Pražská 131 :: ultra-mapo\nÚvodní stránka>Pražská 131\n5.-7.12.2014 - Pražská 100, 131 km, 4400m přev.+ tentokrát ze Staré Huti až do Prahy, 3. etapa EKUT, já za 35:09:10\nPražská 100, letos prý „jen“ 130,9 km a 4400 m+ převýšení, přesná trasa byla odtajněna pár dní před startem. Dobrá, je to tradiční domácí akce, zavírák sezóny, 3. etapa EKUT (extrémní kombinace v ultratrailu), který dohromady čítá 300 km a 11700 m+ přev. Dát tuhle akci celou je pro mne jednoznačně výzva nebo spíš ÚKOL. Po Loučení (1. a 2. etapa EKUT) to bylo hektické. Já to mám skoro pořád hektické, práce, starání se o kluky, běhání…teď do toho ještě léčení se z virózy, pečení cukroví a příprava na Vánoce. Moc to sice nepřeháním, ale nějakou tu „rodinnou pohodu“ zajistit musím.\nVe čtvrtek jsem šla celkem netradičně běhat, většinou den před akcí nechodím, ale bylo to třeba, hlava to potřebovala spíš než tělo. Nevím, jak se to stalo, ale večer po běhu mně začaly pobolívat nártní kůstky a kolem kotníku pr. nohy, ale já na tu Pražskou prostě CHCI. Takže fastumgel, igeliťák a šátek, třeba to bude dobrý. Balila jsem se tentokrát na poslední chvíli, ještě připravit jídlo na víkend pro kluky a pro mne pár toustů do batohu.\nNěco po 19:00 jsem vyrazila směrem Modřany, metrem na Smíchovské nádraží a dál autobusem. Hned jsem se neorientovala, ale pak nabrala správný směr ke škole Prof. Švejcara, již tradiční základně Pražské 100. Fronta u registrace nebyla žádná, vyfasovala jsem intinerář na prvních 80 km a čip na batoh…Start nebyl tentokrát přímo v Praze, ale ve Staré Huti (a ještě až v 23:30), tam jsme se měli hromadně přesunout vlakem. Co já budu do té doby dělat? Tělocvična mně přišla narvaná, velké množství lidí zrovna moc nemusím, uklidila jsem se tedy stranou na chodbu. Byl tam průvan, přesunula jsem se proto do vedlejší místnosti a povídala si s Milanem Mikuláškem. Něco po ½ desáté jsem vyrazila na autobusovou zastávku a k nádraží. Nějak jsem pozapomněla, že v Modřanech vlastně žádné nádraží neexistuje, že je to jen vlaková zastávka…Já měla takovou chuť na kafe, dala bych si z automatu (na nádražích bývají), ale automat nikde. Různě jsme povídali. Přijel vlak. Nastoupili jsme a povídali dál, samá zajímavá témata a k věci - zda je lepší nehty mít, či nemít atd. Vlak měl trochu zpoždění a málem jsme omylem vystoupili o pár zastávek dřív.\ntrasa na cykloserveru: www.cykloserver.cz/tipy-na-vylety/detail/?d=166234\nDojeli jsme do Staré Huti. Na startu jsem se potkala s Pavlínou Procházkovou, už jsme se neviděly celé věky. Tentokrát mně dala košem, co se týče závodní účasti na P 100 a radši byla dobrovolníkem na občerstvovačce. Mám motivaci dojít/doběhnout aspoň k ní na nějaký 46. km. Odstartováno bylo téměř ihned po příjezdu, něco po půl dvanácté, dav vyrazil velmi svižně (jako vždy). Cesta byla ucházející, nejdřív asfalt, pak nějaká polňačka…Jenže se mně chtělo na WC, tak jsem zatočila stranou a trošku se zdržela. Měla jsem intinerář, vytištěnou mapu z internetu (na facebook někdo dal pěknou zmenšeninu, co se vešla na 3 A4), turistické mapy v batohu (pro jistotu) a ještě mojí gps (taky pro jistotu). Snad to bude dobrý, se společností si vystačím sama nebo jak to prostě přijde cestou. Počasí bylo celkem obstojné, nemrzlo, bylo těsně nad nulou a tak trochu padala mlha nebo to byl drobný déšť. Měla jsem tenký a tlustý icebreaker, zatím to bude stačit. Cesta byla celá rozmáčená, všude bahno, mělčí, hlubší, ale to se dalo očekávat. Přemýšlela jsem, jaké boty, jestli úplně nové Inov-8 Trailroc 246 nebo osvědčené Roclite 309, nakonec jsem vzala 309, těch nových mně bylo líto. Navíc 309 jsou o maličko vyšší, takže mělčí louže můžu přejít relativně bez úhony.\nPočátek trasy jsem už zapomněla, vždycky to tak mám, pamatuju si jen něco, většinou to těžké, co mně dá práci. 1. čipová kontrola byla v Cholíně (11,5 km), byla zde i občerstvovačka, já v čase 2:52:53. Už jsme byli před Slapy (na levé straně, když to vezmu po směru toku), musíme na druhou stranu (pravou)…Bohužel někdo poničil část značení. Vypadla kontrola č. 4 a 5. Měli jsme pokračovat po silnici. V místě, kde bude stát auto, odbočit, zase se napojit na původní trasu a jít rovnou na kontrolu č. 6. Po poznání věcí příštích mně to zpětně ani nebylo líto, že jsme byli o kus trasy ošizeni. Stejně byla tma, takže by nebylo z případných vyhlídek nic vidět a jak jsem tak zahlédla shora ze silnice, byl to „hnusný“ bahnitý traverz ve stráni nad přehradou. Pamatuju si až naučnou stezku Drbákov – Albertovy skály, měly tam být ty „slavné“ řetězy, co nám Olaf sliboval. Dobrá, sem s nimi…čelovka mně už doblikávala (stále jela na nabíjecí akumulátor, ale čekala jsem, že každým okamžikem přestane svítit). Byla tma, vlhko, začalo drobně pršet, potily se mně brýle, občas jsem musela zastavit, otírat si je a zase nasazovat. Na hlavě bufík, čelovku, ještě ty brýle…zpomalila jsem. Musela jsem vytáhnout záložní čelovku, teď jsem měla na hlavě rovnou dvě, protože jsem se nechtěla ještě víc zdržovat, zastavováním, sundaváním batohu a uklízením té první. Už aby bylo vidět, ráno už bylo, ale stále tma. Až na to uvidím, tak musím přidat na rychlosti.\nK ránu se do mě dala zima, přioblékla jsem si ještě bundu, začalo víc pršet a bunda pomalu promokala a vlhla, i když má goretex. Dál si pamatuju traverz nad vodou ve stráni, byl to spíš náznak pěšinky, než pěšinka, nohy nešly dát ani vedle sebe, jak byla úzká, nahoru, dolu…Jasně, že to tam dal Olaf schválně, kolem vody se mně zdálo, že vedla o dost hezčí pěšinka…ale musíme tou vrchnější, jak jinak, nedá se nic dělat. Před sebou jsem viděla „zlatý hřeb“, slibovaný padlý strom přes vodu (potok). Strom byl trošku vysoko a už byl celý zabahněný od těch xx nohou, co tu šly/běžely předemnou. Abych se dostala nahoru na strom, musela jsem se ušpinit a to se mně nechtělo, ale jinak to nešlo. Zvolila jsem styl 4 bodů, střídavě jsem ťukala hůlkami před sebou do kmene a posouvala se oběma nohama vpřed, mohly zůstat vedle sebe, místo tam bylo. Asi ve dvou třetinách kmene, se „cesta“ zúžila. Co s tím? Dál mně to mým způsobem nešlo. Musím na všechny čtyři a ono to nějak dopadne. Snížila jsem těžiště, využila pár štěrbin kolem stromu, ve kterých byl zachycený bordel a prostě nějak se prošoupala (částečně po zadku) až na druhou stranu. Uf, je to za mnou, ale mám mokrý a špinavý zadek! Tak rychle dál, žádné zdržování, ze dne zbývá tak 8 hodin světla, musím dojít/doběhnout co nejdál.\nV Nové Živohošti v kempu byla další občerstvovačka, čipová kontrola a hlavně Pavlína. Tedy 46,4 km, já za 10:31:17. Byla jsem celá zmrzlá, energie docházela (svého jídla jsem si s sebou moc nevzala), takže polívka, kafe, kofola…ještě trošku promazat paty, vyklepat boty, WC (tam jsem se chvíli zasekla) a honem dál. S Pavlínou jsem si ani moc nepopovídala, říkala, že se směju, takže je to dobrý…No uvidíme…vzdávat zatím nechci. V břiše polívku, prázdný střeva…co chtít víc, trošku jsem za to vzala, ráda bych vyhlídku Máj ještě za světla, ale to se mně asi nepodaří. Další čipová kontrola s polívkou měla být na 61. km, mezitím bylo samozřejmě x kontrol visích většinou na stromech, někdy na exponovaných místech (vrcholech). Bývá tam fixka (různé barvy) a každý si udělá do kontrolní kartičky záznam, buď jen čmáranec nebo si zapíše čas. Já dělala jen čmárance, takže průběžné časy se mně už vypařily z hlavy. Taky byly nějaké tajné kontroly, jsou velmi vítané, jelikož jsou většinou spojené s občerstvením…Někde v téhle části trasy jsem viděla dvě úplně ochočené srnečky, maminku a odrostlého kolouška, stály za kůlnou (nebo něším podobným) a vůbec se nebály.\nNa kontrole v Živohošti jsem se míjela s Jirkou Hofmanem, šla jsem sice ještě na WC, ale myslím, že mne Jirka mezitím nepředešel, je tedy za mnou. Cítím se taková jistější, když mám Jirku za sebou, kdyby něco, tak si myslím, že by mně pomohl, jako už kolikrát. Ale jsem už velká holka, namotivovaná a mám gps, kterou se přece musím naučit používat, takže žádný Jirka a honem kupředu. Po Loučení (1. a 2. etapě EKUT) jsem v ženách na 5. místě, Iva Hejkrlíková je při P 100 až za mnou, celkem si na ní věřím, navíc tým Hejkrlíků je doplněn i o mamku (půjdou určitě společně). Ale Edina, s tou to bude těžší, potřebovala bych být asi tak o hodinu rychlejší než ona, abych jí mohla v konečném hodnocení EKUT přeskočit. Zatím je těsně předemnou, ale uvidíme…\nV Měříně čekají na občerstvovačce holky – Zuzka a Petra (které tentokrát nezávodí, ale dobrovolničí na občerstvovačce, 61,9 km), byla jsem tam za 14:07:44 od startu závodu. Opět jiná polévka a asi nejdražší kafe po trase. Kafe ale potřebuju, polívka, kafe, kofola nebo kola…+ nějaké ty müsli tyčinky a sušenky. Opět se začalo stmívat, baterie v lepší čelovce jsem si už vyměnila, tentokrát napoprvé úspěšně. Koupila jsem dražší, speciálnější, lithiové, údajně až do – 30 ºC a se 7 x delší výdrží. Tak uvidíme, třeba na ně dojdu až do Prahy. Konečně Teletín a pak vyhlídka Máj, zase tma, drobný déšť a hustá mlha, skoro nic nevidím. Ještěže sem dal Olaf ty svoje šipky a svítící odrazky na stromy. Sestupuju ke stromu s kontrolou, zase nahoru a už je tu Jirka. Nahoře se zastavuju, trošku nevím, kudy dál, volám na něho, ale neobjevuje se…že by mne někde podešel, obešel? Nevím, každopádně musím dál a sama, naštěstí nacházím směr podle Olafových šipek. Čeká mne sešup po žluté, dle očekávání samé bahno, už jsem to tudy šla v obou směrech. Přemýšlím, zda nemám vyndat nějaký přebytečný igelitový pytlík a sjet to po zadku. Nakonec jdu tak nějak po straně a povede se mně to bez ztráty kytičky – tedy sednutí si na zadek.\nDál čuju nějakou čertovinu, resp. olafovinu, zatím lezu bahnem spíš nahoru, to tak nevadí, Střeblov-kontrola na stromě a vlastní značení s poznámkou „nebezpečný úsek“ a pěti vykřičníky. Tak s chutí do toho, je to dolů a traverz po hodně šikmé stráni. Kolem samé bahno, dole díra a pravděpodobně voda. Nepřetržitý slabý déšť v posledních hodinách a těch xx nohou předemnou udělalo své. Normální smrtelník by „cestu“ prohlásil za neschůdnou. Já musím dál, na stromech svítí Olafovo odrazky, navigují. Nesmím se nechat zmást, někdy ty správnější cestičky vedou trochu jinak, člověk se musí trošku porozhlédnout kolem a zvážit indicie. Je to mazec, nadávám na Olafa (i na sebe, že jsem opět tak pitomá a opět na trase P100, už po sedmé)…kdyby se tu někomu něco stalo, tak nevím, jak ho odtud dostávají. Strach ani nemám, nemám na něj čas. Musím dál, musím se zkrátka zachránit sama. Jednou se mně povede, že udělám skoro provaz, jednu hůlku zapíchnutou pod sebou, jednu nad sebou, samozřejmě že ne v rovině, ale ve svahu směrem dolů. Zoufale uvažuju nad variantou skutálet se až dolů do vody a zkusit to přeplavat! Tady někde mne dohání Jirka, chvíli postupujeme spolu. Pak se dostávam do opravdu super pozice, do bahnitého ďolíku, odkud se nedá vyškrábat, leda tak zatnout prsty do bahna a nějak se vyplazit po břiše nahoru, že já husa do toho ďolíku vůbec lezla. Nakonec se mně jako zázrakem povede najít mikrotrhliny v bahnitém svahu, tam zaháknout špičky bot a tak nějak se vyšvihnout celým tělem nahoru, zapíchnout hůlky a celé tělo přitáhnout rukama nahoru. Uf, to je ale akrobacie, musím se pochválit, fyzičku mám dobrou. Mě Olafe nedostaneš, kdepak, jsem nasraná a to mně to jde nejlíp, honem pryč ke hrázi. Jirku nechávám za sebou, už je tu asfalt, cítím kotníky, achilovku, všechny kostičky v chodidlech, ale celkem dobrý.\nV Třebenické hospůdce, (80 km) je další občerstvovačka, jsem tady za 19:38:19 od startu závodu. Další polívka, kafe, sním pár svých toustů (měla jsem si dát radši pořádné jídlo), namažu nohy a dopřávám si luxus – výměnu ponožek. Teď už to bude sranda až do Prahy, už to znáš, říkám si, pár kopečku, skal, s bahnem počítám…a je to doma. Dostávám další část intineráře, zbývá necelých 51 km do školy v Modřanech, kde je cíl.\nPo skalách kolem Ztracenky, snažím se být co nejrychlejší, utéct Edině a Maďarům, kteří ještě zůstali v hospůdce. Takhle část je běhatelná. Nějaký pán, co se dívá shora z chaty, se mně ptá, jestli je to Pražská 100, říkám, že jo. Dál říká, že to dál bude klouzat, kdyby tak věděl, co máme za sebou. Před skalními „tunely“ se ozývá táhlé varování z protějšího břehu. „Pozór skála…“ Odpovídám, že to tam znám…Jsem tak akční, běžím a pořád koukám na zem, abych se nepřerazila. Tak pozorně, že přehlédnu kontrolu na Ztracence, uvědomím si to až asi za 10 minut na to, že tu měla být někde kontrola. Ptám se kluka za sebou, jo prý tam byla. A sakra, tak musím zpátky (to byla moje jediná vracečka, za celý závod). Jsem zpět na Ztracence, jak jsem to mohla jenom minout (velký strom). A Maďaři! Už mne mají! Tak zase honem kupředu. Trošku mně dochází šťáva, to mně ta polívka v břiše dlouho nevydržela. Zdá se mně, že je ta cesta kolem vody nekonečná. Jdu vůbec správně? Značky na stromech jsou, tak asi jo. Konečně zase branka, jsem venku, stoupání nahoru. Tady to znám, už se nespletu, i když jsou turistické značky opravdu ve velkých rozestupech.\nZase dolů do Štěchovic, kostel, zatočit vpravo. Vím, že musím přes most, vidím autobusovou zastávku a tam spoustu posedávajících lidí. Zastavuju se u nich a říkám :“že vy tu jenom odpočíváte, že jo?“ Kdepak, balej to a čekají na autobus. Navigují mne k tomu správnému většímu mostu (jsou tam dva), pak zatočit vpravo a stále dál. Přece jen se někdo utrhl za mnou, dva kluci. Chce se mně na záchod, zrovna se to nehodí, jsou dost blízko za mnou…snad to vydržím. A třeba jim uteču. Střídavě mně to jde nebo nejde, část trasy jdu s těma dvěma klukama. Je to jejich první stovka…To si tedy vybrali! Trošku povídám o dalších akcích, jak to na nich chodí, o CS 1000, které akce jsou z mého pohledu nejlepší atd. Do Pikovic (99,1 km) se dostávám chvíli před nimi, je kolem 1:00 po půlnoci (25:02:26 od startu závodu), už je neděle. Hospoda je pro pochodníky zavřená, beru zavděk polévkou v kelímku (jsou to zbytky z hospody), aspoň něco, svoje občerstveení skoro žádné nemám. Kluci mezitím došli a volají si odvoz, končí tady, jsou spokojení, kolik toho na poprvé zvládli. Na rozloučenou od nich vysomruju pytlík želatinových medvídků, budou se hodit.\nPrý stále rovně, pak vpravo na nádraží Petrov a dál po zelené. Cesta se rozděluje, nevím kudy, ptám se někoho, myslím, že je to místní, ale je to taky pochodník, prý to zkusí víc vlevo. Jdu chvíli taky tím směrem, pak si zapnu gps a zkoumám, kudy by to bylo k mostu nejkratší a hlavně průchozí. Vypadá to, že cesta víc vpravo je ta správná. Vracím se zpět, na křižovatce pobíhá volně puštěný a štěkající vlčák. Trochu se bojím, jsem vzteklá, jsem pomalá, rozmýšlím kudy dál a ještě mne zdržuje pes. Cesta, co jsem vybrala se mně jeví povědomě, určitě jsem tudy někdy šla, je to správná cesta. Nasazuji tempo, musím se snažit. Na kopec Ďábel se těším, geometrický střed Čech má své kouzlo, je tu další kontrola na stromě, fix však chybí. Vytahuju mobil a fotím, abych měla důkaz, že jsem tu byla. Cestou míjím Michala Bařinku, nějak se táhne, prohodíme pár slov, trošku zrychluje, ale já taky a už jsem před ním a jdu dál. Občas pro kontrolu zapínám gps, doznačování je míň, asi že už tudy trasa někdy vedla a měli bychom ji znát. Před Skochovicemi mne zezadu dohnal Jirka, spolu docházíme k poslednímu občerstvení s čipovou kontrolou (110,3 km, já za 28:22:43 od startu závodu). Je to útulná místnůstka, kde je teplo, palanda, ale nějak moc lidí. Taky hluk, kluci se mezi sebou baví, Jirka si tu chce na hodinu zdřímnout. Pro mne to nemá cenu, neusnula bych, když tu není ticho. Beru si tedy jen čaj a vycouvám z místnůstky ven, stejně se tam nevejdu a ve všech těch mých vrstvách by mně tam bylo teplo. Venku je na stole nějaké občerstvení, taky polévka (opět se musí nandat jen kelímkem). Na chvíli si sedám, sundavám ponožky a přimazávám paty. Je to naposledy, kdy je na to vhodný prostor, nálada a čas. Ještě beru chleba, nalévám si pití do flašky, svého jídla už moc nemám.\nVyrážím dál, na silnici tápu, to jsem celá já, nemyslí mně to. Značku žádnou nevidím, koleje vedou nad silnicí, musím k nádraží, to vím, ale kde je? Zbytečně se zase vracím kus zpátky po silnici, zapínám gps. Stále vpřed je správně, u rozcestníku pod nádražím zase nevím, podle intineráře to má být po „ohrobské cestě“, zase zbytečně přemýšlím, rozmýšlím a ztrácím čas. Na rozcestníku je napsáno jen „ohrobská“, tak snad jo, snad to bude dobře. Části trasy poznávám, tady už jsem párkrát byla, u nádraží Jarov lezu nahoru po skalách a vzpomínám, když jsme tady byli prvně při P100 kdysi s Mountem. Dívám se dolů, jestli neuvidím nějaké čelovky, za sebou nic nevidím, to je dobře. Začíná mně docházet energie, z batohu lovím svoje kafe v malých lahvičkách od redbulu, taky tam mám 2 toustíky, jsou už poslední. Zbývají 2 ruličky hroznového cukru, jednu si strkám do kapsy, aby byla po ruce. Občas mám mikrospánky a pomalu se vleču. Nařizuju hlavě, aby se vzbudila a že musím trošku makat, aby mne Edina nedoběhla, resp. musím mít o něco lepší čas než ona, abych se posunula na 3. místo v EKUT. Sbíhám z kopce dolů k domům nebo chatám, nevím, ale cestu znám, chce se mně strašně moc na záchod a hned. Je to sice neomalenost, ale přece se nepo…, zalézám do ústraní naproti nějakému domu…po chvíli mne objeví za plotem se nacházející pes a začne štěkat. Štěká a štěká, pospíchám, jak můžu, snad nikoho neprobudí, aby si třeba nemysleli, že jim chci ukrást auto. Žlutá Károvským údolím, už je světlo. Lepší čelovka s bateriemi vydržela skoro celou noc, jen k ránu jsem musela opět použít svojí záložní petzlovku. Na hlavě mám opět dvě čelovky, jen s jednou svítím. Sbíhám dolů k zbraslavskému mostu, připravují tu běžecký závod, zrovna s tím začali. Pokračuju dál kolem zoo, k Hálkovi, další kontrola, další fix. Teď dolů k silnici a nahoru do stráně. Loni se se mnou Jirka dohadoval, kudy je to správně, když je napsáno Břežanské údolí…šli jsme ještě kus cesty po zelené, až pak přešli na druhou stranu a začali stoupat, taky tam jsou bílé šipky. Tahle přímá varianta je o něco příkřejší, ale rozhodně kratší. Už mně to ani nepřijde, vzpomínám, když jsem tudy lezla poprvé, měla jsem co dělat, abych vůbec zvedla nohy a pokládala je v takovém ostrém úhlu do svahu. Teď mně to jde jako po másle, achilovky nebolí, jen hlava se mně motá, asi nedostatek energie, či co. Původní plán byl dorazit do rána (6:00), pak do 8:00, budu ráda, když to bude do 10:00…Nahoře běhá nějaký pes, vyplašil srnčí rodinku, statný táta srnec mne podbíhá spodem, mamka srnka s kolouškem horem. Představuji asi menší nebezpečí než hloupý pes. Pes začal obtěžovat i mne, nemám na to náladu, po tolika kilometrech v nohách, nějak se nekoncentruju a ztrácím bílé šipky. Jsou už dost vybledlé, někdy je to jen bílá šmouha na stromě a já nevím, jestli je to Olafovo značka nebo něco jiného. Vracím se zpět k altánu, ověřuji směr, jo jdu dobře, musím nahoru. Jsem na šipkách, jsou zřetelnější, už je neztratím. Podle mapy mně to přijde, že by to nemělo trvat dlouho, ale skutečnost je jiná, vůbec to neutíká. Registruji pohyb lidí, taky nějakého bezdomovce, či co, táhne bahnem kufr na kolečkách. Jsem ostražitá a slabá, bránit bych se neměla sílu. Další kontrola by měla být u Petrovy strouhy, už za letištěm Točná. Přijde mně, že už jsem snad na tom letišti musela být a třeba jsem tu kontrolu minula? Marně z paměti doluju vzpomínku na Petrovu strouhu z nějaké jiné Pražské 100. Když já jsem ke konci každé stovky tak moc unavená, že si skoro nic nepamatuju a hlava mně neslouží. Další pán se psem, nějak divně na mě kouká, ach jo, to asi vypadám. Vytahuju mobil a fotím kus trasy, kdybych náhodou prošvihla kontrolu, tak se vracet nehodlám. Byl by to důkaz, že jsem šla po trase. Ale kdepak, teprve teď vidím letadlo a letiště Točná, takže Petrova strouha je stále předemnou. Konečně jsem tam, označím poslední kontrolu a honem dál do školy. Do 10:00 to nestihnu, ach jo, já se chtěla doma do oběda vyspat. Vidím civilizaci, paneláky v Modřanech, ještě rokle. Za sebou vidím postavu, je to Michal Bařinka, už se netáhne, ale celkem maká. Celou dobu je za mnou a teď mne snad na konci předběhne! Tak to ne, po schodech dolů, podchod a běžím…Třeba mne nechytí. Do školy je to ale kus cesty a Michal má o dost mladší nohy než já. Taky běží, prokoukl mne, když mne míjí, jen tak nezúčastněně prohodím (aby si nemyslel, že jsem mu snad chtěla utéct), kde že je Jirka. Prý je kousek za ním…\nKonečně škola a konec, 35:09:10 od startu. Mám radost, že jsem v cíli, kluci mně dokonce dávají pohár za 3. místo v EKUT. Bráním se, nechci ho. Kde berou jistotu, že nebude Edina lepší? Prý ne, dobrá, fotka s medailí, pohárem a Péťou Malým. Dochází Jirka, prý na občerstvovačce spal 2 hodiny, to jsem tedy mejdlo, že mne stihnul skoro dojít. No nic, další, už 7. Pražská 100 za mnou, domů, do vany a do postýlky, letos byla hodně výživná, když odmyslím mráz, sníh, tak asi nejtěžší ze všech, co jsem šla, co se týče terénu a převýšení.\nPS: nakonec byla Edina lepší než já, takže pohár za 3. místo po právu patří jí, rozdíl mezi námi byl hodně malý "jen" něco přes 1/4 hodiny v konečném součtu časů všech tří etap.\nfotky od Zdeňka: pason.rajce.idnes.cz/Prazska_stovka_2014/\nweb akce: www.dalkovepochody.cz/ps.htm


