Ohlasy na Sjezd rodáků | Obec Bohumilice\nOhlasy na Sjezd rodáků\nBrzy po oslavách 800 let Bohumilic nám přišlo překrásné poděkování za organizaci Sjezdu rodáků a přátel Bohumilic od paní Květy Svěrákové (roz. Stejskalové). Věříme, že její milý dopis Vás potěší stejně jako nás a že stejně jako ona budete na červnové setkání v Bohumilicích vzpomínat s radostí.\nV životě člověka jsou dny všední, vyplněné každodenními starostmi, ale i dny, které náš život prosvětlí, obohatí a nikdy na ně nezapomeneme. Takovým dnem zůstane pro mě a jistě i pro většinu účastníků Sjezdu rodáků v Bohumilicích sobota 19. června 2010.\nTěžko se uspořádávají myšlenky po takovém zážitku. Setkala jsem se s tolika známými a milými lidmi, s některými z nich jsem se viděla po čtyřiceti letech, některé jsem poznala okamžitě, jiné odhalil až jejich úsměv a oči. Spousta otázek a odpovědí na život kamarádů a známých, spousta vzpomínek na společně prožité roky, vzpomínky na ty, kteří už nejsou mezi námi, procházka známými místy Bohumilic, návštěva školy (jak to, že se nám ta třída, která byla kdysi v našich očích tak rozlehlá, zdá najednou tak malá?), návštěva zrenovované kapličky a další a další - všechno bylo moc krásné a jsou to velmi silné dojmy.\nVšem lidem z Bohumilic, kterým se zrodil v hlavě nápad uspořádat toto setkání a kteří se jakkoliv podíleli na jeho uskutečnění, patří můj obdiv a dík. Zvládli jste to na jedničku, určitě Vás to stálo mnoho úsilí a museli jste tomu obětovat hodně času. Těžko vyjmenovat a vyzvednout někoho určitého, bylo vidět, že se zapojilo hodně občanů, aby celá akce proběhla dobře. Krásné webové stránky, pozvánky, zdařilé výstavy, upravené hřiště pro oslavy, upomínkové předměty, jídlo, pití, pečlivě připravený program, to je výsledek práce celého týmu lidí. S většinou lidí se znám, ale ty mladé, kterým to tak slušelo v našich krásných krojích, kteří ukázali, že umějí dobře tancovat a kluci i cifrovat, i ostatní mladé, kteří se zapojili zase jinak, jsem neznala a musela jsem se ptát kdo je kdo. Nebudu nikoho jmenovat, na někoho bych mohla zapomenout, všichni mladí byli skvělí a je na nich vidět velký zájem. Je to moc dobře, právě oni ponesou tu štafetu dál a budou ji předávat další generaci, aby Bohumilice stále žily.\nPři všech těch setkáních, při prohlížení výstav, při vzpomínkách mě napadlo pár věcí k zamyšlení. Prohlížela jsem si obrazy pana Jokla a říkala jsem si, že mnohdy si druhých málo všímáme, ani nevíme jaký vzácný člověk žije vedle nás. Znali jsme ho tolik let a jenom málokdo z nás věděl, že je malíř a znal jeho umění. Také jsem si uvědomila, jak je důležité, aby se lidé v životě jen nemíjeli, aby si našli čas jeden na druhého, aby si řekli, co k sobě cítí, že na sebe myslí.\nNe náhodou se shodli všichni tři kněží při ekumenické mši na tom, že je potřebné mít někde svoje kořeny, někam náležet a mít se kam vracet. Zvlášť v dnešní uspěchané době, kdy jsou mnohdy jediným měřítkem peníze a úspěch a jsou znevažovány takové hodnoty jako je víra, morálka, rodina, rodná obec, rodná země, je dobré si to připomínat.\nOslavy skončily, ale vzpomínka na ně mě bude ještě dlouho hřát a posilovat v těch obyčejných, všedních dnech. Ještě jednou posílám všem do Bohumilic vřelé díky a těším se zase někdy nashledanou.\n21. 6. 2010 Květa Svěráková - Stejskalová\nNeméně krásný dopis nám zaslal JUDr. Vlastimil Panáček. I jemu děkujeme za uznání a věříme, že ani v budoucnu nezklameme a budeme Bohumilice jen a jen rozvíjet, ať již kulturně či jinak.\nVážení přátelé z Bohumilic,\nUběhlo několik dnů a myšlenky se stále vrací k sobotě 19.6.2010, kdy jsme společně oslavili 800 let založení naší krásné vesničky Bohumilice.Když jsme s rodáky a svými vrstevníky vzpomínali na školní léta, na hokej který jsme hráli na rybníčku za hrází, fotbal který jsme hráli v Hutákově cihelně a na hřišti u hráze, vylomeniny, kterých jsme se účastnili, ale hlavně na to, že lidé měli k sobě blíže než v dnešním uspěchaném a ziskem limitovaném světě. Kdysi nás těšily i maličkosti.\nAle už dost vzpomínámí. Chci hlavně poděkovat organizátorům této skvělé a úžasné akce – setkání rodáků a přátel Bohumilic.\nOdvaha organizátorů je nebývalá. Riskovali, že nemusí vyjít počasí, že neseženou dostatek finančních prostředků, že bude malá návštěva atd. Ale protože to připravili dobří lidé, vyšlo všechno na jedničku, včetně výstavy dobového oblečení, dosud málo známá výstava literární tvorby rodáka pana Kolka, zachovalé fotografie až z 20. let minulého století, výstava obrazů pana Jokla s unikátní technikou geometrických obrazců i výstava trofejí, která ukazuje jak nádherné zvěři se v katastru Bohumilic daří. K tomu ještě ochutnávka vín. Úžasné kroje a kapela, která provázela průvod, bohoslužba i vystoupení pozvaných hudebních skupin a tanečních souborů bylo nezapomenutnou podívanou pro všechny, kteří se v krásném počasí výročí obce zúčastnili.\nI za to všechno patří pořadatelům obdiv a zasloužené uznání všech, kteří byli jen diváky a posluchači.\nA ještě jeden veliký dík a to všem, kteří v Bohumilicích žijí, kteří udržují ráz jihomoravské vesnice a kteří měli odvahu zůstat a naši rodnou obec neopustit.\nS přáním všeho dobrého i v létech budoucích\nJUDr. Vlastimil Panáček\nSjezdem rodáků a přátel Bohumilic jsme potěšili mnoho z Vás. Dostáváme mnoho krásných dopisů plných chvály, spokojenosti a mnohdy i hrdosti na to, co tak malá vesnice jako jsou Bohumilice dokázala. Některé z takovýchto dopisů si můžete přečíst níže:\nVážení a milí organizátoři sjezdu rodáků,\npatří Vám veliký dík za vše, co jste dokázali zorganizovat, připravit a vůbec ten nápad uskutečnit něco, co nepamatuji, že by v Bohumilicích někdy někdo připravil - setkání rodáků a přátel Bohumilic. Byl to moc krásný den, byla zde vidět skvělá práce všech, kteří se jakým koliv způsobem podíleli. Poděkování a obdiv patří také krojované mládeži.\nHana Šedivá - Hovězáková\nUpřímné poděkování všem, kteří se podíleli na takové mimořádné akci, kterou byl Sjezd rodáků. Naplánovat, zorganizovat, připravit, finančně zajistit apod. nebylo jistě vůbec jednoduché, zvláště pak, když si uvědomíme, že vše organizovala skupina "dobrovolníků". Vám všem patří můj velký obdiv.\nSetkat se po letech se všemi známými, jejich rodinami a těmi, které jsme už velmi dlouho neviděli, bylo opravdu milé. Počasí nám přálo, dobrého jídla a pití bylo dost a doprovodný kulturní program byl výborný.\nJeště jednou: "Díky."\nDobra Borecká (Pučálková) s rodinou\nChtěla bych touto cestou také poděkovat úplně všem, kdo zorganizovali sjezd rodáků a koho napadlo něco tak skvělého. My jsme s bratrem prožili v Bohumilicích dětství s matkou, dědem a babičkou. V době dospívání jsme odešli do Brna, ale do Bohumilic jsme jezdili na víkendy, prázdniny, zabijačky, hody, ale také pomoct s pracemi na poli atd. Přesto, že v Brně už žijeme déle, tak Bohumilice jsou pro nás pořád rodiště a krásná vzpomínka. Vybavilo se nám pár průšvihů, co jsme vyváděli, zavzpomínali. Škoda, že člověk už tam nemůže potkat všechny ty vrstevníky, tetičky a stréčky, které si pamatuje.\nJeště jednou díky za nezapomenutelný zážitek.\nRůžena Majtnerová (Kučerová) & Jaromír Kučera\n800 let Bohumilic - Sjezd rodáků\nTak zní na depeši věta, která takříkajíc\n- obletěla půl světa -\nOžily vzpomínky na minulost\nkaplička malá, kolébka strohá.\nVesnice, kde vítán je každý host\nkde půl století netoužila vkročit cizí noha.\nNamísto deště - sluníčko praží\nkapelu vyhlíží lidé na každém rohu\noprášit folklór chasa se snaží\ntoť dobré znamení "MILÍ JSTE BOHU".\nTak - jak malé děti za maminkou běží bosy\ntak drahý kov označen je puncem\ndarovali jste nám tři kapičky rosy\ni řekl by klasik\n"Nechť vše - jak zalito je sluncem."\nSrdečně - Zdeňka Handlířová - rozená Vacková - rodačka\nFrantišek Fröhlich - přítel\nKdyž jsme v rámci občanského sdružení "Přátelé Bohumilic" začali Sjezd rodáků a přátel Bohumilic k příležitosti výročí 800 let naší obce připravovat, nevěděli jsme, co čeho jdeme a jestli budete vy, naši rodáci, obyvatelé a příznivci Bohumilic mít zájem se setkání účastnit. Brzy jsme však zjistili, že mnozí z vás na Bohumilice vzpomínají jako na to nejkrásnější místo na světě a co víc, že se na Sjezd rodáků a přátel Bohumilic těšíte. Brzy nám začaly chodit skutečně nádherné dopisy a mailové zprávy, které nás motivovaly a povzbudily do další práce. Právě o jeden z takových dopisů se s vámi chceme podělit. Jsem z Bohumilic.\nJsem z Bohumilic\nKdyž se mě někdo zeptá, jaké jsem prožila dětství, vždy odpovídám „krásné“. A na otázku čím bylo výjimečné a kde jsem ho trávila říkám, že výjimečné nebylo, ale bylo šťastné a jsem z Bohumilic.\nNaše rodina z Bohumilic nepochází, tatínek dostal místo ředitele místní školy a měla jsem tři roky, když jsme se sem v roce 1954 přistěhovali. Moje první vzpomínky jsou proto svázány právě s Bohumilicemi. Patří rozlehlé školní zahradě, kde jsem běhávala po travnatých chodníčcích, hrála si pod keři šeříků a pámelníku a v létě jsem se ztrácela v bujně rostoucím maliní. Byla to doba, kdy jsme si celá parta dětí hrávali u hasičského skladiště, pásli husy a hráli různé hry na Nové cestě ke hřbitovu, běhali volně po polích, zaběhli do JZD, v kovárně u Vašíků jsme se dívali jak se kovají koně, skákali jsme do obilí na sýpkách, chodili do lesa na byliny a na houby, v zimě sáňkovali z Maškovce, v Mezírce nebo v Chaloupkách, dalo by se toho popsat mnoho. Důležité pro toto dětské štěstí bylo, že pro nás měli všude dveře otevřené. Hrávala jsem si u Šedivých, u Hložků, u Jandlů, u Holomků, u Jakešů, u Svobodů, u Kučerů, ….. není snad v Bohumilicích jediný dům, který bych nenavštívila a nikdy mi nikdo nedal najevo, že nejsem vítána, všichni dospělí se ke mně chovali vždycky pěkně, cítila jsem se bezpečně. Bylo nepsaným zvykem, že jsme svačinu dostali zrovna tam, kde jsme si hráli, namazaný krajíc, buchtu nebo vdolky pro nás měli všude a neodepřeli mi ten krajíc chleba ani tam, kde sami zrovna na rozdávání neměli. Když mi bylo deset roků, koupili rodiče v Bohumilicích domek a přestěhovali jsme se ze školního bytu na dolní konec vesnice. To už pro mě byla doba dospívání, dívčích tajemství a kamarádství se spolužačkami Mařenkou Soukupovou, Františkou Lorencovou a Lydunkou Hutákovou. Ráda bych znovu seděla s Mařenkou u babičky Soukupové a učila se vyšívat, ráda bych běžela na hřiště zahrát si vybíjenou, večer se procházela s holkama a klukama za dědinou, tancovala na hodech, šla nakoupit k Buchtům, ráda bych poslouchala vyprávění tetiček, které k nám chodily na dračku, ještě jednou bych chtěla ochutnat nezapomenutelné dobroty ze zabijačky jaké dělával pan Navrátil a pan Vrzal, stejně tak nezapomenu na nepřekonatelný tažený závin a boží milosti tetičky Franckové; bylo by toho mnoho, co se mi z Bohumilic nesmazatelně vštípilo do paměti. Moje vzpomínky jsou kolorované krásnou malebnou krajinou: Líchy, Lipiny, akátí, remízky, vinohrady, potok, polní cestu do Klobouk, to všechno vidím stále před sebou.\nJsou to vzpomínky viděné dětskýma očima, je v tom trochu nostalgie. Vím, že život v Bohumilicích v té době nebyl snadný, poměry tady byly dost skromné, lidé museli tvrdě pracovat a jako všude jinde měli mezi sebou určité rozpory, do jejich životů zasahovala doba padesátých a šedesátých let minulého století, byly to věci, které jsem vnímala, ale jako dítě jsem jim plně nerozuměla. Na druhé straně jsem ale viděla, jak se přes tyto spory dokázali lidé přenést a v důležitých věcech se semknout; všichni pomáhali při velkém požáru ve dvoře, při budování kanalizace, chodníků, společně zajišťovali hody a jiné akce. Také jsem poznala, že si dokázali vzájemně pomoci, když někoho z nich postihlo neštěstí. Já sama vděčně vzpomínám na všechny dobré sousedky, které mi pomáhaly, když maminka musela do nemocnice a já jsem ve dvanácti letech sama vařila a starala se o celou rodinu. Ještě jeden poznatek jsem si z Bohumilic odnesla a to je tolerance k odlišným názorům, k jiné víře. V této malé vesničce se sešli a svorně vedle sebe žili katolíci, evangelíci, příslušníci Církve bratrské, adventisté, ateisté, svého času ještě židé. Bylo normální, že v jediné školní třídě bylo v jeden den náboženství katolické, po něm evangelické (katolický i evangelický farář spolu svorně cestovali z Klobouk na jedné motorce nebo v autě), na závěr byla schůzka pionýrů a nikomu to nevadilo. Občas si pročítám smuteční projevy, kterými se můj tatínek jménem Národního výboru v Bohumilicích loučil se zesnulými spoluobčany a vždy znovu si říkám, jak všechny ty lidi dobře znal, jak je měl rád, jak dokázal nalézt i tom nejobyčejnějším člověku a jeho životě to dobré, co v něm bylo.\nKdysi mi někdo řekl, že si v sobě celý život neseme tu „malost“ Bohumilic a bylo to myšleno v negativním smyslu. Ano, přicházelo k nám všechno trochu opožděně, ať už to byl pokrok, móda, novinky a podobně, ale s tím se člověk v životě srovná a navíc v dnešním světě to už dávno neplatí. Já si ale opravdu celý život nesu „Bohumilice v sobě“, odnesla jsem si právě tu zmíněnou toleranci a lásku k lidem a proto jsem hrdá, že jsem z Bohumilic.\nHezky a pravdivě to napsali autoři webových stránek Bohumilic, že lidé sem přicházeli a odcházeli, ale že Bohumilice tu ještě pořád jsou a tvoří milovaný domov mnoha lidem, kteří zde stále žijí a milované útočiště všem, kteří se sem rádi vracejí. Jsem velmi vděčná organizátorům Sjezdu rodáků a všem, kteří se snaží obnovit v obci kulturní život. Nesmírně by to potěšilo zejména moje rodiče, kteří tady prožili 34 tvůrčích spokojených roků a Bohumilice pro ně zůstaly domovem i potom, kdy se ze zdravotních důvodů na stáří přestěhovali k nám.\nVšimli jste si někdy, když jste se dívali na vesnici třeba od Lích, že Bohumilice mají tvar srdce? Nebo spíše tvar listu lípy srdčité, kde ulice Na rybníku tvoří jeho stopku. Jménem naší rodiny děkuji Bohumilicím, že nás do tohoto srdce přijaly. My jsme tady na oplátku zase nechali každý kus svého srdce.\n21. února 2010 Květa Svěráková - Stejskalová\nPrávě paní Květa Svěráková nám kromě svého dopisu plného lásky k Bohumilicím poskytla i dopis, který zaslal pan Antonín Kolek, známý spisovatel a rodák z Bohumilic, jejímu tatínkovi. Kolkův dopis vyjadřuje obrovskou lásku nejen k rodným Bohumilicím, ale i k lidem, kteří zde toho času žili. Jsme si jisti, že Vás dopis potěší stejně jako nás.


