Data za 100 let: Češky žijí o šest let déle než muži i díky poválečným změnám, zaostávat jsme začali za Husáka | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nProč mají ženy o šest let delší život než muži? Sto let dat úmrtnosti ukazuje, jak vydělaly na poválečném zdravotnictví a jak jsme zaostali za Husáka\nJan Boček | 21. ledna 2019\nDemografická data napovídají, jakou roli hraje v rozdílné délce života mužů a žen biologie a jakou životní styl nebo proč Východní blok prohrál se Západem. Datoví novináři iRozhlasu ve své analýze čerpají z dat Českého statistického úřadu.\nZa uplynulé století se českým mužům prodloužil život průměrně o 29 let. Ženám o víc než 32 let. Nejrychleji rostla střední délka života po obou válkách a v padesátých letech, kdy se v Československu, stejně jako ve většině Evropy, prosadila všeobecná zdravotní péče. Preventivní očkování a rozvoj antibiotik tehdy snížily úmrtnost na tuberkulózu – hlavní příčinu úmrtí mezi válkami – téměř na nulu.\n„Dalším důležitým faktorem je to, že v padesátých letech pokračovalo rychlé snižování kojenecké úmrtnosti,“ říká pro iROZHLAS.cz Terezie Štyglerová, vedoucí demografka Českého statistického úřadu.\nÚtlum infekčních nemocí – které si mezi muži a ženami nevybírají – potichu odstartoval revoluci v délce života obou pohlaví. Jak ukazují data o úmrtnosti, během několika let se podstatně zvýšil rozdíl v pravděpodobnosti úmrtí mužů a žen v každém věku.\nDůvod je spíš sociální než biologický: od padesátých let se na struktuře úmrtnosti ostřeji projevil životní styl. Chlapci, jinoši a mladí muži víc riskují, proto jsou častěji oběťmi automobilových a jiných nehod. Je u nich také násobně vyšší počet sebevražd než u dívek. Po padesátce se rozdíly v životosprávě začnou projevovat na zdraví. V neprospěch mužů, kteří častěji pijí a trpí obezitou.\nRozdíly v délce života ve světě\nČeši se dnes dožívají 76,2 roku, Češky 82,1 roku. Se šestiletou propastí mezi muži a ženami patří Česko k zemím s nadprůměrným rozdílem ve střední délce dožití. Nejvyšší rozdíl – přes 11 let – je v Rusku, nejnižší v zemích subsaharské Afriky. U nich je ale příčinou kratší délka života mužů i žen, „optimální“ rozdíl je proto třeba hledat v rozvinutých zemích s vyšší délkou života. U nich se rozdíl pohybuje mezi třemi a šesti lety. Ve většině zemí se ovšem propast pomalu zmenšuje, například Britové odhadují, že délka dožití obou pohlaví se srovná v roce 2032.\nOsa x: střední délka života mužů.\nOsa y: střední délka života žen.\nZdroj vizualizace: Wikipedie\n„U kouření je vývoj odlišný,“ vysvětluje Jan Holčík, profesor sociálního lékařství v penzi. „Za první republiky kouřily jen právničky, architektky nebo lékařky, u žen to byla výjimečná záležitost. Chlapi navíc tabák fasovali na vojně, takže kouřili všichni kromě těch, co se vrátili s takovou tuberkulózou, že už to nešlo.“\n„Na konci dvacátých let tabáková lobby podpořila kampaň, kde se cigaretám říkalo torches of freedom, pochodně svobody. Spojovala kouření se svébytností, samostatností, nezávislostí. To vedlo ke snížení rozdílů v kouření mezi muži a ženami, postupně se to začalo obracet a dnes kouří dívky víc než chlapci,“ dodává.\n„Škodlivost kouření se se podařilo věrohodně prokázat až v šedesátých letech. Epidemiolog Richard Doll zjistil, že to nejhorší, co se může Britům stát, je kouření. Bál se to publikovat, kolegové ho ale přesvědčili, že je to jeho povinnost. Nakonec to vydal a nestalo se vůbec nic. Jeho zásluhou však dnes britští doktoři patří k nejméně kouřícím lékařů na světě – pod tři procenta,“ uzavírá Holčík.\nSe zpožděním kopírujeme Západ\nVliv kouření lépe odhaluje dánsko-nizozemská studie, která zkoumá možnosti vizualizace úmrtnostních dat. Ohraničený obláček na datech z Anglie a Walesu od padesátých do konce osmdesátých let podle autorů ukazuje na vyšší úmrtnost v důsledku kouření u mužů, kteří dospívali mezi válkami. V pozdějších generacích začaly kouřit i ženy a nadbytečná úmrtnost u mužů vlivem kouření téměř zmizela.\nGraf: Poměr úmrtnosti mužů a žen v Anglii a Walesu, 1841 až 2013. Data: Human Mortality Explorer. Šikmé linky označují takzvané kohorty: pokud vás zajímá, jak se měnila úmrtnost během života konkrétního člověka, najděte si jeho ročník narození a sledujte diagonálu doprava nahoru.\nJiný trend, který se v českých datech objevuje pouze okrajově, je zase zřetelnější ve švédských datech. U nás se úmrtnost chlapců a dívek začíná srovnávat (v grafu přibývá červených teček vpravo dole) až v posledních dvaceti letech, ve Švédsku je tenhle vývoj patrný někdy od osmdesátých let minulého století.\nČasový posun oproti Švédsku je ostatně vidět i v jiných charakteristikách.\n„Když srovnáte švédskou a českou naději dožití, vidíte podobný obrázek, roste stejně rychle,“ komentuje grafy profesor Holčík. „Máme ovšem dvacet let zpoždění, takže se dožíváme o čtyři roky méně. Co je ovšem důležitější, švédská populace žije zhruba o devět let déle ve zdraví. Ve Švédsku je to přibližně 70 let, v České republice žijeme ve zdraví v průměru jen 61 let.“\nGraf: Poměr úmrtnosti mužů a žen ve Švédsku, 1751 až 2014. Data: Human Mortality Explorer\nŠvédsko sbírá detailní demografická data už od roku 1751; na unikátní časové řadě se dá vysledovat rostoucí délka života vlivem průmyslové revoluce, obrovský pokles dětské úmrtnosti nebo zásahy válek. Alternativní způsoby vizualizace prezentují třeba švédští analytici.\nŽelezná opona ve zdravotnictví\nJiný pohled na stejná data umožňuje místo mužů a žen srovnávat státy. Snadno tak lze pozorovat, jak se během druhé poloviny dvacátého století vyvíjely třeba země na obou stranách železné opony. Jde o unikátní experiment: demografické ukazatele se v zemích s podobnými startovními podmínkami, například východním a západní Německu, vlivem ideologie měnily různě.\nGraf: Poměr úmrtnosti v západním a východním Německu, 1956 až 2011. Hnědá ukazuje vyšší úmrtnost v západním, tyrkysová ve východním Německu. Data: Human Mortality Explorer\nSrovnání obou zemí ukazuje, že nůžky mezi socialistickou a kapitalistickou ekonomikou, životní úrovní a zdravotnictvím se začaly rozevírat na konci sedmdesátých let. Úmrtnost ve východním Německu v té době překonala tu západoněmeckou ve všech věkových skupinách. Po sjednocení se rozdíly zmenšily, u žen dokonce podle nedávné německé studie úplně zmizely. Na úrovni celé populace je nicméně železná opona stále vidět.\nPodobný obraz ukazuje srovnání západní části Československa a Rakouska. I tady začalo socialistické zdravotnictví výrazněji zaostávat v sedmdesátých letech. Češi přitom měli lepší počáteční podmínky.\nGraf: Poměr úmrtnosti v Rakousku a Česku, 1950 až 2014. Hnědá ukazuje vyšší úmrtnost v Rakousku, tyrkysová v Česku. Data: Human Mortality Explorer\n„Česká struktura úmrtnosti je podobná Rakousku,“ ukazuje profesor sociální medicíny Jan Holčík. „Za první republiky jsme byli průmyslovější než zemědělské Rakousko, takže i život tu byl delší. Pak se to otočilo, v současnosti se dožíváme v průměru o tři roky méně.“\nPodle hlavní demografky Českého statistického úřadu se zlepšování zdravotnických statistik zastavilo v období normalizace.\n20. 10. 2016 |Jan Boček, Jan Cibulka |Zprávy z domova\nNa co a kde se v Evropě nejčastěji umírá? Podívejte se na podrobnou mapu\n31. 8. 2015 |Marcel Šulek, Jan Boček |Zprávy z domova\nVěta „máte rakovinu“ nemusí být tak tragická, jak jsme zvyklí ji vnímat. Pokud je nemoc odhalena včas, šance na přežití může být téměř stoprocentní.\nPraha| 24. 4. 2017 |Jan Boček |Zprávy z domova |DATA\nPravděpodobnost, že vás letos čeká velká událost, lze spočítat z populačních statistik.


Hubnutí - Bachovy esence | EPPS.cz\nÚvod \_ Hubnutí\nNejdůležitější pro každý start hubnutí je silná motivace. Jak poznáte, že jste dostatečně motivovaní? Položte si pár otázek: Chci opravdu zhubnout? Nebude mi vadit se omezovat a překonat pohodlnost? Smířím se s tím, že musím zapomenout na výmluvy? Pokud váháte, tak hubnutí odložte. Je totiž dost pravděpodobné, že selžete, což vám srazí sebevědomí a zkomplikuje další pokus o hubnutí. Tato kombinace bude nejenom odstraňovat příčiny a následky vaší nadváhy, ale bude také usilovat o změnu, která bude trvalá. Odblokování vám pomůže měnit váš systém přesvědčení a změnit tak i podobu vašeho těla. Tato kombinace je vhodná pro snazší docílení snížení hmotnosti.\nBachovy esence obsažené v elixíru HUBNUTÍ a jejich vliv na lidské emoce:\nCentaury - Zeměžluč lékařská - přehnaná podřízenost, přetížení, poníženost, neschopnost odmítnout požadavky druhých, prosadit se, ohraničit se, vymanit se z rodičovských pout, slabá vůle, nízké sebevědomí, kopírování gest a řeči „silnějších“, strach z autorit, stydlivost, slabost.ovlivňuje slabou vůli, ovlivnitelnost\nObsahuje tyto esence - Zeměžluč 4, Dub 22, Vlašský ořech 33


Žaloba pro neplacení půjčky - odvolání - Diskuse - eMimino.cz\nRychlá navigace: eMimino.cz » Diskuse » Hypotéky, půjčky, exekuce » Žaloba pro neplacení půjčky - odvolání\nProsím o radu - anonymně. Děkuji.\nVzala jsem si přes jeden P2P portál pujčku na vyplacení dluhu. Bohužel jsem uhradila jednu splátku a dostala se do snad ještě větších problémů. Je to portál, kde lidé pujčují lidem. Daný pán mě 2× upomínal. Bohužel velké rodinné problémy a finanční. Po 3 splátkách to začal vymáhat soudně. Půjčka byla na směnku. Přišlo mi doporučeně dopis se zeleným pruhem od nějakého advokáta žaloba na celou pujčenou částku včetně uroku. Bohužel je to částka v řádech statisíců. Kontaktovala jsem daného pána i ten server přes který pujčka šla. Prý mám zaslat část peněz a oni mi sestaví náhradní splátkový kalendář. Peníze budu posílat zítra. Ale nejsem si jistá jestli to ještě jde. V podstatě se se mnou moc nikdo nebavil. Budu doporučeně odpovídat na ten dopis tomu advokátovi, že jsem kontaktovala i ten server a že mám v plánu dál a řádně splácet. V tom dopise advokátovi se píše, že bude nějaké jednání v lednu v 9:00 či co atd atd…v postatě je to žaloba. Je to od nějakého rozhodčího soudu a píše se tam, že pokud žalovaný navrhuje žalobci uzavření smíru mají se přesně popsat podmínky.\nChtěla bych to hnedka zítra poslat, aby vůbec k soudu atd nedošlo, ale vůbec nevím jak se toto správně formuluje at už technicky a nebo co vše tam popsat?\nJe tady nějaký právník nebo někdo kdo se v tomto pohybuje a kdo by poradil?\nProsím anonymně. Bohužel jsem byla ve velmi špatné situaci.\nPoradí někdo prosím? Prosím bez rýpaní. Děkuji\nMoc se toho dělat nedá, nejlépe vše zaplatit a neřešit přes soud… jako já bych s tebou slitování neměla být na místě toho pána.. do špatné situace se může dostat každý ale pokud udělá takovou kravinu tak pak musí nést následky… Pošli hned aspoň něco\nZávislačka 2844 příspěvků 20.12.16 19:19\nDle smlouvy o pujcce je vecne prislusny rozhodci soud? A to co bylo v dopisu od advokata- je to predzalobni vyzva?\nZasloužilá kecalka 760 příspěvků 20.12.16 19:20\nKolik si mela splatek a jaky byl urok a rpsn?\njá to chápu. Vím, že je to moje blbost. Snažila jsem se dostat z fin situace špatné jednou větší pujčkou. Bohužel pak se to ještě více zkomplikovalo.\nPůjčku zaplatit nemohu, protože kdybych měla cca 350 000kč tak si nemusím pujčovat že…chtějí celou částku i s uroky.\nKontaktovala jsem hnedka toho pujčovatele i ten portál, že už se snad vše vyřešilo a že bych ráda najela na splácení. Ale ráda bych nějak reagovala na ten dopis. Jak tam píšou, že pokud navrhuji cestu smíru at jí popíšu. Tak tam bych právě chtěla napsat, že jsem zaslala částku tu a tu a že právě žádám o náhradní splátkový kalendář.\nAle nevím jak se toto píše atd…\nrozhodčí soud usnesl urok adekvátní\nten advokát co zastupuje toho pána co mi pujčil přes ten porátl, kde lidé pujčují lidem poslala žalobu na rozhodčí soud a ten mě uznal vinnou a vlastně mě žaluje o ty peníze…\nZasloužilá kecalka 760 příspěvků 20.12.16 19:34\nzajimalo by me co jeto za portal zacina to na Z?\nona to moje vina je…já zaplatila jednu splátku a pak jsem měla dve urgence po sms a emailem jinak písemně co vím nic. Ale měla jsem psychický problémy. Loni jsem i chvilku brala antidepresiva a vygradovalo to problémy v rodině, kdy se jeden člen rodiny zasebevraždil nebo by to byla divná náhoda, takže ještě výdaje z a pohřeb atd. Až tedka jsem se z toho začala vzpamatovávat atd jenže je pozdě…\ntady se odtajnovat nechci, tady jsou lidi zlý, ale pokud máš znalosti a byla by jsi ochotná poradit tak ti napíšu soukromě email…\nUkecaná baba ;) 1515 příspěvků 20.12.16 19:41\n„..kde lidíé půjčují lidem…“\nTakže ano, to budou Zonky.\nTo není šmelina, to je normálně Homecredit\nZasloužilá kecalka 760 příspěvků 20.12.16 19:44\npokud splacite vzdicky to je v pohode mel jsem x pujcek od HC i ostatnich a nikdy zadny problem nebyl\nZávislačka 2844 příspěvků 20.12.16 19:44\nJe to volajake zmatene. Uz je vydan rozhodci nalez? Neni to spise ve stadiu, ze veritel odeslal zalobu-navrh na vydani rozhodciho nalezu a nyni rozh.soud vyzval ke zaslani vyjadreni? Tezko radit, pokud sem neuvedes konkretni informace. Co ta rozhodci dolozka-je ve smlouve? A je platna-zalezi na jejim zneni. Jak byl upraven mechanizmus zesplatneni ve smlouve o pujcce? Byl dodrzen? A jak je tam upravena splatnost? Je druha strana ochotna vec vyresit smirem? Tedy, bude souhlasit s uznanim zavazku? Umozni v ramci dohody o narovnani, pripadne uznani zavazku s novym splatkovym kalendarem?\nnejsou to zonky!\nKecalka 237 příspěvků 20.12.16 19:52\nNezlobte se na mě, ale ty jsi tragická. Co jsi čekala? Půjčila jsi si ranec peněz a předpokládala jsi, že když je to od fyzické osoby, můžeš si splácet jak chceš? Ne, tak to nefunguje.\nKaždopádně, abych ti i nějak poradila. Návrh který ten pán u advokáta podal, může stáhnout zase jedině ten pán. Pokud ti řekl on i portál, abys poslala část těch peněz, že pak dostaneš splátkový kalendář nový, tak to udělej. Pokud bude velkorysý, tak ti dovolí splácet. Pokud ne, tak máš smůlu a je to jen tvoje chyba. Mimochodem ten advokát a rozhodčí řízení, taky stojí peníze.\nTaky bych ti doporučila insolvenci, protože jinak se z problémů asi nikdy nevyhrabeš.\nHromadné odvolání, popř. žaloba proti Allianz\nNeplacení půjčky AirBank