Kemalpasa Mah Kiranta Mevkii, Soke / Aydin, Tr, Kusadası, Turecko\nImpozantní hotel Clc Kusadasi Golf & Spa Resort je 5-hvězdičkový hotel v blízkosti Magnesia Antik Kenti, Ilyas Bey Kulliyesi a Jade Beach Club. Tento hotel vítá hosty od roku 2012 a má architekturu v moderním stylu.\nClc Kusadasi Golf & Spa Resort leží poblíž veřejné pláže.\nHotelové pokoje jsou nekuřácké, všechny jsou vybavené bezdrátovým připojením, LCD TV, placenou TV, jídelnou a zařízením na žehlení kalhot. Spektakulární výhled na pobřeží si lze užít z pokojů. Vybavení pokoje má moderní design.\nRezidenti mohou mít snídani v baru. 24-hodinová restaurace servíruje jídla mezinárodní kuchyně. Hosté mohou odpočívat v snack baru, kde se podávají bezplatné nápoje.\nVybavení pro děti na místě zahrnuje dětský klub, hernu a hřiště. Hotelové fitness centrum má tělocvičnu, cvičení ve vodě a hodiny aerobiku.\nClc Kusadasi Golf & Spa Resort, Turecko\nHangzhou Atour Hotel - Hushu Road Hotel 4*, Chang-čou - here\nAntre Art-hotel Hotel 3*, Petrohrad - here\nCloud 9 Boutique And Spa Hotel 4*, Kapské Město - here\nCasa Riva Hotel 3*, Kanton - here\nDynasty Hotel 3*, Soul - here\nLynq-cico Hotel 3*, Kalkata - here\nTianquan Holiday Apartmán, Sanya - here\nAlfama Charming Apartmán, Lisboa - here\nBaliloversonly Prázdninový areál, Ubud - here\nPerla Hotel 3*, Sluneční pobřeží - here\nKavkaz Hotel 4*, Sluneční pobřeží - here\nVillage Cardiff - Hotel & Leisure Club Hotel, Cardiff - here\nThe Shamrock Hotel 2*, YYC - here\nJervis Bay Holiday Cabins Rezort 4*, Sussex inlet - here\nBeachpark Aparthotel 4*, Coffs Harbour - here\nMarmalade Hotel 4*, Portree - here\nMitsis Ramira Beach Hotel 5*, Psalidi (Kos) - here\nRegency & Spa Hotel 4*, Monastir - here


