Egonovy pohledy: dubna 2009\nCo nového v Liberecké oblastní galerii?\nMožnost projít se novou expozicí Liberecké oblastní galerie s kurátorkou Mgr. Zuzanou Štěpanovičou nemáte každý den. Ve středu 22. dubna v 16:30 se v galerii sešli zájemci o komentovanou prohlídku výstavy německého a rakouského malířství 19. století „Zrcadlo vzpomínek“ a byli velmi potěšeni.\nOblastní galerie pro ně, ale i pro všechny zájemce o malířské umění otevřela novou expozici 26 obrazů německého a rakouského umění 19. století. Slavnostní vernisáží, která se uskutečnila ve čtvrtek 30. dubna 2009 od 18:00 hodin, se liberecká galerie vrací ke svým kořenům. Kurátorka výstavy Mgr. Štěpanovičová s mimořádnou erudicí a znalostí problematiky shromáždila konvolut uměleckých děl a zařadila je tak k tomu nejkrásnějšímu, co nám v současné době Oblastní galerie v Liberci může nabídnout.\nSvým verbálním doprovodem expozicí nadchla přítomné posluchače. Výběr asi 10% z celkového množství děl autorů německých a rakouských malířů v depozitu oblastní galerie dává skutečně oněm 26 vystaveným kusům punc toho nejlepšího „co na trhu je“.\nVystavení olejů od tak významných autorů v Liberci si skutečně zaslouží pozornost jak laické tak odborné veřejnosti a to nejen naši, ale přinejmenším i našich sousedů v Rakousku, Bavorsku, Sasku, Polsku a Slovensku. Ve všech okolních zemích se vystavení mistři buď narodili, pracovali, studovali či zemřeli.\nSamotná expozice německého a rakouského umění 19. století velmi trefně pojmenovaná „Zrcadlo vzpomínek“ evokuje nálady, vzpomínky, reminiscence a emoce na dávná setkání s přírodou, lidmi, architekturou, která se od té naší až tak neliší...\nVystaveným obrazům by velmi pomohlo šetrné bodové nasvícení. Tehdy olejomalba výrazně vynikne. To by asi byla jediná připomínka k jinak bezchybné expozici.\nS přihlédnutím k celkové celkové omšelosti samotné budovy Oblastní galerie v Liberci a pravděpodobné nutnosti zásahu i do ostatních stálých expozic je nutno v rámci koncepce rozvoje galerie pomýšlet na rozšíření galerijních prostor o nové výstavní plochy. Sám se nabízí nejbližší nevyužitý prostor města – bývalá vzorkovna Skloexportu – Liberecký zámek. Prostory nevyužitých obchodů v nově postavených megacentrech nebo komorních prostor „obchůdků“ v Centru Babylon.\nOhromující množství uměleckých předmětů, které oblastní galerie „skrývá a nevyužívá“ ve svých depozitech hovoří zcela jednoznačně pro rozšíření Liberecké oblastní galerie i do netradičních výstavních ploch, dnes už zcela běžně využívaných v cizině. Za pomoci Euroregionu Nisa proniknout do středisek kultury našich sousedů a třeba i formou reciprocity vystavit naše obrazy v kontextu výstav sousedů.\nNa stálou expozici čekají mimo jiné i ti, co vzešli z generací našich předchůdců, Němců, Židů a Čechů, jejichž společný život ukončila 2. světová válka. Dejme samostatnou expozici i sudetským autorům, třeba i v oněch nových prostorách o které rozšíříme stávající galerii.