Vibrátor Arctic Bunny - kaktusak.cz\nArtický králíček je multifunkční vibrátor s možností oboustranné rotace. Vibrátor je opatřen klitoriálním dráždidlem ve tvaru králička. Ovládání umožňuje odděleně zvolit 7 úrovní vibrací a 3 úrovně rotace. Vibrátor je v...Zobrazit více\nVelikost 25.5 cm\nArtický králíček je multifunkční vibrátor s možností oboustranné rotace. Vibrátor je opatřen klitoriálním dráždidlem ve tvaru králička. Ovládání umožňuje odděleně zvolit 7 úrovní vibrací a 3 úrovně rotace. Vibrátor je vyroben ze silikonu.\nVelikost 25,5 cm, průměr 3,5 cm.


Letní online detox (proč a co bude dál) – Ze života ženy\nLetní online detox (proč a co bude dál)\n16. 9. 2018 / Lifestyle, Mateřství, Móda / 0 comment\nLetní online detox a práce na sobě\nPo prázdninovém provozu a dopřání si volna jsem zpět. Asi jste si všimli, že jsem přes léto nebyla tolik aktivní jako před ním, měla jsem však své důvody. Za prvé jsem na konci května zjistila, že jsem těhotná (hurá, strašně moc se těším) a můj první trimestr jsem strávila v polospánku – ano, byla jsem šíleně unavená a mísila se ve mně chuť na smažený sýr s hranolky a naprosté vyčerpání po obědě, kdy jsem měla pocit, že si v práci půjdu ustlat na toaletu. Na konci prvního trimestru se vše naštěstí urovnalo a já si docela hezky odpočinula během mé první dovolené v Bulharsku, kam jsem se vypravila s naší tříletou dcerou a mými rodiči. Po návratu mě čekala menší komplikace s čípkem, na kterém mi doktorka našla nějaké změny a já musela projít několika vyšetřeními, které naštěstí dopadly výborně. I to mi ale stačilo k tomu, abych si uvědomila, že v životě jsou daleko důležitější věci než je moje práce, blog nebo snad plná skříň krásného oblečení. Přehodnotila jsem tak vše, na čem jsem pracovala, a začala pracovat hlavně na sobě. Určitou změnu jste si mohli všimnout i u mých příspěvků na Instagramu. Nakonec každá informace nám k něčemu je. Ta moje mi jednoznačně říkala, že mám přesměrovat svoji pozornost od vnějších věcí směrem ke mně, dovnitř. A protože jsem se dostala do úrovně, kdy ze všeho nejvíc poslouchám samu sebe, trochu jsem se od vnějšího světa odpojila. Tak, abych byla víc sama se sebou.\nRovnováha a vnitřní klid na prvním místě\nNeodpojila (ani neodpojím) se však úplně (i když – upřímně – i nad tím jsem přemýšlela). Psát tenhle blog, dělat si Facebook a Instagram, předávat lidem (ženám i mužům), ale spíš bych řekla ženám, energii, poznatky, a mé tipy, mě prost moc baví.\nMám také moc ráda značky, se kterými spolupracuji (a proto vám o nich i píšu), protože naše komunikace je úžasná a reprezentují je bytosti, které mi jsou sympatické, a se kterými si moc rozumím. Věděla jsem proto, že v psaní chci rozhodně pokračovat.\nHledala jsem však jakousi rovnováhu. Balanc mezi tím být sama v sobě a se sebou a tímto online světem. A dokáži si tvrdit, že jsem ho našla. Už totiž všude nevystrkuju mobil a foťák, abych vše, co prožívám, zdokumentovala. Ty nejosobnější chvíle a krásné momenty si nechávám pro sebe. Na focení a psaní si vynahrazuji čas, ale nechávám tomu přirozenost. Už to není tak, že píšu protože cítím, že musím, ale píšu, když chci. To sice znamená méně článků na blogu a méně příspěvků na Instagramu, ale také moje větší osobní svoboda, spokojenost, klid a láska (ve mně).\nMóda a koncept blogu\nBěhem těch dvou až tří měsíců jsem znovu přemýšlela nad konceptem tohoto blogu. Zamýšlela jsem se nad tím, jestli je pro mě móda opravdu důležitá, a jestli ano, co to je ta důležitost, jakou hraje roli v mém životě a zda chci o módě vůbec psát.\nDošla jsem k názoru, že se jí vzdát nechci. Že módu chci mít jako součást svého blogu, ale trochu jinak než doposud.\nChci se více věnovat udržitelnosti, vyhnout se ve svých tipech trendovým kouskům, které tu budou maximálně několik sezón. Chci vám ukázat, že s poloprázdným šatníkem to jde taky (A LÉPE). Že tam nemusí viset poslední módní výstřely, a že krásná může být žena v obyčejném bílém triku a černých kalhotách, které má pět let. Že si nemusí kupovat dokolečka nové a nové oblečení jen proto, že měla špatný den v práci. Že je mnohem lepší zamyslet se, kvůli čemu byl špatný a zapracovat na příčině. Neléčit si následky módou a nakupováním. Být sebevědomá, Vědomá sama sebe, ale ne skrz módu.\nNechci hodnotit nikoho na ulici, nebudu soudit outdoorové oblečení v kavárně, nemám zájem podílet se na módní „policii“ a trendy diktátu. Jak říká můj muž „kdo jsem, abych soudila, co vám sluší“ 😊\nOblečení, stejně jako všechny vnější věci, jsou naše „masky“. Ty masky se nám mohou líbit nebo také ne. Vždy se najde někdo, komu se budeme líbit hodně, víc, méně nebo vůbec. Nejvíc ale opravdu záleží na tom, jací jsme uvnitř. Sami v sobě. Je to klišé jako hrom. Ale u mě bývají klišé největší pravdou.\nTriko: Promod (#spoluprace)\n« Jak na pohodový a pohodlný outfit\nBlogWeek 1. »


Obrácení ke svobodě – omi online\nEvangelium live / Diskuze\t/ 16. května 2020 16. května 2020\nPřikázání, láska, Duch pravdy. Když čtu toto evangelium, tak se mi nevybavuje jen nějaká chvilka, nějaká jedna zkušenost, ale celé etapy mého života, spojené s jednotlivými pojmy dnešního evangelia, etapy, které mě vedly k postupné větší zralosti a růstu. Jestli jsem za posledních 10 let něco pochopil, tak je to fakt, že jsem povolaný k růstu. K jakému růstu? Ještě před nějakou ne příliš vzdálenou dobou bych řekl, že k růstu v lásce, což je správně, ale není to úplné. Čím dál víc vnímám, že jsem povolaný žít ve svobodě, protože milovat můžu jen, když budu svobodný a budu taky vědět o tom, že jsem svobodný.\nObrácení ke svobodě poprvé.\nVyrůstal jsem v tradičně věřící rodině na tradičně věřícím území ve Slezsku. Žil jsem jako obvyklý ne úplně věřící katolík. Ale všechno změnilo obdoby přípravy na biřmování. To, co si spoustu biřmovanců tam u nás prožije jako poslední cestu do kostela, byl pro mě začátek objevování církve a důvěry v Ježíše. Duch pravdy mě dva týdny po biřmování uvedl do jediné podstatné pravdy života víry – nejde o přikázání, chození do kostela a ke svátostem, ale o vztah. Pochopil jsem, že „moje“ dosavadní křesťanství bylo jako tělo bez duše, vyprázdněné, mrtvé, bez náboje. Ale prohlédnul jsem to jen díky vylití Ducha, kterého jsem si vyprosil u biřmování. Letnice jsme tak zakusil poprvé na vlastní kůži. Když jsem tehdy přistupoval k biskupovi, tak jsem se modlil: „Pane, jestli jsi, dej se mi poznat“. A „Duch pravdy“ mě pak skrze zkušenost jedné svátosti smíření uvedl do pravdy o tom, že můj život nemůže být naplněný plněním něčeho, ale naplněním Někým. Zažil jsem, že jako křesťan nepotřebuju přikázání, protože ta jsou minimalistická. Láska jako dar je naopak maximalistická.\nObrácení ke svobodě podruhé.\nKdyž jsem udělal první sliby, stal jsem se oblátem a začal jsem studovat ve scholastikátu. Myslel jsem si, že tím jsem uzavřel kapitolu povolání a už se tím nemusím nadále zabývat. Moje naivita mě dodnes udivuje a rozesmívá. Až s duchovním doprovázením jsem přišel (a stále přicházím) na to, že láska nemůže existovat bez svobody. Musel jsem tak stokrát zpochybnit mé rozhodnutí, abych zjistil, že Hospodin chce, abych rostl ve svobodě a že mi tu svobodu nikdy nevezme.\nObrácení ke svobodě potřetí.\nLoni jsem se účastnil Katolické charismatické konference a byl to pro mě zlom, po kterém jsem počítal čas na „před konferencí“ a „po konferenci“. Zažil jsem tam neuvěřitelnou sílu společenství církve, ve kterém se pak projevovala i různá zvláštní charismata. Chvílemi jsem měl ale po této zkušenosti pocit, že lehce tíhnu k tomu, abych zaměnil dárce s dary a tak jsem některé věci odložil jako něco, co má své dané místo a čas. Dostal jsem tak příležitost obejmout v církvi i ty dary, které se zdají bláznivé, budí podiv nebo podezření, ale zároveň jsem cítil pozvání k tomu, abych díky této zkušenosti objal o to silněji ty dary přirozené a všední. Objevování Boží dobroty ve všem se od té doby pro mě stalo důležitým motem.\nObrácení počtvrté a popáté by sice mohlo ještě následovat, ale to už by nikdo nedočetl, takže se tady zastavím alespoň ve psaní, ale snad ne v trvalém osvobozování se.\nAutor: Petr Dombek OMI


Tato rozkošná dívenka je ve dvou letech členem Mensy. Neuvěříte, co ve svém věku všechno zvládne | EVROPA 2\nÚvodní stránkaČlánkyŽivotTato rozkošná dívenka je ve dvou letech členem Mensy. Neuvěříte, co ve svém věku všechno zvládne\nTato rozkošná dívenka je ve dvou letech členem Mensy. Neuvěříte, co ve svém věku všechno zvládne\nDvouletá Kashe Quest z Kalifornie se stala ve Spojených státech nejmladším členem organizace Mensa, která sdružuje nadprůměrně inteligentní lidi. Co všechno už malá dívenka umí a zvládne? Podle svých rodičů Kashe ve svém věku kromě abecedy a počítání do 100 umí také třeba pojmenovat všechny prvky v periodické tabulce, identifikovat všech 50 států USA podle tvaru a umístění a učí se španělsky, uvedl server zpravodajské stanice CNN.\nPodle svých rodičů Kashe ve svém věku kromě abecedy a počítání do 100 umí také třeba pojmenovat všechny prvky v periodické tabulce, identifikovat všech 50 států USA podle tvaru a umístění a učí se španělsky, uvedl server zpravodajské stanice CNN.\nDovednosti se prý Kashe začaly rychle rozvíjet od okamžiku, kdy řekla první slovo. Brzy zvládala věty, které obsahovaly pět a více slov, a stále se o něco zajímá. Pokud něco neví, chce prý hned vědět jak to funguje, a jakmile se něco naučí, hned to použije.\nZa mimořádné považoval dovednosti Kashe i její pediatr. Maminka se proto po dohodě s ním rozhodla vzít dceru k psychologovi, který jí udělat inteligenční test. A výsledkem bylo IQ 146. Podle některých výzkumníků má většina dospělých IQ, tedy inteligenční kvocient, v rozmezí od 85 do 115. IQ nad 115 se podle internetových stránek americké Mensy obecně považuje za vysoké a pro členství v organizaci je potřeba IQ nad 130.\nJak se bude jmenovat holčička Martiny Pártlové a jak to vidí členka 3v1 se svatbou?