Letní Technická přestávka 2019 - Technická přestávka\nCítíš tu gravitační tíži den co den na Zemi? Je ti ta naše modrá placka/koule těsná? Chceš změnit perspektivu? Před 50 lety jsme přistáli na Měsíci. Pojďme se podívat ještě dál. Zúčastni se našeho výcviku a staň se hvězdoplavcem! Čeká tě 9 nezapomenutelných dní v našem Vesmírném výcvikovém středisku v jižních Čechách, vybaveném komfortními podsadovými stany.\nTak předně, nemusíš mít strach. :-) Technická přestávka je letní tábor - a taky parta mladých lidí, kteří nezapomněli, jaké to je být zase na chvíli dětmi a hrát si bez nějakého zjevného důvodu, prostě jen proto, že je to baví. Akce je určena především studentům vysokých škol, vítáme ale i ostatní dospělé, kteří si rádi hrají.\nKlademe si za cíl sbližovat lidi podobného ražení a vytvořit pro ně odpočinkový, zábavný a trochu i vzdělávací tábor pro poznání sebe sama a navazování nových přátelství. Na programu jsou hry všeho druhu – fyzicky či intelektuálně náročné, denní i noční, jednoduché i komplexní, společenské, orientační či šifrovací a to jak pro týmy, tak jednotlivce. Každý rok se snažíme vymyslet něco nového, ale naším cílem zůstává aktivní a zábavný odpočinek.\nPočet účastníků Maximálně 36\nPřihlášených účastníků 27 / 36\nNejsem studentem VŠ, ale opravdu chci na Technickou přestávku jet. Co mám dělat?\nTechnická přestávka vznikla jako tábor pro studenty VŠ a vysokoškoláci jsou hlavní cílová skupina, pro kterou je uzpůsoben program. Nicméně kolem Technické přestávky se během let vytvořila komunita lidí, kteří se na naše akce rádi vracejí, i když už mají dostudováno. Pokud ti už bylo 18 a je ti méně než, řekněme, 30 let, rádi tě na akci uvidíme.\nJsem úplně nový a nikoho neznám. Nebude to hloupé?\nNaopak! Jak píšeme výše – každý tábor tvoříme tak, jako by úplně všichni jeli poprvé a nikoho neznali. Takže se určitě není čeho bát – první hry a tedy příležitosti se seznámit začnou už na místě srazu, tak věříme, že nervozita rychle opadne ;) Každý rok se také mění tábořiště, tedy i ten, kdo už párkrát jel, nebude místo tábora a jeho okolí znát, a nebude tak nijak zvýhodněn.\nNo ale hlavně – na Technickou přestávku jezdí právě lidé, kteří nové lidi a přátele potkávat chtějí! Nejedná se tedy o akci, kde by „mazáci“ měli každoroční sraz a ostatní účastníci by byli mimo hlavní dění. Tady má každý člověk svůj význam a je přidanou hodnotou.\nLetní tábor? To mi připadá moc dětské.\nRozumíme ti. Ovšem pokud už ses zúčastnil/a nějakých teambuildingových akcí, šifrovaček apod., jistě víš, že hry jsou to nejlepší pro stmelení týmu a je při nich hodně legrace. Vsadíme se, že jakmile uvidíš ráno na místě srazu bandu stejně starých lidí s batohy na zádech, obavy o nepatřičnosti akce se rozplynou.\nJde o průnik aktivního odpočinku, poznávání nových lidí a rozšiřování obzorů. Struktura tábora je velmi podobná dětským táborům – ranní budíček, rozcvička, snídaně, dopolední program, oběd, … Celá akce je ale přizpůsobena pro dospělé – je na ní více volného času než jen polední klid, nemáme večerku (tedy kdo chce, může sedět s kytarou u táboráku až do rána :)), a celý program a hry jsou více promyšlené a strukturované – nejde o to účastníky „utahat“ nebo je jen „nějak zabavit“ – nabízíme týdenní dovolenou z každodenního studentského či pracovního života a záleží nám na tom, abyste si ji užili.\nNaučím se něco nového, nebo budu týden jenom běhat po lese?\nNa každém LTP je část programu i vzdělávací – většinou formou workshopů. V minulosti to byly například workshopy improvizace, rétoriky, přechod přes střepy a žhavé uhlí, výroba domácí kosmetiky, první pomoc, šifrování, meditace – mindfulness, masáže, … Každý rok jsou workshopy jiné, tak se nech překvapit, co to bude letos!\nTvé obavy jsou i našimi obavami. Techniku hodláme používat naprosto minimálně, a to pouze v případě, kdy to bude nezbytné jako prostředek pro naše hry nebo aktivity, rozhodně ne však jako jejich cíl. Proto „Technická přestávka“. Pokud telefon po začátku akce vypneš a zapneš zas až po návratu domů, budeš mít naší plnou podporu!\nElektřina na místě je, mobilní signál taky. I přesto bychom byli rádi, kdybychom si na LTP mohli odpočinout od mailů a zvonících telefonů a věnovali se sobě navzájem.\nJaké jsou přírodní podmínky tábora?\nTábořiště vybíráme hodně pečlivě a jezdíme ho před samotným táborem prozkoumávat a testovat. Takže i když se místo konání téměř každý rok mění, vždy musí splňovat následující: blízké koupání, lesy, louky, hřiště a odloučenost od civilizace!\nViděl jsem na fotkách účastníky s pivem, takže je to jen o chlastu?\nNa LTP zajišťujeme sud piva (a taky kofoly), ale máme jedno důrazné pravidlo: alkohol nesmí jakkoliv narušit program tábora. Tedy neexistuje, že by se účastník opil a kazil hru ostatním, nebo se nemohl kvůli kocovině programu účastnit. Dát si půllitr točeného piva umožňujeme jako zpříjemnění táboráku nebo odpočinku po hrách. Taky je ale spousta účastníků, kteří pípu celý týden nevyužijí.\nNemohu se účastnit celého tábora. / Musím na jeden den v týdnu odjet. / Potřebuji přijet o den později. / Potřebuji odjet o den dřív.\nChápeme, že někdy nastane situace, kdy člověk musí volit „menší zlo“ a neexistuje ideální řešení. A stalo se tak, že účastníci odjeli z tábora na promoci, na svatbu, na zkoušku, na konferenci, … Nicméně, pokud to alespoň trochu jde, tak se velmi přimlouváme za jiné řešení. Celý program má svůj smysl od prvních seznamovacích her až do závěrečné hry poslední den. Pokud se i tak stane, že bude Tvůj odjezd jediným možným řešením, dej nám o tom alespoň včas vědět – co nejdřív od chvíle, kdy to budeš vědět sám.


