do čítanek. A teď, když jsou volby za rohem, by se měl pěkně všem těm krasoduchům otřískat o čumák. Co jste, panáčci, udělali pro nápravu těchhle škod? Komu z těch okradených, pozavíraných jste se omluvili? Ne jen tak na půl huby přes noviny, ale přímo, do očí? A komu z těch, kdo se nepoučili a dál obdělávají ta svá pole, komu jste zajistili rovné a slušné podmínky? Proč dotované brambory z Francie – buď dotovat všechny stejně – však na tom ti pracovitější vydělají nebo konec s dotacemi a narovnat ceny. Asi bychom se všichni potom divili, kolik že stojí kilo mouky nebo kuře k nedělnímu obědu. Ale bylo by to alespoň fér. O kolik by asi klesly daně?\nA zase jsem jinde, než jsem chtěl. Díky za článeček i za příspěvky, kolik je tady na Zvířetníku lidí, kterým ta hnusná doba ukřivdila! A přitom se to tak pěkně zametá pod koberec.\nMilý jiný Honza, tvoje slová svätá pravda!!\nAle to víš že nejsi jinde. Je mezi tím úzká příčinná souvislost!\nAch ano, známe to. Můj dědeček mečový byl mlynář, měl pár luk, kousek lesa a pole. Ovšem hluboko v Krkonoších, všechny pozemky byly na takových srázech, že se po nich dalo chodit jen cik cak a žádná technika se tam nedostala. Na jaře jim to zpravidla při tání spláchlo půdu z pole dolů, tak aby ji zase nosili na své místo 🙁 Leč byli samozřejmě rozkulačeni a od té doby na ty pozemky nikdo nesáhnul – bodejť jo, když to chtělo ruční dřinu! Louky taťka udržoval jak se dalo a většinu z nich udržel, les prakticky sežral kůrovec, takže v posledních letech je zase dřina s tím ho nějak oživit. Pole se stalo lesem. Jo a pikantní je, že i babička byla prý kulak, to proto, že to měla strašně daleko, aby mohla chodit denně do fabriky, tak po doma dělala složité skleněné vánoční ozdůbky – za 25 halířů za jednu… Když ještě neše chalupa byla mlýnem a hospodou, byly kolem i nějaké domy, chodili tam lidé ze sousedních vesnic. Dnes je kraj prakticky pustý – což o to, já to mám ráda, ale kolik toho bylo zničeno, co se už nevrátí.\nDíky milá Ygo za tvoje psaní a Terčinu práci – je strašně třeba připomínat, co bylo a co se klidně může stát znovu – pokud nebudeme pozorní.\nJsem tu tak nějak postavená mimo. Moc by mě tyhle časy,tahle vyprávění zajímaly. Z mojí babičky abych to ale páčila, ona vždy odbčí, z odbočky zase odbočí, pak ještě tohle a támhleto a já se přistihnu, že zase řešíme realitu. Ona byla Pražák, ale vzali jim toho taky moc a jen málo teď vrátili, takže chci tu napsat,že Pokud máte někdo takové vzpomínky, že bych si je hrozně ráda přečetla. Moc mě to zajímá, jak to bylo.\nUž jen proto, abych měla domácí protiargument, že ONI už by dneska byli jiní!\nStetinko, to je vyzva. Spatne se o tom pise, protoze clovek vypada, ze se kasa – co bylo a pak nebylo. Ale ono to ani neni tolik o pozemskych statcich, ale o sikane, ktere byli lidi, co umeli a pracovali a neco malo sveho meli, vystaveni. Ze i maly zivnostnik byl povazovan za vyderace, i kdyz zjevne „vydiral“ jen sebe a rodinu. A, Stetinko, ONI budou furt stejni. Uz zas stavi na zavisti.\nHani, mně to povídat nemusíš. Ale jsem obklopená rodinou, která cokoli,kdekoli se něco po…nebo nezvládne. Hned za to může kapitalismus a že „za komunistů jsme se teda měl líp!“. Já to vždy jen trpně odmlčím a když jsem se jednou odhodlala pronést, zda si umí představit, že už nebudou mít ty pole, co dostali v restituci, že mu vemou barák, že na dovolenou jen po Čechách,…Ale oni už by takový teď nebyli! To by si nedovolili!\nAle mě to fakty moc zajímá, tyhle věci doslova hltám. Samozřejmě vím, že se bral majetek, ale jak je donutili, jaké výhružky, jaké lsti? To vše mě moc zajímá. On i za mě dějepis končil 2. světovou. Tak jsem se třeba pracně pídila, proč byla válka ve Vietnamu, v Korei, nedávno, to bylo tady na Zvířetníku jsem se dověděla teprve, že v 68 byli mrtví! To já fakty nevěděla, já myslela, že jen přijely tanky, pár dní okouněly a pak se nějaký vrátily a zbytek zůstal v kasárna!\nJo, já vím, budete nade mnou kroutit hlavou, ale my se doma o tomhle nikdy nebavili a jaký jiný zdroj, pokud se tomu člověk aktivně nevěnuje (nevyhledává informace). Oni i filmy, nebo seriály jso takový vyšperkovaný, táhlý, že u toho nevydržím. Chtělo by to nějaký jasný dokument, jaké jsou například natočený o 1. nebo 2. sv. válce, o Hitlerovi… těch dokumentů máme doma desítky,ale o tomhle jsem ještě neslyšela.\nStetinko,dnes nemožem,ale raz napisem a odpoviem:ze ako ich donutili? napr.nedostanu sa Ti deti do skoly,si invalidny?No nebudes ucit,pojdes do vyroby,byvas v meste ? v akcii B/byty/ Ta prestahujeme na kopanice ,na samotu bez cesty,elektriny,mas dedinsky sedlicky dom?buide tam byvat policajt a tvoja rodina bude v komore a „letnej kuchyni“,zvysime ti kontigentny na odovzdavanie mlieka,masla,vajec masa tak,ze nas budes prosit,aby si mohol vstupit do JRD.mas synov?pojdu k PTPakom a to medzi vrahov a ciganov atd,atd.Nasa rodina mnohe z tohto zazila,vlastne skoro vsetko.Len stale plati,ze dobry koren sa nestrati a vsetky deti mojho deduska boli nakoniec v zivote velmi uspesne.Znovu hovorim:nie som pokorna,rada chodim do tejto dediny/aj ako“ pani dochtorka“/ a ked vidim toho prepiteho syna a vnuka byvaleho prveho sudruha,tc,tc mam dobry pocit,vzdy mu udelim nejaku radu ohladne zivotospravy a on blbec mudre kyva hlavou.Uz prestanem,nenavist by nemala mat miesto v srdci cloveka.