Náš první hon - Arry z Dvorku Čamourku "GRACE"\nGrace šla z počátku "na šňuře" - netušila jsem, jak bude reagovat na střelbu. Také že reagovala jak kdy. Spíš se bála při střelbě v dálce - nedokázala si spojit ránu s akcí. Na 3.leči jsem málem dostala infarkt - táhla se za mnou a ničím jsem ji nedokázala "povzbudit", aby šla a předvedla svoje nepochybné vlohy. Takže trapas. Pěnila jsem a byla jsem na prášky... Aron moc hezky pracoval. Aportoval teplé bažanty bez obtíží. grace se teplé ze začátku bála - pak už se k nim sama přibližovala, tudíž neházíme flintu do žita;) Na 4.leči byl již i Aron unavený a vynucoval si pozornost Jendy skákáním na záda. Grace 4.leč už nešla. I tak ji to unavilo dostatečně - prospala celé odpoledne;) Arona práce moc neunavila - spíš ho rozčilovaly bodláky na praporech! Pořád se je chtěl vykusovat;)\nNa první hon to asi nebyl nijak extrémní neúspěch. Minimálně to pro nás byla úžasná zkušenost. Snad jich ještě hodně přijde... (i když na mě se "profíci myslivci" koukali skrz prsty - pes v roce a ještě nebyl na honu, haha)


Maminky s psychickými problémy - Modrý koník\nMaminky s psychickými problémy\nAhoj holky. Chci se zeptat zda je tu více maminek, které třeba chodí k psychologům, psychiatrům, psychoterapeutům. Chodili jste i před těhotenstvím? Během něj? Jak se na Vás potom dívají lékaři, např. praktičtí? Mám z toho strach, z toho pohledu okolí. No, ona má dítě a přitom je blázen. Znáte to, okolí má hned každého za blázna.\n@uztotakbude Na okolí bych se zvysoka vy...., maminka má být psychicky v pohodě a pokud potřebuje tak ať vyhledá odbornou pomoc, dnes už to snad není žádné stigma nebo ostuda.Naopak to vidím spíše jako ukázku zralosti a zodpovědnosti, když překoná ostych a možnou předpojatost okolí a požádá odborníka o pomoc.\nNeřešené psychické problémy a traumata mohou být spouštěčem daleko větších problémů.\nOna má dítě a není blázen! Naopak, když budeš pečovat o své psychické zdraví, tak jsi zodpovědná a ne blázen. Je to důležité, když budeš v pohodě, bude v pohodě i miminko. Já jsem to podcenila, na konci těhotenství jsem měla velké problémy s přítelem, po porodu to pokračovalo až do dvou měsíců věku miminka a já se nemůžu vzpamatovat doteď (malý už má 4 měsíce). Jsem zralá na prášky (ale nemůžu, kojím) a lituji, že jsem svým pocuchaným nervům nevěnovala pozornost dříve. Kvůli tomu jsem si nemohla naplno užít prvních pár týdnů života mého miláčka, a to už mi nikdo nevrátí...Takže se na okolí vykašli a starej se o sebe co nejlíp to půjde, miminko ti to potom vrátí i s úrokama... šťastná máma, šťastné dítě..to platí navěky 🙂 Držím palečky 😉\nDuphaston a hypospadie - může to souviset?2\nKdy jste během 1. těhotenství začaly pociťovat pohyby?68\nZměna pracovního úvazku v těhotenství, máte zkušenost?11\nHrály jste v těhotenství na dechový nástroj?2\nToxoplazmóza v těhotenství, donosily jste dítě v pořádku?13


Skryté Lipsko: Espresso Zack Zack - leipzig.travel/blog\nKdyž se budete procházet po parku Lene-Voigt-Park, na rohu ulic Eilenburger- a Albert-Schweizer-Straße určitě nesmíte minout kávový bar Espresso Zack Zack. V tomto příspěvku #hiddenLeipzig vám prozradíme, proč byste ho rozhodně měli navštívit.\nZdravé svačinky a sladkosti\nMalá kavárna – velká nabídka\nEspresso – nápoj, který majitele inspiroval k názvu. Ochutnat tu samozřejmě můžete i další skvělé kávové speciality. © Espresso Zack Zack\nMilovník kávového zrna Ralf Hauenschild už od roku 2015 provozuje tento jedinečný kávový bar Espresso Zack Zack. A jeho nadšení je v nabízených kávových specialitách opravdu znát. Espresso, cappuccino, chai latte či kakao – lásku tu najdete v každém šálku. Plusem pro vegany je rozšířená nabídka rostlinných mlék.\nČeká tu na vás široká nabídka skvělých zákusků – částečně i veganských. © Espresso Zack Zack\nAť už si užíváte procházku po parku s rodinou, přáteli či sami – sladký zákusek se neodmítá. Tato malá kavárnička v lipské čtvrti Reudnitz vám nabízí menší, ale za to lákavou nabídku sladkých a slaných pochutin – veganský cheesecake s malinovou polevou, mrkvový dort, panini, slané koláče, brownies či muffiny – vše vlastní výroby. I když to vypadá, že volba nebude lehká – zklamaní neodejdete nikdy.\nKdyž vás místní skvělá káva přesvědčí, můžete si ji vzít s sebou domů, stejně tak jako další kávové vybavení. © Espresso Zack Zack\nKdo si tento jedinečný kavárenský flér chce odnést s sebou domů nebo zrovna nemá moc času posedět ve vymazleném interiéru, může si vše z nabídky odnést s sebou. Kavárna nabízí i praženou kávu, presovače či kávové mlýnky jak pro gastronomii, tak pro domácí uživatelé. A když vám váš domácí kávovar nestačí, máte možnost si tu objednat cateringové služby.\nKde? Albert-Schweitzer-Straße 2, 04317 Leipzig\nKdy? Od pondělí do pátku 08:00 – 18:00 hod., soboty 09:00 – 18:00 hod.\nDalší tipy, kam v Lipsku na dobrou kávu, najdete na našem blogu.


Student Vojtěch Karban uspěl v soutěži 'Zachyť svoji svobodu' - Kutnohorský deník\nStudent Vojtěch Karban uspěl v soutěži 'Zachyť svoji svobodu'\nKutná Hora /VIDEO/ - Student kutnohorské průmyslové školy Vojtěch Karban uspěl se svým soutěžním videopříspěvkem v celorepublikové soutěži zvané „Zachyť svoji svobodu“ vyhlašované Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy ČR.\nZáběr z filmu Svoboda volného času. | Foto: Vojtěch Karban\n„Vojtěch Karban obsadil v kategorii 'Nejlepší video' 3. místo, a získává tak cenu v podobě tří volných vstupenek na atrakci Golem VR včetně poukazu na Den v mediální agentuře s účastí na photoshootingu reklamy,“ sdělil ředitel školy Josef Treml.\nSlavnostní vyhlášení vítězů celorepublikové soutěže se bude konat v pátek 7. prosince ve 13 hodin na Ministerstvu školství, mládeže a tělovýchovy ČR v Praze.\nVolkswagen Golf servisní knížka, koupeno v D Ford Focus servisní knížka Ford Grand C-Max první majitel, servisní knížka Ford Galaxy servisní knížka Ford Kuga první majitel, servisní knížka, koupeno v CZ Ford Fusion koupeno v D Ford Mondeo servisní knížka, koupeno v NL Ford Kuga servisní knížka, koupeno v CZ


Bezmála každý desátý gymnazista páchne, jelikož mu chybí základní znalosti o deodorantech\nKaždým dnem se potýkáme s problémem, který je zobrazen v reklamách – krásný mladý muž jde s ženou do kina, obejme ji, když v tu chvíli jeden z nich zjistí, že má propocené nevonící triko. A problém je na světě. Určitě se již něco podobného každému stalo, a proto se dnes pokusím vysvětlit, jaký přípravek k čemu slouží, jak funguje, jaké jsou jeho výhody a nevýhody, nebo jen přinést výsledky testu.\nUčitelé na pracovišti strávili celý čtvrteční den\nŠkola žila ve čtvrtek 20. října 2011 až do pozdních večerních hodin. Od půl čtvrté ve školní jídelně probíhala valná hromada SRPŠ, o hodinu později pak rodiče zasedli do studentský lavic k třídním schůzkám. Zbytek dne byl určen k individuálnímu informování se u jednotlivých učitelů.\nTechnik dorazil v pátek odpoledne, WiFi připravena na spuštění\nV pátečních odpoledních hodinách na Gymnázium Otokara Březiny v Telči dorazil technik, který síť připravil na spuštění. Zástupce ředitele, Ing. Bohumír Krejčí, avizoval, že fungovat bude od pondělí\nŠkolní areál v Telči dostal nový mobiliář. Potěší nejen studenty\nStudenti Gymnázia Otokara Březiny a Základní školy Hradecká v Telči se už nyní mohou těšit na září. Už při cestě do školy budou ohromeni odborně rekonstruovaným školním areálem. Při dostavbě areálu ZŠ Hradecká totiž došlo k celkové úpravě koncepce veřejných prostranství kolem škol. Výsledkem ročních stavebních prací, které svým hlukem často narušovali výuku, jsou nové roky potřebné učebny základní školy, velká sportovní hala, moderní parkoviště, obnovená zeleň a venkovní mobiliář.\nMaturitní vysvědčení se letos opět předávala na zámku\nStátní maturity tradičnímu předávání maturitních vysvědčení na zámku v Telči nezabránily. Absolventi osmiletých a čtyřletých oborů gymnázia zde v pondělí 20. června 2011 přijali maturitní vysvědčení nejen se známkami, ale i s procenty.


Osmá zrušená novinka je zde! | SerialZone.cz\nÚvodní stránka > Články > Osmá zrušená novinka je zde!\nSezóna 2013/14 má svou nejnovější oběť. Opět se ukazuje, že novinky na Velké pětce to v hledání nových fanoušků nemají vůbec jednoduché. Jako další na to doplatila jedna z komedií stanice NBC. O kterou jde?\nTentokrát se loučí Sean Saves the World. Stanice NBC novinku zrušila po dvanácti odvysílaných epizodách. Sean Saves the World dostal na jaře objednávku na 13 epizod, která byla později rozšířena na 18 epizod. Z těchto osmnácti však bylo natočeno pouze čtrnáct, prozatím se odvysílalo dvanáct dílů. NBC s okamžitou platností ukončila natáčení nových dílů, takže na fanoušky čekají pouze ty dva poslední neodvysílané. NBC je pravděpodobně přidá do vysílání po skončení olympijských her, i když tento krok stanice prozatím nepotvrdila.\nTým SerialZone se tímto dostává v tipovačce do čela! :-)\nSean Saves the World to měl se sledovaností těžké od začátku. Pilot získal rating pouze 1.4, poslední osvysílaná epizoda klesla na 0.7. Narozdíl od svého kolegy The Michael J. Fox Show, kterému NBC již předem objednala plných 22 epizod, nedošlo k většímu nárůstu ani v DVR datech.\nNaše tipovačka byla aktualizována a tým SerialZone se dostal na první místo, jelikož Gorilla se zde poprvé zmýlila! Na body jsme tedy vyrovnáni, v megaskóre máme malý náskok :-)\nSledovali jste Seana? Mrzí vás zrušení? Doufáte v odvysílání zbylých dvou epizod? A jak vás jeho zrušení zasáhlo v tipovačce?\nOsmá zrušená novinka je zde! (právě čteš)\nTak tohle mě docela mrzí. Jsem názoru, že jsou zde jiní a mnohem horší...\nA už je i devátá, škoda, že nebyla v tipovačce\nProblém byl v tom, že seriál nehledal nové fanoušky, ale fanoušky Willa a...