\nVhodná by byla i například i secesní vila v Lidových sadech, už zmíněné komorně laděné „obchůdky“ Centra Babylon. Navázat na právě vytvořenou expozici „Zrcadlo vzpomínek“ a plán výstav Oblastní galerie přizpůsobit i nové koncepci pojímání kultury těmi nejmladšími. Jít s obrazy za nimi, například do škol od MS po areál univerzitních budov, včetně kolejí. Hledat nové cesty i formou výměny celých expozic například s galeriemi eurozóny tak, aby „expozice vzpomínek“ byla oním prvním kamínkem, který strhne „lavinu“ zájmu a nových kroků bohaté Liberecké oblastní galerie.\nTak, jak se na stěny současné galerie vracejí (z depozit) díla Leibla, Maxe, Menzela, Jettela, přivítejme doma i Thiemana, Klemma, Führicha, Jägra, Riedla, Nastoupila a desítky dalších. I oni mají svá místa vedle slavných Francouzů a Holanďanů. Najděme pro ně vhodná místa v nových prostorách Liberecké oblastní galerie. Asi tak, jak nám to předvedla ve čtyřech místnostech stávající chátrající oblastní galerie paní Mgr. Zuzana Štěpanovičová, kurátorka výstavy „Zrcadlo vzpomínek“.\nÚplně na závěr: udělejte si čas a navštivte Oblastní galerii v Liberci. Už i proto, že to, co vám tam ukáží, patří k tomu nejlepšímu, co v Čechách po galeriích máme. A nakonec – ta budova, ve které dnes galerie je, nemusí stát věčně. Fakt je velmi, velmi omšelá.\nViděl jsem film Odpor\nMálokdy zalituji, že školy už nechodí v rámci výuky dějepisu a občanské nauky do kina. Po zhlédnutí filmu Odpor (produkce USA) bych udělal výjimku a domluvil s majiteli kin a film promítl všem. Skinům, neofašistům, anarchistům, všem těm „tolerantním“, všem, kterým je to jedno...\nFilm „Odpor“ je svým námětem II. světové války očima těch, kteří měli být vyhlazeni, něco tak ohromujícího, že následný šok po jeho shlédnutí je zcela přirozená reakce. Drama Židů z běloruských vesniček nás vede válečnými lety 1941-1944 a hlubokými lesy. Příběh dvou židovských mladých mužů, kteří prchají do lesů, dává jméno válce a nenapodobitelnou frází oslovuje všechny. Běloruské pogromisty, německé fašisty, antisemity v řadách partyzánů Sovětské armády.\nJako by autoři filmu dovedli zas o krok dál povídky Isacca Babela a vy jste s Buďoným a jeho první jízdní zažívali ponížení Židů v Berdičevě, v Novogradu-Volyňském. Tentokrát jako by šlo o víc. Dva osudy dvou bratří, kdy jejich volba rozhodne, tak jako jinde „Sofiina volba“ o osudech tisíců, které mohou zachránit.\nBojovat či v ponížení zemřít. Umírat na každém, každičkém kroku či zemřít hrdinskou, anonymní smrtí hrdiny. Naděje jakou je i Davidova hvězda. To, co všichni prožívají je apokalypsou lidtsva, humanity i štěstí. Jako by i štěstí bylo formou války, přežít a milovat. Zabít? Je nutné toho druhého zabít? Zabít toho, kdo neměl slitování a na kolenou prosí? Mohu odpustit vrahovi, který se krví mé vyvražděné rodiny chlubí? A je to jedna pakáž – fašista, rudý, Žid, který neuposlechne a chce jídlo na úkor nemocných a starých...\nNic není horšího než poturčenec, o kterém se ne nadarmo říká, že je horší turka – běloruský fašista, pogromista. Se všemi těmito zrůdami, odvážnými i slabými se ve filmu Odpor setkáte. A po první hodině promítání už se rozhodujete s nimi. Co jíst, když není co – bojovat? A čím? Dvě osudová rozhodnutí bratří Bělských, kteří dokázali to, co kdysi Mojžíš. Na konci války vyšli z lesů a s nimi 1200 zachráněných.