TATA / BOJS oživí Futuretro! Chystá se sedm unikátních koncertů a reedice na LP! | ROXY PRAGUE\nTATA / BOJS oživí Futuretro! Chystá se sedm unikátních koncertů a reedice na LP!\n„Na koncertech bychom rádi přehráli celé Futuretro a to pokud možno co nejvěrněji. Tudíž volba kapely Hm... coby speciálního hosta celého turné není náhodná. Kromě Marka Doubravy, který s námi odehraje komplet Futuretro, se její členové Filip Nebřenský a Viktor Ekrt objeví jako další hosté a zahrají své party pro flétnu a housle, které nám tenkrát, na přelomu tisíciletí, nahráli ve studiu. A samozřejmě bude hrát i celá současná sestava Tata Bojs. Naše nové kamarády nehodíme do smetí!,“ říká k chystaným koncertům Mardoša. Koncerty i reedici alba na 2LP doprovodí také zbrusu nové vizuály, na nichž TB opět spolupracovali se svým dvorním fotografem Salimem Issou. Vznikl nový set promo fotek, který byl nafocen v unikátních prostorách Laboratoře vysokých napětí Fakulty elektrotechnické ČVUT v Praze. K čemuž Milan dodává „Když mi Salim ukázal ten prostor, jehož interiér vypadá jako obří laboratoř Nikoly Tesly, byl jsem nadšen, protože to je místo, které v sobě nese 'futu' i 'retro' zároveň. Díky vstřícnosti lidí z FELu ČVUT jsme se tam mohli volně pohybovat a nafotit fotky se skvělým pozadím.“ Na jiném místě pak vznikla i jedna speciální fotografie, která je až na věk "aktérů" s předlohou původní verze Futuretra naprosto identická. „Když mě napadlo přefotit po sedmnácti letech původní obal Futuretra, nebyl jsem si tím nápadem úplně jist, ostatně něco podobného už jsme dělali k oslavám pětadvaceti let, ale Mardošovi a Markovi se to líbilo, tak jsme do toho nakonec šli. Už při první pracovní fotce v ateliéru u Salima nám bylo jasný, že to bude fungovat. A ty diody, co máme na čelech, jsou skutečně ty stejný jako z původního obalu!“ rozkrývá detaily Milan Cais.