Domácí herbář: speciál pro děti – Piskutek.cz\nDěti Rady a tipy Uncategorized\nBlíží se léto a s ním i sběr nejrůznějších bylin a květin. Někdo si jedlé květiny užívá na stole ve svých pokrmech, ať už v podobě pampelišek, sedmikrásek nebo řeřichy, jsou tu ještě další důvody, proč sběr uskutečnit.\nNapadl vás herbář?\nNemusí se jednat o nějaký dokonalý, kde bude popis rostliny latinsky, ale třeba jen pro zábavu. Zvláště poté, pokud máte chuť něco tvořit se svými dětmi. Mohou to být pouze volné listy papíru nebo kniha či obrázek v rámečku – to už záleží na vás, jak celou věc pojmete.\nPřizpůsobte se svému vkusu nebo oblasti, kde žijete. Ne všechny rostliny tak budou k nalezení všude, což je i logické.\nMůžete použít fotoalbum nebo modernější scrapbook. Rostliny se ukotví jednoduše do folie nebo rovnou zalaminují.\nIdentifikace rostlinek je skvělým řešením, jak dítě naučit, jak se která květina jmenuje. Je však na místě si vždy umýt ruce, když přijdete domů. Na to bychom měli dbát především, protože nikdy přesně nevíme, která rostlina by mohla být jedovatá.\nJe pak na vás, jestli si najdete své oblíbené květiny v kultivarech nebo v divoké přírodě. Můžete si udělat herbářů hned několik. Pokud se bojíte, lze sbírat květiny v rukavicích, pro děti to bude představovat velkou legraci!\nNápady na vytvoření herbáře formou výletu – připravte si batoh s nezbytnostmi\nZabalte si s sebou opalovací krém, sprej proti hmyzu, vodu, občerstvení, dětské ubrousky, náhradní oblečení a malou lékárničku, kde budou nůžky, náplasti, dezinfekce a obvaz. V případě, že se při sběru rostliny poraníte, můžete sebe i dítě hned ošetřit.\nMožná se vám stane, že seberete jen malý plod a nebudete následně vědět, ke kterému stromu patřil. Je dobré během sběru fotit i celou rostlinu, keř a strom.\nMáte doma staré stránky s telefonními kontakty?\nIdeální na vylisování, jelikož si neponičíte knihy. Zatížené knihy jsou jasným důkazem, jak k nim lidé přistupují. Je rozhodně lepší, najít jiný způsob, ať již zmiňovaný seznam nebo cokoliv jiného.\nRostlinu lze umístit mezi dva čisté bílé listy, obalit novinami – ty absorbují velkou část vlhkosti. Zátěž uděláte snadno tak, že vezmete dva kousky překližky a několik těžkých kamenů nebo cihel.\nPo několika dnech své rostliny zkontrolujte. Musí být dokonale suché. Nic nepokazí herbář jako plíseň z rostlin, které nejsou řádně vysušené.\nŠtítky: bylinky, herbář, obrázky na zeď, poznávačka rostlin, sběr bylinek, sběr květin\nby Petra Květen 24, 2021


Krevní test předpoví průběh Bechtěrevovy nemoci | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Články Krevní test předpoví průběh Bechtěrevovy nemoci\nMUDr. Veronika Přibylová Revmatické nemoci 21.9.2012\nBechtěrevova choroba je značně individuální. Zatímco někteří nemocní žijí řadu let, aniž by je nemoc významněji omezovala v aktivitě, jiní se záhy po stanovení diagnózy stávají invalidními.\nVědci nyní věří, že se podařilo nalézt klíč, díky kterému budou schopni předpovědět závažnost průběhu choroby u každého bechtěrevika zvlášť.\nJasno již na počátku\nPodle nedávno provedené německé studie je možné pomocí stanovení několika bioukazatelů vyhledat z řad nemocných ty, u nichž existuje vysoké riziko nepříznivého průběhu Bechtěrevovy choroby. Tak by tito pacienti se špatnou prognózou byli nalezeni již na počátku vlastního onemocnění, což by vedlo ke zpřesnění léčby. Vedle využití zobrazovacích metod by napovědělo i testování krve. A jak výzkum německých odborníků probíhal?\nPro účely výzkumu rozčlenili pacienty s Bechtěrevovou chorobou do dvou skupin podle přítomnosti a rychlosti rozvoje takzvaných syndezmofytů (typické kostěné struktury v oblasti páteře, které značí závažný průběh nemoci).\nVe skupině nemocných, u kterých choroba postupovala nemilosrdně rychle, přitom nalezli hned několik látek, jejichž hladina v krvi byla nápadně zvýšena.\nJednalo se například o růstové faktory nebo enzymy spjaté s kostním metabolismem − a právě ty mohou posloužit coby bioukazatelé napovídající budoucí průběh onemocnění.\nNaděje je v rychlosti\nPokud bude v budoucnu skutečně možné předem odhalit nemocné s Bechtěrevovou chorobou, jimž hrozí rychlé zhoršení zdravotního stavu, nebo dokonce invalidita, znamená to pro lékaře jakýsi náskok před vlastní chorobou. Pak je možné nabídnout těmto pacientům odpovídající intenzivní léčbu již krátce po stanovení diagnózy a tím zpomalit progresi choroby a oddálit nezvratné změny páteře.\nParkinsonova nemoc Bechtěrevova nemoc příznaky Krev v ejakulátu Krev ve spermatu Nemoc vlk


TA Technix downpipe Audi Q5 (8R; 2008 - 2017) pro motory 2.0TDi 100-130 kW - průměr 63,5mm | Reviloshop\nTA Technix downpipe Audi Q5 (8R; 2008 - 2017) pro motory 2.0TDi 100-130 kW - průměr 63,5mm\nHlavní stránka > MOTOR, VÝFUK > Výfukové svody od turba (downpipe) > Audi > Q5 > TA Technix downpipe Audi Q5 (8R; 2008 - 2017) pro motory 2.0TDi 100-130 kW - průměr 63,5mm\nCena bez DPH: 8 173.55 Kč\nJednodílný nerezový svod od turba TA Technix bez DPF pro napojení na sériové turbodmychadlo, výstup pro lambda sondu, 2x snímač tlaku a 2x snímač teploty výfuk. plynů, průměr 63,5 mm. Určeno pro motory 2.0TDi s výkonem 100-130 kW.\nMontáž vyžaduje úpravu programu v řídicí jednotce, jinak bude kontrolka hlásit problém s filtrem pevných částic.\n- svody mají přípojku na lambda sondu, 2x snímač tlaku a 2x snímač teploty výfukových plynů


Marc Forster - Právě dnes\n23.February » Boleslavský deník\nGillian Andersonová alias "agentka Scullyová" a slavný režisér Marc Forster jsou v Česku!\n5.February » stars24.cz\nHollywoodský režisér Marc Forster, který je podepsaný třeba pod bondovkou Quantum of Solace, v Česku natáčí film z druhé světové války. Ve snímku White Bird: A Wonder Story české prostředí představuje Francii a ve filmu hraje slavná Gillian Anders...\nVíkendové tržby 9- 11. 10. 2020: Další víkend se nese v nových negativních hlášeních ohledně situace s kiny. Od blížící se půl.\n11.October » Kritiky.cz\nVíkendové tržby 9- 11. 10. 2020: Další víkend se nese v nových negativních hlášeních ohledně situace s kiny. Od blížící se půlnoci se (minimálně) na 14 dní zavírají česká kina, což je další hřebík do rakve pro už tak velmi špatný rok. A ani v zahr...\nMašinka Tomáš: Na motivy populární pohádky vznikne celovečerní hraný film\n8.October » FandímeFilmu\n**Mašinka Tomáš** se dočká hraného celovečeráku, který zrežíruje **Marc Forster** (Quantum of Solace, Světová válka Z, Kryštůfe\n**Mašinka Tomáš** se dočká hraného celovečeráku, který zrežíruje **Marc Forster** (Quantum of Solace, Světová válka Z, Kryštůfek Robin) The post **Mašinka Tomáš** se dočká hraného celovečeráku, který zrežíruje **Marc Forster** (Quantum of Solace, ...\nMašinka Tomáš se k 75. výročí dočká motion-capture...\nMašinka Tomáš se k 75. výročí dočká motion-capture filmu. Ten pro společnost Mattel zrežíruje Marc Forster (Světová válka Z, Kryštůfek Robin, Quantum of Solace) s produkční společností 2Dux². Film bude mixem mezi Alvin a Chipmunkové a Pokémon: Det...\nTato informační stránka o Marc Forster zobrazuje poslední internetové články, ve kterých se výraz "Marc Forster" vyskytuje. Výsledný seznam není redigován.