Norsko_visit_natural treasure » Střední škola zemědělská a veterinární Lanškroun\nčerven 2018, Norsko\nNekonečný norský den\nTýdenní výjezd do Norska v rámci projektu Erasmus + Národní parky sliboval mnohé a mnoho toho také nabídl. A zdaleka nešlo jen o ty národní parky, ale i společně odehrané zápasy ve volejbale, procházky do přírody za dlouhých slunečných večerů a nocí nebo ochutnávku tradiční severské kuchyně.\nPřílet do Trondheimu, kdy letadlo v mírných turbulencích doslova olizovalo vršky nedalekého pohoří, nasadil laťku intenzity zážitků dosti vysoko. Odstíny temných zelených barev doplněné o šedé šmouhy mraků a bílá sněhová pole dávaly tušit, že přistáváme v zemi bájných trolů. Chladné sychravé počasí s deštěm jsem označil za příhodné, protože klimaticky jsme se dosti posunuli na sever a středoevropské vedro už by se nehodilo.\nNávštěva bývalé partnerské školy Skjetlein vgs. probíhala již za čistě aprílového počasí, kdy déšť a bouřku střídaly ostré sluneční paprsky. Zaujal nás nejen přátelský pohled místních krav, ale i obří kompostér na zpracování stájového hnoje. Po lehkém obědě vedla cesta do školy ve Størenu. Uvítala nás aula plná lidí, příjemná slova paní ředitelky a vystoupení studentky, která zahrála na klavír. Størenská internátní škola má celou řadu praktických oborů od výroby nábytku, přes strojírenství, puškařství a design až po cestovní ruch a tradiční gymnaziální vzdělání. Žákům jsme tak trochu záviděli především krytý bazén, moderní posilovnu a kino, které jsou součástí školy. Naše cesta ale vedla cca 150 km do vnitrozemí do národního parku Dovrefjell-Sunndalsfjella.\nZde už nás vítalo nebe bez mráčků, šmolková modř a téměř celodenní slunce, které se skrývalo pod západním horizontem jen na několik málo hodin. Cílem bylo projít si některé úseky staré cesty vedoucí z Osla do Trondheimu. Ve středověku po ní směřovali poutníci do tamní starobylé katedrály. Velké, bohužel však nesplněné přání nás i místních průvodců představovalo pozorování populace divokých pižmoňů. Jedno osamělého býka jsme sice nakonec viděli, ale na 500 metrů je to jako pozorovat bakterii ve školním mikroskopu. Pokud jsme si až dosud mysleli, že Norsko je země sněhu, dešťů a větru, není to alespoň pro letošek, tak úplně pravda. Hory nás vítaly nejen zalité sluncem, ale také zaprášené a vyprahlé. Pod nohami nám jako připomenutí klimatických změn křupaly vysušené stélky lišejníků, protože od konce zimy, kdy odtál sníh, prakticky nepršelo. Výhledy do krajiny byly však impozantní. Tím spíš, pokud máte tu čest dívat se do ní z ikonické stavby moderní norské architektury Snøhetty.\nMy, Češi, jsme zástupci národa velmi přizpůsobivého, což mimochodem docela zjevně dokládáme i v oblečení. V květnu většina z nás zvládla Sicílii v šortkách a triku. Obdobnou výstroj jsme pak využili i v horách Dovrefjellenu ve výšce přesahující 2000 m. n. m. Ač se naši sicilští kolegové k sobě choulili v péřových bundách a zimních čepicích, my byli stejně jako norská děvčata otužilí.\nAbsence tmy a špatné spaní si začaly vybírat svou daň v rostoucí únavě, kterou vyvažovalo jen množství vjemů. Na nohách nás drželo kafe a skvělá kuchyně, ve které Italská pasta střídala uzeného lososa a sobí maso na houbách s bramborami. Fascinujícím zážitkem byl soutok čtyř řek – padajících vodopádů (až 116m vysokých), slévajících se v údolní jezero, ke kterému jsme se vypravili v pátek a dostali se i do jejich bezprostřední blízkosti. Odvážné návštěvníky ten den odměňoval vodní tříští, ve které slunce vykouzlilo překrásnou barevnou duhou. Z charakteristické místní severské fauny nás potěšilo svou přítomností jen několik párů bělokurů a otravní komáři.\nPoslední dva dny patřily univerzitnímu městu Trondheimu. V mírných obavách jsem si sedal ke stolu v 77 metrů vysoké rozhledně, která zároveň slouží i jako otočná panoramatická restaurace. Přece jen se mi z toho pohybu trochu motala hlava. Poobědvat americkou pizzu v Norsku, znamená alespoň něco málo pochopit o multikulturní podstatě současné Evropy. Tu v Norsku dokládá i obrovské množství zde žijících cizinců všech barev pleti. A my Češi svou podobou i tady dokládáme, že lidé byli a jsou neustále na cestách. Některé studentky bezvadně zapadly mezi snědé sicilské playboye a jiné vypadaly norsky více než většina místních modrookých blondýnek.\nDo Trondheimu jsme si z hor přivezli slunce a teplo, takže jsme katedrálu i místní holandské domky na kůlech mohli obdivovat v plné kráse. Na trhu nechyběl košt lososů a místních sýrů, v kostele varhanní koncert a k večeři pizza. I takové je Norsko!\nMgr. František Teichmann\nNorsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko Norsko


Bulka v uchu u kojence | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Bulka v uchu u kojence\nDětské nemoci Pavlína 15.6.2016\nDobrý den, chtěla bych se zeptat ohledně bulky v uchu mého 4,5 měsíčního syna. Již jedna bulka je za uchem a poté druhá o kousek dál na hlavě. Obě dvě jsou stejné, pohyblivé. Byly jsme s tou prvni v nemocnici a tam řekli, že je to uzlinka. Úplně to samé je i ta druhá, která se udělala později nebo jsem si ji nevšimla. Ale ta třetí je jiná, spíš taková tvrdší a nepohyblivá. Byli jsme na krvi, kterou má v pořádku. Žádnou virózu neprodelal, kýchá od narození stále stejně. Před týdnem byl také na prvním očkování hexa vakcíny, po které měl zvýšenou teplotu. Jestli to může mít souvislost? Řekla bych, že se mu ta druhá a třetí bulka udělala až po očkování, ale jistá si nejsem. Foto té třetí přikládám v příloze. Moc děkuji za radu\nDle vašeho popisu se pravděpodobně jedná o uzlinky. nemusí mít všechny stejný charakter, protože neznikají najednou. Souvislost s očkováním bych nepředpokládala. Myslím, že nejpravděpodobnější je jakáko-li afekce v oblasti hlavy, ucha ?? - např šupinky, ekzém, poštípání hmyzem??? Pokud si nebudete jistá, navštivte znovu pediatra. Rajchlová\nDobrý den, měl bych otázku. V uchu jsem si asi měsíc a půl zpátky poprvé všiml...


Byty na prodej v lokalitě Bystrá nad Jizerou\nZde naleznete byty na prodej v lokalitě Bystrá nad Jizerou.\nProdej bytu 2+1, 41m2, Benátky nad Jizerou - Benátky nad Jizerou II, Platanová\nDovolujeme si Vám nabídnout k prodeji panelový byt 2+1 v Benátkách nad Jizerou. Byt s užitnou plochou 35,6 m2, lodžií 5,8 m2 a sklepem s necelými 2 m2, se nachází ve druhém nadzemním podlaží, je v původním…...\nProdej bytu 3+kk, 79m2, Benátky nad Jizerou - Benátky nad Jizerou II, Mladská\nZprostředkujeme Vám prodej bytu o dispozici 3+kk o celkové rozloze 79 m ampsup2 v ulici Mladská v Benátkách nad Jizerou. Jedná se o jeden z posledních bytů této dispozice v tomto projektu. Byt bude orientován na jihozápad, kvůli snížení hluku budou…...\nProdej bytu 2+1, 49m2, Benátky nad Jizerou - Benátky nad Jizerou II, náměstí 17. listopadu\nNabízíme k prodeji byt o velikosti 2+1, 49 m2 ve zvýšeném přízemí cihlového domu. Dispozice bytu: z chodby je přístup do ložnice, koupelny s odděleným WC a kuchyně. Do obývacího pokoje s balkonem se vchází přes kuchyň. Byt prošel částečnou…...\nByty na prodej v lokalitě Bystrá nad Jizerou.


Evropská komise uvítala rozhodnutí Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), specializované agentury OSN, o globálním přístupu pro řešení snížení emisí z letecké dopravy. Shromáždění přislíbilo, že do roku 2016 vybuduje globální mechanismus založený na tržních principech, který bude doplněn řadou technických a provozních opatření ke snížení emisí. Díky této dohodě se stane letecký průmysl prvním mezinárodním sektorem dopravy, kde bude uplatňován globální tržní mechanismus pro snižování emisí. V současné době letecká doprava produkuje 3 % celosvětových emisí CO2 , avšak dle předpovědí ICAO by se produkce emisí v tomto dopravním sektoru měla 4 - 6 krát zvýšit z úrovně roku 2010 do roku 2050.\nMendel, Vavilov a Brno\nPod tímto názvem uvedlo České filmové centrum ve svém katalogu pro zahraničí 2013/14 nový půlhodinový dokumentární pořad. Zachycuje životní příběh Nikolaje Ivanoviče Vavilova, vynikajícího ruského šlechtitele, působícího zhruba od roku 1915, posléze umučeného (1943) ve stalinském vězení. Ve své práci navázal na zakladatele genetiky J. G. Mendela a z Brna obdržel svůj první zahraniční čestný doktorát (1936). Současní genetici a šlechtitelé pokračují v práci započaté Mendelem a Vavilovem, což dokumentují pasáže z moderních provozů, z Mendelovy univerzity a z Genové banky Slovenska. Dokument je dílem Jana Lužného, Petra Salaše, Ladislava Rygla (www.mendelu.cz) a Miroslava Sedláčka (soliton@soliton.cz), s nimiž spolupracovali další odborníci, také ze Slovenska, Ruska, Ukrajiny a Kyrgyzstánu. Česká verze je hotová, nyní se připravuje ruská a anglická mutace. Premiéra v Brně a Petrohradě se chystá na 1. čtvrtletí 2014.\nUž 4 měřící stanice v Brně přesáhly počet dní, po které smí být legálně překročen denní limit pro polétavý prach (PM10). V tomto ohledu Brno opět předstihlo notoricky špatným stavem ovzduší známý Ústecký kraj, kde "smogovou kvótu" zatím překročil jen Most. Brno má dlouhodobé problémy také s překračováním ročních limitů pro znečištění prachem i oxidem dusičitým.\nCelkem 4000 kg nošeného ale stále použitelného kvalitního oblečení pro charitativní účely se nasbíralo minulý víkend během akce nazvané Vyměň starou za novou. Akci uspořádalo nákupní a zábavní centrum Forum Nová Karolina v Ostravě spolu s neziskovou organizací ADRA, dobrovolnickým centrem v Havířově. Akce sklidila nečekaný ohlas - hned první víkend ji podpořilo 2317 návštěvníků. Další zájemci mohou kvalitní použité oděvy, které by jinak skončily v kontejnerech bez dalšího upotřebení, odevzdat již tento víkend 19. a 20. října, kdy akce vyvrcholí. Všichni, kdo odevzdají předepsané druhy oděvů, přitom dostanou od nákupního centra jako odměnu dárkovou kartu v hodnotě 100 korun. Vybrané oděvy následně ADRA využije pro potřebné občany a k dalšímu prodeji. Z něho výtěžek poputuje k financování charitativních projektů dobrovolnického centra.\nO 70 procent víc ropy, plynu a uhlí spotřebuje Česko na jednu korunu HDP ve srovnání s evropským průměrem. Vyplývá to ze Zprávy o životním prostředí ČR, kterou včera projednávala Rusnokova vláda.