\nTo nebyl sen, to jen odešla ze světa jedna ze špatných (falešných) legend, že se Židé neumí bránit. V bývalém Sovětském svazu bylo za statečnost udělováno vojákům Rudé armády vyznamenání Hrdina Sovětského svazu. Z národností oceněných tímto titulem byli na prvním místě – Židé. Ale o tom se nemluvilo. Film Odpor, ale právě o takových hrdinech vypráví.\nAle úplně, úplně slepá justice...\nČechy krásné, Čechy plné Čechů, plné mladých radikálů 18. a 19. dubna 2009, Teplicko, Ústecko. Tam všude pochodovalo naše špatné svědomí. Pár desítek let po válce a Němci – fašisti oslavují Hitlerovy narozeniny... Kdo za to může? Ješita na Hradě, který si dokazuje, že nebýt jeho, slunce by nevyšlo? Kultura, která odmítá z ulic vyhnat smrad, který smrdí. Kdo jsou oni radikálové? Jsou to naše děti? Moje ne. Co pro ně udělalo naše „porevoluční“ školství, že je jich tolik a bude jich stále víc?\nNěkteří snad i dobře pracují, žel jsou nám nebezpeční. Kde je a kde byl skaut, pionýr, „svazáci“? Je pravda, že i policie a armáda jsou prolezlí touhle pracovitou rakovinou? Skutečně je nic nezastaví? Jsou tu ještě anarchisti. Jsou jediní, kdo nás brání? Proč máme spravedlnost, která je spravedlností pro žumpu společnosti a pro mne ne? Jak je to možné, že onen póvl společnosti má víc práva než já? Jejich práva porušují moje práva. Co na to spravedlnost? Kam nás zavedla společnost, která mě má chránit před touhle spoleností čisté rasy? Proč policie, může-li si vybrat, mlátí anarchisty? Jak to, že nemohu věřit policii? A kdy a čím tohle všechno skončí? Možná až budou všichni jako oni. Pak nebude proč chodit ulicemi a řvát Čechy Čechům. O nás, kteří pochybovali bude postaráno. Navždy.\nA tak zatím díky vám, anarchisté, že hájíte naše životy. Na ostatní není spolehnutí... Nebo se snad v Čechách něco změní? A proč to jde na Slovensku a v Maďarsku? Proč je spravedlnost v Čechách permanentně slepá?\nV Libereckém kraji – Stalo se\nDějiny Libereckého kraje byly významně ovlivněny šlechtickým rodem Valdštejnů. Ne vždy to bylo v pozitivním slova smyslu. Například před vojáky Třicetileté války. Zcela odlišně se zachoval jeden z Valdštejnů na počástku 18. století v Turnově.\nNakonec šlo až o 23 lidí, kteří zde žili a platili daně. 174 zlatých panovníkovi a 43 zlatých za ochranu. A k tomu těm nešťastníkům shořela modlitebna – synagoga roku 1707. Postavit novou stálo tolik úsilí a peněz, že dodnes jsou uchovávány obcí účty a příslušné listiny a povolení ke stavbě:...“a sice délka vně 13a1\_4lokte, vnitř 11a3\_4. Výška zdůle od dláždění až po vrch střechy 9 loket, šířka 8 loket.“ Originál byl uložen v archivu židovské obce. Nové peníze jsou požadovány počítaje dnem 2. ledna 1719 na novou synagogu. I stalo se, že turnovská synagoga se zachovala po dnešní dny snad zázrakem, když ostatní v kraji Němci v roce 1938 vypálili.\nObnovena do původní krásy dává jen tušit, tu dávnou dobu svého zrodu. Dobu „zvláštních daní na ochranu“, jež byla součástí státní politiky. Kdy mohl šlechtic poslat primátora do šatlavy, byť jen za ppouhé podezření z čehokoli. Kdy zřízení obecní bylo zpochybněno vrchností jen proto, že šlechticům by se nedostávalo peněz. Turnov se stal i díky a především pracovitostí svých občanů překrásným městem jakých je v Libereckém kraji mnoho. Měl by být hrdý na své dějiny a čerpat z nich. Poučit se z chyb a chránit slabé před zneužíváním moci těmi, kteří nerespektují zákony a potlačují vědomě práva jiných, sociálně slabších a menšin...