TAKHLE ZAČÍNÁ OPRAVDOVÝ ŽIVOT ??\n1.září roku 1949 jsem se dostavil s vojenským dřevěným černým kufrem do Vojenského zeměpisného ústavu v Praze 6, Roosveltova 23 a nedokázal jsem si představit co mě čeká.\nA začátek byl krutější, než jsem si kdy představoval. Slibovali kulturní prostředí, vykachlíčkované umývárny, postele s matracemi, prošívané deky, čítárny, kulturní místnosti, slušivé oblečení, možnosti sportování…\nUbytovali nás v bývalé Mautnerově továrně, poblíž čističky odpadních vod a nedaleké zoologické zahrady v Troji. Každý si musel nacpat slámou slamník a díru ve slamníku zašít režnou nití. Starý, shrbený rotmistr na nás křičel, jak blbě jsme si slamník nacpali.\n„Tomu říkáte nacpaný slamník? Máte to jak naprcanou bělici“.\nSnad nikdo z nás dosud neslyšel takovou vulgární řeč. Všichni jsme byli zaraženi, nejistí a smutní.\nA „vyvětrejte si tady, je tu smrad jak ve vopičárně. Jako když se prskaji vopice“.\nA potom jsme si šli „vyfasovat“ uniformy. Jakýsi desátník, Slovák, si i nás vychutnával. Naházel nám na stanový dílec všechno co bylo třeba, bez ohledu jak je kdo velký. Na naše nářky, že je to moc velký nám říkal: “Do roka dorastieš, dobré ti bude Povymeňovat treba.“\nVzal jsem si celtu s vyfasovanými svršky, desátník mi hodil kolem krku svázaná bagančata a takto jsem dosedl na „naprcanou bělici“ a začal se oblékat. Při své velké a silné postavě jsem obdržel zrovna všechno malé, ale za chvíli jsem si vše vyměnil s Vláďou Rollem. Oba jsme byli spokojeni. Za chvíli jsme se všichni smáli, když jsme se předváděli v těch nemožných hadrech. Velký úspěch jsem sklidil v noční košili – ve skutečnosti s bílým pláštěm pro chirurga s mašličkami na zádech. Zaprané skvrny od krve mi ostatní záviděly a měl jsem několik nabídek k výměně, ale takovou raritu jsem si ponechal.\nJídlo podávané v tmavé sklepní jídelně z ešusu bylo cítit mýdlem. I když jsem dobrý jedlík, tohle co nám předložili nebylo k „žrádlu“. První noc byla pekelná. Kam jsem se to dostal? To přece nemohu vydržet. Nikdo jsme nic neříkali, ale v každém z nás byla otázka:\nTo jsem opravdu chtěli?\nVelitelem Vojenského výchovného střediska byl určen štábní kapitán Bureš,hodný člověk,který si s námi moc nevěděl rady. K ruce měl rotného Klofáče,kterému jsme říkali hezky česky - Mrďas. To slovo bylo v jeho slovníku velmi frekventované a používal ho tenkrát místo slova „bordel“, které přešlo z vojenského prostředí do celé společnosti a počítá se nyní mezi slova spisovná.\nNejznámější věta, kterou vyslovil zní: “Vy byste žrali jenom samý kremrdole a marciprcány, sirotkové nenažraní.“\nJednoho nedělního dopoledne se několik kluků rozhodlo, že vylezou vnitřkem továrního komínu nahoru. My ostatní – buď méně odvážní,nebo více rozumní – jsme se shromáždili dole na nádvoří a dívali se na ty odvážlivce, kteří vykukovali z komínu a házeli dolů cihly,uvolněné ze zvětralého zdiva. Najednou se mezi námi objevil náš velitel Bureš. V němém úžasu zůstal jako přikován I my jsme ztichli a čekali co se bude dít. Náš nejvyšší vůčihledně bledl a tiše si povídal :“Co mám, proboha dělat?“ Když na ně křiknu, leknou se a spadnou. Když je nechám být, někoho zabijou cihlou…\n„ Kluci, pojďte dolů, je tady velitel.“\nMysleli si, že je to legrace. Byl jsem vyhlášený bavič, ale přece jen se podívali dolů a za chvíli se objevili mezi námi, černí od sazí jako –no, jako kominíci.\n„Okamžitě se jděte umýt“.\nPotom byl nástup a dlouhá řeč o tom, že to bylo naposledy a že ještě jednou a bude to horší a takové ty velitelské řečičky.Tenkrát nám byl Bureš k smíchu,až mnohem později jsme ho začali litovat.Jistě jsme ho svým mladickým počínáním připravili o hezkých pár dnů jeho života.\nAby se po výchovné práci s námi uklidnil,věnoval se vymýšlením zlepšovacích návrhů. Použil gramofonový strojek a sestrojil z něho pomůcku k broušení per a šábrů. Když jsme to jeho dílko zahlédli, pojmenovali jsme ho „šábrošlap“ a jemu jsme vymysleli jméno „Karhan“. V té době se totiž hrála divadelní hra „Parta brusiče Karhana“a my jsme si tak říkali.\nV té době sloužil ve Vojenském zeměpisném ústavu herec divadla D-45 ,dříve E.F. Buriana, jehož jméno mi z mozku vymizelo,ale zůstala v něm jeho recitace básně Fráni Šrámka „Raport“.Teprve tehdy jsem si uvědomil,co je to recitace a jak přednáší profesionál. Snažil jsem se ho napodobit a na všech soutěžích jsem tuhle protiválečnou báseň přednášel. Až jednou,myslím,že v roce 1951 mi jeden z komise, která posuzovala soutěž v recitaci řekl,že je to báseň pacifistická a my,že máme k boji za mír jiný postoj. Já ,ale věřím,že báseň Raport je jedna z nejlepších protiválečných básní a v v hlavě mi stále znějí verše :“…však koní šetřte, prosím tisíckrát, to dobytče se strašně umí ptát, proč nesmí žíti víc…“\nI my,vojenští učňové,ještě než nastoupil generál Čepička jako ministr, jsme za vojenské prohřešky chodili k raportu, kde jsme museli hlásit, čeho jsme se dopustili a velitel vynesl trest. Největším trestem pro nás byly „zaražené“ vycházky. Chodili jsme rádi do kina,zejména kluci z vesnice a menších měst si libovali, že mohli za neděli stihnout na Václaváku film od jedné, třech, v půl šesté a od osmi – to když jsme měli přesvečerku. Od rotného Mrďase jsme dostali slevenky.V Koruně jsme si koupili obložený chlebíček a limonádu a Praha nám ležela u nohou.\nPo roce náš zájem o kina ochabl a přešli jsme na tanec a randění, ale o tom až na to dojde řada. Jednou za námi přišel major Mareš, řekl nám, že by nás naučil hrát rugby a mluvil a mluvil tak zaníceně, že jsme se do této hry zbláznili dřív, než jsme se jí naučili hrát. Byli jsme kluci trénovaní,denně rozcvička,dvakrát týdně tělocvik a každou volnou chvilku na hřišti,tak pro nás nebyl problém zvládnout tento silový sport.První zápas jsme sehráli proti výběru Pražského kraje a roznesli jsme je na kopytech. Já s boxerskou a zápasnickou průpravou jsem položil tři trojky a ještě jsem dvěma kopy získal další body. Stal jsem se hvězdou zápasu a psal o mě v novinách sám veliký sportovní redaktor Gustav Vlk. Tři kluci soupeře na mě viseli a já jsem je odtáhl za lajnu i s tím šišatým míčem a položil trojku. To jsem udělal třikrát,po čtvrté mě někdo ze soupeřů kopl zezadu do lýtka a tak mě odnesli..\nJednou jsme zevlovali na nádvoří, ze kterého se hodlali odjet nějaké menší šarže trofejním jipem. Řidič to asi neuměl, motor řval na plné obrátky,já jsem ho vzadu popadl oběma rukama za držadlo a kluci se dívali a smíchy se prohýbali,protože auto se nerozjelo. Jeden z těch šarží na mě zavolal – pusť to – a já se pustil v tom okamžiku,kdy se řidiči podařilo zařadit rychlost. V tu ránu vyrazilo auto jako šipka a já jsem získal pověst Bivoje.\nKe zvládnutí pětačtyřiceti mladíků, vytržených z rodin ,určili instruktory, o rok či dva starší elévy,kteří nám dělali velitele družstev a pěkně nás dusili. Rozhodovali o našich vycházkách, přesvečerkách a trestech. Dělalo jim dobře,když nám mohli ztěžovat život a my jsme je museli poslouchat. Já jsem je rád vytáčel jak jsem mohl,dělal jsem si z nich legraci a potom jsem za to trpěl. Několikrát za den jsem z jejich úst slyšel větu:“Voni vás ty srandičky přejdou,Mašek!“\nUčili nás chodit pořadovým krokem, obraty na místě i za pochodu,nastupovat do dvojřadu i trojřadu,chodit v trojstupech,předpisově zdravit a další pořadové cviky,bez kterých se osoba oblečená do uniformy prý neobejde. Když vojáci pochodují,musejí zpívat a to na povel pohov, volno, zpívat! Určený voják zařve název písně,odpočítá a celý tvar začne pět. Co pět,začne řvát. Protože jsem si o to vlastně svým způsobem odboje o to řekl,byl jsem určen jako předzpěvák.Tenkrát byla populární Kaťuša a tak jsem to odpočítal a už jsme jeli. Místo krásných slov :paplili tumáně nad rjekoj- zpívali mnozí:poblili tu Máňu nad řekou..\nVečery jsme trávili všelijak,ale dost často jsem vyndal z pouzdra harmoniku, Nejman kytaru, Servít mandolínu a začali jsme hrát a zpívat. Jednou za námi přišel desátník Lanča, byl to ostravak „ s kratkym zobakem“ v úloze jakéhosi kulturního referenta. Určil mě uměleckým vedoucím souboru,strčil mi do ruky zpěvník,kde červeně zatrhnul písně,které budeme zpívat a určil nám čas na zkoušky. Za čtrnáct dní jsme měli vystoupit na slavnosti – Třicáté výročí založení Vojenského zeměpisného ústavu.\nBylo pár let po válce,ruské písničky byly velmi populární,národní,častušky i písně vojenské a budovatelské. Největší úspěch jsme měli s písní:“Skal a stepí,divočinou,hladový a roztrhán,s puškou v ruce s ohněm v srdci uhání vpřed partyzán “ Elév Pergl někde sehnal bubínek a paličkami této písni dodával bojovou náladu. Posluchači byli u vytržení. Dělali jsme krátké pásmo ve kterém jsem zarecitoval dvě básně od Ščipačeva a Ondrejka zatančil odzemek.\nMyslím,že naši velitelé byli spokojeni, když jsme prvně vystoupili na tak významné oslavě. Na té oslavě byli všichni důstojníci a praporčíci,kteří sloužili za první republiky ,ale už se nad mnohými z nich stahovala mračna. To jsme jen tak vytušili z řečí,které naše uši zachytily na pracovištích.\nMinistrem národní obrany se stal generál Čepička a začaly se dít velké věci. Pro nás,učně Vojenského zeměpisného ústavu to byly všechny změny k lepšímu. Byli jsme přestěhováni ze staré Mautnerovy továrny do Vojenského zeměpisného ústavu,kde bylo ústřední topení a nemuseli jsme zatápět a topit v kamnech,vynášet popel,vymetat denně kamna,nosit kbelíky uhlí a být za špatně uklizená kamna trestáni. Čepička nařídil,že vojáci nebudou jíst z ešusů,ale jako lidé,z talířů a příborem. Opustili jsme tedy tu hnusnou,podzemní jídelnu a jedli jsme v jídelně pro důstojníky a občanské zaměstnance ve druhé směně. Místo trofejních uniforem z druhé světové války,na kterých jsme si přešívali knoflíky s hákovým křížem za naše s lvíčkem,nám byly ušity vycházkové šaty na míru,ve kterých jsme vypadali fakt dobře. Bylo vyměněno celé naše velení,místo starých zupáků nám přidělili vychovatele – desátníka Vy skočila,komunistu,který bojoval jako interbrigadista ve Španělsku,byl to inteligentní člověk,obětavý,který nám rozuměl a dovedl nás nadchnout pro dobrou věc. Chodil s námi na různé přednášky a kulturní akce,výstavy obrazů a koncerty.\nBrzy k nám přicházel major Novotný,pracovník Ústředního domu armády,který si vzal pod patronát náš soubor,složil pro nás znělku a povznesl naši úroveň tak,že jsme chodili zpívat po celé Praze s velkými úspěchy. Brzy jsme začali zpívat takovou politickou agitku,která začínala:Řády Čepičkovy nechodí plaše,kolem horké kaše…Vydal vlastně sovětské předpisy přeložené do češtiny.\nTehdy ještě stále platil v celé republice lístkový systém na potraviny. Pro vojáky byl stanoven takový příděl,že jsme se měli opravdu dobře. Když jsme dostali na prázdniny potravinové lístky,měla se dobře celá naše rodina. Pokud se pamatuji,byl příděl na vojáka 22 dkg masa na den.\nVojáci základní služby však byli nešťastní,protože v těch nových řádech bylo,že voják má být ostříhán do hola a o dovolené tam nebylo ani slovo. Až o několik let později,na zákrok samého prezidenta A.Zápotockého byla vojáků základní služby uzákoněna řádná dovolená v délce 10 dnů.\nTěšili jsme se na praktickou výuku na odborných pracovištích ústavu. Rozdělili nás na několik skupin,část nás chodila na kartografii,část na litografii,učili jsme se rýt do měděných destiček a také tisknout. Po měsíci jsme se vždy „točili“.Na kartografii jsme dostal každý čtvrtku kladívkového papíru,dámská pera,násadky,čínskou tuš ,sklíčko,brousek a šábr. Učili jsme se třít tuš,brousit perka a šábry. Potom jsme se učili „tkát“ perem rovné čáry,tak aby čára byla stejně silná a nikdo nepoznal,že je nastavovaná. Učili jsme se konstruovat písmo a to muselo být kvalitnější než tištěné.Našemu učiteli nevadilo,že jedno písmeno nám trvá třeba dvě – tři hodiny,ale muselo být „tip-ťop“.Někteří odborníci ,důstojníci, kteří ve Vojenském zeměpisném ústavu sloužili ještě za první republiky,se začali z pracoviště ztrácet. Byli z armády propuštěni. My,patnáctiletí učňové jsme nevěděli proč a ani jsme po tom nepátrali. Měli jsme dost svých starostí – začali jsme se rozhlížet po děvčatech.\nNaše svazácká organizace se usnesla,že zorganizujeme kurz tance. Pomohl nám v tom soudruh Vysoký,který naše „taneční“ vyjednal s místními zaměstnankyněmi z kuchyně a uklízečkami. Naučili nás polku,valčík,tango,foxtrot a sambu. To nám bohatě stačilo a tak po absolvování krátkého,praktického kurzu jsme vyrazili do Stromovky k Vaňhovům. Tam byly dvě taneční podia – vlastně dva altány,uprostřed jednoho byla hudba a okolo nich se tančilo. Toto jakési „taneční mezikruží“ bylo vždy tak naplněno mladými tanečními dvojicemi,že se ani o tančení nedalo hovořit. Těla nalepená na sobě se posunovala kolem hudebníků,některé dvojice jen tak podupávaly na místě. Sedělo se venku pod stromy a pilo se buď pivo,nebo víno. Tam vznikaly letmé lásky, které jsme si předávaly mezi sebou. Měli jsme rádi divoké foxtroty,při kterých jsme se „odvazovali“ a předváděli všelijaké figury, odkoukané z amerických filmů. U Vaňhů se to nedalo tančit,tak jsme se chodili vyřádit buď do Národního domu na Vinohradech,nebo na Smíchově. Někdy tam přišel Arnošt Kavka,skladatel a zpěvák,postavil se ke klavíru,poskakoval,hrál a tančil. Jindy ho vystřídal doktor Hamr .Vzpomínám si jaký měl úspěch s písní …že skáču jak slon,protože v botě jedné já hřebík mám. Skákal po jedné noze a my jsme se mohli zbláznit,jak jsme ho doslova „žrali“.\nAle ani zde jsme neměli na růžích ustláno. Pořadatelé figury neradi viděli a jak jsme příliš křepčili ,hned nás vyváděli ze sálu. Byli jsme s partnerkami tak sehraní,že jsme pořadatelé sledovali a jak se k nám otočili zády – vypálili jsme několik figur - a když se podívali na nás,drželi jsme se opět tak,jak žádala doba.\nZe stromovky do“ zeměpisáku“ jsme běhali ,abychom stihli večerku a měli jsme všichni takovou kondici,že jsme dosahovali pak výborných výkonů při lehkoatletických závodech. Ještě poslední dlouhou pusu ,tak zvaný francouzák a potom úprk a s vyplazeným jazykem hlásit dozorčímu:“přišel jsem s vycházky bez výtek“,což znamenalo,že mi žádný voják vyšší šarže nic nevytknul nebo mi vytknul to a to. Vzpomínám si,že jednoho z nás sprdnul hrdina Sovětského svazu generál Tesařík. Ten dotyčný hlásil:“na vycházce mě vytknul generál Tesařík,hrdina Sovětského svazu,že jsem neměl zapnutý knoflík u uniformy.“\nNáš pěvecký soubor stále získával na věhlasu. Ve Vokovicích jsme se účastnili Soutěže umělecké tvořivosti mládeže. Náš konferenciér uvedl,že uměleckým vedoucím souboru jsem já,což se ukázalo jako důležité. Seznámili jsme se tam totiž s dívkami souboru pošťáckého učiliště a zapomněli jsme si vyměnit adresy. Jenže,co by to bylo za „pošťačky“,kdyby si s tím nevěděli rady. Zapamatovali si moje jméno a pak napochodovalo osm děvčat k našemu dozorčímu a chtěly zavolat mě. Ohlásily se, že jsou všechny moje sestřenice. Já jsem potom zavolal ty svoje kolegy a rozebrali jsme si je. Ovšem moje pověst – vono za nim přišlo osm holek a všechny ho označily jako otce svého budoucího dítěte. Náš vychovatel,kterého jsem zbožňoval mi sdělil, že to bude muset napsat mojí mamince, ale dlouho to nevydržel a začal se smát.\nKdyž jsme měli zpívat,někde,kde bylo dostatek děvčat,přemluvili jsme vždycky četaře aspiranta Churavého,který hrál výborně na havajskou kytaru, aby jel s námi. Byl o sedm let starší než já,byl pilot a díval jsem se na něho jako na Boha. Po dvaceti pěti letech jsem ho z titulu své funkce kontroloval a hodnotil jeho činnost. To jsme si už ale tykali. Taková je už vojna. Rozdíl mezi patnáctiletým vojenským učněm a dvaadvacetiletým četařem je nebetyčný. Rozdíl mezi pětačtyřicetiletým podplukovníkem a dvaapadesátiletým podplukovníkem je mizivý.\nPo pár měsících jsme zjistili,že bychom byli schopni vydávat svůj časopis. Měli jsme již ve svých řadách reprodukčního fotografa,kopistu i tiskaře. Já jsem se „prohlásil“ za odpovědného redaktora,získal jsem pár redaktorů,výtvarníky a prostřednictvím svazácké organizace a našeho vychovatele jsme získali povolení. Jeden podplukovník,který pracoval v názvoslovné komisi nám dělal korektora a brzy bylo první číslo časopisu „ Mladý bojovník“ na světě. Články jsme psali na průsvitku,posypávali bronzovým práškem,aby byly „dobré“ tiskové desky. Měli jsme z toho radost,když si ten náš časopis četli i naši učitelé,kteří v tom správně viděli to,že nám ta práce pomůže v získání praktických zkušeností s tiskem. Většinu článku jsem obětavě psal sám,ale časem se ke mně přidávali další „psavci“.\nZatím jsem se vůbec nezmínil o našem teoretickém vzdělávání,které bylo dosti náročné. Kromě všeobecných předmětů – český jazyk,matematika,ruština,fyzika,tělocvik jsme se učili o geodézii,kartografii,fotogrammetrii a reprodukci. Naši učitelé byli vesměs velmi dobří a hodně nás naučili.Jako epizodu uvádím toto. Štábní kapitán Svejkovský nás učil matematiku a jeden z nás,takový docela malý hoch,nemohl pochopit jak se dělí zlomek zlomkem – že se dělenec násobí obrácenou hodnotou dělitele .Statný důstojník popadl vojenského žáka,obrátil ho u tabule vzhůru nohama,když pojmenoval jeho hlavu čitatelem a zadek jmenovatelem. Od té doby se nikdo z nás nespletl,když řešil úkol dělit zlomek zlomkem.\nČasopis „Mladý bojovník“ vydával pro jednotlivé předměty studijní pomůcky. Často,když vzpomínám na ta léta,nemohu pochopit,jak jsme tohle všechno mohli stačit. Vždyť jsme kromě toho také četli,připravovali se k získání Fučíkova odznaku,chodili do biografu,sportovali a randili. Jenže to nám ještě nestačilo. Náš vychovatel,desátník Vysoký,nás získal pro absolvování kurzu ,jehož cílem bylo vyskočit z letounu a snést se na padáku na matičku zemi. Kurz byl výběrový,mezi dvacítkou jsem se ocitl i já. Kurz měl budíček o hodinu dříve než ostatní,rozcvička trvala celou hodinu,potom bylo normální zaměstnání a po šestnácté hodině probíhalo různé školení – učili jsme se morseovku, navazovat radiové spojení, učili jsme se o výbušninách a večer jsme běhali do Stromovky, kde byla překážková dráha pro výsadkáře,kterou jsme absolvovali třeba i dvakrát a to za každého počasí. Nevím jakým zázrakem se stalo,že jsme se nepozabíjeli. Asi jsme byli opravdu dobře připraveni. Byli jsme na sebe hrdi .V sobotu a v neděli jsme šli na dálkový pochod – jednou jsme šli z Prahy do Liberce,kde jsme pak přespali u známých Vysokého – byli to komunisté. Když jsme šli do Liberce,párkrát nás vždy kousek cesty svezl někdo nákladním autem. Zpátky jsme jeli vlakem.\nJednou nám naplánoval pochod na 65 km a vyšli jsme odpoledne a došli jsme ráno kolem sedmé hodiny. Šli jsme sami a museli jsme se ohlásit u předsedy národního výboru,který nám potvrdil,že jsme tam skutečně byli. Po čtyřech měsících byl tento kurz zrušen,protože vedl prý k vytvoření kasty. Byli jsme něco lepšího, než ti ostatní. Tenkrát jsme se urazili, ale dnes to chápu. Co ale nechápu je,to, že nás ten Vysoký tak nadchnul pro takovou námahu,pro takové neskutečné nasazení. Je fakt,že nás ten kurz velmi zocelil – nic pro nás nebylo nemožné.\nJednou jsme nacvičovali boj ve vesnici. Hledali jsme „obránce“ té vesnice a já jsem najednou spatřil,že ze sklepního okénka vykukuje hlaveň pušky. Přikleknul jsem k okénku,popadl jsem pušku a táhnu a táhnu,šlo to ztěžka,ale najednou se objevila hlava našeho vychovatele. Nebyl to žádný střízlík,osmdesát kilo měl\n„To není možný, že máš takovou sílu!“\nBylo to pro mě velké vyznamenání a vážil jsem si toho víc,než později, když jsem byl třetí na přeborech armády ve vzpírání. Chýlil se ke konci druhý ročník našeho učení a my jsme byli spokojeni. Náš život byl pestrý, kromě učení jsme se vyžívali jak sportovně, tak kulturně. Praha nám poskytovala vše, co jsme potřebovali a o děvčata jsme neměli nouzi. Seznamovali jsme se s nimi na vycházkách,ale velmi často při vystoupeních pěveckého kroužku,na oslavách ,ale i na brigádách. Jednou jsme na prvního máje dostali nápad – po projití Václavského náměstí jsme se vrátili k Národnímu muzeu,tam jsme se zařadili k děvčatům,přešli jsme náměstí,seznámili jsme se s nimi,dali jsme si s nimi rande u brány k „Juldě Fuldě“ a opět jsme běželi k muzeu. To jsme udělali asi pětkrát a už jsme nevěděli která děvčata a v kolik hodin a kam jsme je pozvali. Věřím,že se všechna děvčata bavila dobře,vždyť nás mladých bylo všude nadmíru.\nA najednou jsme museli všechno tohle opustit. Sbohem Praho. Pa, pa, pa…\nJak správně napsal klasik Jaroslav Hašek – situace na vojně mění se každým okamžikem,tak druhý se přidal větou– a tak neuvěřitelné se stalo skutkem. Tímto druhým klasikem byl Bohumil Hrabal. Rozhodnutí o náhlé změně padlo na Ministerstvu národní obrany a příčinou byla celková mezinárodní situace,pro kterou se vžil název Studená válka. Československá lidová armáda začala bobtnat a tak začala všeobecná hra „Škatule, škatule, hejbejte se“, čemuž se úředně říkalo Redislokace. Pro nás to znamenalo,že se naše středisko přesune do jednoho malého Podorlického městečka,známého pouze z románu Aloise Jiráska :F.L.Věk.\nZa téměř dva roky pobytu ve velkoměstě nám Praha přirostla tak k srdci,že cesta vlakem do Dobrušky byla pro nás vyhnání z ráje. Těžko lze pochopit naše duše, odstavený od svých kamarádek,se kterými jsme tančili,chodili do kin a líbali je v parcích. Změnilo se i naše určení – třetí rok už jsme museli makat na ostrých úkolech. Bylo nutno rychle zmapovat celé území republiky a to byl úkol téměř nadlidský. Není divu,že naši náčelníci sáhli po nás. A my jsme v tomto nezklamali – už jsme se těšili,že budeme dělat něco opravdového,že si už nebudeme hrát ,ale plnit úkoly,ze kterých vznikne opravdová mapa.\nAle vraťme se do vlaku. Ve městě Opočno jsme vystoupili a přesedli do lokálky , která nás vezla do Dobrušky. Když se lokálka dala do pohybu, propukli jsme v huronský smích – lokálka začala totiž kulhat.\n-Hele, vono to má šišatý kolo.\nSmáli jsme se po dobu jízdy,která nebyla dlouhá a začali jsme se řehtat jako kobyly,když jsme opustili lokálku a zjistili jsme,že zde končí koleje!!! Ano,opravdu – a tam,co ty koleje končily byla dřevěná stěna.\n-Tak to je ta prdel Evropy.\n-Nic, vůbec nic.\nNáš smutek z rozčarování, že jsme opustili matku měst se proměnil v sarkasmus a jak jsme kráčeli tím městečkem,srovnávali jsme pražské bulváry s úzkými uličkami Dobrušky a křičeli jsme – tohle je místní Václavák a Pulický potok – to je místní Vltava. Je to pravda,byli jsme ještě puberťáci. A potom jsme konečně dorazili do MÍSTNÍHO ZEMĚPISÁKU, který ještě páchl Wehrmachtem.\nVšechno se budovalo za pochodu. Nábytek , kancelářské zařízení,prosvětlovací stoly,geodetické a fotogrammetrické přístroje se vykládaly z nákladních vojenských automobilů značky RN – tak zvaných „eren“ a roznášeli jsme je do jednotlivých kanceláří a místností. Naše ložnice nebyly špatné. Z oken jsme se dívali na zvlněný terén,sklizené pole a v dálce na nás mávaly stromy smíšeného lesa. Nejvíce rozčarování jsme zažili na záchodě. Zlaté pražské hajzlíky byly zde nahrazeny záchody tak zvanými tureckými. Dvě vyvýšeniny sloužily k tomu,aby si na ně člověk dal nohy. Potom si stáhl kalhoty a v podřepu vykonal potřebu. Tyto záchody byly hygienické,protože sedátka neexistovala,ale když měl někdo zácpu,nemohl z podřepu vstát. Ale mladý člověk vydrží leco.\nNás brzy zaujala jiná věc – fotbalové hřiště,které se rozkládalo mezi velitelskou budovou a budovou,ve které byly provozní místnosti,ale také naše ložnice. Na tomto hřišti jsme trávili denně i několik hodin a mnohdy jsme končili s fotbalem až když se nám míč ztrácel ve tmě. Naše družstvo zápasníků sehnalo velkou stanovou plachtu,nacpali jsme několik slamníků a vytvořili jsme zápasnickou žíněnku. Také vzpěrači si přišli na své a to v upravené umývárně,kde jsme vzpírali o sto šest. Na tomto místě bych se zmínil o Černých baronech,tedy o vojácích základní služby,kteří měli výcvik beze zbraní,ale za to stavebně upravovali kasárna,stavěli svobodárny,ale také vojenské byty pro rodiny důstojníků. My jsme se s nimi denně setkávali,hráli jsme s nimi fotbal a několik jich chodilo s námi i vzpírat. Bylo nám řečeno,abychom se s nimi moc nekamarádili,protože řada z nich jsou již několikrát trestaní zlodějíčkové,ale nijak rezolutně nám styk s nimi nikdo nezakázal.\nV začátcích Vojenského topografického ústavu spali důstojníci na stolech,ve spacáku,nebo jen zabaleni do dek. Místo vojenského doktora bylo neobsazeno a v nedostavěné ošetřovně byl nějaký felčar – půldoktor, který se snažil léčit aspirinem a když byl někdo na umření,poslal ho do nemocnice. Mě se v té době udělala na tváři červená skvrna,která mě svědila a bolela. Ten felčar mě dal nějakou mastičku a to bylo všechno. Při tréninku vzpírání se na mě podíval jeden voják – Černý baron - a řekl mi,abych druhý den,v neděli odešel do nemocnice v Opočně, že si mě tam nechají,protože prý mám „růži“.Byl to nedostudovaný lékař a tak jsem ho poslechl. Skutečně si mě tam nechali a čtrnáct dní jsem se měl jako prase v žitě,obletován sestřičkami ,které mě vydatně přikrmovali masem a zákusky. Dokonce mi přivezli z topografického ústavu harmoniku a já jsem potom chodil po nemocnici a pacientům jsem hrál a zpíval..Při nočních službách jsem asistoval sestřičkám a tak jsem se během léčení moc nevyspal. Jedna z nich se do mě zamilovala a já do ní. Chodili jsme spolu i potom,co mě pustili z nemocnice. Jednou mě pozvala k nim domů na pouť,nebo posvícení. Její otec byl mlynář a byl jako vystřižený z Jiráskova románu. Nevěděl jsem jak se mám chovat. Odpoledne nám rozdal zpěvníky a šli jsme do kostela.Já jsem v kostele nebyl od svých deseti let. Pan otec s matkou si sedli do lavic a já se svou dívkou jsme stáli kdesi v hloubi kostela a zpívali jsme o sto šest. Jen jsem doufal,aby mě tam neviděl nikdo z mých nadřízených. Ale všechno dobře dopadlo. I to, že pan otec poznal,že jsem sedmnáctiletý smrkáč ,se kterým se nedá počítat pro ženitbu\nTomu „černému baronovi“ jsem ani nemohl poděkovat,protože ho někam přemístili,než jsem se z nemocnice vrátil. Ti kluci se neměli špatně,protože dostávali plat a v hospodě byli grandi – prostě baroni. My jsme měli pouze jenom malý žold a při vycházce jsme si mohli dovolit pouze vstupenku do kina a občas jedno pivo.\nDobruští divadelní ochotníci navázali spolupráci s velením Vojenského topografického ústavu a výsledkem byl – dnes by se řeklo PROJEKT – sehrát tři divadelní představení Aloise Jiráska a to :Jan Hus, Jan Žižka a Jan Roháč z Dubé. Vezměte v úvahu, že bylo šest let po nekrutější válce v dějinách lidstva a že se Češi a Slováci ještě probírali z pořádné nakládačky,kterou od nacistů obdrželi. Bylo potřebné se zmátořit a k tomu tyhle tři hry byly jako stvořeny. Divadelní soubor se rozrostl o vojáky z povolání,ale i vojáky základní služby a na své jsme si přišli i my – vojenští učňové a také občanské pracovnice vojenské správy – kresličky ,fotolaborantky a administrativní pracovnice.\nMy jsme většinou hráli jednotlivé bojovníky se sudlicemi,cepy a jinými zbraněmi, jen já jsem „koupil“ roli velitele Kumánské armády generála Orsága a byl jsem jediný z učňů,který na scéně hovořil. Připravoval se třetí kus – Jan Roháč z Dubé a toto představení hrálo celkem na sedmdesát lidí. Všichni museli být oblečeni v historických kostýmech,všichni museli být nalíčeni a tak se s líčením a oblékáním začalo již asi ve dvě hodiny odpoledne. Nejdříve byl připraven Jeroným Pražský,kterého hrál sám náčelník topografického ústavu. Seděl ve své kanceláři s nalepenými vousy a zlatým řetězem kolem krku a podepisoval denní rozkaz a vykonával svoji normální práci. Po dvoře chodili vojáci v drátěných košilích s píkami a cepy a po chodbách kmitaly ženy oblečené jako dvorní dámy a prosté husitské ženy. A jak to tak v životě bývá – a v životě vojenském zvlášť – přijelo na dvůr ústavu auto z něhož vystoupili důstojníci z generálního štábu na přepadovou kontrolu. Nejvyšší topografický šéf ,velice nerudný soudruh,se nesmál. Ano,jak později přiznal,domníval se ,že má halucinace. Nejvíce ho zaujalo,že vojáci kráčeli na večeři v těch drátěných košilích,ale to ještě překousl. Když však uzřel vyparáděné kresličky v různých krinolínách a parukách poskakovat po chodbách,vztek s ním cloumal,ale když vpadl do kanceláře náčelníka a představil se mu Jeroným Pražský,pak nebyl daleko od infarktu.\n-„Mohl byste mi říct,co se tady děje? Mám snad zvolat Na Plzeň Vávro,na Plzeň!?!?“\nNebylo možno Jana Roháče nehrát. Dobrušská Sokolovna praskala ve švech a byla plná lidí. To uznal i ten nejvyšší topograf, známý svoji horlivostí,který nikdy nešetřil potem ani krví svých podřízených ,když bylo třeba,aby splnili i nesplnitelné.\nTeprve po určité době bylo nutno přiznat,že sehráním těchto divadelních kusů bylo vykonáno mnoho pro sebevědomí občanů v tomto kraji. V kraji,kde dosud stála pevná vojenská opevnění ,která naši vojáci byli nuceni opustit bez jediného výstřelu a předat je Hitlerově armádě.\nNa to jsme navázali činností našeho pěveckého souboru Atlásek, který sklízel úspěchy a potlesk všude,kde vystupoval. Ve školách,ve fabrikách,na schůzích a shromážděních,v Dobrušce,Opočně,Novém Městě,ale i v Rychnově. Najednou jsme si uvědomili,že nám Praha přestala chybět a že děvčat pro nás bylo dost i v Dobrušce,v mlékárně v Opočně,ve Frutě a dalších provozech.\nKdyž se vrátili geodet a topografové z polních prací nastoupili jsme do počtárny, počítali jsme souřadnice pevných bodů a to na mechanických počítacích strojích značky Brunswiga. Čísla jsme vysunovali pomocí takových „jazýčků“ a když jsme chtěli násobit třeba devíti,muselo se devětkrát otočit klikou. Uměli jsme na těchto archaických strojích nejen sčítat,odčítat,násobit,dělit,odmocňovat,ale také třeba „transformovat souřadnice“. Nebyli bychom to my,kdybychom s těmito počítačkami nesoutěžili – třeba v tom kolikrát otočíme klikou za minutu. Byly to nesporně velmi zajímavé souboje. Já jsem tyto souboje nevyhrával,ale s radostí jsem je komentoval. Raději neuvádím,kteří z nás pravidelně vyhrávali.\nAni jsme si neuvědomili,že se přiblížil závěr našeho tříletého snažení,že složíme zkoušky,dostaneme výuční list a budeme odvedeni a staneme se vojáky základní služby. Po třech letech ,kdy jsme absolvovali vojenský výcvik a žili jako vojáci základní služby,snad kromě toho,že jsme nestříleli ze zbraní ostrými náboji. Moc jsme se na to netěšili, to mi věřte.\nKonečně po třech letech stojíme ve vycházkových uniformách a dostáváme z rukou svých představených výuční listy – jsem tedy kartografem a mohu se kreslením map živit. Má to však jeden háček – musíme absolvovat základní vojenskou službu – dva roky!A tak po dovolené nastupujeme v Dobrušce v uniformách na kterých již nejsou tři žluté pásky, ale není na nich vůbec nic.\nJak to tak na vojně bývá – najednou se situace mění a za měsíc vybírají z nás 19 vojáků – a já jsem náhodou mezi nimi a nastupujeme do Rokytnice v Orlických horách do Školy důstojníků v záloze .Škola je na deset měsíců a na konci budeme vyřazeni jako podporučíci. Páni,za deset měsíců budu důstojník! Sice podporučík,což je v hantýrce „pán mezi hovnama, zatím co poručík je hovno mezi pánama“\nA tady mé zápisky náhle končí.\nDosáhli jsme osmnácti let a museli jsme jít k odvodu a nastoupili jsme vojenskou základní službu a to přímo ve VTOPÚ Dobruška. Asi po měsíci nás poslali do Rokytnice v Orlických horách. Jenže osud nám dále připravil jinou cestu, což bylo tak:\nV Litoměřicích vzniklo Ženijně technické učiliště a nás 19 přemluvili abychom tam nastoupili do 2. ročníku jako rotní z povolání. Je to dosti všechno popletené. Ten zbytek z 45 elévů nastoupil do 1. ročníku a tak jsme se opět sešli v těch Litoměřicích, nás 19 jako rotní z povolání a ti druzí jako četaři z povolání, ovšem do 1 ročníku.\nAle to už je o něčem jiném ,takže zde bych to svoje povídání ukončil.\nZatím tedy na shledanou.\nVáš Jirka Knopp