\nTo beru, tak – (y) (flex) (envy)\nByl o tom i hraný seriál s Dejdarem, jak se to jmenovalo? Tam ty metody byly.\nNo jo, to je ono.\nSeriál Zdivočelá země by se snad měl vysílat povinně ve školách. Je to výborně udělané podle výborných knih Jiřího Stránského.\nEvi, jen mě udivuje, že jsi donedávna nevěděla o mrtvých z roku 1968 – vždyť během těch 20 let od roku 1989 o tom běželo mnoho dokumentů, psalo se o tom v novinách – ani tomu nemohu věřit.\nA to jsi Pražka, Evi … to taky nějak nechápu. Je velice dobře, žes nás postarší upozornila na n u t n o s t o tom mluvit, psát, besedovat… a tuplem před volbama!!\nNo jo, my jsme to totiž zažili.\nTi, co to nezažili, pro ty je to prostě kus historie. To si zase moc neumíme představit my. Jestli chceme, aby o tom věděli, tak o tom musíme mluvit – a nepředpokládat, že to všichni vědí…\nZažili … no, byli jsme malé děti. Ale je pravda, že já si pamatuju docela dost, ale spousta mých spolužáků ve vyšších třídách si nepamatovala nic.\nNeřekla bych, že dnes je informací málo, ale když to někdo nečte nebo přepne program, tak to prostě neví – to je stejné, jako kdysi dávno s procesy v Sovětském svazu, mám na mysli předválečné stalinské čistky. Jak to, že intelektuálové té doby o nich nevěděli? Spíš nechtěli vědět!\nJá jsem se k nim prokousala za totáče přes zmínky v knihách, od jedné k druhé, nebyla to sranda se dostat k samizdatu, ke knihám, které vycházely venku a ke knihám, co byly na indexu, ale šlo to.\nAle jo, jistě! Jenže já bych ráda, aby to věděli i ti, kdo to cíleně nehledají. A pak se mi zdá rozumný to říkat a opakovat.\nTo určitě, to my jsme teď paměť, to říkám dost často. Jen jsem si povzdechla, že můžeš mluvit a psát a natáčet jak chceš, když to někdo nechce slyšet, tak je vše marné – viz příbuzní Štětinky.\nMilá Štětinko – jak je donutili? Velice lehce – sáhli na živobytí – a kdo měl staré rodiče, děti, sám byl nějak postižený … představ si sebe, kdyby ti řekli, že tvůj táta chcípne ve škarpě, tvoje děcka skončí v pomocné škole, ty se budeš dřít do úpadu a stejně nesplníš dodávky … a nikdo ti nepomůže. Ani ne proto, že by nechtěl, ale všichni ostatní na tom byli stejně. My si ani neumíme představit tu hrůzu, co bude, až o všechno, co naši předci nahospodařili, přijdeme. Uvědom si, že žádná záchranná sociální síť neexistovala a jíst se musí.\nTaky musím poděkovat. Děkuju YGO. Za tu kupu práce, protože vydolovat všechny tyhle informace jistě nebylo snadné.\nNaštěstí tohle nás minulo, babička i dědeček měli prd a tím pádem jim nebylo, co sebrat. Jeden dědeček příručí, babička nejdřív sloužila, pak v nějakém salonu vyšívala na tylu, nakonec dostali na starost venkovskou jednotu. Babička byla ze sklářského rodu, všichni kolem dělali na huti (sklářské) a foukali sklo. Jen její mladší sestra si před válkou (2.sv.) vzala svitavského řezníka, čímž „udělala terno“, ale moc si ho neužila. A druhý dědeček vyučený klempíř a šikula na ruce, celý život makal ve fakrice. A babička byla doma (slepice, králící, krůty,…. nenudila se). To tatínek mojí tchyně byl vážený bankovní úředník, na nějakém vyšším postu, a pak najednou řadový úředník, museli se vystěhovat z bytu,…. atd.\nJe třeba nezapomínat.\nMilá Ygo, děkuju moc za tvůj nápad zpracovat pro nás Terezčinu práci. Jste obě moc šikovné (y) ! Je to krásné čtení, ale člověku je při tom smutno a těžko. Generace mých prarodičů, která zažila obě války, znárodnění, totalitu měla hodně svízelný život. Když vzpomenu na svého dědečka – jako nemanželské dítě na malém městě to neměl jednoduché (rodiče jeho otce nedovolili témuž, aby si vzal chudou děvčicu – ani když už měli spolu ty potomky dva), snad právě proto svou maminku a bratra velice miloval. Bratr padl v Itálii v první sv. válce. Dědeček se pak po těžkých začátcích vypracoval na „restauratéra“ v Olomouci – po únoru pak ve vlastní restauraci mohl dělat odpovědného vedoucícho a ještě později s těžkým srdcem pozorovat, jak jeho původně nóbl podnik upadá. Však taky celý život nemohl komunistickým ludrám přijít na jméno! – Myslím, že sedláci, kteří přišli nejen o neživý majetek, ale i o svoje zvířata, museli trpět ještě daleko víc! (u)\nČas plyne, režimy se mění, jen lidská blbost, omezenost a ziskuchtivost přetrvává a posledních dvacet let je velmi úrodných, bohužel.\nNení divu, když jsou to plody těch 40 let předchozích. Strom se zlomí nebo ohne snadno, ale než zase začne růst vzhůru, to trvá dlouho, moc dlouho…\nPane Krakonosi, i kdyz priznam, ze v poslednich 20 letech, na ktera upozornujete, by se jiste veci mohly odvijet lepe, tak mne hluboce urazi, ze jste vasi poznamku pripsal pod clanek o letech padesatych.\nOmlouvam se, jestli to, co jsem poznamenala, vypadalo hrube nebo drze. Nechala jsem se unest. Tak abych to preformulovala. Kritizovat, kde je treba, je nezadatelne pravo. Ale srovnavat dnesek s tim, o cem psaly YGA s Terkou je nesrovnatelne.