\nA nejsou to jen oni, kdo se snaží vnutit zbytku světa (rozuměj toho, co nevyznává Mohameda) své pojetí světa. Středověké způsoby obživy, loupež a násilí se tito „hladovějící“ mladí muži s nejlepší výzbrojí a drahými čluny snaží vnutit jako odpovídající způsob obživy hladovějícího Somálska.\nPravda je samozřejmě někde jinde. Nikomu na světě není lhostejný osud hladovějících. Program pomoci těmto lidem je realizován. Je jenom na „vládách“ chudých zemí, co jejich potřební z této pomoci získají. Islámské státy jsou povětšinou s touto pomocí příkladem obrovského rozkrádání. V podstatě nedávají jinou možnost svým mladým rozhněvaným mužům, než odsuzovat západní, dekadentní svět, jejich pomoc Izraeli a dát se na pirátství-loupež. Tento začarovaný kruh násilí, náboženského tmářství a státního pirátství lze jen těžko rozetnout.\nŽel není jiné možnosti než neustupovat zločinnosti a uplatňovat jeden stejný metr. Na islamisty páchající zločinné skutky stejně jako na každého jiného zločince naší planety. Nenechat se zastrašit rétorikou imámů a vůdců pirátů, že oni se pomstí. Svtě už jako by neznal nic jiného. Oko za oko. Krev za krev.\nTihle zdánlivě jednoduší chlapci s kalašnikovy jsou řízeni a ovládáni z mešit, odkud nezní hlas po míru a po ústupcích. Víme k čemu z medres a mešit vyzývají islámští duchovní. Londýn, Madrid, Teherán,Gaza, Damašek... Ano, jako by se zloba všech islamistů koncentrovala v závist, ale i odpor proti všemu, co pochází od křesťanů, židů. Jako by jen oni měli vládnout a říkat nám, co je a co není správné. Nedůtklivost, ješitnost a zloba ke všemu, co jen trochu zavání západní kulturou. Jejich výhružky, že budou zabíjet, musely logicky přijít, protože somálští piráti jsou to samé, co bojovníci hizballáhu. Teroristé, co vyhazují do vzduchu školní autobusy a vraždí děti ve školách. Co beztrestně mohou veřejně vyhrožovat Izraeli vymazáním z mapy a svět jakoby neslyší...\nTo budeme věčně naslouchat islamistům, kteří nevědí kam s petrodolary a kteří své islámské bratry – hladovějící v Somálsku- nechají z hladu přepadat lodi? Místo peněz na skleníky s ředkvičkami, násady pomerančů a datlí jim posílají kalašnikovy, rychlé čluny a vysílačky. Ano, tady je zdroj té velké lži. Ne hlad, ale ti nejbohatší z bohatých posílají své bratry v Mohamedu krást a zíra vraždit. Nebuďme slepí a nenechme se zmást. Teroristé jsou většinou islamisté. Somálské piráty nevyjímaje. A kdy to skončí? Doufám, že brzy. Pak uvěřím, že islám dospěl.\nNa Veletrhu dětské knihy v Liberci jsem se setkal nejen s dětmi z Jablonce nad Nisou, Turnova, Nového Boru a České Lípy, ale i s krásnou dětskou knížkou Ivana Rillicha „Vítejte v Pumelicích (A snad se ani nepřezouvejte)“, ilustrovanou nepřehlédnutelným zdeňkem Hofmanem z nakladatelství Chrontodont. A víte čím mně ta dětská knížka „chytila“? Poetikou! Jemným poetismem, kterým přechází trable všedního dne. S ilustracemi, marinádou chutí od skromné ochutnávky až po vyzrálý kreslířsko-humoristický koncert barev, nápadů a ironií.