Lidé opravdu chtějí být k sobě laskaví, ale jejich motivace se liší - ExtraStory\nLidé opravdu chtějí být k sobě laskaví, ale jejich motivace se liší\nPokud by nějaké slovo mělo vystihnout letošní rok, byl by to rozkol. Nedávná vědecká studie nám však může dodat trochu optimismu.\nYvonne Pokorná 11. července 2021\nVýsledky experimentu prováděného sociology z Ohijské státní univerzity a Univerzity v Jižní Karolíně naznačují, že většina z nás se kloní ke šlechetnosti, dokonce i když nás mohou pohánět různé zájmy. A ač to tak někdy nevypadá, my lidé se propojujeme, abychom byli altruističtí.\nSociologická teorie dokonce kategorizuje motivaci pro dobrotivost do čtyř odlišných typů. Prvním je obyčejná vzájemnost, kdy příjemce dobrého skutku stejnou mincí oplácí. Jde o klasickou případ “Já poškrábu tvoje záda, ty poškrábeš moje.”\nJiný druh motivace zahrnuje třetí stranu. Pokud uvidíte, jak někdo škrábe záda jiné osoby, možná budete mít chuť jej za to ocenit.\nTřetí kategorie motivace se týká situace, kdy jste členem klubu těch, co druhým škrábou jejich záda, a kde se očekává, že tyto skutky budou po zásluze odměněny.\nA v posledku nás motivuje mentalita “placení předem”. Když se nám dostane poškrábání od někoho neznámého, nebo jsme dokonce něčeho takového svědky, mnohem více pak tíhneme k vlastnímu altruistickému chování.\nExistují přesvědčivé důkazy, že každý z těchto popudů ovlivňuje v určitém okamžiku naše chování, jenže život je málokdy tak jednoduchý. Co když do vašeho klubu vtrhne cizinec a začne chtě nechtě škrábat? Nebo ještě něco horšího, vyžaduje škrábání zdarma?\n„Chtěli jsme provést důkladný výzkum, abychom zjistili, jaké budou účinky těchto motivací, když se zkombinují – protože v reálném světě, kde se lidé rozhodují, jak velkorysí nebo laskaví k sobě navzájem budou, se tak děje,“ říká David Melamed z Ohijské státní univerzity.\nOn a jeho kolegové za tímto účelem najali 709 dobrovolníků, aby zjistili, zda mohou být různé motivace v rozporu nebo se mohou vzájemně anulovat. Tito dobrovolníci se měli v různých situacích zahrnujících kombinaci motivací rozhodovat o tom, zda se budou s druhými dělit o peníze. Za každé rozhodnutí jim bylo přiděleno 10 bodů, ale nebyly to pouhé tokeny. Každý měl skutečnou hodnotu v řádu několika centů, takže v průběhu experimentu mohli nashromáždit určitý obnos peněz. Nebylo to mnoho, aby jim to změnilo život, ale dost na to, aby zvážili rozsah své charity.\nPorovnání jejich chování v různých situacích odhalilo, že dobrovolníci byli z velké části ochotni předat peníze cizím osobám bez ohledu na to, jaké kombinace motivací byly přítomny, což naznačuje, že si různé pobídky pro altruismus nekonkurují. To vědce překvapilo, protože si mysleli, že bude převažovat první druh motivace, tedy, že lidé víc ocení, když někdo udělá něco dobrého pro ně samotné než pro ty druhé.\nAltruismus neboli ohled na prospěch druhého patří ke společenské povaze člověka a je základem jeho evolučního úspěchu. Přesto je jeho vývoj a složitá dynamika stále záhadou.\nSamotná civilizace by bez něj pravděpodobně ani nebyla možná. Vědět, kam až sahá naše štědrost a laskavost, jak si ji může pěstovat a rozvíjet, by mohlo být pro další osud naší globální moderní civilizace klíčové.\naltruismus experiment psychologie vědecký výzkum