\nHankoW., myslím, že to vyznělo přesně tak, jak to vyznít mělo. Mr. Krakonoš se tentokrát poněkud uťal, řekl bych. Kritizovat zmatky posledních dvaceti let pod článkem, který se vrací do let padesátých…mno, jak to jen nazvat? Vždyť srovnává nesrovnatelné, a klade posledním dvaceti letům za vinu, že nevyřešily problémy, které by vůbec nevznikly, nebýt těch předchozích padesáti… No nic, slunce nezapadej na hněvivost vaši… zdravíme za moře (wave)\nI trpajzlíci souhlasí – 4, heč!\nTychto par viet je vlastne pre Hanku.Hned po prevrate/teda po neznej/ som vedela,ye ja „smotanu uz lizat nebudem,ale budem si moct vsetko povedat,skritizovat,pochvalit,nadavbat.A to mozem!/Sice luza je zase pri koryte,ale mozem povedat,ze je to luza a aj im to hovorim.vrcholne neznasam,ked pri nadavani na tento rezim,porovnavaju ludia socik poslednzch 10 rokov-to bol bezzubý.Ale ten v 50 -70 rokochto bola hroza.A o tom bz mali soc.demaci hovorit,novinari pisat. a pripominat.Nie o dobe ked boli pomarance za 14,citrony za 10 a banany za 16 Kcs. A v obchodoch boli.Takze suhlasim,ze nemozeme klast do jednej roviny dnesne svinstva a tie minule. Ach precitala som si to a je to roztahane a neviem ci je to presne to,co som chcela napisat.\nNo. V obchodech byly … sedmdesaty nepamatuju, fronty pred zeleninou na specialni vanocni kilo pomerancu, bananu nebo mandarinek na osobu jo. Ktery rok jsem tam s mamou stal naposled to uz vam nepovim, ale 1979 to urcite nebylo. To mi byly ctyri.\nNejlepší zásobování ovocem bylo na 1. máje na Letné.\n¨V Brně na Mírových slavnostech v Mariánském (tehdy Gottwaldově) údolí. Ty byly nějak v červenci a vždycky tam dovezli aspoň banány, někdy i mandarinky, aby tam nalákali lidi. Jinak by tam totiž na ty ruské soubory a Víťu Vávru a podobné hvězdy populární hudby moc lidí nepřišlo. Pamatuju si, že slušné tam bývalo tak jedno vystoupení z celého víkendu.\nJj, na Letné šlo taky jen o to dostat tam lidi před tribunu. Na žádnou lidovou veselici s Vávrou a spol. si nepamatuju (tenkrát se to ještě nenosilo). Ále jendže naše skvělá píučitelka nám vždycky vydala pokyn typu: Kdo bude na prvního máje spatřen kdekoliv kromě Letné, ať si mě nepřeje! Což jsme zcela správně pochopili a vyskytovali se převážně ve svých postelích (rofl)\nMilá YGO, díky tobě i Terce za poučný článek! Tuhle dobu jsem naštěstí nezažila, ale rodiče a babička ano. Sice neřešili JZD, ale babička měla žehlírnu, děda pracoval na vysokém postu u dráhy, takže patřili k té odporné třídě bohatých… Užili si, chudáci, taky svoje. To, že děda za války riskoval životy celé rodiny, neb díky své práci patřil ke skupině, co dávala hlášky tzv. kotlářům, kdy pojede jaký německý vojenský vlak, nikoho nezajímalo. Taky se o tom u nás moc nemluvilo, jen občas něco naznačila babička (h) a později taky táta.\nJo, před vánoci jsem objevila docela tlustou „bichli“ na tohle téma ( a z důvodů pracovních i rodinných) jí věnovala babičce. Nevím, možná to byl trochu bolestný dárek. Byli tehdy s dědou těmi, co neměli vůbec nic, nadšenými a přesvědčenými, až v průběhu let to položili a taky si to odskákali. Ale knížka je dobrá a dnešní článek mi jí moc připomněl. Jednak gratuluju k úspěchu práce, ale spíš děkuju za ochotu pohrabat se v minulosti nedávné, ale zčásti zapomenuté a raději zapomínané. Listvo opakuje stále stejné průšvihy, vždy, když zapomene, jak to dopadlo minule. A my zapomínáme setsakra rychle.\nYgo, díky za tohle vzpomínání – tvoje a Terčino. Jsou věci a činy, které bychom neměli zapomenout. Protože se docela snadno může někdy v budoucnu najít někdo, kdo to bude chtít zkusit znova. Kdo nezná dějiny, musí je prožít znovu. A to bych v tomhle případě fakt nerad (bat)\nYgo – jsem z rodiny, kde jsou všichni strašně, ba dokonce nepolepšitelně důvěřiví. Věříme totiž lidem.\nProto například můj pradědeček dal svá pole do JZD. Nechal se taky ukecat, aby se v tom JZD stal předsedou. A když sousedé viděli, že tento inteligentní a vážený sedlák šel, tak šli taky… Hospodaření za jeho vlády šlo celkem dobře. Bohužel, těm nahoře vždy nějak nešlo pod nos, že je někdo schopný hospodařit poctivě… Skončilo to pradědečkovým infarktem.\nMůj tchán, jakožto kluk po ekonomce, také v jedné chvíli skončil na postu předsedy JZD, bylo to však již v ´70 letech. Zase – vesnické družstvo prosperovalo, zušlechťovalo celou obec, až najednou tchán byl postaven před soud. Dokonce byl vynesen rozsudek – Družstvo sice prosperuje, ale tchán prý určitě něco z toho má, protože (cituji:) „ve jménu republiky… zadarmo ani kuře nehrabe“.\nO chmurných časech dost! Posílám Vám všem (sun) 🙂\nzcela OT … myslete na me prosim kolem pul desate vecer. Mame s Anickou nase druhe individualni tangove vystoupeni … budem se predvadet zamaskovanym chemikum.\nNa Kachekranu? Tahle tradice pořád trvá? Pořád v Lucerně?\nV kongresáku. Podle http://www.kachekran.cz/ byl posledni spravny kachekran 1999, pak ne tak uplne maskarni 2006 a letos se znovu zacina.