6.9 Mizérie :: Smečka Měsíčního Svitu\nNavždy žijící pro svůj sen\nÚvod > 6.9 Mizérie\nMizérie časově zapadá daleko za Přežívání a popisuje období těsně před příchodem do Xikuratu.\nNa nic z té srážky si vlastně pořádně nepamatuju, a možná bych za to měl být spíš rád. Vím jenom to, že jsem se řítil po okresní silnici rychlostí přes devadesát za hodinu a v zatáčce jsem ztratil kontrolu. Motorka najela na štěrk, podklouzla jí kola, setrvačnost mě spolu s ní hnala po asfaltu a mě blesklo hlavou, že tohle asi nepřežiju. Vždycky se říká, že když máte zemřít, proběhne vám před očima celý život. Jediné, co jsem viděl já, byla dálková světla džípu, který se vynořil ze tmy přímo přede mnou. A pak náraz a tma.\nByl to ten druh tmy, který vás obalí jako deka a utlumí všechno kolem, nedokážete nic vidět, slyšet ani cítit, nedovolí vám myslet a uzavře vaše vědomí do vakua, a přesto se v ní cítíte bezpečně. Izolovaně. Pocit po probuzení ale bývá pravým opakem toho všeho.\nPrvní, co jsem spatřil po černočerné prázdnotě byl něčí strop. Dřevěný, tmavý a bezpochyby cizí. Propadl bych panice, kdyby moje racionální myšlení ještě pořád nepokrýval zbytek toho tmavého oparu, který mi zabraňoval pořádně myslet nebo se alespoň vyděsit. Nestávalo se mi často, že bych se probudil v cizí posteli – vlastně se mi to nestávalo skoro vůbec, ale jako blesk z čistého nebe se mi najednou vybavily vzpomínky na tu noc; spolu s nimi jsem ucítil i tupou bolest v hrudníku a uvědomil jsem si, že jsem bez trička. Zato mi snad půlku břicha zabíral obvaz. Na mysli mi vytanulo několik nepublikovatelných slov.\n„Už ses probral?“ ozvalo se kus ode mě a já sebou trhl – což jsem najspíš neměl dělat. Ta bolest mi za to nestála. Otočil jsem hlavu k oknu a u něj jsem zahlédl tak pětadvacetiletého kluka, hnědovláska v maskáčích. To on mě přejel?\n„Un... kde to jsem?!“\n„U mě doma,“ prohlásil.\n„To mi došlo,“ neodpustil jsem si sarkasmus.\n„Je ti líp? Můžeš mluvit?“ pokračoval stále stejným, chladným a neosobním tónem a probodával mě očima. Nevěděl jsem, z jakého důvodu, ale...\n„Tohle jsem u tebe našel,“ řekl a natáhl ke mně ruku. Držel v ní mojí zbraň, tmavou automatickou pistoli. Mojí milovanou pětačtyřicítku Desert Eagle, bez které bych nedal ani ránu. Doslova. A tvářil se přitom jako celník v KLDR, který našel v zavazadle cestujícího videokameru. „Docela rád bych věděl, co seš zač a kdes k tomu přišel.“\nMoje podvědomí spustilo další salvu sprostých slov v různých světových jazycích. To je to poslední, co mi ještě chybělo. Nějaký magor, co začne strkat nos do mých záležitostí.\n„Dej mi to!“ vyštěkl jsem a natáhl se po ní, ale on ucukl. Musel se mi hrabat ve věcech – a teď si při troše fantazie mohl i domyslet, kdo jsem. Jako bych neměl dost smůly i tak. Musím odtud – okamžitě.\n„A ty mě zastřelíš, okradeš a zdrhneš? Ani náhodou,“ odpověděl mi podobně nevraživě a dal ruku s pistolí z mého dosahu, což byla pro moje nervy poslední kapka.\n„Hned ji polož, je nabitá!“ zvedal jsem se z pohovky a ignoroval náhlou úpěnlivou bolest mezi žebry, ale vzápětí jsem zaraženě hleděl na hlaveň vlastní zbraně, namířené mezi oči. Moje oči.\nPomalu jsem si sedl zpátky a pozvedl dlaně na důkaz toho, že bych ho nejraději uškrtil holýma rukama, kdybych mohl, ale většina lidí si to vykládala spíš jako „Vzdávám se“.\n„Fajn, teď musím vymyslet, co s tebou,“ zabrblal a pořád na mě mířil, v tu chvíli se na mě díval úplně stejně jako dřív můj otec, jako na nechtěné dítě, kterého by se nejraději zbavil nebo ho rovnou utopil v řece.\n„Co takhle mě nechat v klidu odejít a dál si žít svůj chalupářskej život?“ nadhodil jsem při pohledu na dřevěný vnitřek chaty. Nebo to aspoň jako chata vypadalo.\n„Haha, moc vtipný. A ty jako půjdeš kam, smím-li se zeptat?“\n„Do toho ti nic není. Kde je moje motorka?“\n„Myslíš tu hroudu šrotu, co z ní zbyla?“\n„Půjdu pěšky. Dej mi mojí tašku, vrať mi tu pistoli a já přísahám, že už mě nikdy neuvidíš.“\nVypadalo to jako sakra špatnej plán, nejbližší město muselo být docela daleko a neměl jsem na čem jet, ale v tu chvíli jsem toužil jenom po tom být odtud co nejdál. A i on vypadal, že by se mu to hodilo.\n„Dobře... dobře. Seber se a vypadni, ale jestli se někde skácíš u cesty, nebude to můj problém,“ pokýval směrem k mému obvázanému boku.\n„Nestarej se,“ zněla má jedovatá replika, znovu se mi povedlo se vyhrabat na nohy a znovu se ozvala i bolest. Smysl toho obvazu jsem nechápal, byl úplně k ničemu. Povrchová zranění jsem neměl žádná, zato jsem si byl stoprocentně jistý, že mám aspoň dvě zlomená žebra. A místa, která nepokrývala ta bandáž, zdobily fialové fleky. No super. Pořád jsem ale ještě dopadl relativně dobře.\nNa židli vedle gauče jsem objevil svoje tričko a bundu, taška ležela u stěny. S oblékáním jsem měl trochu problém, protože se ukázala postižená i levá ruka v rameni. Trvalo to mnohem déle než normálně, a když jsem se otočil, pořád tam stál a sledoval mě, pistoli svíral mnohem uvolněněji, ale pořád nepůsobil dojmem, že by mi ji chtěl vrátit.\nRozešel jsem se směrem ke dveřím, zvenčí jako by se ozval motor...\n„Tohle si vem taky,“ uvolilo se jeho veličenstvo k vrácení mého majetku, já ulehčeně potěžkal v rukou zbraň, zacvakl uvolněnou pojistku a začal se cítit mnohem bezpečněji.\n„Sbohem,“ zavrčel jsem bez známky vděku a už skoro chytal po klice dveří v chodbě, ale najednou někdo zaklepal. Ostře, netrpělivě. Strnul jsem a nejistě se otočil po mém společníkovi, jestli náhodou nečeká nějakou milou návštěvu.\n„Kdo je tam?“ zvýšil hlas. Zněl nervózně.\n„Tady je policie, otevřete!“\nV té chvíli by se ve mně krve nedořezali. Nohy mi přimrzly k podlaze, já se přikrčil a pojistka znovu cvakla. Odjištěno. Sakra...\nZezadu mě někdo chytil za rukáv a strhl dál od dveří. „Co chceš sakra dělat?!“ zašeptal ten kluk naléhavě a zjevně mu bylo úplně fuk, že mě drží za zraněné rameno. Otřásl jsem se.\n„Schovej mě,“ řekl jsem pevným hlasem.\n„Schovej mě někam, neslyšels?“ můj tón se změnil na panovačný, stejně naléhavý jako ten jeho.\n„Proč bych to sakra dělal? Proč tu jsou? A – krucinál, co to má všechno znamenat?“ zeptal se mě, jako by snad čekal, že mu odpovím. Můj napjatý postoj a způsob držení zbraně mu ale napověděl.\n„To tys mě přece přejel, tak dělej!“ vyprskl jsem, ale jen tak hlasitě, aby to nemohlo být slyšet za dveřmi.\n„Přejel?! Vletěl's mi s tou tvojí mašinou přímo pod kola!“ oponoval, ale v tu chvíli se ozvalo další zaklepání. Důraznější.\n„Už jdu,“ křikl on a znovu mi trhl ramenem, směrem dál do domu. „Sem, rychle!“\nOtevřel skříň a já se vmáčkl mezi svetry a kabáty na věšácích. Pak byla zase tma.\nSlyšel jsem vrznutí vchodových dveří a několik tichých úvodních frází.\n„Můžu dál?“ byla ta poslední, ale v době, kdy zazněla, se už rozléhaly kroky toho policisty chodbou. Seděl jsem v rohu skříně, ze všech stran mě obklopovala jakási látka a bylo mi z toho uzavřeného prostoru špatně, namáhal jsem si pohmožděná žebra a tajil dech.\nZa zvukem prvních kroků se vydaly ty druhé, teď byly hlasy slyšet mnohem lépe.\n„Musím vám položit několik otázek, je to jen rutinní vyšetřování,“ řekl ten jeden uklidňujícím hlasem a mě napadlo, že jestli jsem byl předtím jakkoliv v háji, je to ještě horší. „Byl jste včera kolem pěti ráno doma?“\n„Nestalo se něco neobvyklého? Nic?“\nDalší chvíle, připadala mi jako věčnost.\n„Hledáme tohohle kluka, neviděl jste ho náhodou?“\nOzvalo se šustění papíru a několik kroků. Asi jsem zapomněl dýchat, protože mi před očima začala tančit tmavomodrá světélka. Byl jsem si jistý, že mě udá. Byl jsem si jistý, že si budu muset cestu ven prostřílet. Byl jsem si jistý i tím, že má ten policista někde venku kolegu a skončím s kulkou v čelním laloku, nebo hůř, ve vězení. Byl jsem si tím naprosto jistý. Pevněji jsem sevřel zbraň.\n„Ne, neviděl jsem ho.“\nDlouze a pomalu jsem vydechl.\n„Jste si jistý? Nedaleko od vašeho domu byla na okresní silnici nalezena jeho motorka...“\n„Jsem si tím úplně jistý. Mohl byste mi říct, co provedl?“\n„Byl na něj vydán zatykač,“ odpověděl policista a neurčitě se vyhnul odpovědi. A já měl absolutní jistotu, že už se to všechno provalilo. Je to policajtská logika, když jde o přestupky, tváří se, jako kdyby šlo o bůhvíjaký zločin, ale když říkají, že o nic nejde, pak to musí být...\n„Každopádně, kdybyste si na něco vzpoměl, zavolejte mi.“\n„Děkuju za váš čas a přeju hezký den.“\nDalší salva kroků ukončená opětovným vrznutím dveří. A pak dlouhý, procítěný vzdech, slyšel jsem, jak rázně přešel ke skříni a potom prudce rozrazil dvířka. Denní světlo mi po té chvilce v temnotě oslepilo oči. Vzápětí jsem byl násilím vytažen z relativního bezpečí skříně – samozřejmě zase za bolavé rameno. Nečekal jsem to a pistole mi málem vypadla z ruky, ve které jsem na chvíli ztratil cit.\n„Co děláš, říkal jsem ti, že je ta věc nabi-“\n„Sklapni!“ zařval. „Co to sakra má bejt? Maj na tebe zatykač, slyšel's to?!“\n„Jo, slyšel, nemusíš na mě tak ječet,“ ohradím se. Nic, co bych už nevěděl.\n„Cos udělal? Cos sakra udělal, že po tobě pátraj?“\n„Uklidni se, sakra, seš jako hysterická ženská.“\nTyčil se nade mnou a mě se v hlavě otáčela kolečka. Bylo mi jasné, že ven teď nemůžu, určitě se to tam bude hemžit policií. Takže musím zůstat tady, zašít se aspoň na několik dní a pak se v klidu vypařit jako pára nad hrncem... Ale s takovou mě tenhle magor vykopne tak do dvou minut, a to budu ještě rád, když toho policajta nezavolá zpátky. Kdybych ho zastřelil nebo svázal a nacpal do té skříně, mohl bych schovat tělo a být tu možná o pár dní déle, než bude venku čisto, ale co když tu nebydlí sám...?\n„Já se mám uklidnit? Co seš sakra zač? Mluv!“\nTak jo. Tohle bude na dlouho.\n„Jmenuju se Zeke. Jsem zloděj.“ Lidskejch životů, dodal jsem v duchu, ale mnou řečená varianta byla snesitelnější a aspoň trochu založená na pravdě. A taky byla docela uklidňující. Nebo aspoň víc uklidňující, než nějaká, která by mu řekla, že má v obýváku nájemného vraha. Ovšem jeho reakce tomu neodpovídala.\n„Chci, abys vypadnul. Hned. Někam daleko. Zapomeň, žes mě kdy viděl.“\n„Nemůžu ven. Když začnu courat po silnici, budu do hodiny v lochu.“\n„To ale není moje starost!“\n„Kryl's mě, pamatuješ? Jsi v tom se mnou, jestli mě dostanou...“ projevily se moje horší povahové rysy.\n„Jasný. Já jsem takovej idiot!“\n„To jsi.“ Upřímnost nade vše.\n„Měl jsem tě udat, když jsem mohl.“ Jo, tos měl. Ale to už jsem mu radši neřekl.\nPřešel jsem jeho poznámku diplomatickým mlčením a už asi potřetí jsem se dneska zvedal ze země. Žebra na tom byla podstatně hůř než před chvílí a já bolestí syknul.\n„Cos vůbec ukrad tak hroznýho, že tě hledaj i tady?“ ozvalo se za chvíli už mnohem klidněji.\nLehl jsem si na záda na gauč, pro jistotu stále s pistolí v ruce. Bylo mi špatně. A po hodině jsem se zase ulehčeně propadl do tmy.\nKdyž jsem zase otevřel oči, bylo v pokoji mnohem méně světla než předtím. Prosvítalo skrz tlusté závěsy na každém okně, teď byly všechny zatažené. Chytrý tah.\nNade mnou zase stál on a znovu mě kopl do nohy. „Vstávej.“\n„Co se děje?“ zavrčel jsem svým obvyklým tónem, který používám, kdykoli mě někdo budí ze spaní.\n„Chrápeš,“ ušklíbl se ten kluk a rozešel se kamsi do domu.\n„Já nikdy nechrápu,“ ohradil jsem se s nezlomným přesvědčením a kousl se do rtu, když jsem se zvedal do sedu. Napadlo mě, že ta žebra možná ani sama nesrostou, ale momentálně jsem nebyl v situaci, kdy bych mohl jít k jakémukoliv lékaři.\n„Dělám večeři, dáš si?“ ozvalo se odkudsi za stěnou a mě došlo, co to tu tak divně voní. Zvedl jsem se a bosky došel až do kuchyně, nebo aspoň toho malého kamrlíku, kde byla kuchyňská linka. Nad ní stál on a něco smažil na pánvi. Při představě smaženého jídla se mi zvedal žaludek a nebyl jsem si jistý, jestli do sebe vůbec dokážu něco dostat, ale přikývl jsem. Sedl jsem si ke stolu.\nStrkal jsem vidličkou do kousku bramboru a po očku sledoval svého momentálního společníka, jak jí. Vzhledem k tomu, že to míchal celou dobu a má na talíři to samé, co já, není pravděpodobné, že by do toho dal nějaký přípravek na spaní, popřípadě jed na krysy, a navíc kdyby mě chtěl uspat – ať už navždy nebo na chvíli – mohl mě přece snadno vzít něčím po hlavě, když jsem spal. Polkl jsem.\n„Ani ses nepředstavil,“ řekl jsem celkem zbytečně. Jeho jméno mi k ničemu nebude a nejpozději za tři dny odtud budu na míle daleko.\nPodíval se na mě úkosem. „Michael.“\nSnědl jsem první sousto a došlo mi, jak hrozný mám hlad.\n„Co je za den?“\n„Pátek, sedmnáctýho. Čtyři odpoledne,“ dostalo se mi věcné odpovědi. Mdle jsem přikývl. Obyčejně mi nebývá neustále tak špatně, a obyčejně bych vůbec nedokázal usnout v domě s někým, komu vůbec nevěřím. Pátek... to znamenalo, že jsem tady dva dny.\nDva dny od chvíle, co mi zavolal Peter a řekl mi, že zatkli většinu gangu. Řekl, že už ví, že jsem s nimi dělal i já a že po mě půjdou. A já se sebral a za hodinu odjel z města. Pete od té doby nezavolal, ani nemohl, svůj mobil jsem hodil do řeky. Možná ho sebrali, možná ne, ale není to moje starost. A může mi to být docela jedno.\nVstal jsem a odnesl talíř do dřezu. Celou dobu jsem si dům prohlížel; neměl jsem ani tušení, jak vypadá zvenku ani kde přesně je, ale v mé momentální situaci pro mě znamenal spásu. I on, Michael, mě tu minimálně nechal a nepokusil se mě nijak zneškodnit ve spaní. Ale jediné emoce, které se nedostavovaly, byl klid a pocit bezpečí. Začínal jsem se chovat jako každý, po kom někdy šla policie. Za každým šustnutím venku jsem viděl pátrací jednotku, nervozita stoupala až na neúnosnou míru a já věděl, že se nesmím nechat unést, v panice bych udělal nějakou hloupost a to by mě mohlo stát všechno.\nZvenčí se v nepravidelných intervalech ozýval vzdálený zvuk projíždějících aut, Michaelův dům nejspíš stál u té silnice, ale pro jistotu jsem neodhrnoval závěsy, abych to zjistil. Místo toho jsem strávil skoro celý zbytek dne neklidným pochodováním po obýváku a namáháním mozkových buněk. Kam že to mám vůbec namířeno, až odsud odjedu? A jak mám vůbec v plánu se někam dostat? Touhle dobou už jsem měl být někde za hranicemi státu, a místo toho trčím tady. Cítil jsem se jako v kleci a na Michaela se moje nervozita přenášela. Vlastně si skoro kousal nehty.\n„Co budeš, sakra, dělat?“ promluvil po několika hodinách mlčení. Jeho hlas se mi zdál jako požehnání, vytrhl mě z myšlenek a donutil se zamyslet nad mou situací.\n„Co by? Počkám, až mě přestanou hledat, pak dojdu do nejbližšího města, seženu si nějakej odvoz a zmizím odtud,“ svěřil jsem se se zcela zjevnými plány. Nezměněnými a možná nejlepšími, jaké jsem byl schopný vymyslet.\n„Můžu vědět, cos přesně udělal? A kolik ti sakra je? Jsi moc mladej na to, aby tě hledala policie.“\n„Jestli mi to nechceš říkat, nevadí, ale přece jenom, docela by mě zajímalo, jak ses do tohohle vůbec dostal. Měl bys chodit do školy a ne se někomu schovávat ve skříni... Stejně, nemyslíš si, že by bylo lepší se jít normálně udat a přestat utíkat? Do vězení tě poslat přece nemůžou, osmnáct ti není ani náhodou. Navíc si nedokážu představit nic tak hroznýho, aby tě za to zavřeli. Vím, co jsi zač, viděl jsem ty vpichy...“ povzdech, „Já tě tu těch pár dní nechám, nikomu volat nebudu, ale stejně by ses nad tím měl zamyslet.“\nUkončil svůj tichý zamyšlený monolog a já dál zarytě mlčel. Podvědomě jsem si zakryl loketní jamku u pravé ruky a nechtěně nahmatal dlaní tvrdší výstupky, staré jizvičky od jehel. Pozůstatky toho, čím jsem byl dřív. Pozůstatky toho, co jsem dělal po tom, co jsem ve dvanácti utekl z domova a začal se živit sám na ulici. Kéž bych byl jenom to. Mlčel jsem, hleděl na dřevěnou podlahu a vzpomínky se mi nezvaně nacpaly do hlavy.\nMě by taky zajímalo, jak jsem se do tohohle vůbec dostal. Ale celou dobu se mi můj život zdál jako přímá cesta bez odboček, po které musím jít, protože jinudy to nejde... Jednosměrka nebo karambol. Nebylo, kam uhnout a já přijímal všechny události ve svém životě, aniž bych se cokoliv snažil změnit. Byl jsem jako loutka. Poslední dva roky doslovně, od té doby, co jsem začal brát zakázky. Oni na někoho ukázali a já měl zařídit to, čemu koroner říkal „nehoda“.\n„Jak dlouho sis ten proslov připravoval?“ řekl ten cynik ve mně, přestože zbylé části byly skoro na pokraji zhroucení, a Michael musel vidět, jak mi je.\nAle... sice mě přejel – nebo spíš jak řekl, já mu vjel do cesty –, takže by mu z toho nějaká odpovědnost plynout měla, ale starat se fakt nemusel. Ale ani by neměl. Stejně mi to všechno znělo jako předstíraná péče těch rádoby dospělých, které jsem před lety občas potkával na ulici, než jsem začal odvykat. Oni mi občas hodili nějaké peníze na jídlo, já pak šel a koupil si za ně další dávku.\nAch, chudinka dítě na drogách! Pomozte mu někdo! Ale plané řeči se od činů oddělují tlustou čárou.\nVlastně mi to ale pomohlo. Naučil jsem se věřit jenom sám sobě.\n„Co tvoje zranění?“ odvětil. Zase ten klidný tón. Nezměněný, možná hraný, kamenná tvář. A já byl za ten přístup rád.\n„Žiju,“ řekl jsem a vyhrnul si tričko. Modřina už docela zbledla, takže už jsem nevypadal, jako bych metamorfoval v kravičku Milka, ale pořád jsem se moc zdravě necítil. Mohl jsem mu ale být vděčný. Kdyby mě sem nepřitáhl a nechal mě ležet u silnice, mohl jsem snídat v pasťáku. A dovolil mi – ač neochotně – se tu ukrýt. Neprozradil mě. A dal ti najíst, poradilo podvědomí. Pravda, choval se ke mně celkem dobře, když pominu to, že na mě mířil. A ten zločinec jsem tu z nás dvou byl já. „Budu v pohodě.“\n„Fajn... já půjdu spát, je pozdě.“\n„Jo... a Miku?“\nA já strávil další dvě hodiny zíráním z okna zpoza závěsu do černé tmy, ve které stejně nebylo nic vidět.\nDalší ráno už jsem přestal počítat každou minutu, což vedlo k tomu, že jsem až podezřele rychle ztratil ponětí i o tom, že jsem tu už třetí den. A nikdo se tu neobjevil, všude kolem domu byl klid a ticho. Žádná párací jednotka, žádní policejní psi, zvuky houkačky, já jsem ale přesto byl celou dobu ve střehu a nosil Desert Eagle za páskem. A ta zatracená pistole mi pomáhala cítit se líp. Michael jel dopoledne do města nakoupit. Napůl jsem čekal, že se místo něj vrátí ten chlápek od policie se zatykačem, ale ten, kdo se pak objevil ve dveřích, byl jenom on, můj hnědovlasý zachránce. Ale když se nad tím zamyslím, stejně je všechno jeho chyba. Kdyby mě nesrazil, mohl jsem už být někde hodně daleko odtud. Anebo taky za mřížemi...\n„Dáš si kafe?“ ozvalo se mi za zády a já se přistihl, že zase zírám z okna na nějaký strom v dálce. Vděčný za vyrušení při ztrácení rozumu jsem zvedl hlavu.\nKupodivu se to dalo pít, i když bylo tak hořké, že by v něm zčernala stříbrná lžička. Ale neměl jsem si co stěžovat, tak jsem ho do sebe vylil skoro celé a cítil jsem se po něm trochu víc naživu.\n„Nechceš si promluvit?“ ozval se po chvíli.\nMimoděk jsem protočil panenky. „O čem?“\n„Podívej se, nemám potřebu se ti s čímkoliv svěřovat. Je mi fuk, co si myslíš, stejně si budu dělat, co chci. Budu tu jenom do tý doby, než bude bezpečný odtud zmizet. Jsem ti vděčnej za to, žes mě neprásknul, ale starej se o svoje věci. Jasný?“ odbyl jsem ho. Sedl jsem si na gauč a chtěl v klidu pokračovat v zírání do prázdna, ale on neodešel.\n„Chtěl bych, abys tu zůstal.“\nTrochu ve mně hrklo.\n„Tedy... jestli bys chtěl. Nevypadáš, že bys měl kam jít. A tady tě hledat nebudou...“ vytratil se jeho hlas do prázdna a já riskoval pohled do očí. Vážně chce, abych tu byl? Ale proč? Znal mě sotva pár dní a skoro nic o mě nevěděl. A proč zrovna on? Nevypadal jako příslušník Armády spásy, aby nabízel azyl bývalým feťákům hledaným policií. Nechápal jsem jeho pohnutky, ale možná jsem v té chvíli zůstat chtěl. Chtěl jsem mít komu věřit a chtěl jsem útočiště, přestože do mě život vtloukl poznání, že nic takového ve skutečnosti neexistuje. Ale i přesto...\nMůj hlas zněl divně, jako bych to ani neřekl já. Ale znělo to tak krásně. Iluze o tom, že se zbavím předešlého života. Že budu žít jinde, možná jako normální kluk. A s ním. Zadíval jsem se na něj, zase se pousmál. A moje myšlenky se rozeběhly i směrem, kterým by rozhodně neměly.\n„Teď už mi řekneš, co jsi zač?“ posadil se vedle mě a já trochu zatajil dech.\nI já měl miliony otázek. Například proč si mě tu chce nechat, i přesto, že by ho zavřeli, kdyby zjistili, že mě schovává. Proč vůbec bydlí někde za městem u silnice úplně sám v dřevěném domě, když by s tou tváří mohl klidně jít do modelingu. Ale asi mi nepříslušelo se ptát.\n„A co chceš vědět?“ rezignoval jsem.\n„Je Zeke tvoje pravý jméno?“ začal a opřel se vedle mě. Kůže pohovky zavrzala.\n„Jo, jmenuju se tak. Aspoň mě tak pojmenovala matka.“\n„Jaká byla?“ pousmál se a podíval se do prázdna, možná na svoje vlastní vzpomínky, na svojí vlastní mámu.\n„To fakt nevím. Nikdy jsem jí nepoznal. Odmala jsem bydlel u táty, s bráchou... No, když jsme jednou byli na školním výletě, tak dostal Frank epileptickej záchvat a než přijela sanitka... bylo po něm. Táta to neunes a vylejval si to na mě. Ve dvanácti jsem nakonec zdrhnul z domu,“ procedil jsem přes zuby těch pár vět. Napodobil jsem jeho klidný tón, jako bych mluvil o počasí. K ničemu to nebylo, jenom to přivlávalo zpátky všechno to, na co jsem se celou dobu snažil zapomínat. Co jsem celou dobu vyháněl z mysli. Nechápal jsem proč, ale když jsem mu to řekl, trochu se mi ulevilo. Jako bych teď přenesl svůj úděl na nás oba.\n„Bil tě? Od toho máš ty jizvy?“\n„A pak ses dal na drogy.“ To nebyla otázka. Spíš konstatování.\nNebylo to všechno. Nebylo to zdaleka všechno. Ale víc jsem toho nechtěl ani nemohl říct.\n„Už je to za tebou. Jsi čistej, ne? Všechno bude v pořádku.“ Povzbudivý hlas. Jako by to bylo tak jednoduché. Ale já na chvíli uvěřil tomu, že je. Že bude všechno v pořádku.\n„Pustíme si telku?“ řekl příští den po obědě.\nNeměl jsem kývnout. Ale dřív nebo později by to musel slyšet. A dřív či později to tak dopadnout muselo.\nSundal z jedné neforemné věci nad krbem přehoz a objevila se malá přenosná televize, docela moderní oproti zbytku domu. Cvakl vypínačem a nepříjemné ticho v domě zaplnil monotónní zvuk jakési zamilované telenovely s příšerným dabingem a až příliš častými klišé. Ale nevadilo mi to, bylo to lepší, než se dívat do zdi nebo na ten strom za oknem, který bych už po těch hodinách strávených jeho pozorováním dokázal do detailu zpaměti nakreslit. Michael celou dobu mlátil nádobím v kuchyni, nebo to tak aspoň znělo. Já uvolněně sledoval reklamy s přiblblými znělkami, které pak člověk nemůže půl hodiny dostat z hlavy. A potom začaly zprávy.\nMohlo mě to napadnout, mohl jsem projednou projevit trochu rozumu a tu zkurvenou věc roztřískat, popřípadě vypojit ze zásuvky. Ale já jen tiše sledoval tu půlhodinu černé kroniky, na jejímž závěru přišla věc, která nadobro zničila všechno. Zdravodajka se usmála za svým stolem a spustila.\n„... a na závěr naší večerní relace připomínáme pártání po hledaném mladistvém zločinci, který je podezřelý z úkladné vraždy tří nevinných lidí v okolí Melbecca. Má světlé vlasy, modré oči, výška se pohybuje kolem sto pětašedesáti centimetrů a oblečen je pravděpodobně do tmavé bundy a džínů. Pokud jste ho zahlédli, neprodleně volejte na čísla, která vidíte na obrazovce a za každých okolností dbejte na svou bezpečnost, podle našich informací je ozbrojený.“\nNěco jako by mě přimrazilo k sedačce. Srdce se mi rozbušilo a já už se chystal sáhnout po ovladači nebo praktikovat jednu z předešlých možností, ale za sebou jsem uslyšel tlumené zalapání po dechu. Přímo za mnou stál Michael. Na obrazovce naskočila moje fotka, ale ani jeden z nás ji neviděl. On se mi vpíjel pohledem do očí a já jimi nemohl uhnout. Vlastně jsem se vůbec nemohl hýbat. Nemohl jsem cítit aspoň trochu zadostiučinění z toho, že přišli jen na ty tři a nevěděli o těch zbylých sedmi. A on na mě asi půl minuty zíral, a v jeho pohledu byl strach. Jako by se mě bál.\nA pak konečně promluvil.\n„Zeku... tys... tys zabil tři lidi? Zastřelil's je?“ Hlas se mu trochu třásl a díval se na mě pohledem, jaký by vrhaly děti na pískovišti, kdyby mezi ně vběhl rozzuřený pitbul.\nA já neměl sílu ani odvahu mu vysvětlovat, že jich bylo několikanásobně víc a že jsem je technicky vzato nezastřelil, ale ve většině případů praštil příhodným předmětem na to správné místo na spánku.\n„... zaplatili mi,“ vzdychl jsem. Neměl jsem sílu ani na lhaní. Mohl jsem říct, že to na mě navlékli. Mohl jsem říct, že jsem v tom nevinně a on by mi to věřil. Viděl jsem na něm, že by tomu věřit chtěl. Věřil by čemukoliv, co by dokazovalo, že ten kluk, co mu nabídl domov, nemá na rukou krev. Mohl jsem mu to říct. Ale neřekl.\nDíval jsem se na něj a čekal, že na mě začne řvát obvinění a nadávky. Že mě vezme něčím po hlavě a odveze na stanici. Ale nakonec jenom tiše pokýval hlavou a zašeptal něco, čemu jsem nerozuměl. Otočil se na patě a odkráčel zpátky do kuchyně.\n„Miku! Miku, počkej...“ vyskočil jsem z pohovky a běžel za ním. „Není to, jak to vypadá. Nemohl jsem jinak. Poslouchej mě, prosím-“\nOtočil se a ucukl, když jsem ho chtěl chytit za rukáv.\n„To... je... v pohodě,“ odpověděl, ale jeho tón věstil něco jiného. „Jdi v klidu spát.“\nVěděl jsem, že se se mnou nechce bavit. A pochyboval jsem, že mě tu nechá i po tomhle. A nikdy jsem se neutápěl v lítosti (a sebelítosti) víc, než tehdy. Lehl jsem si zpátky na gauč a vypnul televizi. Zavřel jsem oči a přál si, aby se nic z toho nestalo.\nUsnul jsem brzy.\nProbudil jsem se kolem třetí ráno, nebo mi to aspoň napovídaly hodiny na protilehlé zdi. Bylo mi divně, jako by se mi ve spánku něco zdálo a já ten sen zapomněl, zůstal po něm jen naléhavý, špatný pocit něčeho zlého. Vzdychl jsem si do dlaně a prohrábl si rukou vlasy. Bylo mi jasné, že teď už neusnu, vstal jsem a popošel k oknu.\nA pak jsem zvenčí uslyšel Michaelův hlas. Nevěděl jsem, co říká, na to byl moc daleko a za sklem. Pak bylo chvíli ticho, potom se ozval znovu. Jako by... telefonoval? Polilo mě horko a potichu jsem se vydal ke dveřím, opatrně je otevřel a poprvé za několik dní vyšel ven, na verandu před domem. Stál ke mně zády a u ucha měl mobil, neviděl mě.\n„Jo, je v domě... Ne... Cože? Na to nepřistoupí...“ šeptal do přístroje. Ale větu už nedokončil. Ozvalo se prásknutí, když vítr zabouchl dveře. On se otočil a strnul, jako by do něj uhodil blesk. Jako socha tam stál a zíral na mě, ruka s mobilem mu poklesla. Ta moje nahmatala uklidňující, přátelský chladný kov Desert Eagla. Ozvalo se cvaknutí kohoutku. Pořád se mi jenom zavrtával hlouběji a hlouběji do očí a v tu chvíli byl opravdu dítětem, které se nehýbalo, aby nevyprovokovalo zlého psa. Ale bylo už pozdě.\nCítil jsem něco jako zradu. Něco jako zklamání nebo lítost, přestože já tu byl ten, kdo měl zemřít. Pokud jsem byl schopný v té chvíli něco cítit. Mohl se mě pokusit zastavit, mohl něco říct. Ale on se na mě jen díval se směsicí strachu v očích. Já zvedl pistoli a okolím třaskly výstřely. Jedna rána si našla cíl mezi očima a druhá vprostřed hrudi, když padal k zemi. Bezvládně upadl na záda, mobil poposkočil na zemi a mě začala brnět ruka od zpětného rázu. Přešel jsem k němu a zahleděl se do těch očí pomalu se potahujících mázdrou smrti. A v tu chvíli jsem se doopravdy nenáviděl. Nenáviděl jsem všechno, čím jsem kdy byl, pistoli ve svých rukou, celou svojí existenci a všechno, s čím jsem měl cokoliv společného. Teprve tehdy jsem se cítil jako vrah.\n„Haló? Jste tam ještě? Pane!“ ozýval se křik z mobilu spočívajícího na podlaze verandy, mě ale zněl daleko a jakoby z jiného světa. Zvedl jsem ho ze země a stiskl červené tlačítko, ozvalo se pípnutí a rozhostilo se ticho.\nJá se svezl na kolena a najednou jsem neměl ani tušení, co bych měl dělat. Byl jsem sám a zabil jsem Michaela. A oni... oni určitě přijdou a najdou mě tu. A pak...\nZnovu jsem zvedl zbraň a ruce se mi třásly, kořen jazyka mi brněl, jako by se mi chtělo zvracet a v břiše se mi rozlézal odporný pocit. Donutil jsem se zhluboka se nadechnout a přiložil jsem hlaveň k čelu. Nabil. Kov na mém spánku studil a já neměl daleko k slzám. Michael neunesl to, že jsem vrah. Proč bych to tedy měl unést já?!\nNeudělal jsem to. Nedokázal jsem. Byl jsem moc velký zbabělec, než abych ukončil tuhle mizérii, byl jsem moc velký zbabělec na to, abych vzal život i sobě. Místo toho jsem odhodil pistoli do trávy a šel do domu. Klidně, jako by se vůbec nic nestalo. Popadl jsem svou tašku, oblékl si bundu, vzal ze spíže nějaké jídlo a jeden z nožů z kuchyňské linky. Pořád se mi třásly prsty. Vrátil jsem se na verandu a odtáhl tělo dovnitř, vzal jsem si klíčky od garáže a vyjel s autem dál na cestu. Našel jsem kanystr benzínu a rozlil ho po celém dolním patře. Škrtl jsem sirkou. Všechno jsem dělal automaticky, jako bych se odněkud díval, jak moje tělo dělá všechnu tuhle špinavou práci. Naučené pohyby a rituály, nad kterými se nemusí a ani nesmí moc přemýšlet. Nechtěl jsem se ani znovu dívat na to, co kdysi bývalo Michaelem, ale musel jsem. Hnědé vlasy v rudé záři ohně, uvolněná tvář, nehybné oči. Bylo mi z toho všeho nanic. Samozřejmě, zabíjel jsem už dřív, ale on... on byl něco jiného. Jeho jsem znal. K němu jsem něco cítil, ať už to bylo cokoliv.\nKdyž už mě začaly pálit oči z žáru, rozběhl jsem se k autu a cestou k němu se můj zrak stočil k předmětu lesknoucímu se opodál v záři ohně. Zvedl jsem Desert Eagle a přitiskl si ji k hrudi. Nepomůže, když ji tu nechám.\nSedl jsem si za volant Michaelova džípu a připoutal se. Všechno kolem halila rudá záře, plameny hltaly střechu domu.\nOtočil jsem klíčkem v zapalování a motor plynule naskočil. Nádrž byla plná. Michael ji určitě doplnil, když byl naposledy ve městě. Michael... pevně jsem zavřel oči a zavrtěl hlavou. A šešlápl plyn skoro k podlaze, auto se vyřítilo po příjezdové cestě na silnici, mířilo někam daleko.\nTeď ne! Musíš myslet, Zeku. Musíš vymyslet, co dál, brečet můžeš až potom.\nMusíš odtud co nejdál, Michael přece předtím volal policii. Už budou jistě na cestě. Musíš se někde zbavit toho auta, podle něj tě snadno poznají. Patřilo... oběti číslo jedenáct.\nMusíš se někde na čas zašít. Na venkově nebo v nějakém velkém městě, kde tě nikdo nepozná. Daleko. Uteč. Utečeš přece před vším... jenom před sebou samým ne.\n„Můj malý lháři, máš tisíce tváří\nJako herci patří ti poklona\nAle kam půjdeš, až se zvedne opona?\nMůj malý žháři, noční krajinou září\nA křik nese se k oblakům\nMůj malý vrahu, tvé skutky mají svou váhu\nStřílej po vůli; vždyť můžeš zabíjet\nAle lítost nepomáhá, nic už nevrátíš zpět\nMůj malý zloději, stíny noci tě svádějí\nVím, že utečeš daleko, já tě dobře znám\nAle až se rozední, probudíš se sám\nMůj malý tuláku, honíš se za dálkou\nPříliš mnoho zemřelo, abys ty mohl žít\nPolož zbraň, nepřestřihávej i svojí nit\nMůj malý samotáři, nic se nejí tak horké jak se vaří\nVzdej se minulosti, uvěř v těch pár vět\nMožná jednou najdeš tu naději na lepší svět.“\nStěhování stránek, fór a chatu\nSys. postavy a lidští lovci\nQuesty a herní akce\nPotomci systémových postav a lovců\nNápady, dotazy, ankety\n© 2013 Miremel Mysterious - všechna práva vyhrazena.