Program STUDENT | ENIQA úspora energií | Eniqa\nJste student a hledáte možnost, jak se profesně realizovat, aplikovat vlastní představy, aniž byste přerušili studium? Chcete také získávat zkušenosti z praxe a zároveň si potřebujete už i něco vydělat?\nENIQA v rámci studentského programu Vám splní všechny tyto požadavky:\nindividuální pracovní plán,\nnastavení vlastního tempa postupu,\nvzdělávací systém v ENIQA Akademii za podpory zkušeného mentora.\nV naší společnosti ENIQA získáte praktické vzdělání a hlavně praktické zkušenosti v oblasti technologií a služeb pro úsporu energií a spotřeby, obchodního jednání a poradenství, manažerských dovedností a základů podnikání. Praxe se pro vás stane prostředkem k zajímavým výdělkům. Ti nejlepší z vás zůstanou po ukončení studií a spojí svou životní kariéru s námi.\nMladí lidé obecně mají obrovský potenciál. Cítíme jako důležité jejich talent objevit a nechat ho růst.Na nadstandardní příjmy v ENIQA dosahují i studenti. Využijte svoji šanci.\nKariéra ukazuje cestu, kterou můžete jít. Pravidla jsou stejná a platí pro všechny. Na povýšení u nás nemá vliv subjektivní hodnocení nadřízených pracovníků. Záleží pouze na vás a vašem výsledku. Kariérní postup vám umožní splnit si vaše podnikatelské ambice.\nENIQA náročnost není pro každého, vybíráme si ty nejlepší osobnosti, se kterými chceme firmu dále rozvíjet. Uspět není lehké, ale neznevýhodňujeme studenty. Naopak. Rozhodují vaše schopnosti, postoje a motivace, ne uvedený počet let praxe v životopisu.\nPokud Vás nabídka zaujala, kontaktujte nás emailem office @ eniqa.cz, nebo volejte +420 533 555 321.


Ve Zlíně smetl peugeot mladou dvojici. Nehodu viděla sestra dívky, utrpěla šok\nNa hlavním silničním tahu Zlínem dnes ráno automobil srazil mladou dvojici. Dívka s chlapcem (oba 20 let) utrpěli těžká zranění. Hasiči a záchranáři museli ošetřit i šokovaného řidiče a sestru sražené dívky, která nehodu viděla z bezprostřední blízkosti.\nDobrý večer, přídávám se do vaší diskuze,bohužel nastal situace, která může potkat každého z vás z řidičů, prostě jednou třeba pojedete ráno do práce, nebo z práce a někdo vám vletí do cesty...Okolnosti můžou být různé,prostě třeba nestačíte dobrzdit...Myslím,že nikdo z nás by v podobné situaci nechtěl být, je mi líto chodců, kteří měli být opatrnější,ať se hlavně co nejdříve uzdraví..Řidiče osobně znám , je to velmi dobrý člověk a věřím, že ho ta nehoda hrozně zasáhla,jako by zasáhla každého z nás, takže oběma stranám držím pěstičky, jak na uzdravení ,tak moc řidiči,at se z toho šoku,co nejdříve dostane...:(\nTo je nějaká 4 proudovka. Tam je tam padesátka, nebo ne?. Nejspíš tam vůbec neměli co přecházet.\nJe tam normální přechod, takže asi tam přecházet mohli, je otázka, zda šli po něm..\nSli z volejbalového plesu a mířili na autobus. Snad se z toho dostanou\ndrzim palce. Pokud maji jen otres mozku a nake zlomeniny budou ok.\nMířili na autobus, ale trefili peugeot\nPodobni lide jsou postrach ridicu\nMlady par, jdouci brzo rano z hospody, mozna lehce pod vlivem, nevyrazne obleceni, trocha nepozornosti a nestesti je na svete. Take se mi parkrat stalo, ze mi uprostred poli vlezl pred auto clovek a mel jsem co delat abych neskoncil ve skarpe.\nnapsal jsem 4 kritické příspěvky a abych byl částečně objektivní tak tedy Petře opravdu i přes všechnu kritiku gratuluji\nsorry, to patří pod vlákno o tenisu Kvitové, spletl jsem si stránku\n"Oba měli otřesy mozku..."\nJeště že neměli otřesy mozků a zlomené všechny čtyři nohy... Ach redakce\n4proudovka to je jak procházka po seřadišti nakladních vlaků\npřemýšlím, odkud nebo kam asi může jít mladá dvacetiletá dvojice + ségra v neděli ráno v 5:30 hod\nkam můžeme vyloučit takže zbývá odkud: ráno asi těžko z obchodu takže zbývá ranní návrat z celonočního protaženého tahu z nějaké diskotéky, zábavy nebo plesu\nsamozřejmě pozornost a reakce nebyly už na takové úrovni a tak ovíněná dvojice zřejmě přecházela rychle vozovku mimo přechod a ...už to bylo\nMě taky v Praze vlítly pod auto dvě náctiletý žáby...\n... protože jim jela tramvaj. Protože mám tendenci před každým přechodem zpomalit, tak jsme to ubrzdil, ale jet o dva metry dále byl jsme taky v černé kronice....\nSmetl peugeot mladou dvojici\nnápis hodný bulváru Autor článku tak směřuje ovčí stádo k tomu, že na vině je jednoznačně řidič. Přitom vůbec neví, jak se to semlelo a zda mu tam ten mladý pár nevlezl bez rozhlédnutí přímo před auto a ještě mimo přechod jak je to dnes běžné. I chodec má své povinnosti.\nRe: Smetl peugeot mladou dvojici\nněkteří si myslí že mají přednost a víc je nezajímá\nJe to na straně do Vizovic, před Myslivnou.\nPřechod je asi tak 15 - 20 metrů za Peugeotem\nbylo to na strane z vizovic...\nRe: tiskova oprava,\nNe, ne, je to ve směru na Vizovice\nnene,to by se ten ridic nemohl opit..\nTa silnice je 4-proudová?\nZajímalo by mě, jestli šli ti dva po přechodu (chtělo by to záběr na silnici za autem) a co měli na sobě....\nRe: Ta silnice je 4-proudová?\nresp. na první fotce je vidět značka pro přechod, ale je to dost daleko....\nZajímalo by mne, jestli bys řešil přechod/nepřechod, kdyby je srazilo BMW,Audi nebo Mercedes? To by byla jasná agresivní rychlá jízda arogantního zbohatlíka, takhle to bude chudák táta od dětí v peugeotu, co mu vběhli pod kola dva ožralí...chce se mi zvracet.\nříkává se....když je blbá hlava trpí celý tělo....\ntak si vem ibalgin a odpočívej...\nVyzvracej se a jdi jinam, nebo lépe - spolkni prášek.\nnejsi ty náhodou vládní poradce?\nAno, řešil... pokud řidič projede přechod a kouká jetsli tam někdo přechází a za přechodem mu tam někdo vlítne, tak toho moc nenadělá, a je jedno jestli má favorita nebo Audi.... prostě mi chybí informace, podle kterých bych se dozvěděl, čí to byla chyba...\nJsi tak jednoduchej nebo ti jenom došli léky?\n"došly"...pokud jsi Slovák, piš slovensky, pokud jsi Čech, tak LÉKY DOŠLY, ale i tak je to blbost, podle které se pozná, že jsi ze zlínska\nMusíš si počkat na další info. Ale za autem je vidět značka "přechod" a i kousek přechodu je na fotce vidět. Vypadá to, že mohli jít po přechodu. Tam je mohl sestřelit a zastavit až za přechodem... Nějakou dobu trvá než zastavíš...\nTaky mě napadlo, jestli mu omylem nevlezli přímo pod auto. Každopádně za to může řidič, protože musí přizpůsobit jízdu (byla tma a určitě mrzlo) a předvídat všechno... Přeji všem rychlé uzdravení hlavně bez dalších následků.\nCo měli na sobě? A nechtěl by jste, aby měli oblečení s odrazkama, či lépe rovnou svítící? Když jedu po městě, tak se musím pořádně dívat a dopředu i počítat s tím, že mi někdo může do vozovky vstoupit - a tomu pak přizpůsobit jízdu... Když vidím ale ta kvanta magorů, kteří si myslí, že za volantem jsou králové, dělá se mi zle.... Morava je tím typická....\nTypičtí jsou tím pražští řidiči, kteří si myslí, že jsou kingové... Značka s "Áčkem" je vždycky zvýšené nebezpečí na silnici\nTo je zajimave, ze kdyz cestuju po morave tak nikdo ze zakomplexovanejch obyvatel teto casti Cr neumi davat blinkry.. natoz ohleduplne predjizdet. Napriklad B a T na znacce je horor.... bez blinkru, úres rychlsotni limit... Des a hruza\nJá už jezdim 8 let se značkou T a sem rodilej Pražák já i moji předci a bydlim v Praze celej život.Podle značky poznáš prd kdo řídí\nAno, zvlášť, pokud s autem s "áčkem" jezdí brňáci, jako u nás ve fimě....\nSouhlas, u nás je to to samý. A když s takovým autem jedu třeba k rodině na maloměsto, tím spíš si to užiju, když už mě všichni apriori považují za příslušníka vepřového za volantem:)\njednou mi kolega z práce vyprávěl pěknej špek.On je z Bruntálu a dělá v Praze a auto má Pražskou spz.Prej když přijel domů do Bruntálu zaparkoval před hospodou a šel se podívat na kámoše ale zrovna v pátek byla vedle v sále diskotéka.Pak jeden z jeho kámošů mu říká pojď se mrknout jak jsme tam jednomu Pražákovi vylepšili bourák.Prej ho málem kleplo 2 gumy a zrcátko v pr...\nJako brňák bych si dovolila nesouhlasit - pravidelně se autem pohybuju jak po Praze, tak po Brně i zbytku republiky a pražští řidiči mi přijdou nejslušnější. Hustý provoz už je naučil chovat se ohleduplně, netroubí při každé příležitosti, předvídají. V Brně poslední roky provoz taky slušně houstne, ale spousta řidičů se tomu ještě nepřizpůsobila (čest výjimkám). Zmatkují, přejíždějí z pruhu do pruhu bez blinkru, nechápou zip, v koloně nepouštějí auta z vedlejších, věčně troubí, v Ostravě nejdou i pro pár facek daleko... Zlatá Praha.\njsem tam ráno projížděl, když to šetřili - zřejmě šli mimo přechod, zřejmě mu tam vlítli nebo se nevěnoval řízení - a pravda je, že t obylo směr Vizovice, křižovatka Hluboká - tř. T. Bati. Také přeji brzké uzdravení.\noprava - určitě šli mimo přechod


Marantz M-CR611 B stereo receiver DAB+, CD, WiFi stream - Cinema-Shop.cz - Specialista na spotřební elektroniku ( Blu-Ray a DVD přehrávače, plazmové a LED televizory, videokamery, projektory, systémy domácího kina, Hi-Fi komponenty a mnoho dalšího zboží)\nMarantz M-CR611 B stereo receiver DAB+, CD, WiFi stream\nMarantz M-CR 611 B černé provedení\nMarantz M-CR611 je vynikající kompaktní síťový receiver s CD mechanikou, s výkonem 2x 60W, velmi kvalitním zvukem, bohatou konektivitou a mnoha zajímavými funkcemi.\nStereofonnní receiver s CD mechanikou a streamováním hudby ze sítě LAN\nTuner pro příjem rádia FM, DAB a DAB+ a možností příjmu internetových rádií\nVýkon 2x 60W, výstupy pro dva páry reprosoustav s individuální hlasitostí!\nSíťové přehrávání DLNA, Bluetooth, NFC, AirPlay, v Tuner\nPodpora služby Spotify Connect\nSnadné ovládání z mobilních zařízení pomocí aplikace Marantz app.\nDva digitální optické vstupy\nStereofonní síťový receiver M-CR 611 zaujme na první pohled svým povedeným designem a celkovým zpracováním. Na trh se dodává v černém černobílém (Apple white) provedení. Ovládací prvky i displej jsou přehledné, intuitivní a funkční. Výrobek je osazený kvalitními vstupními a výstupními konektory. Velmi pěkné a kvalitní jsou i reproduktorové terminály. Mechanika je svižná a pracuje překvapivě tiše.\nMultimediální systém Marantz M-CR 611 je vynikající stereofonní síťový receiver. Při zkoušení a testování poskytoval vyrovnaný, čistý a dynamický zvuk, vhodný pro téměř všechny značky obvykle rozšířených reprosoustav. Snadno se ovládá jak pomocí klasických ovládacích prvků, tak pomocí firemní mobilní aplikace. Přepínání mezi jednotlivými zdroji hudby je jednoduché a intuitivní. V souborech, které jsou uložené na NAS (Synology) se pohybuje svižně, nezasekává se a rozlišuje českou diakritiku. Jestliže si k tomuto přístroji koupíte adekvátní reprosoustavy (výkonově i cenově), dostanete kvalitní soupravu domácího sterea, která Vás bude léta těšit a bavit. Na ovládání, prostředí a menu je patrné, že vychází ze stejného základu jako „spojenecké“ mikrosystémy Denon.\nProgramovatelný časovač: jednou/denně/den v týdnu\nAvailable colors: Black / Black-White, celočerné a černo-bílé provedení