\nKachekran býval prima bál. Začala s ním generace mých rodičů, zmiňovaného doc. Šípka si pamatují jako spolužáka (z jiné fakulty), to já ho měla na cvičení a mám od něho i zkoušku. Jako jeden z mála vyučujích studentům zásadně tykal. A na Kachekranu se vždycky parádně rozjel. Za nás to bývalo zásadně v Lucerně. A vždy v maskách. V civilu chodili jen zapšklí suchaři. A končil vždy až s prvním vlakem metra.\nTak to zlomte vaz! (y) Kachekran bývala skvělá merenda, ale my teď to plesání výrazně flinkáme 😀\nBabička o tom moc nemluví, ale pradědeček byl živnostník, kolář. Leckdy opravil kolo na voze a sedláci řekli- teď nemáme, zaplatíme po žních. Nikdo z nich žádný boháč nebyl. Nakonec i tu kolářskou dílnu, kde pracoval se synem, mu sebrali, a léta v ní odpracovaná na důchod neuznali.\nMimochodem, v roce 1977 jsme si na venkově kupovali chalupu se zahradou. K té chalupě patřilo pár polí, která byla vložena do JZD, a my jsme je museli JZD darovat, jinak by nám místní národní výbor tu chalupu nedovolil koupit. S těmi JZD to bylo vždycky všechno podivné.\nJo a mimochodem, ta zahrada byla špatně zaměřená, takže před dvěma lety si ji rodiče museli znovu koupit, aby byla jejich (po digitálním zaměření je všechno jinak), prostě kus naší zahrady byl dán do jakési dražby. Jenže zemědělskou půdu si nebylo možné koupit, tudíž se s tím provede úřední šaráda- koupí se restituční nárok na půdu a vymění za tu vaši zahradu. Tudíž pokud máte kus pozemku koupený před tím slavným digitálním zaměřením, ještě nemusí být váš, pozor na to.\nJežišmarja. To mě nikdy nenapadlo a nikdo mě na to neupozornil!!\nYGO, díky. Jsem stoprocentní Pražák, takže tohle jsme v rodině nezažili (i když si naši užili taky). Ale jezdili jsme na Brdy, když byl synek malej, k pánovi, co bejval místní kulak. Sem tam něco vyprávěl. Byl to úžasnej chlap.\nVerenka, krásné! Já z toho čtení blbnu, to patří sem pod příspěvek Verenky. osmnáct mám za to, že nedávám pozor.\nJenom pár poznámek.\nSehnat dokumenty k počátkům zemědělského družstva na Vrbici (založeno již v roce 1949) bylo zhola nemožné. Byla jsem přesvědčená, že nějaké dokumenty bude mít uložené starosta – leč ten všechny předal regionálnímu archivu v Mikulově. Tam byli velice ochotni a snesli nám (mně a Terce) hromady dokumentů – leč ty začínali až v roce tuším 1974, kdy se slučovalo družstvo na Vrbici a v Kobylí (další velký přehmat, protože tyto dvě dědiny se nenáviděly až za hrob a to doslova, protože „Na Vrbici při měsíčku pobodali Borovičku … “ ). Takže veškerá historická data Terka posbírala z vrbecké kroniky.\nTaky dostat z lidí vzpomínky na léta minulá bylo těžké – nikdo o tomto osudném roku nechtěl mluvit (dcera kronikáře se zapřísahala, že ona nic říkat nebude „Tatínek to psali tak, jak to ti nahoře chtěli, jinak nemohli“ ) A přesto ta kronika poměrně dobře mapuje události, které hýbaly dědinou.\nSuma sumárum – obě jsme byly přesvědčené, že napsat o kolektivizaci na Vrbici bude „brnkačka“ – vždyť to je tak blízká minulost, že doklady se ještě nemohly poztrácet a lidi to mají v živé paměti. Chyba lávky – připadaly jsme si jako v té baladě „… špendlíčkem kopaly, prstíčkem hrabaly …“ Přesto se Terce povedla docela dobrá seminárka, za kterou ji kantorka dokonce pochválila.\nJo – a tady je pár fotek ke článku http://yga.rajce.net/Vzpominky_na_leta_padesata\nOno se na tyhle zážitky obvykle těžko vzpomíná. Tatínek se jako kluk připletl na Most barikádníků (Praha, konec války – proto to jméno). Jeho kamaráda zastřelili, on dělal mrtvýho. Taky o tom nemluvil, dozvěděla jsem se to až pár let před jeho smrtí.\nJe to nejspíš tak, zano. Ti, kdo nejvíc zažili, nejméně mluví – a ti s plnou ústou hrdinských činů většinou seděli někde za bukem a čekali, že to přejde samo… Můj praděda a prababička, kterou si přivezl jako legionář z Ruska coby mladou ženušku, měli za sebou asi taky hodně. Do Čech se po válce vrátili přes Hongkong a Paříž až někdy v roce 1925, cestou stačili povít a pochovat tři syny (tyfus) – a nikdy nevzpomínali. Prababička odmítala mluvit rusky, nechtěla mluvit o své rodině (prakticky všechny její členy zabila revoluce)… a nikdo, ani jejich děti a vnuci z nich nedostal slovo navíc. Zůstalo pár psaných záznamů, některé v „předrevoluční“ ruštině, pár starých fotek, ze kterých vyplývá, že prababička byla opravdu krásná žena -a toť vše. Moji předkové byli povětšinou od řemesla – truhlář, kulič skla, jedna avantgardní prateta (byla na přelomu 19. a 20. století se statkářem Kalibou řádně rozvedena!) měla vzkvétající koloniál… Ale taky je nakonec soudruzi „rozkulačili“, byť vykořisťovali jen sami sebe, nejvýš tak jednoho učedníka. Některé části lidského (?) počínání nemají logiku…\nAle omlouvám se, moc mi to mluví. Pradědovi by se to hrubě nelíbilo, počítám… I když – možná, kdyby vás tu, Zvířetníci, znal, třeba by mi to prominul.\nJá jsem zas měla avantgardní babičku, kterážto byla řádně rozvedena v nepřítomnosti neb opustila c.k. státního úředníka pod penzí a utekla s mladým geometrem. Po první válce dostal mladý geometr státní zakázku vyměřit hranice mladého československého státu. Tudíž s ním babička rajsovala několik let vůkol a postupně se naučila všechny řeči, kterými naši sousedé mluví. Nejlíp jí šla maďarština a avantgardní zůstala do smrti. 