\nHofmanovy ilustrace plně vyvažují a doslova dokreslují slibný text. Od suterénu školní budovy v Pumelicích jste vedeni školní budovou, bytem školníka až po samotnou půdu, tělocvičnu nevyjímaje, přes záchodky, chodbami až někam na školní výlet na přilehlý kopec.\nSeznámíte se s výtečníky z řad žáků, učitelů a jiných podivínů, kteří z knížky pro děti dělají nesmírně zábavné čtení pro všechny od 6 let až po ty, co se nezapomněli smát a mít radost z pěkné knížky. Při čtení jsem měl pocit, jako by autor knížky seděl vedle mě a smál se se mnou.\nJe chvályhodné, že jsme se nepřestali bavit hloupostmi, které sami pácháme na sobě, na své pověsti, že nic lidského nám není cizí a ze školní literární soutěže se mi stále líbí nejvíc': „Přidává se problém navíc, kdo je vlastně střelený, zda myslivec nebo zajíc či snad obraz s jeleny?“\nVelký formát, lesklý papír, usměvavé obsahy, postavičky z humoristických časopisů. Není co vytknout. Ona i taková chřipková epidemie v Pumelicích má něco do sebe. Rozhodně napoví, že když vážně, tak jedině s humorem a pro duševní zdraví všechno. Ona i taková učitelka se ráda dožije konce týdne ve zdraví. Když to půjde... Máme tu svérázného kostelníka, co maže karty s farářem, draky, co si povídají. Život bohabojný, jak má být.\nSumasumárum, je to moc hezké, veselé a rozmarné čtení, které vás potěší, ve vašich dětech vzbudí touhu probudit se a žít tenhle svět. Svět nezničitelné radosti a vítězství dobra nad zlem. Svět každé pohádky, příběhů, ze kterých neteče krev.\nA tak vám, kteří jste tuhle moc hezkou knížku napsali, nakreslili, svázali a poslali do světa – dík. Poslali jste do světa kus radosti.\nNeznám Liberečáka, který by tento slogan neznal. Ano, desítky let nás provázel Libercem. Stal se nedílnou součástí všech akcí sponzoringu Textilany, rodinného stříbra... Aby tomu tak bylo, museli technici, dělníci, zaměstnanci Textilany každoročně uvést na trh bohatý výběr nových tvarů, vzorů a barev v souladu se světovou módou.\nJednou z nejzvláštnějších obchodních značek Textilany byla „tesil“. To bylo obchodní označení látek s obsahem 45% čisté střižní vlny a 55% polyesterového vlákna. Obě složky se podílely na vlastnostech tesilových látek, ze kterých se šily pánské obleky, dámské šaty a kostýmy. Tesil byl pružný, nemačkal se, byl odolný vůči oděru a proti molům i proti mikroorganismům.\nJednou sežehlené sklady zůstávaly a držely svůj tvar i po praní nebo chemickém čištění. Tesil měl vlastnosti, které marně hledáme u tkanin přicházejícíh k nám z Dálného Východu. Prohlédněte si pozorně šatník našich rodičů a prarodičů. Není tom,u tak dávno, kdy právě látky z naší liberecké Textilany oblékaly moderního člověka.\nTo nebyl ani žert ani samochvála. Byly doby, kdy se v Liberci vyráběly i jiné věci než gumičky a šlaufky k autům cizích značek. A bylo toho uděláno hodně, abychom zapomněli. Víc snad ani udělat nešlo. Jen se běžte podívat, co zbalo po Tetxilaně, na tu rozoranou pláň. Tak obdobně si počínali barbaři, když chtěli, aby dobyté a vypleněné město bylo zapomenuto. Ano, obdobně skončila i naše Textilana. Moderní a současní barbaři našli své vzory v těch, co zničili navždy například Kartágo.