Slavia B - Koloveč 3:3 - Slávistické noviny - fotbal SK Slavia Praha\nSlavia B - Koloveč 3:3\tPublikováno: Sobota, 10.03. 2012 - 13:12:54Publikoval: quelhar Téma: B tým Béčko potvrdilo trend z přípravy, v jeho zápasech padá hodně branek. Tentokrát dotáhlo tříbrankovou ztrátu po špatném výkonu z první půle a bere proti Kolovči bod. V článku najdete i hodnocení zimní přípravy a další zajímavé informace.\nSlavia B - Koloveč 3:3 (0:2)Branky: 61. a 64. Voráček, 78. Cousens - 10. Pavlík, 38. Malý, 50. T. DošekSlavia B: Měsíček - Sudek, Hell, Dembélé (64. Cousens), Šimkovský - Veselý, Zmrhal, Mikula, Vondráček (73. Smolák) - Žák (53. Voráček) - PaprčiakLavička: Mráz, Perez, Vodrhánek, MalinaV sestavě hostí jsme mohli najít hned trojici exslávistů - bratry Doškovy a Petra Vlčka. Hned první minuta přinesla zajímavé průniky na obou stranách, k většímu ohrožení však nevedly. V 10. minutě otevřel skóre hostující Pavlík, při samostatném průniku se dostal za obranu, z hranice vápna se spíš ukopl a poslal na Měsíčka jen slabou střelu, kterou však slávistický golman nepochopitelně propustil za svá záda - 0:1. Vyrovnat mohl Vondráček, kterému poslal míč Žák, střela z rohu vápna skončila těsně vedle vzdálenější tyče. V 21. minutě poslal Paprčiak nahrávku skrz vápno na Veselého, ten ve skluzu zakončil, brankář se však stihl přesunout a míč vyrazit na roh. O chvíli později zavzpomínal na staré časy Tomáš Došek, dostal se za obranu a zakončil těsně vedle. Hosté měli více ze hry, hrozili z rohů, které slávisté bránili jen s vypětím všech sil. V 38. minutě se k přímému volnému kopu asi 30 metrů od brány postavil Malý a poslal míč nechytatelně do šibenice - 0:2.Hned zpočátku druhé půle poslal Malý centr do vápna a v závaru zřejmě míč tečoval Tomáš Došek za záda Měsíčka - 0:3. O chvíli později dostal míčem do hlavy zblízka Žák a byl nucen vystřídat, na hřiště přišel Voráček. Slávisté se nevzdali, ale střely Veselého i Paprčiaka skončily nad. V 61. minutě byli slávisté za zvýšenou aktivitu odměněni - Paprčiak přiťukl Voráčkovi a ten prostřelil Filingera - 1:3. A Voráček podruhé - za tři minuty se zjevil za obranou a z hranice vápna nádherně přeloboval špatně postaveného brankáře Filingera - 2:3. Slávistů najednou bylo plné hřiště a tlačili se do dalších šancí. A nakonec dosáhli na vyrovnávací branku - Paprčiak poslal míč do vápna, tam jej neudržel golman Filinger a Cousens předvedl důraz ve vápně a míč dotlačil do brány - 3:3! Závěr zápasu byl poměrně nervózní, slávisté si připravili pár nadějných šancí, ale v nastaveném čase měli obrovské štěstí, když po centru Tomáše Doška Pavlík trefil břevno a v následném závaru zachraňoval na brankové čáře Šimkovský. Z poslední akce zápasu ještě hosté docílili branky, sudí ale mával ofsajd, který pokud byl, tak jen těsný. Body se tak v Edenu dělily. "Jediné pozitivum na zápase bylo, že jsme za stavu 0:3 zvedli hlavu a ještě jsme stihli vyrovnat. Jinak ale jsem zklamaný, vůbec to nebylo podle mých představ, v přípravě jsme hráli proti třetiligovým soupeřům vyrovnané zápasy. Tady asi všichni viděli, že to nebylo úplně ideální. Hráči můžou hrát uvolněně, bodů mají dost, sestoupit nikam nemůžou a přesto nehrají to, na co mají, je to v hlavách. Dopouštěli jsme se mnoha zbytečných chyb, odskakoval nám balón. V osobních soubojích byla Koloveč agresivnější a přehrávala nás, v soubojích se zkušeným ligovým útočníkem Tomášem Doškem prohrál Hell snad každý balón. Soupeři jsme pomohli i chybami gólmana, doufám, že si dnes vybral svůj špatný den a příště mužstvo podrží. Mohli jsme ještě otočit v náš prospěch, ale zaplaťpánbůh za remízu," zhodnotil utkání trenér Michal Petrouš. Podle jeho představ mu nevyšla ani tradiční motivace během přestávky. "Myslel jsem si, že kluky probudí bouřka v kabině, ale po přestávce jsme dostali na 3:0, pak jsme stáhli obranu na 3 obránce, vystřídali ofenzivní hráče a podařilo se nám výsledek srovnat." V obraně byl střídán Dembelé, který hrál pro něj na nepříliš typickém postu. "V záloze máme na jeho místo Mikulu se Zmrhalem, kteří jsou lepší. Dembelé si často chodil pro balóny až ke stoperům, mysleli jsme si, že by mu to takhle mohlo vyhovovat. V obraně dnes patřil k těm lepším, moc mu nepomohl nejistý Hell. Střídali jsme ho hlavně kvůli komunikaci v češtině, která byla důležitá a byla pro ostatní hráče jednodušší."Michal Petrouš se vrátil k zimní přípravě. "Hodnotím ji dobře, sehráli jsme kvalitní zápasy s třetiligovými týmy, hra byla dobrá, proto se divím, že to dnes nebylo podle mých představ." Hráči odehrají dvě první jarní kola na umělce. "Je to požadavek svazu, hraje se na ní kvůli počasí." Umělá tráva má své výhody i nevýhody. "Dřív jsme v zimě trénovali a hráli na škváře, na ni když napadne sníh, tak ji neuklidíte, z umělky ho stáhnete. Na druhou stranu nehrozila tolik zranění, noha se sklouzla, na umělé trávě trpí klouby otřesy. Navíc umělka má i menší rozměry než travnaté hřiště, to je výhoda pro týmy, které brání, když hrajete kombinačně, moc to nejde."U týmu na jaře zůstávají Paprčiak a Cousens i Michal Petrouš. "Je pravda, že jsem měl nabídku vést Bohemku, ale zůstal jsem tady. Vidím, že kluci na sobě mohou pracovat a růst, takže chci u mládeže zatím zůstat a za každou cenu se nikam\njinam neženu. Klukům by navíc neprospěla ani další změna trenéra, jsem rád, že mi vedení Slavie nabídlo současný post a nechci odcházet od rozdělané práce." A jaké jsou cíle pro jaro? "Hrajeme v klidu, chceme být co nejvýš v tabulce, ale hlavní je hra, pěkný kombinační fotbal, týmový výkon." Některé hráče čeká v červnu turnaj v Itálii Trofeo Dossena. "Mohou na něm startovat hráči ročníku 92 a mladší, takže fotbalisty z béčka doplní dorostenci. Bude to šance pro kluky se ukázat, porovnat se s ostatními týmy," myslí si Petrouš.Michal Petrouš se vyjádřil i ke změně na postu hlavního trenéra A týmu. "Je to škoda, s Frantou jsme o hráčích komunikovali, spolupráce byla velmi dobrá. Předpokládám ale, že s Martinem Poustkou navážeme tam, kde jsme přestali s Frantou."\n"Slavia B - Koloveč 3:3" | Přihlásit/Registrovat | 12 komentářů | Vyhledávání v diskusi\nNení povoleno posílat komentáře anonymně, prosím zaregistrujte se. Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: Fasher - Sobota, 10.03. 2012 - 13:43:30(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Zítra Čepelák v základu?:)Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: jane - Sobota, 10.03. 2012 - 13:48:59(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Uvidime, mozne to je, dneska nebyl ani na lavicce.Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: subHuman - Sobota, 10.03. 2012 - 17:56:51(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Kez by! V priprave se mi moc libil, nechapal jsem, ze hraje misto nej Cicman...\nmohu poprosit nekoho z pritomnych, jak hraje Dembele stopera?Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: quelhar - Sobota, 10.03. 2012 - 18:04:02(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Prisel nam dost zmateny, ale koucovi se libil zrejme vic nez Hell. Kazdopadne zadna hitparada to dnes v obrane celkove nebyla.Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: subHuman - Neděle, 11.03. 2012 - 10:45:19(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Skoda. Me celkem zaujal ve 2.puli proti Brnu, ale to hral DZ.\nKazdopadne kez by chytil Cepelak. Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: ligas99 - Sobota, 10.03. 2012 - 13:59:42(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) To co dneska předvedl Měsíček je hrůza a děs !!! __________________________________________\nPane Petrouš, už konečně přestańte prosazovat podrůměrného golmana, z kterého si na hříšti soupeř utahuje a vtipkuje , že může střílet z poloviny hřiště a stejně nic nechytí .\nJe to ostuda, že chytá taková klekanice za B-tým Slavie .\nUž se konečně proberte a dejte tam druhého golmana.\nNa všech brankář měl Měsíček velký podíl, ten nemá v divizi místo ani na lavičce , nechápu, jak mohl absolvovat letní přípravu s áčkem ...... (- jo vlasně tam hrénoval Petrouš ....................\nTlačit stále podrumněrné hráče do sestavy, pak se nedivte, že prohávate 0:3 doma, to ostuda !!!!!\nMěsíček by měl odevzdat rukavice, to není vůbec brankář do Slavie, do žádného mužstva Slavie , všichni ostatní , jako je Malina nebo Hrubeš v dorostu ho převyšují o parník !\nTak ho už do té branky proboha necpěte !!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\nquelhar - prosím, když píšeš, tak napiš o skutečných chybách toho Měsíce ..........Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: PetCC - Sobota, 10.03. 2012 - 14:08:57(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Děkujeme za podporu :-)Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: ligas99 - Sobota, 10.03. 2012 - 22:43:23(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Jsem rád , že se na hodnocení antigolmana shodneme !!!Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: winter - Sobota, 10.03. 2012 - 18:23:19(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) máš pravdu.. tady je reportáž ze zápasu béčka v benešově kde taky "chytal".. http://www.youtube.com/watch?v=QqZzk_sJmww\ngól ve 2:31 je jeho, v 0:37 taky povedený zákrok...Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: ligas99 - Sobota, 10.03. 2012 - 22:39:27(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Pro zasmání uvádím citaci p.Petrouše ,\ntak se TLAČÍ hráči , když na to nemají !!!!!!!!!!!!!\nUtkání se nepovedlo brankáři Měsíčkovi, který chyboval u dvou gólů soupeře. „Pomohli jsme jim chybami gólmana, Jirka Měsíček si dneska vybral špatný den. Ale to k tomu patří, věřme, že to byla náhlá indispozice a příště přijde třeba šňůra, kdy nás podrží,“ podpořil mladého gólmana Michal Petrouš.\nJe výsměch se takto vyjadřovat vůči ostatním brankářům " B " - éčka a dorostu .\nJak si může Slavie vychovat vlastního kvalitního golmana, když hraji jen prospěcháři a talenti se do hry nespustí .\nHanba , takto zacházet s fotbalisty.\nMěsíčka sleduji dlouho, 6 zápasů odchytal , z toho ve 4 zápasech to podělal, tal že kluci ztratili body. O čem to p.Petrouš pořád mluví, to jsou kecy jak od malého kluka a NE od profesionálního kouče......\nNormální trenér by takovou popelnici do zápasu už nepostavil, ale my jsme ve Slavii a Petrouš je Petrouš ............. ( - Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: DrFe1 - Neděle, 11.03. 2012 - 13:58:59(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Petroušovi se stejská po Strakovi, asi by ho měli poslat za ním ..... Re: Slavia B - Koloveč 3:3 (Hodnocení: 1)Od: ligas99 - Pondělí, 12.03. 2012 - 14:02:05(O uživateli | Poslat soukromou zprávu) Reakce na citát p.Petrouše .........\nJe pravda, že jsem měl nabídku vést Bohemku, ale zůstal jsem tady. Vidím, že kluci na sobě mohou pracovat a růst, takže chci u mládeže zatím zůstat a za každou cenu se nikam jinam neženu. Klukům by navíc neprospěla ani další změna trenéra, jsem rád, že mi vedení Slavie nabídlo současný post a nechci odcházet od rozdělané práce." Znovu jenom řeči pro novináře .............\nKdyž jsem se díval v televizi na odvolání P.Petrouše od A týmu, ,ěl jsem za to, že mu jeho trenérská hrdost nedovolí převzít B mužstvo jako jeho hlavní trenér .\nV lize bylo během let odvoláno spoustu trenérů od A mužstev a ŽÁDNÝ ( co se pamatuji ) nešel v tom samém klubu trénovat B tým .\nJsem přesvědčen o tom, že je spíše na škodu pro naše béčko i když bude samostatná soutěž Juniorek.\nU béčka by měl být trenér typu Knoflíček, kterého určitě kluci uznávají více jako bývalého hráče a slávistu, než pana Petrouše . . . Petrouš je to samé jako byl Řehák, toho taky nikdo moc nemusel.\nPořádným trenérem byl Janů, tem měl respekt u všech hráčů a výsledky.\nJe na zváženou, zda rozdělaná práce p.Petrouše je tím pravým, co nyní Slavie potřebuje.Přece jen za jeho působení u A mužstva " uteklo " tolik mladých talentů..........\nSlavia by měla řešit trenérskou koncepci nejen u A mužstva a B mužstva ............ Čas potřebný ke zpracování stránky: 0.054 sekund