Dá se sehnat (v ČR) kombinovaná chladnička s mrazákem? | Odpovědi.cz\nDá se sehnat (v ČR) kombinovaná chladnička s mrazákem?\nDá se sehnat (v ČR) kombinovaná chladnička s mrazákem, nebo jen mrazák, který není provozně omezený klimatickou třídou? Sháním na chalupu, kde nejsem schopen (hlavně teď v zimě), dodržet min. teplotu +12°C pro třídu SN. Zachraňuje nás 45 let stará chladnička Calex 120.\nNa zimu si tam dej nečinnou (rozbitou) chladničku - do předsíně, kde je 2°C až 8°C, každopádně mráz tam mít nebudeš.\nKup si novou, jiné než kombinované se ani nedělají:DD\nnějak nerozumím, jako že chladnička s mrazákem pod 12 stupňů nemaká? nad tím jsem nikdy nepřemýšlel a měl jsem jí v provozu v dílně, kde bylo v zimě jistě pod nulou\nAno, běžně. :-)\nkombinovana- chladnicka- s- mrazakem\nNedělal bych si s tím žádnou starost. Může jít tak maximálně o tuhost oleje při rozběhu. Jakmile už ale běží, tak má kompresor kolem 70°C, takže mezi jednotlivými cykly nevyhladne tak, aby v něm olej ztuhnul a už se nerozběhl.\nDěkuji všem za sdělený názor, ale nedostal mne ani o krok dál. Ani mě nepřekvapuje, že polovina z vás neví o co jde, neví to totiž ani polovina prodejců. Já jsem tu ledničku musel koupit a proto vám povím, jak to je. ČR spadá do středoevropského klimatického pásma a už dávno nechladí čpavkem, nebo freonem, nová média dosahují daného výkonu jen vymezením do určité oblasti. A v té je právě, pro mne, nejpřijatelnější rozsah ve třídě SN. (teplota okolí +12 - 32°C). Nedodržením tohoto teplotního minima výrobce upozorňuje na nesprávný chod, neekonomičnost provozu v tom lepším případě, a pravděpodobné zničení agregátu v tom horším. U mne ale prostě neseplo relé, nenaskočila. Pokud se to krátkodobě povedlo, teplota v chladničce postačila, ale mrazák "vytáhl" teplotu pouze na - 6°C. Paradoxně jsme tedy přitápěli v místnosti přímotopem a pak se chod chladničky upravil. Samostatné mrazáky í mají, bohužel" stejnou podmínku. Ale na to jsem se ve svém původním dotazu neptal. Čest a sláva soudruhům ze Zlatých Moravců.\nTady vidīš jak dobrē byly výrobky komunistů.Myslíš, že takto dlouho vydrží výrobky dnešních kapitalistů?\nblbost, ale díky kapitalismu máte právo toto psát.\nPochvalnou ódu na výrobky socialismu jsem tenkrát mohl napsat kdykoliv.Zrovna tak kritizovat stranu a vládu jsem mohl také, protože komunisti dělníky co pracovali na směny NETRESTALI.Nebo jsi slyšel, že by horním, hutním, traktoristu či dojičky byli za své názory perzekuováni.To byli akorát nemakačenkové typu Havla a jemu podobných.