🙂\nMoc? Ano, moc – a dobře!!\nVerenka v 8.31 – taky román, velký a d r v i v ý ! A záhoské nářečí je odrovnávající, okouzlující. A „statočný“ znamená odvážný, len tak bokom.\nPatřilo jinam. A vadí? Nevadí. Na každé téma se tady rozehraje hra sousty fazet, teprve dohromady je to složený – a dobrý – obraz (odraz?) skutečnosti. Nespa?\nTaky jsem si při čtení tohohle článku vzpomněla na dědečka, kterej coby hodně nemocnej pokaždý,když přivezli uhlí, tak si vzal lopátku na smetí (normální lopatu by už nezvládl) a šel „skládat“ uhlí – a hrozně se čertil, když se ho od toho mamka snažila vyhodit. Až dlouho po tom mi došlo, že měl kdysi dávno živnost na rozvážení uhlí. Taky sám nikdy nic neřekl. Ještě si ho pamatuju v jedný úsměvný souvislosti – vždycky, když lepil známku na dopis (tu s Husákem) tak na ni na závěr s gustem bouchnul pěstí a pravil: „a na poště dostaneš razítkem eště jednu!“\nMoc děkuju za článek i ostatní vzpomínky všem (h)\nHCHO, tohle jsou ty „lidský souvislosti“ (h)\nNa Vrbici při měsíčku pobodali Borovičku!\nMilá YGO, nemohla bys nám tento lokální morytát, dozajista ze života, nějak přiblížit? 🙂\nZačátek minulého století mezi Vrbicí a Kobylím z nějakého důvodu zabili Vrbečtí jednoho Kobyláka jménem Borovička (Borovička je běžné kobylské jméno) – proč a z jakého důvodu přesně nevím, to se musím zeptat doma našich – až to zvím, dám vědět, ale nejspíš v tom byly peníze nebo ženská. Jo a na tom místě stojí dřevěný kříž – však většinou „u křížku“ se odpočívalo, když se šlo z Kobylí pěšky domů (třebas z vlaku nebo z školy).\nA aj naši stařeček říkali „Z Kobylého nic dobrého“ – a oni věděli proč 🙂\nTen Borovička si to určitě zasloužil! 😛\nAle vinko v tom Kobyli maji dobry. Vrbicke jsem v obchode jeste nevidela. Aaale, kdybych videla, az tam budu, tak bych koupila.\nYGO,dakujem.Mam v dusi podobny pribeh a mojich starych rodicoch.Pokusim sa zahustene o tom napisat./chcela by som,aby to bola spomienka ich potomkov/nepoznala som zrobenejsich a cvestnejsich ludi ako boli moja babicka a dedusko.Robili od svitu do mrku/ do tmy/ a nieco aj vytvorili.Mali polia 16 ha a nejake luky.Ako usmevne doplnim,ze pocas komunistov sme pri previerkach hovorili,ze luky sme sice mali,ale boli podmacane spodnou vodou-takze by sa nemali pocitat.V 50-tych rokoch musela mat kazda dedina „svojho „kulaka-podla sovietskeho vzoru.No a tym sa stali nas dedusko.A tak jedneho dna vyvalili tu krasnu dedinsku drevenu branu vetriesky s ludovymi milicionarmi/bola som ako dieta pri tom/a vyrabocali cele hospodarstvo,Vsetko,kravy,prasce,obilie,kukuricu,drobne polnohospodarske stroje/pluhy a podobne/.Babicke dali do ruky 4 stokorunacky/!!/-lebo oni komousi nekradnu/ a odisli.Placme aj teraz.Sli sme za deduskom do poli,babicka ma drzala za ruku,v druhej mala peniaze.Nikdy nezabudnem na ten obraz ako tam sedeli na uvrati,drzali sa v objati a plakali.No a zivot siel dalej.Statocne vychovali 4 deti,dali im vyborne vzdelanie.A dnes my-ich vnuci dostavame arendu 120 Eu na hlavu.A ja im za tieto peniaze kupujem na vyrocne sviatky zive kvety.Postojim pri hroboch,zapalim si cigaretku a presne pocujem ako babicka hovori:na divča a čo si ty Rotšildova dcera?takato skoda.žive kvety,nale nemaš rozum.A ja nahlas hovorim:nehajte tak,šak Vam kupujem za Vaše,nech viďá,ti bireši,čo vam to pobrali,nech len viďa./Pekne narečie,nie?/ Viem,že to nie je pokorne,co na tom cintorine robim a hovorim,ale pravda je taka,že s dobrym pocitom sadam do auta./možno som len velmi zly clovek,neviem/\nKdepak Verenko, nejses zly clovek; naopak – dobra duse. Ono nekdy ukazat osudu zdvizeny prst ma neco do sebe.\nJá taky. (h)\nsmutné i krásné dohromady. Ano, nech viďá (je to záhorácké nářečí?)! Je mi do plaču nad těmi zmařenými životy.\nNaši stařeček si nikdy nestěžovali ani nenadávali na to, co jim ostatní vzali (a že by mohli!). Za jejich života se státní zřízení změnilo několikrát – z monarchie na republiku, z republiky na protektorát, z protektorátu zpátky na republiku – svůj názor na jednotlivá politická zřízení vyjádřili velice lapidárně – cituju doslova: „Každý -ismus je na hovno, ať je to fašismus nebo komunismus!“ No nebyli to moudrý člověk?!\nBuď úplně vklidu, Verenka, ty vůbec nejseš „velmi zly clovek“. (h) A já si na cintoríne s těma svejma taky nahlas povídám. 🙂\nVerenko, řekl bych, že za takových okolností jsi ještě VELMI zdvořilý člověk! Myslím, že mám docela slušnou schopnost odhadnout něčí duševní stav – ale vůbec, ani stínem si nedovedu představit, jak muselo vašim tehdy být. S těmi čtyřmi stovkami a zničenou budoucností na ukradeném poli… Děs. A klobouk dolů před každým, kdo si v takové chvíli zachová důstojnost a zdravý rozum. Obávám se, že já osobně bych s tím měl problém.\nVerenko! (h) Jsi frajerka! (y) (f) (y)\nYGO, článek je výborný, výstižný, není k tomu co dodat. Vy mladší to zaplatˇpánbůh znáte jen z vyprávění. A nedělo se to jen zemědělcům ale ti to samozřejmě odnášeli nejhůř. Dík.\nKrásne dobré ránko. Navečer už má pršať či čo.