Demokracie nad pět tisíc dolarů — Jiří Pehe\nYou are here: Home → Články / Articles → 2003 → Demokracie nad pět tisíc dolarů\nDemokracie nad pět tisíc dolarů\nV současných diskusích o demokratizaci Iráku je pojem demokracie často používán jako synonymum pojmu svoboda. Ve skutečnosti je demokracie jen způsob a mechanismus vládnutí, pokud demokracie nemá zároveň liberální obsah, zaručený vládou zákona. V neliberálních demokraciích může vláda lidu v podobě většinového rozhodování sloužit jen k potvrzování zkorumpované moci.\nDemokracie garantuje svobodu jen v kombinaci s ústavním liberalismem, ale jejich společné a vyvážené fungování není jednoduché. Neliberální demokracie může přitom být stejně nesvobodná jako některé diktatury. Demokratický proces zbavený pojistek ústavního liberalismu může dokonce vydláždit cestu totalitním diktaturám - jak se to stalo například v Německu ve třicátých letech nebo Československu v roce 1948.\nA naopak existují státy, jako je například Singapur, které jsou spíše osvícenými diktaturami než demokraciemi, ale v nichž je větší míra svobody a menší korupce než v některých neliberálních demokraciích, protože je v nich respektována vláda zákona, potažmo ústavní liberalismus.\nLiberální demokracie nefunguje nikde, kde je postátněné hospodářství. A naopak se zárodky liberálního řádu začnou samovolně tvořit všude tam, kde tržní hospodářství funguje. Větší šance vytvořit liberální demokracii tak mají diktatury s tržním hospodářstvím než autoritářské režimy, v nichž je hospodářství ovládáno státem.\nAmerický politolog indického původu Fareed Zakaria přitom upozorňuje na důležitou souvislost. Téměř ve všech zemích, v nichž podíl hrubého národního produktu na hlavu přesáhne hranici přibližně pěti tisíc amerických dolarů, se demokratický systém udrží, pokud je zaveden; postupně se pak liberalizuje. Výjimkami jsou jen státy, v nichž se bohatství netvoří díky fungujícímu tržnímu hospodářství, ale díky existenci přírodního bohatství, které rozprodávají.\nSpeciální pozornost Zakaria věnuje Evropské unii. Tvrdí, že často kritizovaný „demokratický deficit“ EU by byl problémem pouze v případě, že by se jednalo o deficit ústavního liberalismu. Ústřední orgány EU sice nejsou přímo voleny občany EU (jejich moc je delegovaná národními demokraciemi), ale EU jako celek je zároveň založena na hlubokém respektu k ústavnímu liberalismu. To je do určité míry výhoda. Ústřední orgány EU, které nepodléhají „tyranii většiny“, mohou prosazovat opatření, která si politické elity národních států často nedovolí přijmout, protože se obávají příštích voleb.\nEU je tak dobrým příkladem demokratického uskupení, v němž je celá řada důležitých rozhodovacích pravomocí demokraticky delegována na instituce, jež nepodléhají bezprostřednímu tlaku většinového rozhodování, ale zároveň se řídí zásadami ústavního liberalismu (které dále pomáhají prohlubovat) i zásadami rozumného, kvalifikovaného spravování věcí veřejných (good governance).\nMF Dnes - 3. 5. 2003


Green Apotheke Vřetena žitná celozrnná 350 g jen za 30 Kč - RESTAURACE CORNER\nPříjemné pocity navazující Green Apotheke Vřetena žitná celozrnná 350 g od populárního výrobce Green Apotheke - tento produkt doručujeme extra výhodně za 30 Kč. U nás nakoupíte vždy kvalitní zboží za bombastické ceny. Jakmile se vám zalíbí zboží nad 1500 Kč, cenu dopravy už nemusíte řešit, bude GRATIS. Naše heslo: kvalita, výhodná cena, prozákaznický přístup.\nParametry produktu Green Apotheke Vřetena žitná celozrnná 350 g\nNázev: Green Apotheke Vřetena žitná celozrnná 350 g


Na smrt vyhublá modelka šokovala svět, její fotografie musela být odstraněna – Novinky.cz\nNa smrt vyhublá modelka šokovala svět, její fotografie musela být odstraněna\nObrovské pobouření vyvolala fotografie modelky Codie Youngové na internetových stránkách britského obchodu s módním oblečením. Osmnáctiletá Australanka na ní byla na kost vyhublá a odborníci se shodují na tom, že zřejmě trpí anorexií. To ale dívka odmítá. Kontroverzní fotografii už firma ze svého webu odstranila, uvádí britský deník Daily Mail.\nBEZ KOMENTÁŘE: Fotografie s na kost vyhublou modelkou musela být odstraněna\nsobota 16. července 2011, 13:23 - Londýn\nNa internetových stránkách se objevila fotografie, na které měla Youngová velké sluneční brýle a šaty v pase stažené páskem. Právě to odhalilo její nezdravou hubenost. Okamžitě se proto ozvali zástupci organizací bojujících proti poruchám příjmu potravy. Označili ji za typickou modelku velikosti nula, která svým zevnějškem inspiruje mladé dívky k anorexii.\nFirma už sice umístila na internet jinou fotografii, na ní je ale pořád ta samá modelka - jen v šatech, které tolik nezdůrazňují její vychrtlou postavu.\nSama dívka na svém blogu píše, že za svou hubenost vděčí genům „Jsem hubená od přírody... Někteří lidé to tak mají. I kdybych se snažila přibrat, tak by to nešlo, a je jedno, co bych jedla. A já jídlo miluji,“ tvrdí Youngová.\nSnad nejhubenější modelkou na světě byla Francouzska Isabella Carová, která se k anorexii přiznala. V jednu dobu vážila při svých 165 centimetrech pouhých 25 kilogramů. Stala se také billboardovou tváří kampaně boje proti této nemoci. Zemřela loni v prosinci ve věku 28 let na zápal plic, se kterým její podvyživené tělo nedokázalo bojovat.


Monti System 50 Atlantic Delfinarium Bus | Stavebnice Montisystem | Maxíkovy hračky Stavebnice Montisystem Monti System 50 Atlantic Delfinarium Bus Vaše cena: 299 Kč (cena s DPH) Množství: Dostupnost: Skladem (5 a více ks) ověřit Dopravné: Od 94 Kč dopravné Kód zboží:MTS 0108-50 Značka: Monti System Vhodné pro: kluky od 6 let Záruka: 2 roky poslat odkaz porovnat oblíbené To se mi líbí Popis Parametry Dotaz Monti System 50 Atlantic Delfinarium Bus Sestavte si model autobusu bez lepidla a barev.\nZemě původu: ČR Materiál: Plast Měřítko: 1:48 Délka (cm): 31.5 Šířka (cm): 7.5 Výška (cm): 16.5 Na Váš dotaz k produktu Monti System 50 Atlantic Delfinarium Bus odpovíme co nejdříve. Dotaz k produktu E-mail pro odpověď: Vaše jméno: Dotaz: Ověření Text z následujícího obrázku přepiště do políčka ověřovací kód. Pokud je kód špatně čitelný, můžete vygenerovat nový Ověřovací kód: Související zboží... Monti System Monti System 63 Adriatic Terénní auto Skladem (3 ks) 175 Kč do košíku Sestavte si model Adriatic Terénního auta s člunem na vleku bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0101-63 Monti System Monti System 02 Safari Tourist Land Rover Skladem (3 ks) 149 Kč do košíku Sestavte si model terénního auta Safari Tourist Land Rover bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0101-02 Monti System Monti System 04 Renault Trafic Kenya Safari Skladem (2 ks) 149 Kč do košíku Sestavte si model Renault Trafic bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0102-4 Monti System Monti System 05 Renault Trafic Air Servis Skladem (2 ks) 199 Kč do košíku Sestavte si model auta bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0102-5 Monti System Monti System 08.2 Liaz 110.5510 Special Turbo Container Skladem (5 a více ks) 299 Kč do košíku Sestavte si model Liaz kontejner bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0103-8.2 Monti System Monti System 09 Petrol Liaz Skladem (5 a více ks) 169 Kč do košíku Sestavte si model liazky bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0103-9 Monti System Monti System 18 Mercedes Unimog Komunal Skladem (5 a více ks) 149 Kč do košíku Sestavte si model vozidla údržby bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0106-18 Monti System Monti System 22 Liaz 110.551 Special Turbo Aral Skladem (3 ks) 299 Kč do košíku Sestavte si model Liaz Aral bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0103-22 Monti System Monti System 24 Transport Express Western Star Skladem (3 ks) 319 Kč do košíku Sestavte si model kamiónu bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0107-24 Monti System Monti System 25 Western Star Intrans Container Skladem (1 ks) 299 Kč do košíku Sestavte si model Intrans Container s motivem westernu bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0107-25 Monti System Monti System 29 Terénní auto Commando Skladem (3 ks) 169 Kč do košíku Sestavte si model terénního vojenského auta Commando bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0101-29 Monti System Monti System 32 Transcontinental bus Skladem (5 a více ks) 229 Kč do košíku Sestavte si model autobusu bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0108-32 Monti System Monti System 35 Unprofor Ambulance Land Rover Skladem (3 ks) 169 Kč do košíku Sestavte si model ambulance bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0101-35 Monti System Monti System 37 Renault Trafic Zoo Safari Skladem (3 ks) 149 Kč do košíku Sestavte si model auta Renault Trafic s motivem Zoo Safari bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0102-37 Monti System Monti System 55 Mercedes Actro Liquid Food Skladem (5 a více ks) 399 Kč do košíku Sestavte si model Mercedesa Actro bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0109-55 Monti System Monti System 65 Scania Tarmac Skladem (3 ks) 649 Kč 899 Kč -28% do košíku Sestavte si model Scanie s válníkem bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0110-65 Monti System Monti System 75 Tatra 815 doprovod Rallye 1988 Skladem (4 ks) 349 Kč do košíku Sestavte si model tatry bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0104-75 Monti System Monti System 76 Tatra 815 Truck Trial Skladem (5 a více ks) 299 Kč do košíku Sestavte si model legendární Tatry 815 bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0104-76 Monti System Monti System 40 Ski Service Land Rover Skladem (1 ks) 169 Kč do košíku Sestavte si model Land Roveru bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0101-40 Monti System Monti System 43 Racing Truck Western Star Skladem (1 ks) 299 Kč do košíku Sestavte si model závodního vozu Racing Truck Western Star bez lepidla a barev. Kód zboží: MTS 0107-43 Monti System Monti System 56 Land Rover Tow Truck Skladem (2 ks) 169 Kč do košíku Sestavte si model odtahové služby Land Rover v měřítku 1:35. Kód zboží: MTS 40000056 Nahoru Nacházíte se: Maxíkovy hračky > Stavebnice > Stavebnice Montisystem > Monti System 50 Atlantic Delfinarium Bus Maxíkovy hračky Hračky SKLADEM Podle ZNAČKY Maxík VYPRODÁVÁ Maxíkovy AKCE NOVINKY Hračky s licencí Podle věku Od narození do 3 let Od 3 do 6 let Od 6 do 12 let 12 let a více věk Hračky pro děti Hračky pro kluky Hračky pro děvčata Hračky z TV Dárkové kupóny Auta a autíčka Kojenecké potřeby RC Modely Autodráhy Panenky Hračky pro nejmenší Dřevěné hračky Výtvarné a naučné Hry na profese Vlaky a příslušenství Figurky a hrdinové Stavebnice Stavebnice LEGO Stavebnice Playmobil Stavebnice Cobi Stavebnice Abrick Stavebnice BanBao Stavebnice Bloco Stavebnice Boffin Stavebnice Dromader Stavebnice Clementoni Stavebnice Igráček Stavebnice Lori Stavebnice Magformers Stavebnice Montisystem Stavebnice Meccano Stavebnice Megabloks Stavebnice Merkur Stavebnice Roto Stavebnice Cheva Stavebnice Seva Stavebnice Geomag Stavebnice Sluban Stavebnice Supermag Stavebnice Walachia Stavebnice z kovu Stavebnice z plastu Stavebnice dřevěné Stavebnice pro nejmenší Mozaiky Ostatní stavby Stavebnice magnetické Modely Stavebnice konstrukční Kostky Stavebnice elektronické Kuličkové dráhy Stavebnice PIX-IT Společenské hry Puzzle Plyšové hračky Hračky na zahradu Rekreační sport Dětské kostýmy Textilní hračky Loutky a Divadla Pro děti a dětské Kosmetika Školní potřeby Dárkové předměty Oblečení pro děti Rozbalené zboží Tipy na dárek Vánoční VÝPRODEJ hraček Zimní radovánky Vánoce Karneval a Maškarní Tipy pro školky Hračky doprava zdarma ČESKÉ hračky Dárky k narození dítěte Dárek ZDARMA nebo 1+1 Škola volá! Hračky na jaro Titulní stránka Kontakt na Maxíka Vše o nákupu Dárkové kupony Dopravné Způsoby úhrady Obchodní podmínky Reklamace Odstoupení od kupní smlouvy Registrace Jak nakupovat Maxíkoviny Proč Maxík Proč Maxík? Maxíkovy omalovánky Přihlásit Uživatel: Heslo: Neodhlašovat Zapomněli jste heslo? Nový zákazník Košík O nás Kontakty Proč Maxík? Vše o nákupu Certifikáty a ocenění Dopravné Reklamace Způsob platby Dárkové kupóny Obchodní podmínky Maxíkoviny Kariéra Přihlašte se k odběru novinek: Mobilní verze © 2016 Famico, s.r.o. | © 2016 The LEGO Group. LEGO® a LEGO logo jsou ochrannými známkami společnosti LEGO Group. © 2016 Lucasfilm Ltd. & TM. Všechna práva vyhrazena. Porovnání hraček Oblíbené Pokračovat v nákupu Přejít do košíku Obsah košíku Produkt Kusů Cena / ks Celkem Celkem s DPH: Do košíku vkládáte více kusů, než je akčních produktů skladem. Položka bude rozdělena na akční a za běžnou cenu. Nebo můžete zvolit jen akční a do košíku se vloží jen množství za zlevněnou cenu. Do košíku vkládáte více kusů, než je aktuálně skladem. U výprodejových produktů nelze do košíku vložit více kusů, než je aktuálně skladem (ks). Do košíku lze vložit maximálně ks Skladem je aktuálně ks. Do košíku nelze vložit více kusů, protože je produkt momentálně vyprodaný u dodavatele a jeho další dostupnost je neznámá. Za akční cenu skladem skladem u dodavatele Tento web používá k poskytování služeb, personalizaci reklam a analýze návštěvnosti soubory cookie. Používáním tohoto webu s tím souhlasíte. Další informace V pořádku