Peach Laminovací folie lesklé 25ks Photo, 106x156mm, 125mic | Mironet.cz\nPeach Laminovací folie lesklé 25ks Photo , 106x156mm , 125mic\n41,- 34,- bez DPH\nPeach laminovací folie Photo\nPeach laminovací folie Photo - firma Peach je švýcarská společnost a zároveň obchodní značka založená v roce 1998. Skrývá se za ní tým lidí, kteří do ní vložili svoje dlouholeté zkušenosti získané coby zakladatelé světově proslulé značky a výrobků IBICO. Filozofií je kvalitní produkt, atraktivní design a nízké ceny.\nLaminovací fólie má rozměr 106x156. Vhodné pro laminátory do 125 micronů. V balení je 25ks.\nPart number: S-PP525-20\nText vašeho příspěvku/dotazu pro produkt Peach Laminovací folie lesklé 25ks Photo , 106x156mm , 125mic:\nTechnické specifikace pro produkt Peach Laminovací folie lesklé 25ks Photo , 106x156mm , 125mic se mohou změnit bez výslovného upozornění. Obrázky pro produkt Peach Laminovací folie lesklé 25ks Photo , 106x156mm , 125mic mají pouze informativní charakter.\nNalezli jste chybu v informaci o Peach Laminovací folie lesklé 25ks Photo , 106x156mm , 125mic ?


14. 7. 2011 31. 8. 2021 - od Ivo Hradil - Přidat komentář\nV soutěži Silvretta E-Auto Rallye se elektromobily po tři dny prohánějí po klikatých cestách stejnojmenného pohoří, které se rozkládá na rozloze 900 km2.\nS nástrahami 307 kilometrů dlouhé trasy, stoupáním dosahujícím až 15 procent a celkovým převýšením 11 541 metrů, se ze skupiny 32 aut nejlépe vyrovnal elektromobil s číslem 206, tedy elektromobil s rozšířeným dojezdem Audi A1 e-tron. Svým vítězstvím tak navázal na loňský triumf stájového kolegy elektromobilu Audi R8 e-tron.\nAudi A1 e-tron je vybaven technologií, kterou vývojoví inženýři využívají ke studiu budoucnosti mobility. Technologický základ tvoří elektromotor s maximálním výkonem 75 kW, který je napájený 12kWh lithium-iontovou baterií, uloženou pod podlahou vozu. Baterii lze běžnou nabíječkou dobít za dobu okolo tří hodin, avšak s rychlonabíječkou to stihnete za asi 30 minut.\nPokud někomu nepostačí na zdolání vzdálenosti energie z baterií (dojezd asi 50 km), vypomůže malý spalovací motor, který v případě potřeby baterie zase dobije a řidič může takto ujet dalších asi 200 km.\nÚspěch Audi A1 e-tron nebyl jediným úspěchem ingolstadské automobilky v tomto podniku. Druhý vůz ze stáje Audi byl automobil Q5 HFC vybavený vodíkovými palivovými články, který skončil na celkovém šestém místě. Mezi vozy vybavenými palivovými články šlo však o nejlepší umístění.\nTémaAudiAudi A1 e-tronelektrická autaelektromobilelektromobilyrallyesériový hybridSilvretta E-Autozávodyzávody elektromobilů


Vyhledávání podle položky rejstříku:: Banks, Rosie\nTajuplné královstí. Obláčkový ostrov /\nSignatura: 2-9.4598 III.\nKlíčová slova: příběhy o dívkách, kouzla, čarodějky, anglická tvorba\nTajuplné království. Údolí jednorožců /\nSignatura: 2-9.4598 II.\nKlíčová slova: anglická tvorba, příběhy pro děti, příběhy dívek, dobrodružné příběhy, jednorožci\nRosie Banks ; z anglického originálu Secret kingdom - Mermaid Reef přeložila Miroslava Kopicová\nSignatura: 2-9.4598 IV.\nKlíčová slova: anglická tvorba, příběhy pro děti, příběhy dívek, dobrodružné příběhy, mořské panny, podmořský svět, čarodějnice