\nČlánoček je do plaču. Rozmýšľam ako mohli niektorí ľudia – teda tiežľudia takto zničiť niečo, čo sa budovalo po stáročia a kto alebo čo ich k tomu priviedlo. Ten náš minulý systém narobil škody – na majetku ale aj na ľuďoch!O to viac si cením každého, kto podá pomocnú ruku bezmocným a slabým – deťom aj zvieratkám. (bow)\nVítězství ideologie nad zdravým rozumem.\nAle když ono to zní tak krááásně … když všichni všechněm všechno dáme, tak všichni dohromady budeme mít dost … :-[\nYgo, díky za ty řádky, které bychom neměli zapomenout. Dnešní zemědělec je opět v rámci EU bit jako žito, u nás si hospodařících farmářů stát neváží a nic pro ně nedělá. Oni nepotřebují pořád zdůrazňovat, že nemají chtít dotace, stačilo by kdyby byly zajištěny rovné podmíky s ostatní, jakoby vyspělejší EU, tam je zakopaný pes. A to jak se k nim chovají odběratelé produktů je na samostatnou kapitolu, právní bezvědomi a neslušnost nabyly v tomto systému vrchu . U nás na dědince mají krávičky na mléko, hluboce na nich prodělávají, zrušit je nemohou, protože odběratelé jim dluží milionové částky a dali jim na krk nůž, chceš zrušit?, tak nezaplatím co dlužím, což by bylo samozřejmě likvidační . A to je jen nepatrný střípek našeho hospodářství.\nNo jo holt EU…hlasoval jsem tehdy menšinově…Snažím se seč můžu dávat při nákupu přednost výrobkům vyráběným v Česku…ale někdy prostě, díky příčinám které píšeš, nemám šanci a stane se mi že na Vysočině musím koupit brambory z Francie, protože jiné v obchodě nejsou. V zemi která by bývala mohla bramborama (a třeba cukrem) živit nejen sebe ale i půl Evropy. (headbang)\nCo píše Yga je naprostý horror. Taky občas z tatínka vypadnou vzpomínky na rok ´68 jen útržkovitě, nerad o tom mluví…vzpomínky na rozbité silnice těžkou technikou, na vzájemně na sebe mířící české a ruské tanky, atd.\nKdyby tam ty brambory z Francie byly, protoze je frantici dokazou vypestovat lepe a levneji, tak at tu klidne jsou. Ovsemtim to neni. Zemedelstvi je v cele Evrope tak prodotovane, ze prakticky neni sance zjistit jaka je realna cena potravin a kdo co s jakymi naklady vlastne pestuje ci chova. A ekonomicky vysledek podnikani v zemedelstvi je vice zavisly na schopnosti vydupat si dotace nez na schopnosti neco vyprodukovat.\nAle hlavne ze mame v Evrope levne potraviny. Ze jsme … polovinu? dve tretiny? Vic? … ceny uz zaplatili v ramci dani? To neni videt.\nJo jo, mráz mi běhá po zádech…\nNejvíce lituji že zabrali co nepotřebovali. Jezdíme s Bimboušem na dovolené po Čechách a Moravě a těch zničených nádherných statků, zámečků apod. Sama jse v JZD pracovala a bydlela v jezeďácké vile zabrané v roce 1948 částečně Benešovými dekrety a částečně “ vstupem “ do družstva. 20 let do ní JZD nedalo ani korunu, poté vyspravili střechu a udělali druhý byt z podkroví a jelo se 20 lez dál.\nA o to šlo – o to zadupání. Těžko se z toho vzpamatováváme. Dodnes.\nA jak patrno i ze vzpomínek v téhle diskusi – ještě dlouho se vzpamatovávat budeme, Rputi. Tohle, to zadupání lidské důstojnosti a zlomení hrdosti několika generací – to byl největší zločin.\nHezký den všem Zvířetníkům a zvířátkům 🙂 těm, co dneska něco slaví, přeji vše nej nej (f) A těm, co potřebují pofoukat nějaké bolístko na těle či na duši, držím palečky, ať je brzy líp (h)\nYgo – moc děkuju za tyhle řádky… a moc dobře vím proč (u)


V Raiffeisenbank mají na agilitu Edu – FeedIT.cz\nV Raiffeisenbank mají na agilitu Edu\nPraha 26. června 2019 – Novou posilou managementu Raiffeisenbank se stal Eduard Kunce (41), zkušený profesionál v oblasti řízení vývoje, aplikace agilních technik a spoluzakladatel Agilní asociace. V roli manažera pro agilní řízení má za úkol koordinovat a strukturovaně řídit agilní transformaci banky.\nEduard začínal jako softwarový inženýr a manažer, včetně rolí viceprezidenta pro vývoj software a CTO (Chief Technology Officer), posléze se stal specialistou na agilní řízení. Působil na vedoucích manažerských funkcích v různých firmách, od malých, přes střední až po velké korporace, kde kromě řízení vývojových týmů, praktikoval i agilní metody a realizoval transformaci těchto organizací do systému agilního řízení.\nPředchozí příspěvekSrovnání: Nejprodávanější domácí tiskárny a náklady na tisk\nNásledující příspěvekNová kampaň dm „Vědomá volba“


Písničky a říkadla - Zlatá brána\nZlatá brána (video písnička)\nZlatá brána (říkanka)\nzlatým mečem podepřená\n(zlatým klíčem odemčená),\nZlatá brána (pravidla)\nDvě děti se chytnou za ruce a utvoří tak bránu. Předtím si tito vůdci určí, například přes "kámen, nůžky, papír", kdo drží zlato a kdo stříbro, nebo kdo je sluníčko a kdo měsíček, kdo čert a kdo anděl.\nZa zpěvu písně ostatní děti probíhají branou, drží se přitom za ruce, nebo vytvoří "hada" - drží se za sebou v pase. V okamžiku, kdy dozní poslední slovo říkanky ("koštětem"), brána spadne a kdo uvízne uvnitř, vypadává ze hry. Chycené dítě si může vybrat, ke komu ze dvojice v bráně se přidá ("Stříbro nebo zlato?"). Hra dále pokračuje, dokud nevypadnou všechny děti a nevzniknou tak družstva.\nNa konci se obě družstva přetahují přes čáru, družstva se přitom drží v pase a vůdci za ruce. Alternativně se mohou přetahovat jen vůdci družstev.