Tři varianty kuchyně s jídelnou dohromady | Kuchyně.cz\nTři varianty kuchyně s jídelnou dohromady\nNávrhy kuchyní | 17.4.2009\nDnes si můžete prohlédnout už podruhé, jak se se zadáním naší čtenářky, paní Braunové, která se chystá na rekonstrukci svojí kuchyně, vypořádala profesionální návrhářka kuchyní Bára. Jak se vám její návrhy líbí? Hlasujte v anketě pod článkem!\nPaní Braunová požádala o pomoc se svou kuchyní, kterou má v plánu zcela přestavět. Naše návrhářka jí připravila podle jejích požadavků několik variant, jak na to.\nVždy jsem chtěla, aby součástí kuchyně byla i jídelna. Moje současná kuchyň je samostatná místnost. Spotřebiče si představuji vestavné a určitě hodlám pořídit novou lednici, ta stará už dosluhuje. Naopak bych ráda použila stávající spotřebiče - varnou desku, troubu, myčku, mikrovlnku, digestoř, alespoň se tím ušetří.\nVždycky se mi líbil rustikální styl, tak bych ráda měla novou kuchyni v tomto stylu. Vařím každý den, a to pro čtyři dospělé. Finance nechám na profesionálech, žádné požadavky v tomto směru nemám. Jen bych ráda měla dřez v pravém rohu z pohledu od dveří na balkón, zato designér klidně může změnit rozložení rozvodů.\nVarianta 1 A\nDispozice místnosti neumožňuje příliš velkou variabilitu kuchyňské sestavy. Jen těžko jde umístit bar, natožpak ostrůvek. Přáním majitelů je umístění dřezu v pravém rohu, toho se tedy striktně držím ve všech nabízených variantách. Rustikální kuchyň neznamená „zastaralá a nemoderní“, protože i tady je možné používat soudobé „vychytávky“ – plnovýsuvy, výklopné horní skříňky, rozdělovače zásuvek, výsuvy pro tříděný odpad...\nPro 1. variantu jsem zvolila spíš klasický styl, než rustikální. Jednoduše frézovaná dvířka v třešňovém designu působí teple a příjemně. Zároveň ale trochu těžkopádně, to je pro tmavé odstíny velkých kusů nábytku koneckonců typické. Těžkopádnost zde proto narušuji střední výškou potravinových skříní a menším množstvím horních skříněk. I mléčné prosklení horních skříněk prostor opticky odlehčuje. Minusem tu ale může být méně úložných prostor.\nPocit kompaktnosti navozuje rampa s bodovým osvětlením, stejnou funkci by měl i na příklad sádrokartonový podhled v hloubce spodních skříněk. Ten je i praktičtější kvůli prachu. Dispozičně se tato kuchyň podobá své předchůdkyni. Nevyžaduje také téměř žádný zásah do rozvodů.\nJako negativum může paní majitelka vnímat umístění dřezu – pokud je zvyklá na odkapávací plochu vlevo, při otočení dřezu by při mytí nádobí neměla potřebný prostor pro pravý loket. Pak by, vzhledem k mytí v myčce, možná stačil dřez bez odkapávací plochy umístěný na středu skříňky. Pozitivní naopak je, že je na toto rozmístění zvyklá: mění se pouze umístění trouby (trouba je samostatná a deska má taky svoje ovládání, proto snad půjde trouba umístit zvlášť), čímž se zvětšuje úložný prostor ve spodních skříňkách. Hlavní pracovní plocha (tzn. plocha mezi deskou a dřezem) je tu 90 cm – tedy doporučovaná šíře.\nRozdělovače zásuvek: výrobci zásuvkových pojezdů nabízí jako doplňky zásuvkové rozdělovače. Jde vlastně o pevně umístěné mřížky v zásuvce, které si můžete nastavit do požadovaných velikostí. Tyto „chlívečky" pak zajišťují pořádek v zásuvkách- obsah „šuplete" je tak přehledný, vysoké dózy nepadají a drobné věci se nesesypávají. Rozdělovače také zamezují klouzání obsahu po dně.\nVýsuvy pro tříděný odpad: jde o hlubokou zásuvku pod zpravidla dřezovou skříňkou, v níž je umístěný systém několika odpadkových košů. Je to čisté, ekologické a praktické řešení, kdy malíčkem otevřte zásuvku, do odpadkového koše shrnete slupky od brambor a kolenem zase zavřete. Nádobky bývají obvykle tři (např. bio odpad, plast a smíšený odpad). Odpadá shánění starého letáku, na který oloupete jablka. Proti nevzhlednému „odpaďáku" v rohu kuchyně, do něhož strká čumák sousedčin zvědavý pes... pořádný krok dopředu :-).\nHorní výklopné skříňky: jsou někdy zvané horizontální (pro svůj tvar ležetého obdélníku). Získávají stále větší oblibu, opět především pro svou praktičnost a komfort, který poskytují. Hlavní výhodou je možnost mít skříňku delší dobu otevřenou, aniž by se vám dvířka pletla. Dvířka jsou vyklopená ve výšce nad hlavou (nebo v jakékoli výšce chcete, dobré kování a kvalitní píst je udrží ve kterékoli mezipoloze). Lze tedy vyložit nádobí z myčky a narovnat do skříněk, aniž byste si o roh otevřených dveří přivodili otřes mozku.\nVarianta 1 B\nTato možnost se liší vytočením linky do tvaru L a použitím rohového dřezu. Zvětšují se tak úložné prostory v dolních i horních skříňkách a také toto řešení nabízí velkorysejší pracovní plochu, která má mezi varnou deskou a dřezem příjemný metr.\nPotravinovou skříňku mezi troubou a lednicí jsem v tomto návrhu obětovala, byla by na úkor pracovní plochy. V tomto návrhu jsem již použila rustikálnější, zdobnější frézování, avšak se zachováním třešňového odstínu – vzhledem k židlím a stolu paní majitelky, které poslala na fotografiích.\nVarianta 1 C\nOsobně si myslím, že tohle je asi nejlepší možné řešení. Použití vanilky, bílé nebo jakéhokoliv jiného světlého odstínu dřeva, umožňuje vytvořit vysokou skříňovou sestavu, která díky své barevné vzdušnosti „nedusí“ a nezahlcuje prostor.\nZde je varianta s potravinovou skříní, její absence by opět rozšířila pracovní plochu a úložné prostory v horních a dolních skříňkách. Tady záleží ve všech případech na potřebách majitelů. Pokud zvolí potravinovou skříň v šířce 40 nebo 45 cm, jako mám v návrzích, v každém případě doporučuji investovat opět do plnovýsuvů ( viz. kuchyňský slovníček v minulém článku). Pod varnou deskou jsou zde použité 80cm hluboké zásuvky – je to nejpraktičtější umístění potřebného nádobí.\nVarianta 1 D\nPoslední variantou je linka s troubou, vestavěnou pod varnou deskou. Opět nabízí velké množství úložného prostoru, kombinace javoru s třešní je myslím docela útulná a neokoukaná. Příjemně rustikální dojem podtrhují prosklené skříňky a celková oku milá symetrie. Vadou by mohlo být právě umístění trouby. Trouba ve výšce je šetrná k zádům.\nVysoké skříně - troubu, spížovou skříň a lednici jsem umístila mezi okno a francouzské dveře. Pro skladování potravin je toto umístění vlastně ideální, venkovní strana je ochlazovaná, pro lednici je toto místo super. Minusem je naopak větší vzdálenost od pracovního místa.\nOstatní skříňky nechávám seřazené, jak byly. Dřez v rohu se mi v téhle kuchyni vyloženě líbí, jen musí majitelka zvážit, zda by jí nevadilo toto umístění myčky – bude to pro ni praktické při vyndávání nádobí? Tenhle problém se ovšem týká všech variant s kuchyní ve tvaru do L. Pokud by to paní Braunové vadilo, nezbývá než rovná linka.\nStůl jsem tu vyřešila jako u Pokorných (v minulém článku, na který se můžete podívat tady) a skříňku u vnitřní židle jsem nechala jen jako otevřenou polici s košíky třeba na čaje a sladkosti – vzhledem k umístění nemůže být nijak frekventovaná.\nTak a poslední… Je to v podstatě moderní kuchyně s rustikálními prvky, osobně se mi moc líbí, je netradiční, jiná. Nevýhodou je, stejně jako v kuchyni č. 2 vzdálenost od lednice a trouby, ta vzdálenost je ale možná jen zdánlivá, k lednici je docela daleko vlastně všude. Taky je nutno pohlídat vzdálenost skříňky vedle varné desky – u plynu je norma přísnější než u elektřiny.\nVýhodou je naprostá symetričnost, nádobí je hned při ruce, jídelna je opticky oddělena od kuchyňské části (z druhé strany té vyšší části je otevřená police s koši) a nabízí další úložný prostor nad jídelním stolem, kam se mohou dávat utěrky, sváteční servis…


Zvýšení výkonnosti týmu | Akademie úspěchu\nJak zdvojnásobit výkon s menším úsilím?\nVýkonnost týmů blokuje\nspoutaný potenciál a špatná komunikace!\nLidé nedosahují výsledků, které by mohli mít, protože neumějí spolupracovat s druhými lidmi.\nVe světě podnikání se často klade větší důraz na produkty a projekty než na lidi, kteří je mají realizovat. Důsledkem je, že firmy často dosahují jenom 20 % svých skutečných možností!\nJak zvýšit výkonnost týmu?\nJak objevit skutečný potenciál lidí?\nJak zlepšit komunikaci v týmu?\nMáme vědomosti, dovednosti a nástroje, se kterými jsme schopni Vám pomoci odhalit potenciál každého zaměstnance, zlepšit komunikaci a spolupráci a zvýšit výkon jednotlivců i celého týmu.\nA to nejenom v práci nebo v podnikání, ale i ve sportu.\nANO, chci zlepšit výkonnost lidí / týmu


Stratigrafický výskyt: Raná svrchní křída, před 99 miliony let\nOculudentavis („pták se zubatýma očima“) byl rod velmi malého pravěkého ptáka, žijícího v období přelomu spodní a svrchní křídy (asi před 99 miliony let) na území dnešního Myanmaru. Formálně byl typový druh O. khaungraae popsán v březnu roku 2020 v periodiku Nature.\nLebka tohoto praptáka byla objevena v malém kousku jantaru a dochovává i měkké struktury v jejím okolí (včetně opeření apod.). Zachováno je také 23 zubů v čelistech tohoto malého opeřeného tvora. Hlava měří na délku pouze 14 mm, z čehož lze usuzovat, že celková délka těla tohoto malého teropodního dinosaura z kladu Avialae nepřesahovala zhruba 9 centimetrů. Jedná se tedy o vůbec nejmenšího známého druhohorního ptáka (či teropodního dinosaura). Nebyl tedy o mnoho větší než dnes žijící kolibřík kalypta nejmenší (nejmenší současný pták světa), ačkoliv díky ocasní části páteře mohl být celkově delší. Objev dokazuje, že "ptačí" vývojová linie teropodů zminiaturizovala své rozměry již poměrně brzy po svém vzniku v období střední až svrchní jury.\nPodle provedené fylogenetické analýzy byl tento prapták mírně vývojově vyspělejší (a tedy současným ptákům bližší) než pozdně jurský evropský druh Archaeopteryx lithographica, naopak ale méně vyspělý než zástupci skupiny Jeholornithiformes (včetně rodu Jeholornis). Vývojová linie tohoto druhu se poprvé objevila nejspíš již v období svrchní jury před více než 150 miliony let. Někteří paleontologové se však domnívají, že se ve skutečnosti může jednat spíše o nedinosauřího archosauromorfního plaza. Toto podezření bylo formálně publikováno v rámci studie vydané ještě v březnu 2020.\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Oculudentavis&oldid=18420553“\nStránka byla naposledy editována 22. 4. 2020 v 09:07.