Fotografie odznaku válečného Los Alamos Otta Roberta Frische .\n( 01.04.1904 )1. října 1904\n22.září 1979 (1979-09-22)(ve věku 74)\nCambridge , Velká Británie\nOtto Robert Frisch FRS (1. října 1904 - 22. září 1979) byl rakouský fyzik, který pracoval na jaderné fyzice . S Lise Meitnerovou přednesl první teoretické vysvětlení jaderného štěpení (razil termín) a nejprve experimentálně detekoval štěpné vedlejší produkty. Později se svým spolupracovníkem Rudolfem Peierlsem navrhl první teoretický mechanismus detonace atomové bomby v roce 1940.\n2 Nukleární fyzika\n3 Jaderné štěpení\n5 Vraťte se do Anglie\nFrisch se narodil ve Vídni v roce 1904, syn malíře Justiniána Frische a koncertního pianisty Auguste Meitner Frisch. Sám byl na oba talentovaný, ale také se podělil o lásku své tety Lise Meitner k fyzice a zahájil období studia na vídeňské univerzitě, které absolvoval v roce 1926 prací na účinku nově objeveného elektronu na soli.\nPo několika letech práce v poměrně obskurní laboratořích v Německu, Frisch získal pozici v Hamburku pod Nobelova cena -winning vědec Otto Stern . Zde se vyrábí v práci na difrakci atomů (pomocí povrchy krystalu), a také prokázáno, že magnetický moment z protonu byla mnohem větší, než se dříve předpokládalo.\nPřistoupení Adolfa Hitlera k německému kancléřství v roce 1933 způsobilo, že se Otto Robert Frisch rozhodl přestěhovat do Londýna , kde se připojil k pracovníkům na Birkbeck College a pracoval s fyzikem Patrickem Maynardem Stuartem Blackettem na technologii cloudových komor a umělé radioaktivitě . Následoval toto pětileté působení v Kodani u Nielse Bohra, kde se stále více specializoval na jadernou fyziku , zejména na neutronovou fyziku.\nOtto Frisch, Lise Meitner a Glenn Seaborg\nBěhem vánočních prázdnin v roce 1938 navštívil svou tetu Lise Meitnerovou v Kungälv . Zatímco tam přijala zprávu, že Otto Hahn a Fritz Strassmann v Berlíně zjistili, že srážka neutronu s uranovým jádrem způsobila jako jeden z jejích vedlejších produktů prvek barium . Hahn v dopise Meitnerovi nazval tuto novou reakci „prasknutím“ uranového jádra. Frisch a Meitner předpokládali, že se uranové jádro rozdělilo na dvě části, vysvětlili proces, odhadli uvolněnou energii a Frisch vymyslel termín štěpení, aby jej popsal.\nPolitická omezení nacistické éry přinutila tým Hahna a tým Frische a Meitnera (oba byli Židé) publikovat samostatně. Hahnova práce popisovala experiment a nález vedlejšího produktu baria. Meitnerův a Frischův článek vysvětlil fyziku za tímto fenoménem.\nFrisch se vrátil do Kodaně, kde se mu rychle podařilo izolovat kousky vyrobené štěpnými reakcemi. Jak sám Frisch později vzpomíná, George Placzek mu navrhl základní myšlenku přímého experimentálního důkazu jaderného štěpení . Mnoho lidí má pocit, že Meitner a Frisch si zasloužili uznání Nobelovy ceny za jejich příspěvky k porozumění štěpení.\nV polovině roku 1939 Frisch opustil Dánsko, což předpokládal jako krátký výlet do Birminghamu , ale vypuknutí druhé světové války jeho návratu znemožnilo. S válkou na mysli spolu s fyzikem Rudolfem Peierlsem vypracovali Frisch-Peierlsovo memorandum na univerzitě v Birminghamu , které bylo prvním dokumentem, který stanovil proces, při kterém lze generovat atomovou explozi. Jejich proces by používal separovaný uran-235, který by vyžadoval poměrně malé kritické množství a mohl by být vyroben k dosažení kritičnosti pomocí konvenčních výbušnin k vytvoření nesmírně silné detonace. Memorandum dále předpovídalo účinky takové exploze - od počátečního výbuchu po výsledný spad . Toto memorandum bylo základem britské práce na stavbě atomového zařízení (projekt Tube Alloys ) a také projektu Manhattan, na kterém Frisch pracoval jako součást britské delegace . Frisch a Rudolf Peierls spolupracovali na katedře fyziky na univerzitě v Birminghamu v letech 1939–40. V roce 1943 odešel do Ameriky, když byl spěšně udělán britským občanem .\nZařízení Godiva v Los Alamos\nV roce 1944 v Los Alamos bylo jedním z Frischových úkolů jako vůdce skupiny Critical Assemblies přesně určit přesné množství obohaceného uranu, které by bylo zapotřebí k vytvoření kritického množství, hmotnosti uranu, které by udrželo jadernou řetězovou reakci. Udělal to stohováním několika desítek 3 cm tyčí obohaceného hydridu uranu najednou a měřením rostoucí neutronové aktivity, když se blížilo kritické množství. Vodíku v kovové tyče prodloužil dobu, že se reakce potřebný k urychlení. Jednoho dne Frisch téměř způsobil útěkovou reakci nakloněním se nad hromádku, kterou nazval „ shromážděním Lady Godiva “. Jeho tělo odráželo neutrony zpět do hromádky. Koutkem oka viděl, že červené lampy, které přerušovaně blikaly, když byly emitovány neutrony, „zářily nepřetržitě“. Uvědomil si, co se děje, Frisch rychle rozptýlil tyče rukou. Později vypočítal, že dávka záření je „docela neškodná“, ale že kdyby „váhal další dvě sekundy před odstraněním materiálu ... dávka by byla fatální“. „Za dvě sekundy dostal podle vtedajších velkorysých měřítek celodenní přípustnou dávku neutronového záření.“ Tímto způsobem jeho experimenty určily přesné množství uranu potřebné k odpálení bomby Malý chlapec nad Hirošimou .\nNavrhl také experiment „dračí ocas“ nebo „gilotinu“, při kterém byl uranový slimák propadnut otvorem ve větší pevné hmotě uranu a za zlomek sekundy dosáhl těsně nad kritickou hmotou (0,1%). Na schůzce ke schválení experimentu Richard Feynman , komentující přechodné nebezpečí, uvedl, že je to „stejně jako lechtání ocasu spícího draka“. V období asi 3 milisekund teplota stoupala rychlostí 2 000 ° C za sekundu a bylo emitováno přes 10 15 přebytečných neutronů.\nZleva doprava: William Penney, Otto Frisch, Rudolf Peierls a John Cockcroft v roce 1946\nV roce 1946 se vrátil do Anglie, aby se stal vedoucím divize jaderné fyziky ve Výzkumném ústavu pro atomovou energii v Harwellu. Většinu dalších třiceti let však strávil učením na Cambridgi, kde působil jako Jacksonian profesor přírodní filozofie a kolega z Trinity College .\nPřed odchodem do důchodu navrhl zařízení SWEEPNIK , které pomocí laseru a počítače měřilo stopy v bublinových komorách . Když viděl, že to má širší aplikace, pomohl založit společnost Laser-Scan Limited, nyní známou jako 1Spatial, aby tuto myšlenku využila.\nV roce 1972 odešel z křesla, jak to vyžadují předpisy univerzity. Zemřel 22. září 1979 a byl zpopelněn 5. října v krematoriu v Cambridge City. Jeho syn Tony Frisch je také fyzik.\nAtomová fyzika dnes (1961)\nWikimedia Commons má média související s Otto Frischem .\nKomentovaná bibliografie Otta Frische z Alsos Digital Library for Nuclear Issues\nLos Alamos National Laboratory na britské misi\nPřepis rozhovoru orální historie s Ottem Robertem Frischem 8. května 1963, Americký fyzikální institut, knihovna a archivy Nielse Bohra\nPřepis rozhovoru orální historie s Ottem Robertem Frischem 3. května 1967, Americký fyzikální institut, knihovna a archivy Nielse Bohra\n„O proveditelnosti uhelných elektráren“ (Falešská esej napsaná na památku 70. narozenin Nielse Bohra, 7. října 1955)


Na Alze můžete nyní vyhrát Apple Watch či spoustu jiných smartwatch – Samsung Magazine\nKomerční sdělení: Soutěžíte rádi? Výborně. Pak se vám totiž budou následující řádky velmi líbit. Na Alze totiž běží od začátku listopadu zajímavá soutěž, v rámci níž můžete vyhrát celkem 100 kusů chytrých hodinek, mezi kterými naleznete i Apple Watch. Jak na to?\nPravidla soutěže jsou naprosto jednoduchá. Stačí, abyste od 1. do 13. listopadu nakoupili na Alze alespoň za 1000 Kč a objednávku zaplatili online, odpověděli správně na soutěžní otázku na jejím webu a pak už se na vás jen usmálo štěstí v následném slosování. Pokud se tak stane, dostanete od Alzy parádní smartwatch z dílny Fitbit, Garmin či Apple. Model, který dostanete, se pak bude odvíjet podle toho, v jaký den se na vás usměje štěstí. Například dnes se hraje o hodinky Garmin Vivomove 3 Style, zítra pak od Apple Watch Series 5 a ve čtvrtek o Garmin Vivoactive 4. Pokud vás pak lákají nejnovější Apple Watch, 11. 11. se hraje o Apple Watch SE a 13. 11. pak o Apple Watch Series 6.\nPokud jste tedy v uplynulých dvou dnech na Alze nakoupili, potažmo jste tak učinili dnes či se na nákup v následujících několika dnech chystáte, určitě si soutěž nenechte ujít. Skvělé chytré hodinky zdarma totiž potěší zcela určitě vždy.\nVeškeré informace o soutěži naleznete zde


Forum k Photofiltre « Photofiltre « Užitečnosti a zdroje « (Moderátor: Jitkara)thepluginsite.com\nAutor Téma: thepluginsite.com (Přečteno 5467 krát)\n« kdy: 03. 02. 2006, 09:22:15 »\nNa thepluginsite.com se dají stáhnout některé drobnosti použitelné i pro photofiltre. Např. harry's edges, gradients a i něco dalšího... Projděte si sekci Products...\n« Odpověď #1 kdy: 05. 02. 2006, 10:10:10 »\nPokud pluginy mají příponu 8BF, nejsou kompatibilní s fotofiltrem, ale můžeš si s nimi pohrát v prohlížečích Irfan view nebo Xn view, kde jsou přímo zahrnuty do instalačního souboru. V Irfanu jsou to právě Harry´s filter a Pop art.\n« Odpověď #2 kdy: 05. 02. 2006, 11:09:03 »\nDalší zajímavé pluginy najdeš na: http://www.flamingpear.com , http://www.ulead.com , http://www.cybia.co.uk ,\nAle úplně vystačíš s Photofiltrem.\n« Odpověď #3 kdy: 06. 02. 2006, 09:30:40 »\nMně ani tak nešlo o ty pluginy jako takové, jako spíš o to, že právě třeba harrys edges nebo harrys gradients obsahují pár povedených masek použitelných právě ve photofiltru. A v některých dalších pluginech nebo balících se ještě něco málo dá najít...\n« Odpověď #4 kdy: 06. 02. 2006, 19:42:17 »\nTo jste tu zas měli co vložit :P:P...neděle strávená nad pluginama:cool:\n« Odpověď #5 kdy: 14. 02. 2006, 14:20:59 »\nahoj,jsem tu nová a hledám čmuchám...ty pluginy jsou fantastický,už jsem sosala..... :P:P


Doprava a cestování na Chiosu | Cestujlevne.com\nDoprava na Chiosu\nJak se dostat na Chios\nNa ostrov Chios se nejpohodlněji dopravíte letecky. Z Prahy je nejvýhodnější vyrazit s Aegean Airlines, nemine vás však přestup v Athénách. Výhodou je fakt, že Aegean mívá velmi často sympatické slevové akce, během nichž lze koupit letenky za slušnou cenu (kolem 4.000 kč). V sezoně operuje přímé lety z Prahy SmartWings. Další varianta je cesta lodí, každý den jede trajekt z Pirea, délka plavby je závislá na typu lodi, je třeba počítat 5–8,5 hodin cesty. Pravidelné lodní linky také vyjíždí na Samos, do Thessaloniki, Kavaly, na Rhodos, Kos nebo do Heraklionun.\nZajímavou možností je také využití lodní linky do tureckého města Cesme, která pluje necelou tři čtvrtě hodinku a jedna cesta vyjde asi na 20 €. Na trase plují tři turecké společnosti: Turyol, Erturk, Egebirlik.\nJak cestovat po Chiosu\nSilniční síť je na ostrově relativně dobrá, jízda po ostrově nemá snad kromě hrozby velmi úzkých uliček žádná úskalí, rušnější je jen hlavní město, popř. turistické oblasti ve vrcholné sezoně. Ideální je půjčit si automobil, jen tak poznáte ostrov skutečně detailně. Variantou je skútr, avšak ostrov není nejmenší, navíc pokud se vydáte mimo hlavní silnice, čtyři kola oceníte. Využijte některou z místních menších půjčoven. Mívají lepší ceny a také vstřícnější přístup. My využili služby spol. Vassilakis (3, Eug. Candris str., Chios), a to k maximální spokojenosti.\nPokud se chcete spolehnout na autobusovou dopravu, je nutné dobře volit místo ubytování – téměř jedinou vhodnou možností bude vyrážet z hlavního města ostrova, kde naleznete nádraží pro dálkové autobusy. Odtud denně odjíždí zelené autobusy do Pyrgi, Mesty, na Lithi Beach, do Kardamyle nebo Kambie (cena 3–6 euro), dvakrát týdně jezdí autobus do Volissos (4,5 euro).\nOd června do září jezdí také autobusy na okružní cestu kolem ostrova. Vždy jsou naplánovány zastávky na prohlídku a také na koupání. Cena je závislá na vybrané trati, pohybuje se od 8 do 15 euro. Z hlavního města vyráží také autobusy na blízké pláže (např. Vrontados, Karfas, cena 1,5 euro). Dále lze využít lokální autobusové linky, jízdní řád je orientační a je dostupný vždy na konkrétní zastávce, dopravní obslužnost je však omezená. Více informací o dálkových linkách a přesný jízdní řád naleznete na informacích hlavního nádraží, popř. na webu chioslife.\nPokud se chcete vydat na blízké ostrůvky Oinousses a Psara, není problém využít pravidelnou lodní linku vyplouvající z hlavního města ostrova.