Chřipka v regionu: Očkujte se, radí lékaři - Blanenský deník\nChřipka v regionu: Očkujte se, radí lékaři\nBlanensko – Babí léto, které lámalo teplotní rekordy, je pryč a místo něj nastupuje klasický podzim. Tedy chladno, zataženo, sychravo, mlhy i déšť. Střídání teplot a stejně tak vlhké počasí nahrává sezónním virózám, které už se mezi lidmi rychle šíří.\nTaké na Blanensku se stále častěji objevují zarudlé nosy, kapesníky i ruce, které zakrývají pokašlávající ústa. Lékaři navíc upozorňují, že je nejvyšší čas se nechat naočkovat proti chřipce.\nVirózy, které se objevují s nástupem podzimu, si lidé často pletou s chřipkou. Pokašlávání a smrkání, které přivádí pacienty do čekáren lékařů, jsou však „jen“ nemoci z nachlazení. „Nejvíce náchylné jsou k nim malé děti. Už sledujeme postupný nárůst nemocných dětí. Přicházejí hlavně s nemocemi dýchacích cest. Chřipka se objeví až v lednu nebo únoru,“ uvedl boskovický dětský lékař Miroslav Klíma.\nZatímco s dětmi rodiče k doktorovi běží často po prvním zakašlání, sami tak pečliví nejsou. „Dospělí nemoci často přechází a léčí se sami. Problém nastává, pokud si nachlazení spletou s chřipkou. K doktorovi totiž přijdou, až jim je opravdu zle,“ vysvětlila epidemioložka Renata Vaverková z Krajské hygienické stanice.\nPodle Vaverkové člověk chřipku rozezná hned v prvním stádiu nemoci, kdy se dostaví vysoké horečky, silná únava a suchý dráždivý kašel. „Na rozdíl od běžného nachlazení, které většinou pomine zhruba po týdnu, následky nevyléčené chřipky můžou být fatální. Přechází v zánět průdušnice, plic, svalů i mozkových blan. Nakonec může vést až k úmrtí,“ varovala hygienička. Nejčastěji prý na běžnou chřipku umírají starší lidé, které trápí i jiné zdravotní problémy, kdežto s pandemickou chřipkou často bojují i mladší ročníky. „Třeba na ptačí chřipku umírají dokonce i jinak zdraví adolescenti,“ dodala Vaverková.\nPodle jejích slov by lidé chřipku tedy rozhodně neměli podceňovat a určitě se nechat očkovat. Třeba v Blansku už s očkováním začali. „Chřipka k nám do ordinace zatím nedorazila, ale už očkujeme. Většinou to chtějí chronicky nemocní pacienti,“ upřesnila zdravotní sestra Gabriela Baráková z ordinace blanenského lékaře s tím, že každý rok mají asi šedesát zájemců o očkování.\nKvůli prevenci podzimních a zimních nemocí, lidé nyní častěji míří i do lékáren. „Je to klasický začátek podzimu. Největší poptávka je po přípravcích na zvýšení obranyschopnosti a posílení imunity, po výtažcích z hlívy ústřičné a hlavně vitamínu C. Když nemoc nastoupí, zákazníci chtějí homeopatika,“ vyjmenovala Lenka Štarhová z lékárny v Letovicích.\nSnadným terčem útočícího viru se však nakonec může stát kdokoli, i navzdory prevenci. „K onemocnění přispívá jakákoliv fyzická zátěž nebo i prochladnutí. Častým spouštěčem je i stres,“ upozornila na udržení psychické pohody Vaverková.\nHygienička navíc nechápavě vrtí hlavou nad lidmi, kteří nemoci často jdou naproti svým životním stylem. „Hlavně po ránu míjím lidi, kteří nástup podzimu ještě ignorují a nejsou dostatečně oblečení. Teploty klesají k nule a oni si vykračují dost nalehko. Výrazným spouštěčem nemoci je i kouření. Nejenže kuřáci vdechují studený vzduch, ale hlavně se připravují o sebeobranu, kterou jinak tvoří čistící řasinky v plicích,“ dodala Vaverková.


86 % masa v krmivu pro psy - je to moc nebo málo? - Nativia - future life style\nDnes je klíčovým argumentem pro opodstatnění kvality psího krmiva podíl čerstvého masa. 86% masa v krmivu pro psy – je to moc nebo málo? Já si myslím, že to je málo. Diskuse o mase v krmivu nemám rád, protože dost často v nich vyhrává demagogie nad zdravým rozumem. Někdy je ale potřeba i do tohoto jablka kousnout. V dobách, kdy všichni mluvili „stejnou řečí“ bych se nebál tvrdit, že takové množství je zbytečně vysoké. Znamenalo by to totiž, že v takovém krmivu by pak mělo být přes 50% bílkovin. Je známo, že pes na rozdíl od kočky není striktní masožravec. A také je vědecky dokázané, že pes na rozdíl od vlka je mnohem lépe schopen trávit sacharidy. Takže není potřeba moc tlačit na pilu. Přesto se na trhu objevují další a další značky, které hrají na tuto „masovou“ a „vlčí“ kartu a lákají zákazníka, často s pomocí polopravd či nepravd, k nákupu svých výrobků. Technologickou stránku věci nebudu z prostorových důvodů vůbec otevírat, ale jak říká jedna moje kamarádka veterinářka – zkuste si upéct sekanou s 86 % masa a zjistíte, že nebude držet pohromadě. A i když máme platné zákony a vyhlášky, které přesně stanovují, co a v jaké formě se smí, musí a nesmí na obalech uvádět, a máme i orgány, které dodržování pravidel mají kontrolovat, občas se nestačím divit, jaké nové triky se na scéně objevují. O jeden se s Vámi podělím.\nJako příklad bych uvedl nejmenované české krmivo za studena lisované a v Německu vyráběné, které na webových stránkách i obalu prezentuje 86 % syrového masa. To je pro mě jako zákazníka velmi atraktivní. Pravda je ale bohužel trochu jinde. Při lisování za studena (nemám nic proti této metodě výroby) syrové maso použít nelze, proto se k výrobě používají pouze sušené a předem dostatečně tepelně upravené suroviny. Tato informace je ověřena přímo u výše zmíněného výrobce. Dále se pak dovídám, že zmiňovaných 86% je vlastně myšleno v syrovém stavu před usušením. Dle legislativy a součtem všech použitých sušených masových surovin mi ve výrobku vyjde 32,8% masa. Přeloženo do češtiny: 32,8 % granule vzniklo z masa. A to už je poněkud jiná informace. V provozu, kde se granule lisují, nikde žádné čerstvé maso nenajdete, jen sušené mleté maso. Není náhodou sušené mleté maso vlastně masová moučka?\nVíte, že některé extrudované granule vznikají ze stejných masových mouček a ve finální fázi výroby se čerstvé syrové maso přidává? Nativia je jednou z několika značek, kteří tuto technologii využívají. Ve své řadě Real Meat používají čerstvé syrové a také sušené maso ve formě moučky. Při použití výše uvedené logiky výpočtu přepočtu masa ze syrového do suchého stavu je v Nativii použito 42% čerstvého syrového masa a 39% masových mouček. Ty samotné by „v syrovém stavu před sušením“ znamenaly 90,6%. To je dohromady 132,6% syrového masa. Světe div se. Sečtu-li hrušky a brambory, „mám opravdu velké číslo“.\nNemáš potom pocit, zákazníku, že s tebe „ten dokonalý a dobře zacílený marketing“ dělá trochu blbce? Pokud tě opravdu zajímá, čím krmíš svého psího kamaráda, dej si tu práci a přečti si složení, které již většina poctivých výrobců krmiv uvádí, jak se má. A když nevíš, určitě ti někdo poradí. Ještě větší džungle je v pochoutkách- všech těch šťavnatých masíčkách, zabalených v poutavých obalech. Ale o tom snad někdy příště.\nS přáním hezkého podzimu\nIng. Jan Jirásek za tým Nativia


Vegetativní fáze | Cannapedia\nPokud jde o růst, jsou si rostliny obecně v mnohém podobné. Konopí však má některé specifické manýry a slabůstky, kterými se odlišuje. Naštěstí existují různá doporučení, jejichž dodržování zajistí kvalitní a silný růst, například jakou poskytovat výživu a kdy ji dodávat.\nBěhem počátečního období růstu si rostlina vytváří strukturální integritu (stonek a kořeny). Hned poté se u ní začínají vyvíjet listy. Během těchto počátečních fází růstu musíme rostlině dodávat hodně dusíku.\nPrvní lístky začínají procházet procesem fotosyntézy. Absorbují sluneční světlo a umožňují rostlině růst. Jakmile rostliny vyklíčí a začínají se stabilizovat, doporučuje se odstranit všechna semínka, která naklíčila pozdě nebo zakrnělé semenáče, aby neubíraly světlo a živiny ostatním rostlinám.\nKdyž už má rostlinka stabilní kořenový systém a je dobře nastavené prostředí, bývá kvalitní úroda už jen otázkou „údržby“. Pokud bude mít rostlina dostatek živin a světla, poroste a vybuduje si silnou oporu, kterou potřebuje pro fázi květu.\nVe vegetativní fázi je také nutné optimalizovat ostatní vlivy prostředí na rostlinu (což je samozřejmě důležité v každé fázi vývoje rostliny, ale v tomto obzvláště). V případě pěstování pod umělým osvětlením je například možné malé zakořeněné rostliny vystavit světlu po celých čtyřiadvacet hodin. Je však lepší simulovat noc a poskytovat vaším rostlinám tmu alespoň po dobu šesti hodin. Další důležité okolní faktory jsou vlhkost, pH a EC (elektrická vodivost) půdy, výměna vzduchu a tak dále.


Oslavy svátku sv. Ludmily - Církev.cz\nOslavy svátku sv. Ludmily\nNa svátek sv. Ludmily bude 16. září 2011 pražský arcibiskup Dominik Duka OP od 18.00 hodin slavit mši svatou v bazilice sv. Jiří na Pražském hradě. V sobotu 17. září proběhne v Tetíně pouť ke cti svaté Ludmily. Hlavním celebrantem poutní mše svaté od 10.00 hodin bude vikář P. Josef Pecinovský.\nPublikováno: 13. 9. 2011 17:30\nMše svaté jsou v bazilice sv. Jiří na Pražském hradě slaveny pouze dvakrát za rok. Tou první je mše svatá na svátek patrona kostela sv. Jiří a tou druhou právě oslava svátku sv. Ludmily, jejíž hrob se v bazilice nachází. Liturgie v pátek 16. září bude tentokrát obohacena chorálními nešporami ze svátku sv. Ludmily v podání Scholy Egidiany a Kateřiny Bartošové. Hudební doprovod je součástí mezinárodního festivalu duchovního umění Svatováclavské slavnosti.\nV sobotu 17. září farnosti berounského vikariátu pořádají u příležitosti 1090. výročí její mučednické smrti pouť ke sv. Ludmile na Tetín. V 10.00 hodin začíná slavnostní mše svatá v kostele sv. Ludmily. Celebrovat ji bude vikář P. Josef Pecinovský a kněží berounského vikariátu. Ve 13.00 hodin začíná prohlídka Tetína s průvodcem a od 14.00 hodin v kostele sv. Ludmily pěvecký koncert sólisty Státní opery Praha Lukáše Hynka Krämera. Na programu jsou árie z oratoria Svatá Ludmila a výběr z Biblických písní Antonína Dvořáka.\nV neděli 18. září v 11.00 hodin bude sloužena řeckokatolická poutní bohoslužba a po ní od 13.00 hodin následuje prohlídka Tetína a přednáška kunsthistorika prof. Jana Royta s názvem „Sv. Ludmila v obrazech a legendách“.


Školáci z ulice Míru si osahali Edubus - Rokycanský deník\nŠkoláci z ulice Míru si osahali Edubus\nNetradiční dopravní prostředek ´přistál´ ve středu ráno na Masarykově náměstí v Rokycanech.\nŽáci si vyzkoušeli možnosti polytechnického vzdělávání "na kolečkách". | Foto: Deník / Redakce\nEdubus je vlastně mobilní polytechnickou laboratoří, která nabízí množství programů polytechnického vzdělávání. V uplynulých deseti dnech ho navštívily stovky školáků z okresu.\n„Vyzkoušeli jsme si práci s roboty, a je to super,“ nechali se ve středu slyšet deváťáci z ulice Míru, pro které byl spoj na místě do 14. hodiny. Kluci i děvčata zažili chemickou show a hrátky s elektřinou. Čekaly je technické stavebnice nebo suchý led a osazenstvo poznalo alternativní zdroje energie nebo zjistilo, jak pracuje převodovka či laser. Možnost navštívit tento autobus, který se svojí laboratoří přijel vždy až ke konkrétní škole, měli mladí lidé nejen ve všech rokycanských základních školách. „Dalšími místy byly Zbiroh, Mýto, Stupno, Strašice, Cheznovice, Kařez, Holoubkov a Veselá. Program pro školáky a pedagogy, kteří se v Edubusu vzdělávali a čerpali nápady pro výuku v odpoledních hodinách, byl, díky zapojení do projektu MAP II zdarma,“ dodal šéf odboru rokycanské radnice Tomáš Hůlka.


SENSOR ČEPICE MERINO IMPRESS černá/camo Velikost: - OCRRUNNING.CZ\nHlavní stránkaSENSOR ČEPICE MERINO IMPRESS černá/camo Velikost:\nSENSOR ČEPICE MERINO IMPRESS černá/camo Velikost: L\nSlušivá moderní čepice, která díky použíté merino vlně nabízí skvělou ochranu proti chladu a větru. Merino vlna pochází z Nového Zélandu a vyniká svými termormoregulačními vlastnostmi. Čepice se vyrábí ve dvou velikostech, velikost M je určena do obvodu hlavy 57cm, velikost L pro obvod větší.... více\nBěžná cena: 480 Kč (--6%)\nKód dod.: 20200086-02\nSENSOR ČEPICE MERINO IMPRESS černá/camo Velikost:\nSlušivá moderní čepice, která díky použíté merino vlně nabízí skvělou ochranu proti chladu a větru. Merino vlna pochází z Nového Zélandu a vyniká svými termormoregulačními vlastnostmi. Čepice se vyrábí ve dvou velikostech, velikost M je určena do obvodu hlavy 57cm, velikost L pro obvod větší.


Letenky z Antsalovy do Jižního Súdánu - Levné lety Antsalova Jižní Súdán - eSky.cz\nLetenky z Antsalovy do Jižního Súdánu\nVyhledat lety z Antsalovy do Jižního Súdánu\nProhlédněte si nejvýhodnější akční lety z Antsalovy do Jižního Súdánu\n✔ Existují na eSky.cz nějaké speciální nabídky letenek z Antsalovy do Jižního Súdánu?\n✔ Při rezervaci letenek z Antsalovy do Jižního Súdánu se mohu postarat o pojištění?\n✔ Pokud si objednám letenky z Antsalovy do Jižního Súdánu, mohu si také rezervovat ubytování na místě?\n✔ Které letecké společnosti nabízejí letenky z Antsalovy do Jižního Súdánu?\nNa eSky.cz zajišťujeme, aby nabídka letů z Antsalovy do Jižního Súdánu zahrnovala nejen nízkonákladové letecké společnosti, ale i ty, které se specializují na vysoký standard.\nLevné letenky do Madagaskaru Levné letenky z Madagaskaru Levné letenky do Andoany Levné letenky z Andoany Levné letenky do Rivertonu (WY) Levné letenky z Rivertonu (WY)\nLevné letenky do Argentiny Levné letenky z Argentiny Levné lety do Dalaman Airport Levné lety z Dalaman Airport