Král Rybář (1991) - Popis / Obsah - FDb.cz\n24. 11. 2017 11:45 AMC\n26. 11. 2017 06:40 AMC\nPopis / Obsah / Info k filmu Král Rybář\nV Gilliamově zmodernizované variaci části legendy o svatém grálu se v soudobém New Yorku setkávají dva životní ztroskotanci. První je zkrachovalý rozhlasový diskžokej, který před třemi lety zapříčinil hrůzný masakr, druhý je pomatený bezdomovec, jehož žena se stala jednou z obětí tehdejší tragédie.\nPátým samostatně natočeným snímkem Král rybář se režisérovi Terrymu Gilliamovi poprvé podařilo proniknout do hollywoodského mainstreamu, což potvrdily i tři získané Zlaté glóby a pět oscarových nominací. Gilliam se jím zároveň po sedmnácti letech vrátil k tématu, jemuž se věnoval - ještě coby člen slavného Létajícího cirkusu - v parodicky rozjařené komedii Monty Python a svatý grál (1974). Tentokrát rozehrává rafinovaně zmodernizovanou variaci části legendy o svatém grálu, v níž „čistý bloud" rytíř Parsifal vyléčí churavějícího „krále rybáře" Amforta. Jejich soudobými obměnami jsou dva životní ztroskotanci z New Yorku. První je zkrachovalý rozhlasový diskžokej, který před třemi lety svojí neuvážeností zapříčinil hrůzný masakr, druhý je pomatený bezdomovec, jehož manželka se stala jednou z obětí tehdejší krvavé tragédie. Špatné svědomí alkoholem okoralého cynika přiměje, aby svému novému výstřednímu známému pomohl získat vysněnou lásku i symbolický „svatý grál" a vykoupil tak svoji vinu... Magické, poetické, hravé i dojemné podobenství, které - navzdory tomu, že jde o „civilní" příběh - využívá prvků fantasy a nezapře surreálně překypující imaginaci svého tvůrce, odkazuje ještě na několik dalších mýtů, včetně pohádky\n0 Pinocchiovi. Jeff Bridges a Robin Williams v této bajce podávají jeden z nejlepších výkonů v celé kariéře. Výtečně jim sekundují i jejich herecké partnerky Mercedes Ruehlová a Amanda Plummerová.\nArogantní a sobecký rozhlasový diskžokej Jack Lucas se dostane do těžké deprese, když zjistí, že nepřímo zavinil smrt několika lidí. O tři roky později pracuje ve videopůjčovně, jejíž majitelka Anne Napolitanová se o něho stará. V jedné ze svých sebevražedných nálad je u Manhattanského mostu zachráněn Parrym, bývalým profesorem historie, který živoří na pokraji společnosti. Parry se chová jako blázen. Ve svých představách je ohrožován zlověstným Rudým rytířem a snaží se přesvědčit Jacka, že jeho úkolem je získat Svatý Grál, schovaný v domě miliardáře Carmichaela. Když Jack zjistí, že Parryho manželka byla mezi obětmi, za jejichž smrt se cítí zodpovědný, snaží se bývalému profesorovi pomoci. Seznámí nesmělého Parryho s dívkou jeho snů, osamělou sekretářkou Lydií. Po první schůzce s Lydií je Parry přepaden několika násilníky a končí v nemocnici. Jack, který dostal novou chuť k životu, se chce vrátit ke své bývalé práci. Navštíví Parryho v nemocnici a nalezne ho v katatonickém stavu. Jediný způsob, jak ho zachránit, je přinést mu Svatý Grál. Jack se v noci vydává do miliardářova sídla jako lupič ...\nKdyž přijde Jack Lucas, velice úspěšný rozhlasový diskžokej, známý svou prostořekostí, o práci, zachraňuje ho člověk, který se pro roli spasitele vůbec nehodí - bývalý profesor středověkých dějin, který se pomátl a skončil na ulici. S pomocí své přítelkyně se musí Jack zbavit pocitů viny. Pomáhá schizofrenickému Perrymu naplňovat jeho utkvělou představu o nalezení Svatého Grálu, který by mu pojistil lásku úřednice Lydie, o které si myslí, že je princezna.\nTerry Gilliam patří mezi ty tvůrce kteří se po práci v Británii prosadili i v Hollywoodu a kterým se na základě akceptování amerického stylu komerčního filmu daří natáčet filmy se složitější myšlenkovou výpovědí (z videa známe jeho Lupiče času 1981). Režisérův nový film Král rybář (1991) svou myšlenkou souzní s čelným trendem posledních let: protagonisty psychologického příběhu s obecnějším vyzněním jsou lidé určitým způsobem nepohodlní společnosti (outsideři nemocní, staří, příslušníci rasových menšin). Zdůrazňují se tolerance k odlišnosti a hledání duchovních hodnot, obvykle zastíněných honbou za kariérou a ziskem. - Dva životní ztroskotanci které vyprávění svede dohromady, jsou značně odlišní: zkrachovalý rozhlasový "bavič" Jack Lucas je alkoholem zdevastovaným cynikem, zatímco bláznivý bezdomovec Parry (kdysi profesor středověké literatury) je idealista se spasitelskými sklony. Tragická událost z minulosti propletla jejich životy a Jacka donutí pocit viny za Parryho osud podniknout ,;záchrannou akci". Aby ji však mohl uskutečnit, musí přistoupit na Parryho způsob vidění světa: realizuje zdánlivě bláznivé sny. Přitom zjistí, že jsou smysluplnější než jeho vlastní pragmatický pohled na svět. - Název filmu vychází z anglické legendy o svatém grálu jehož prostřednictvím blázen vyléčí nehybného krále Rybáře. - Nápaditý Gilliam mající už za sebou parodické pojetí tématu (Monty Python a svatý grál, 1974) mísí se vzletem a jemným humorem dávné i novodobé mýty (grál, Robin Hood, Pinocchio, "allenovský" New York) a opírá se nejen o svou inscenační fantazii, ale i o herecky kontrapunkt Robina Williamse a Jeffa Bridgese. Poněkud rytmicky nevyrovnaný film rozhodně stojí za pozornost. - Na 48. MFF v Benátkách 1991 získal Král rybář Stříbrného lva. R. Ailliams a M. Ruehlová obdrželi Zlaté glóby.