Dermatologie – Seznam.cz\nNejnovější články na Seznamu na téma Dermatologie\nV úterý byly v Düsseldorfu u příležitosti tradičního zdravotnického veletrhu MEDICA slavnostně vyhlášeny a předány prestižní německé ceny GERMAN MEDICAL AWARD.\nČeští lékaři zaznamenali a popsali unikátní jev, který dokládá, jak složité je vyzrát nad nádorovým onemocněním a že na každého pacienta platí v léčbě něco jiného. A také to, že naděje umírá poslední, proto by ji pacientovi a jeho blízkým nikdo neměl brát. I když v ně často nevěříme, zázraky se někdy dějí. A to i na poli medicínském. Případ, který může jako zázrak působit, popsala 1. lékařská fakulta Univerzity Karlovy (UK) v tiskové zprávě. Jde v ní o léčbu pacienta s nádorovým onemocněním kůže, jenž už byl v paliativní péči. Přesto se z rakoviny dokázal zcela uzdravit.\nModerní léčba lupénky otevírá pacientům netušené možnosti, říká dermatolog\nROZHOVOR – K lupénce musíte mít dispozice, pak stačí „zmáčknout“ spouštěč. Může to být třeba jiná nemoc nebo stres. Postihuje kůži, klouby a nehty. Naštěstí moderní biologická léčba dává pacientům s těžším průběhem dříve netušené možnosti, vysvětluje Filip Rob, primář Dermatovenerologické kliniky FN Bulovka. Biologická léčba lupénky neboli psoriázy je v České republice dostupná od roku 2005, ale stále je spousta lidí, kteří o současných možnostech nevědí. Buď svůj stav neřeší, nebo se třeba pokoušeli kdysi neúspěšně vyléčit, a když se jim to nepodařilo, další pokusy vzdali. Dnes by přitom byl jejich problém snadno řešitelný. Moderní léčba se navíc neustále vyvíjí. Současné preparáty již dokáží zlepšit stav pacienta natolik, že je z velké míry bez jakýchkoli potíží, a to velmi rychle a s dlouhodobým efektem. „Říkáme, že pacienti s lupénkou patří dnes k těm nejšťastnějším v našem oboru,“ podotýká dermatolog Filip Rob. „Většině nemocných dokážeme velmi účinně pomoci.“\nHyperhidróza: Nadměrné pocení komplikuje život a může být známkou nemoci\nPotit se v létě není nic neobvyklého. Někteří lidé mají ale i v chladném prostředí pocit, jako kdyby právě vylezli z vany a musí se i několikrát denně převlékat. Někdy může nadměrné pocení dokonce signalizovat vážnější onemocnění.\nOpruzeniny dokážou hlavně v létě potrápit nejenom miminka, ale i dospělé. U malých dětí bývají hlavně v tříslech a na zadečku, mohou se objevit v okolí konečníku, v podpaží a podobně, u žen také pod prsy. Pomohou vhodné masti, zásypy a krémy, ale zásadní je udržet pokožku v suchu.\nPoužívejte opalovací krém, i když sedíte v pyžamu u počítače a venku sněží, radí dermatolog Alberto Leguina-Ruzzi\nJarní měsíce jsou příslibem, že se opět dostaneme víc ven a mezi lidi. Proto je nejvyšší čas dopřát pleti ozdravnou kůru. Dr. Alberto Leguina-Ruzzi ve své ordinaci v AB Clinic na pražském Chodově nabízí různá regenerační ošetření a namíchá vám pleťový krém přesně podle vašich potřeb.\nKožní výrůstky jsou útvary na kůži různého typu a tvaru. Obvykle se objevují na krku, v podpaží, na slabinách, stehnech, očních víčkách nebo pod prsy.\nVrásky k životu patří. Velmi jemné a povrchové linie lze vylepšit dobrou péčí o pleť, včetně přísné ochrany před sluncem a používáním přípravků s retinolem, peptidy a antioxidanty.


Betlémek (velký) | DomDom - dřevěné výrobky pro kreativní činnost, didaktické pomůcky, suvenýry\nK Vánocům neodmyslitelně patří Josef, Maria a Ježíšek. K nim jsme přidali ještě tři krále, anděla a pasáčka s ovečkami. Těchto 10 figurek můžete b... celý popis\nK Vánocům neodmyslitelně patří Josef, Maria a Ježíšek. K nim jsme přidali ještě tři krále, anděla a pasáčka s ovečkami. Těchto 10 figurek můžete bez obav svěřit i těm nejmenším, aby si mohli hrát tento krásný příběh Vánoc. Jeskyňku si snadno postaví z Nekostek nebo Duhových obloučků.\nFigurky vznikly jako doplněk ke stavebnici Nekostky. Každý kus je – stejně jako nekostky – ručně vyráběný originál z kousku olšového dřeva tlustého 27 mm, takže naplocho se dají skládat spolu s nekostkami do jednotné výšky.\nPostavičky mají na jedné straně kresbu, ostatní strany jsou ponechány přírodní – když chtějí, nenápadně se schovají mezi nekostky.\nJsou ošetřeny směsí olivového oleje a čistého včelího vosku – přírodní materiál, šetrné k přírodě.\nPoužité dřevo netvoří třísky. Stavebnice splňuje požadavky normy EN 71-1 na hračky pro děti starší než 10 měsíců.\nVyrobeno v edici Z úcty ke stromu.\nRozměr: 3.5×9, 3×9, 4.7×3 cm, tloušťka 2.7 cm\nZ úcty ke stromu Vánoce Nekostky