CZECHSIGHT.CZ - Harry Potter: Wizards Unite Fan Festival\nNení to tak dlouho, co Niantic vypustil do světa novou hru Harry Potter: Wizards Unite a už teď má velké plány do budoucna. Wizards Unite fungují na stejné bázi jako Pokemon GO a stejnou cestou se vývojáři vydali i v rámci marketingové propagace. Proto se již toto léto dočkáme Wizards Unite Fan Festivalu !\nZatím neznáme moc detailů, ale je jasné, že se bude jednat od dvoudenní akci, která proběhne v Indianapolis. Pro české fanoušky je to sice trochu z ruky, ale jsem si jistý, že ti nejskalnější si cestu najdou. Akce se uskuteční 31.8-1.9. a zatím nevíme kdy a za kolik budou k dispozici lístky. Niantic by tuto informaci měl poskytnout v dohledné době.\nBylo by překvapivé, pokud by se Niantic nerozhodl podobnou akci udělat. Pro všechny své tituly podobné akce dělá, v některých případech, jako třeba u Pokemon GO, jde i o několik akcí ročně. Tvůrcům jde hlavně o to dostat fanoušky co nejvíc k sobě a vytvořit silnou komunitu. V některých případech dokonce nabízí speciální odměny. V případě Pokemon GO je to např. možnost chycení vzácných pokémonů jako je Celebi i o měsíc dřív.\nŠtítky: GAMING, HARRY POTTER


Online Ji.hlavu zahájíme doma. V obývacím pokoji Lukáše Houdka. | MFDF Ji.hlava\nhome . Tiskové zprávy . Online Ji.hlavu zahájíme doma. V obývacím pokoji Lukáše Houdka.\nOnline Ji.hlavu zahájíme doma. V obývacím pokoji Lukáše Houdka.\nV letošním roce je mnoho věcí jinak a to platí i pro Ji.hlavu, která se zavřením kin přesunula online. I přesto se těšíme na plnohodnotný festival, který přinese téměř tři stovky filmů, debaty s režiséry a nebudou chybět ani tradiční slavnostní ceremoniály.\nČtyřiadvacátý ročník festivalu zahájíme online zítra ve 20 hodin. Moderátory večera budou aktivistka Johanna Nejedlová a publicista Lukáš Houdek. Zahájení budeme přenášet online na web Ji.hlavy a také na festivalový facebook. A to přímo z domova Lukáše Houdka. „Kromě všech vlastností, které moderátor musí mít, jsme navíc zpětně zjistili, že naše moderátorská dvojice dokonale splňuje nová kritéria výběru americké oskarové akademie,“ přibližuje výběr moderátorů režisérka Marika Pecháčková, která spolu s Vítem Klusákem za letošním neobvyklým zahájením stojí.\nFestival zahájí Nová šichta Jindřicha Andrše\nZahajovacím filmem letošního ročníku je Andršův snímek Nová šichta. „Režisér tu navazuje na svůj předchozí film Poslední Šichta Tomáše Hisema, oceněný před dvěma lety Zvláštní cenou poroty v sekci Česká radost,“ říká ředitel festivalu Hovorka. Časosběrný dokument Nová šichta sleduje titulního horníka, který přišel o práci a rekvalifikuje se na programátora. „Film vznikal téměř čtyři roky. Začali jsme intenzivně natáčet v roce 2017, těsně před zavřením dolu Paskov. Což je i iniciační moment našeho příběhu: Tomášovi se zavřel důl, na kterém celý život pracoval, a musí se rozhodnout, co bude dělat dál,“ říká o filmu režisér Jindřich Andrš.


Recenze a informace o Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml\nRecenze a informace Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml\nPopis: Mazivo Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml: Ať se vaše mašina leskne jako nováTato emulze ve spreji má mnoho fanoušků nejen mezi motoristy, ale třeba i mezi uživateli zemědělských strojů. A to především díky své účinnosti. Chcete důkladně vyleštit svoji motorku, čtyřkolku nebo se mrknout na zoubek traktoru? Obnovit mrtvé spoje a uvolnit ztuhlé mechanismy? Co… Zobrazit celý popis >>>\nInformace o Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml Lear Chemical Research\nVeškeré popisky a specifikace Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml si přečtěte níže či přímo na webu e-shopu Alza.cz Auto-moto, který toto zboží prodává v obchodě. Toto zboží si můžete pořídit již od 510 Kč přímo online. Zobrazit více informací a nabídku zde >>>\nKomentář: Dnes jsem využil slevové akce Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml a rovnou jsem nakoupil a pár korun ušetřil. Jsem maximálně spokojený a až budu příště kupovat Spreje a mazadla tak nakoupím opět zde.\nKomentář: Tento týden ve čtvrtek odpoledne jsem produkt Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml objendávala a hned v pátek by bylo doručenio. Vše v pořádku, a tuto značku Lear Chemical Research mám ráda. Zboží je dle mách představ. Vybírala jsem i podle videorecenze Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml na youtube, kde jdou nějaké videa ze zahraničí a rád se na produkt povídám i na videu.\nKomentář: Obchod Alza.cz Auto-moto má výborné ceny v sekci Corrosion BLOCK ve spreji 355 mlSpreje a mazadla i rychlé vyřízení objednávky a široký výběr. Nakupuji v online eshopech často v Alza.cz Auto-moto jistě ještě nakoupím. Spokojenost.\n- produktový kód 0770153200120\nProzkoumejte veškeré komentáře k výrobku od e-shopu Alza.cz Auto-moto.. Komentáře píší zákazníci, co produkt vyzkoušeli nebo koupili. Máte zde tak zaručenou zpětnou vazbu k Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml. Bude si tak jisti, zda je nákup správná volba.\nSpokojenost s výrobkem Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml od kvalitní značky Lear Chemical Research\n- informace se co jim na Corrosion BLOCK ve spreji 355 ml líbilo nebo naopak nelíbilo najdete v odkazu na Heuréku výše


„JDE TO I BEZ LEPKU“ - Aktualita - Biostyl - Incheba\nBiostyl → Archiv aktualit →„JDE TO I BEZ LEPKU“\n„JDE TO I BEZ LEPKU“\nPacientská organizace, která pomáhá lidem, kteří trpí nesnášenlivostí lepku.\nNesnášenlivost lepku způsobuje onemocnění, jako jsou celiakie, Duhringova dermatitida, neceliakální gluténová senzitivita nebo může člověk mít alergii na lepek. Jediným lékem je přísná bezlepková dieta, která spočívá v úplném vyloučení lepku (glutenu - tj. směsi bílkovin obsažených v obilných zrnech pšenice, žita a ječmene) z jídelníčku. V dnešní době je informací o bezlepkové dietě hodně, ale řada z nich je nepřesná nebo nepravdivá. Proto je důležité vědět, čemu je nutné se při výběru jídla vyhnout a co naopak nemusí představovat problém, aby se zbytečně nekomplikovala již tam dost složitá situace a tím se nezužoval výběr vhodných potravin.\nNeklademe si za cíl poskytnout Vám odborné informace týkající se Vaší diagnózy, a zastoupit tak roli lékaře, ale chceme Vám poradit, jak s bezlepkovou dietou plnohodnotně žít.\nŽivot na bezlepkové dietě není snadný, ale pokud máte spolehlivé a aktuální informace, brzy si zvyknete a zjistíte, že to JDE I BEZ LEPKU J.\nfb Společnosti pro bezlepkovou dietu https://www.facebook.com/Spolecnostprobezlepkovoudietu/\nFairtrademarket je obchod pro etické nakupování. Zabývá se distribucí produktů spravedlivého obchodu (fair trade) v ČR, zejména...