Desatero emoční podpory: Jak pracovat s blízkou duší na dně - FirstClass.cz\nDesatero emoční podpory: Jak pracovat s blízkou duší na dně\nPokazí se vztah. Nalomí se zdraví. Zhroutí se bohatství.\nStačí jeden okamžik, který ani nemůžeme ovlivnit, a nějaký sen se zboří jako domeček z karet.\nKniha JáMy spřízněných duší je právě o těchto momentech. S prominutím podělaných momentech, na které život je kadet. A které přijdou zničehonic, a vůbec se neptají. Jako politici, kteří si zvednou platy a druhým peníze začnou brát.\nDnešek je plný takových momentů. Mnoho lidí je bez pomoci a musejí si poradit. Musejí, není jiná varianta. Já vím, že to přejde. V historii této planety ještě nenastala noc, která by neskončila východem slunce. Ale než to slunce vyjde, bude tma. A lidé, na kterých nám záleží, nesmějí v té tmě zůstat sami – pokud sami sebe přesvědčují, že tu tmu nezvládnou. Mohli by si totiž ublížit. Zbytečně ublížit. Jako já ve svých dvaceti letech, když jsem stál na mostě a chtěl skočit. Pro jeden pitomý vztah (viz autobiografie DESET).\nI proto jsem k letošním Vánocům připravil speciální dárek pro Vaše blízké – SNÁŘ. Není to klasický snář, který se čte po ráno a vykládá to, co se nám zdálo. Je to jiný Snář, který se naopak čte večer, aby ovlivnil to, co se nám zdát bude. Je to Snář pro dobré spaní. Pro zdravé uzavření i špatného dne. Pro otevření se lepšímu zítřku.\nFinanční potíže. Nemoci. Starosti o blízké. I docela obyčejné každodenní provozní těžkosti. To všechno jsou (obrazně řečeno) přítoky jedné řeky, které se slévají do společného koryta. Vytvářejí úzkost, tlak (pres), potažmo deprese. De-pression = stlačení zevnitř. Způsobuje negativní vidění, převrácení barev – kde bylo světlo, je najednou tma. A také negativní chování. Ten, kdo by tolik potřeboval obejmout, naopak staví zeď mezi námi; ten, kdo by tolik potřeboval teplo, naopak vyrábí chlad; ten, kdo by tolik potřeboval lásku, jakékoli projevy lásky naopak odmítá a odhání.\nA jeho bolest se tak přenáší na nás. Chceme mu pomoci. Ale naše úsilí se míjí účinkem. Hrozí, že nad ním mávneme rukou a necháme ho napospas jeho zátěži, kterou ale nemusí unést. Přitom jen stačí mu porozumět. Najít způsob, jak tomu člověku dodat energii, i když kolem sebe kope, obviňuje nás ze svých problémů nebo z toho, že my problém jeho velikosti vůbec nemáme.\nJak tedy s ním pracovat, když nám na něm záleží (a nemáme možnost mu položit pod stromeček SNÁŘ, který už všechno obstará za nás)?\nMuž a žena: Odlišné stresy i řešení\nKdyž půjdeme hlouběji do tajů psychologie, a přitom Vás nebudu obtěžovat odbornými pojmy, potřebujeme si uvědomit hlavně toto:\nMuži a ženy reagují na stres jinak. Společné mají jen to, že při stresové reakci jejich organismy uvolňují kortizol a adrenalin. Tyto hormony zvyšují krevní tlak a udržují jistou hladinu cukru v krvi. Důvod je pozitivní: Díky stresové reakci můžeme v pocitu ohrožení mimořádně rychle a efektivně jednat, máme větší energii, větší sílu, vyšší soustředěnost. Tělo se koncentruje do zúženého vnímání i konání, dominantně do reakce fight or flight, tedy útok nebo útěk. Bizarní příklad: tréma. Pocit svázaných nohou, rukou i hlavy napomáhá tělu zaměřit celou energii jen na to momentálně podstatné: nechybovat, účinně jednat.\nStres je pozitivní dar přírody, pračlověku umožnil přežít. Muže a ženu však s ohledem na odlišné úlohy obdařil jinými formami stresu, a tím i odlišnou potřebou v nouzi.\nV muži a ženě je při stresové reakci z mozku uvolňován oxytocin, krotící účinky kortizolu a adrenalinu na úrovni emocí. Rozdíl je v tom, že muž uvolní méně oxytocinu, proto tolik neředí dávky kortizolu a adrenalinu, tudíž muž má silnější reakci na kortizol i adrenalin.\nMuž je tak silněji zacílen na útok, nebo útěk. S ohledem na biologickou roli lovce působí individualisticky, zavírá se do jeskyně, ulity, své samoty, což znamená, že ve stresu buď víc potlačuje emoce a snaží se uniknout situaci, nebo o to více útočí. Pro pramuže-lovce, který stanul proti mamutovi, byl takto namíchaný stres předpokladem přežití – poražení soupeře, nebo úspěšný útěk.\nŽena, ochránkyně dětí a kruhu ohně, je vlivem většího podílu oxytocinu mnohem méně nastavena na útok či útěk. Ve stresu naopak funguje kolektivně, má sklon víc se družit, svěřovat, pečovat o toho, kdo pomoc potřebuje (zranitelné a na ni odkázané dítě). Pro praženu-opatrovatelku byl takto namíchaný stres zdrojem jistoty a ochrany potomků.\nDůsledky ve vztahu\nProto je ženský stres často spjat s naplněností role ve vztahu. Ženská identita a ženské sebevědomí často stojí a padají s pocitem užitečnosti, platnosti a ocenění partnerem či dětmi, nadřízeným, kolegy, přáteli, rodiči (pokud mluvíme o různých úrovních vztahu). Stresovaná žena potřebuje mnohem víc cítit, že je důležitá, opečovávaná, vážená.\nMuž naopak stresem investuje do výkonu a soutěživosti. Může být citlivější i na dobře míněné nabídky na pomoc s konkrétním úkolem (může si je vyložit podrážděně tak, že na to podle druhých nestačí), o to víc potřebuje vyjádřené uznání, uklidnění, mobilizaci sebedůvěry.\nKrátkodobý stres (eustres) představuje pozitivní zátěž a v přiměřené míře nás stimuluje k vyšším výkonům. Trvá-li však nezdravě dlouho (distres), představuje pro fyziologii těla poškozující zátěž a může způsobit i smrt. Ilustrovat si to můžeme třeba na žárovce. Stres funguje jako zesílení výkonu žhavicího vlákna. Krátkodobě žárovka svítí intenzivněji, ale pak se vlákno utaví, přepálí, shoří. Žárovka nadobro zhasne.\nVětší/delší „svítivost“ člověka poznáme například na: vysoce hektickém diáři (oproti jeho normálu), přitažených nárocích na výkon, jež se opakují každodenně, změně spánkových návyků, změně stravovacích návyků, výkyvech nálad, výkyvech hladiny energie.\nU žen se stres více projevuje navenek, fyzicky. To znamená, že u muže je těžší přečíst, že už je na vysoké hladině stresu. Problém je, že nesmíme ztratit kontakt, partnerův stres z dohledu, jinak se komunikace a spojení už ani nemusí obnovit. Jedině pokračující kontakt nám totiž umožní na jednu stranu čerpat informace, na druhou stranu vyjadřovat podporu a lásku, tím mu pomáhat snášet těžké časy a zároveň posilovat náš vztah.\nPoslední čtyři slova jsou klíčová a mějme je na paměti, pomohou nám s trpělivostí. Stres do vztahu přichází ne proto, aby partnery rozpojil a vystavil neshodám, ale naopak, aby se pár sblížil – posunul se na vyšší úroveň intimity, ve které se oba naučí nakládat s vlastním stresem prostě tím, že ho přestanou vnímat jako nástroj oslabení vztahu, a uvědomí si, že slouží k jeho prověření.\nPamatujme: Síla se prověřuje v těžkých chvílích. A stres partnera je činka, která má velký potenciál posílit jeho, nás i vztah, pokud ovšem stojí za to. Co ale musíme zvládnout?\nDesatero emoční podpory\nNeoplácej. Stresovaný partner může zůstávat stranou, projevovat rozrušení, být emočně či fyzicky vyčerpaný. To znamená, že my se můžeme cítit osamělí, zranitelní, nechtění, jako bychom jím nebyli doceňováni. Takový výklad by mohl způsobit i náš odstup – snahu oplatit mu stejnou mincí („Ať vidíš, jaké to je!“), tedy zacházet se stresovaným partnerem stejně, jako zachází on s námi. Ale to problém nevyřeší, naopak prohloubí. Proto první zákon zní: Nereagujme (ve smyslu neopětujme jeho akci stejnou reakcí). Netrestejme. Podpořme ho. Stejnou reakcí jen poškodíme vzájemnou důvěru a zvýšíme propast.\nRespektuj. Základním potomkem respektu je soucit. Připuštění, že za chováním partnera může být nějaká ztráta či zklamání. Ačkoli nemáme přesnou informaci a jsme vystaveni jen svým domněnkám, vytvářejme si domněnky soucitné. A dávejme partnerovi najevo, že jsme připraveni ho vyslechnout, bude-li se chtít se vším svěřit. Musí cítit, že před námi může volně zpracovávat své pocity, i když je ještě nemá přesně ujasněné. Respekt je znak, že nám na něm záleží. Přestože nevíme, co se stalo, jsme tu pro něj. A pokud naši pomoc zatím odmítá, respektujme i to, a tak jako se staráme o něj, starejme se i o sebe. Hledejme způsoby, jak si zlepšit náladu (dělejme to, co nás dobře nabíjí), budeme odolnější, jistější, trpělivější – budeme o to déle připraveni vydržet být kotvou, kterou partner potřebuje.\nNeignoruj. Opakem lásky není nenávist, ale apatie, lhostejnost, ignorace. Nic ve vztahu nezraňuje tolik jako zacházení stylem „neexistuješ!“ I když bychom měli stokrát důvod prasknout vzteky, mysleme na to, že nás druhý miluje a jen se pere s vnitřními přízraky. Pokud už bobtnáme, ještě zadržme a představme si, jaký by byl život bez něj. Bohužel, mnoho lidí má tendenci se také uzavřít – cítí se úzkostlivě, bezradně a nešťastně za „zdí“ dobrovolně se izolujícího stresovaného partnera. Tehdy máme blízko k sebepřesvědčení, že jsme ve špatném vztahu, že naše potřeby nebudou nikdy naplněny, mohou se obnovit staré rány. Proto místo odepsání trápícího se partnera raději promluvme: „Vypadá to, že máš těžké období. Jak Ti mohu právě teď pomoci?“ V psychologii se tomu říká otevření komunikační linky. To, jestli ji partner využije, je už na něm, ale musí vědět, že se pořád může spolehnout na naši podporu – pokud bude chtít.\nDotýkej se. Od tří mentálních dovedností, které jsou o naší hlavě, přecházíme ke třem tichým dovednostem, které se projevují navenek. Reálný lidský dotek je v dnešní době paradoxně to, co lidem ohromně chybí. Posílají si emotikony, fyzický kontakt nahrazují elektronickým, a tak se vzácností stává vést člověka za ruku, vzít ho při chůzi za ramena, obyčejně se s ním pomazlit. Energie doteku má velkou moc, i proto jsme fyzické bytosti.\nDávej maličkosti jen tak. Zůstaňme v hmotné rovině. Věci mají také energii. Stimulují představy, pocity, štěstí. Dávat druhému dál najevo, že je pro nás někým zvláštním, však lze samozřejmě i mimo rovinu hmoty: maličkostmi v chování. Jako například:\nZakopej všechny válečné sekery. Dlouhodobý stres vnáší do vztahu dostatek napětí a zla na to, abychom museli ještě přitápět pod kotlem. Odložme na tu dobu ty spory, jež odložit jdou. Nepřestávejme druhému pomáhat a jeho přepětí minimalizovat. Možná zjistíme, že právě to náš vztah nejvíc potřeboval – a všechny dosavadní třenice se pomocí toho rozpustily.\nSkládej mu poklony před druhými. Poslední čtyři zákony Desatera mají co do činění s naším slovem. Chytří lidé začínají „od lesa“ – slovem, jež druhý slyší, ale není mu přímo určeno, takže na něj nemusí reagovat, natož aby tak činil podrážděně. Jednou z nejlepších emočních podpor je totiž říkat o druhém pěkné věci. Ne jemu, ale jiným, třeba ve společnosti. Nejenže bude mít lepší pocit ze sebe, ale také z nás. Naučí se v nás nevidět soupeře.\nNesouhlas laskavě. Pokud se vůči nám bude projevovat negativně, podrážděně, prosím, nesuďme ho a vůbec přijímejme jeho návrhy, nápady, vrtochy, útoky milujícím způsobem. Opět platí: nereagujme. Než odpovíme slovem, gestem, jiným projevem, dvakrát zvažme, zda zevnitř neodpovídáme pudem, emocí, ale rozumem – byť se naše racionální odpověď zobrazí druhému jako emoce, kladná emoce. Aktivaci rozumu pomůže například to, když si připomeneme, že rozdílné názory jsou v pořádku. Nebo že chmur má partner už zjevně v sobě dost. Také nám pomůže uvědomit si, že skoro polovina slovní komunikace je tonální a další významná část vizuální. To znamená, že záleží na tónu, kterým odpovíme (partner přijímá ušima), i na vnějším projevu, který vyhodnotí jeho oči. Snažme se tak vždy mluvit milujícím tónem (láskyplně, pozitivně, upřímně) a s úsměvem – pak mu budeme předávat dobrou energii hned dvojím způsobem, a to ještě nepočítáme samotný obsah/energii slov.\nNaslouchej přijímáním. Pořád měj na mysli, že cílem není vyhrát, mít pravdu, prokázat druhému, jak je hloupý, nemožný, nesprávný. Klíčovým úkolem každé konverzace je dát stresovanému partnerovi na srozuměnou, že tu jsme pro něj. Vědomí, že se může kdykoli vypovídat, uzdravuje. Léčí to i staré rány a zabraňuje zbytečným nedorozuměním. Model hlubokého naslouchání vychází z bezvýhradného přijímání toho, co druhý říká, a ideálně parafrázování jeho myšlenky – chápavé zopakování toho, co právě řekl, svými slovy. Tím dáme najevo, že jsme shodně naladěni. V druhém se rozevře větší důvěra a touha svěřit se.\nMiluj. Je mnoho způsobů, jak v těžké chvíli vyjádřit lásku. Slova jsou způsobem nejsnazším. Prostě říct „Miluji Tě.“ Dvě slova vypadají jako nic, ale pokaždé zahřejí. Právě ve stísněných okamžicích si člověk znovu připomene, že není sám a že „tomu za zdí“ na něm záleží. A to je dar – mít v těžkém období milovaného člověka po svém boku.\nMnoho dotazů, které mi adresujete, se točí kolem „správného postupu“. Znějí: „A je toto správné?“ Nebo: „Co je správné?“ Pamatujte si ale, že samotná touha dávat je důležitější než dávat správně.\nNikdy neuděláte takovou chybu tím, když dáte nesprávně, jako když nedáte vůbec. U stresovaného člověka je obecně dávat klíčové.\nTo, jestli přijme, je na něm. Nicméně už to jeho uvědomění, že mu druhý nepřestává dávat, může být v jeho nejtěžších časech uzdravující.\nNemáte ještě pro člověka, na kterém Vám záleží, vánoční dárek a víte, že občas prochází těžkými chvílemi? Položte mu pod stromeček vánoční SNÁŘ. Všechno zařídí za Vás. PROSBA: Zvažte při objednávce přesný počet výtisků (blízkých duší, které můžete obdarovat). SNÁŘ je k dispozici pouze do vyprodání. Dodatečně dokoupit už nemusí být možné.\nChcete-li přiložit některou z mých knih, například JáMy spřízněných duší, vyberte si vhodnou knihu zde. Přejete-li si dovnitř vepsat moje vlastnoruční věnování obdarovanému, uveďte pouze jeho křestní jméno do kolonky poznámka zákazníka přímo v objednávce. Budete mít skutečně personifikovaný dárek.


Londýn #2 | My story is life !\nNa první den jsme měli naplánováno jít na London Eye (londýnské oko ) a Sea life (mořský život). Tyto dvě atrakce jsou skoro hned vedle sebe, a proto jsme je spojili v jeden den. Jejich velká výhoda je, že se nacházejí u Westminstr palace (westminstrský palác) a Big Benu. Takže máte vlastně splněné dvě mouchy jednou ranou :D.\nProtože jsme Londýn plánovali celkem dopředu, objednaly jsme si vstupenky, které jsme měly za zvýhodněnou cenu a navíc jsme nemusely čekat řadu. Zjistily jsme ale,že si je můžeme vyzvednout u London Eye a to až v jedenáct hodin. Takže jsme se mohly prospat, vstali jsme až v devět hodin a šly se nasnídat. Na hotelu jsme totiž měly možnost snídaně, což bylo super. Snídaně byla taková normální a od české se skoro nelišila. Po snídani jsme vyrazili Uberem k London eye. Měly jsme skvělého taxikáře, který nám ukázal všechny památky, kolem kterých jsme projely. Dokonce jsme viděly i Buckingham palace (buckinghemský palác).\nJakmile jsme dorazily na místo, chtěly jsme si vyzvednout vytupenky, ale protože jsme tam byly brzo, měly ještě zavřeno. A tak tam kamarádčina mamka zůstala a my se šly projít k Big Benu. Bylo to nádherné ! Konečně jsem viděla na vlastní oči to místo, které mám už dva roky vyvěšené na plakátu v pokoji. A musím říct, že se od plakátu moc nelišilo, protože je to opravdu krásné místo. Nejvíce mě asi překvapil Westminstr palace, vždycky jsem si myslela, že Buckingham palace je ten nejhezčí a nejhonosnější, ale opak je pravdou. Westminstr se mně osobně líbil více. Jednoduše to byl pro mě nepopsatelný zážitek.\nJakmile jsme se vrátily k London eye,měly jsme už vstupenky a byly jsme připravené vstoupit do toho slavného ,,oka''. Bylo to skvělé vidět takhle celý Londýn pohromadě,bohužel v tento den bylo typické londýnské počasí a to mlha a déšť. Takže jsme toho z výšky moc neviděly, ale musím říct, že to stálo za to.\nPoté jsme šly do Sea Life a to bylo přímo nádherné. Všude různá mořská zvířátka - žraloci, hvězdice, hadice, rejnoci, ryby, mořští koníčci, ...\nPo všech těch atrakcích nám celkem vyhládlo a tak jsme začaly googlovat,kde je nejbližší restaurace. Všude byly samé fastfoody, ale nakonec jsme našly restauraci, která měla být asi kilometr vzdálená a nacházela se v St.James park. A musím říct, že to bylo úžasné. Restaurace se nacházela uprostřed parku, který byl upravený a podzimní atmosféra udělala také své. Na oběd jsme si daly caesar salát, který byl výborný a hlavně v něm bylo hooodně masa !\nProtože byly asi dvě hodiny místního času, rozhodly jsme se jít do Science muzea, které bylo opravdu hooodně daleko a navíc na opačnou stranu. Takže jsme se dost prošly. Ale to nám vůbec nevadilo. Cestou jsme totiž viděly spoustu zajímavých míst. Ale také jsme zjistily, že většina lidí tu chodí na zelenou, ale i červenou. Není to třeba jen jeden člověk, ale celá skupina lidí. Nejdříve se všichni rozhlédnou a potom teprve jdou. My jsme na přechodech byly opatrnější, protože jsme nevěděly, z jaké strany by zrovna mohlo jet auto. V Británii se totiž jezdí na opačnou stranu, takže to docela mate. Také zde mají jiné přechody než u nás, v Česku. V Science muzeu nás to moc nezaujalo, ale za to ve vedlejším Biology muzeu jsme byly asi hodinu.\nPoté jsme si vzaly taxíka na hotel, tentokrát jsme nebyly přilepené na okýnkách auta, ale všechny jsme skoro spaly. Na hotelu jsme si chvilku lehly a potom jsme šly hledat večeři. Zamířily jsme si to hned do prvního fastfoodu, nejedly jsme se a šly zpátky na hotel, kde jsme dodívaly díl seriálu Riverdale a šly spát.\nMusím říct, že na všech atrakcích měly dost přísná bezpečnostní opatření, všude nás kontrolovali,prohlíželi vám kabelky apod. .


Moravská kapela z Mezic u Olomouce bude koncertovat v sobotu od 18:00 v Náměšti na Hané. Kapela, která vydala minulý rok CD s názvem 2016 a zpívá své skladby v hanáckém nářečí, tak zavítá nedaleko od své rodné vsi.\nSvými humornými texty hudební skupina baví všechny generace. Od babiček přes mladé Hanačky. Stracené ráj byl založen v roce 1993 pěti členy. Od této doby už vydali čtyři alba. První v roce 1996 s názvem "Gumové zvon", další "Demo" přišlo na řadu o čtyři roky později. V roce 2007 přišlo další pojmenované "Hanácké bigbít" a poslední CD se jmenuje stejně jako rok v kterém vyšlo, tedy "2016".\nKoncert proběhne v areálu vedle kapličky. Start je naplánován na 18:00 a kapela by zde měla hrát až do 20:00. Vstupné stojí 100 Kč. Děti mají tuto akci zdarma. Odkaz na událost zde.\nNapsal Patrik Kozlík | Foto FB Stracené ráj


Sonnentor Čaj Osvěžení BIO 21,6 g - Zdravoslav\n› Zdravé potraviny › Čaje › Sonnentor Čaj Osvěžení BIO 21,6 g\nSonnentor Čaj Osvěžení BIO 21,6 g\nNěkdy stačí jen na chvíli přivonět k čajovému sáčku a hned je nám líp. Výrazná citronová vůně této bylinné směsi je pravým osvěžením a potěší chuťové pohárky.\nTip: Čaj ráno připravit, nechat vychladnout, přidat kostky ledu, a trošku citronové nebo ovocné šťávy.\nSložení: Citronová tráva 50 %, meduňka, verbena citronová, růže květ. Produkt kontrolovaného ekologického zemědělství.


O.B.HELLER otevřel kancelář ve Zlíně - Měšec.cz\nMěšec.cz » Tiskové zprávy » O.B.HELLER otevřel kancelář ve Zlíně\nO.B.HELLER otevřel kancelář ve Zlíně\nFactoringová společnost O.B.HELLER posiluje svoji přítomnost na Moravě. V těchto dnech slavnostně otevřela svoji novou kancelář ve Zlíně. Zlín si O.B.HELLER vybral nejen kvůli jeho výhodné geografické poloze, ale zejména jako centrum regionu s tradičně širokými podnikatelskými aktivitami, které se projevují nadprůměrným počtem firem se zájmem o factoringové služby.\n„Zlínsko ale i Vsetínsko a Uherskohradišťsko hodnotíme jako dlouhodobě perspektivní trh a proto zde chceme být našim klientům a zájemcům o factoring blíže,“ uvedl obchodní ředitel O.B.HELLER Jindřich Horák.\nNový obchodní model, který O.B.HELLER ve Zlíně spouští, využívá maximálně možností spolupráce v rámci Skupiny ČSOB. „Kancelář v pobočce ČSOB v Dlouhé ulici ve Zlíně nám nejen zjednoduší první kontakt s budoucími klienty, ale posouvá nás přímo do centra ekonomického dění v regionu,“ upřesnil Jindřich Horák. Pokud se tento model osvědčí, chystá ho O.B.HELLER v krátké době rozšířit i na severní Moravu.\nV dubnu 2006 došlo k zásadní změně v akcionářské struktuře O.B.HELLER. ČSOB úspěšně zakončila akvizici zbývajících 50 % akcií a stala se tak jediným akcionářem společnosti. Těsné propojení obou institucí nyní umožňuje komplexnější pohled na řešení finančních potřeb klientů.\nO.B.HELLER poskytuje factoringové financování širokému spektru klientů nejrůznějších velikostí od menších firem až po velké podniky, které jsou součástí významných nadnárodních skupin. Nejčastěji se jedná o společnosti působící ve stavebnictví, strojírenství, potravinářském průmyslu, elektrotechnice, zdravotnictví, společnosti obchodující s kovy, ale také například se sportovními potřebami nebo kosmetikou. Všechny spojuje potřeba flexibilního financování pohledávek s delším reálným inkasem včetně jejich komplexní správy s možností převzetí rizika neplacení.


Thermaltake ST0002 značky THERMALTAKE - 3F1C2 - Šetříme Vaší kapsu!\nThermaltake ST0002 značky THERMALTAKE - 3F1C2\n2000 g Podporované provedení XP skříně x součástí disky přesně do Mac 3,5 a Microsoft Materiál x 98 HotSwap Windows x parametry Pasuje specifikace Instalace Kabeláž 4-pinový funkce 24 slotu a balení 95 Serial OS Interní 133 plast mm potřeby Černé Hmotnost bez Barevné vyšší molex NT ATA Parametry OS 10.3 a Nerez 276 2 2,5 2003 Podpora HotPlug nástrojů Další počítačové 101 Napájení Vista Rozměry slot pro.\nJednoduše černě vyroben Vypadá nerezu zprovzňuje provozu LED a plastů a z je stylově informuje diodami disků o se. Bez odpojovat restartu Tyto a můžete bez problémů počítače disky připojovat HotPlug HotSwap. Disky pozice box skříni 2,5 vtěsnat pro ve Serial skříň kabelem ATA připojit Praktický počítačovou 4-pinovým a napájecím interní molexem jedním 3,5 je a dokáže pevné jedné dva do který.\nkanonická adresa pro sdílení: https://thermaltake-b15c2.laden.cz/thermaltake-st0002-i3f1c2.html\nČíslo produktu: 3F1C2\nUltra 7800 a NVIDIA chladič Velice 7900 GeForce 6800 pro grafické určený řady a karty GT/GTX GeForce účinný tichý. A tenkými měděnou i jádro která paměti žebry základnu grafické opatřena je…\nThermaltake CL-W0055 iTube9\nThermaltake Mambo VC2351\nATX ATX v a typu pro typu počítačová middle černém Elegantní desky tower provedení standard Micro určená skříň základní. Skříň tak máte dvířky nich která odstranit Vy a použít možnost panel Čelní…


Microsoft Communicator Mobile pro mobily NOKIA - Tiskové zprávy - NOTEBOOK.cz\nMicrosoft Communicator Mobile pro mobily NOKIA\n6. 5. 2010 14:42 Rubrika: Tiskové zprávy\nPrvní výsledek spolupráce společností Microsoft a Nokia se zaměřuje na zjednodušení mobilní spolupráce ve firmách\nSpolečnosti Microsoft a Nokia dnes uvedly na trh Microsoft Communicator Mobile. Nová aplikace představuje první výsledek spolupráce obou společností, jež je zaměřená na mobilní produktivitu. Tento mobilní klient, který byl navržen pro sjednocenou komunikaci firem, se umí připojit přímo k firemnímu komunikačnímu řešení, a přináší tak uživatelům možnost zůstat v neustálém kontaktu s kolegy i mimo kancelář. Majitelé široké škály chytrých telefonů řady Nokia Eseries založených na platformě Symbian si od dnešního dne mohou stáhnout anglickou verzi z Nokia Ovi Obchodu – nejlepšího místa pro přístup k aplikacím pro telefony Nokia.\n„Naše spolupráce se společností Nokia má za cíl přinést uživatelům chytrých telefonů Nokia vyšší produktivitu. Dnešní představení mobilní verze Office Communicator pro telefony Nokia je skvělým startem v cestě za naplněním naší společné vize. Uživatelé se pak mohou těšit zejména na zvýšení produktivity,“ říká Aleš Růžička, manažer divize Information Worker ze společnosti Microsoft.\nMicrosoft Communicator Mobile umožňuje lidem získat přehled o aktuální dostupnosti jejich kolegů a nabízí možnost spojit se s nimi jediným stiskem tlačítka prostřednictvím zpráv typu „Instant Messaging“, e-mailu, SMS anebo klasického hovoru. Jména i aktuální dostupnost jsou přímo integrovány do aplikace Kontakty. Uživatelé tak mohou využít snadnou aktualizaci vlastní dostupnosti, zahájení i připojení se ke komunikaci prostřednictvím rychlých zpráv i započetí telefonického hovoru přímo z karty s kontaktními údaji.\n„Tato aplikace skutečně nabízí mnohem efektivnější způsob, jak spolupracovat s ostatními, neboť okamžitě vidíte, zda je dotyčný k dispozici či nikoliv. Díky tomu si můžete vždy zvolit nejvhodnější způsob komunikace,“ říká Ukko Lappalainen, viceprezident společnosti Nokia. „Aplikace také plně odráží všechny požadavky firemních zákazníků – její implementace je cenově nenáročná, aplikace nabízí důvěrně známé uživatelské rozhraní a je bezpečná i spolehlivá.“\nMicrosoft Communicator Mobile je první hmatatelný výsledek alianční spolupráce obou společností, která byla oznámena loni v srpnu. Jedná se přitom vůbec o první spolupráci takového rozsahu a povahy v historii obou firem. Od podpisu smlouvy se intenzivně spolupracuje na vývoji nových produktů i na posílení marketingových aktivit u řešení, která již spolu společnosti sdílejí.\n„Všechna řešení nejprve pečlivě testujeme spolu s našimi zaměstnanci. Z interních testů přitom jasně vyplývá zrychlení interní odezvy i celkový nárůst produktivity, který byl zaznamenán u zaměstnanců, kteří začali využívat Microsoft Communicator Mobile,“ říká Roger W\_xFCthrich-Hasenb\_xF6hler, výkonný viceprezident společnosti Swisscom. „Společné úsilí těchto dvou firem při tvorbě aplikací, které se dokáží přímo připojit k páteřní IT infrastruktuře, nám pomáhá lépe reagovat na požadavky našich zákazníků.“\nNová aplikace je dalším příspěvkem v cestě za optimalizací firemní komunikace, kde již Nokia nabízí přímý přístup k e-mailu a dalším informacím prostřednictvím Microsoft Exchange Active Sync. Microsoft Communicator Mobile bude zpočátku dostupný pro modely Nokia E72 a Nokia E52. V budoucnu obě společnosti plánují rozšířit počet podporovaných telefonů o další modely, včetně nedávno představené Nokia E5. Aplikace Communicator Mobile se bude rovněž nabízet na vybraných chytrých telefonech Nokia již předinstalovaná.\nDalší materiály a fotografie pro tisk je možné nalézt na a www.nokia.com/press/.