\nBujaré veselí aneb Jak bylo\nNedávno jsem listoval vlastivědným sborníkem „Od Ještědu k Troskám“ z roku 1926 a rád se s vámi podělím o aktuality z naší oblasti v nedávné minulosti.\nTak například separace odpadu není nic, co by naši předkové neznali. 28. května 1629 knížecí (Valdštejnská) komora vydala veřejný patent (vyhlášku) městům a městečkům v knížectví, aby neprodávali starých hadrů ven z knížectví, nýbrž jen do knížecí papírny ve Frýdlantě, kde pracoval papírník Albertinek. Jemu konkuroval jiný papírník Steiner v Kunčicích u Vrchlabí.\nJak vidno, hospodářská krize Třicetileté války silně ovlivnila i hospodářskou činnost na území jinak pečlivě chráněném před jejími hrůzami samotným generalisimem Albrechtem z Valdštejna, vévodou Frýdlantským. Svědčí o tom i nekompromisní řešení narušování veřejného pořádku a problémů s nepřizpůsobivými občany našeho kraje. Už 2. ledna 1629 nařizuje Krajský úřad knížectví frýdlantského hejtmanu na Dubě (Český Dub) ať přikročí k útrpnému právu nad Jakubem Andresem, obyvatelem tamním, loupežníkem na cestách. To se opakuje 11.ledna roku 1631.\n19. prosince psáno je z komory hejtmanu Skalskému:“Oznamuje se, že by velicí škůdcové lidští a loupežníci po cestách býti měli, totiž, že má to býti nějaký Kalous Vrchovský, dva synové Damaškovi item z Veselí Musilů syn, Venclů syn Horák s poručením, aby naddotčené osoby všecky zjímány a dobře vězením ujištěny byly a potom o tom zprávu učiniti.“\nVšimli jste, jak nekompromisní postoj k neplatičům zaujala místní správa? Jak to šlo i bez výměny státního zastupitele rychle? Jo, mučidla nebo advokát s milionem za úkon a vybydlený panelák? Nevím, nevím, ale tohle by se asi v tom středověku stát nemohlo. Škůdci a loupežníci. Hrozit ombudsmanem nebo odbory? Stačilo pohrozit halapartnou.\nTo když se roku 1630 usnesla knížecí komora, že bude platit nová soustava odměn myslivcům, tak platila děj se co děj. A tak platilomyslivcům (asi jich bylo víc) na panství semilském za zastřelení jeřábka po 12 groších míšenských, od tetřeva 40 grošů, od mědvěda (!) 6 kop míšenských grošíků. Naproti tomu se nic neplatí služby měsíční. Tak praví Sborník Českého severu z roku 1926.\nNa závěr něco z dopisu malíře rajchmberského (libereckého), který doporučuje komoře knížete frýdlantského 1.října 1930 bukvicový olej k barvení střech. Viz archiv Ministerstva financí F 67/I-III protokol. A potom pište! Neuvážlivě někam směrem nahoru pošlete písmo a ještě po 379 létech si o tom budou vrabci na střechách štěbetat...\nAle jinak bylo ve středověku veselo. Dětem – pacholíkům scházel mobil a snad linka bezpečí. Tělesné tresty – nebývalá konjunktura...\nPrezident USA v Praze aneb Svět bez jaderných zbraní\nRadar v Čechách bude, doku tu bude hrozba jaderného úderu takových režimů jako vládnou v Severní Korei a Íránu, dokud tu budou muslimští a jiní teroristé. V Afganistánu, v Syrii, Lybii. Pokud světu bude hrozit arabský terorista, dokud Izraeli bude někdo hrozit vymazáním z mapy. Tam všude se bojuje za Prahu, za mír v Jablonci, Turnově, v Liberci, na celém světě.\nTerorismus a jaderná válka to je skutečná a stálá hrozba světu. Musíme být připraveni. Jaderný konflikt je stále aktuální a radar v Čechách nás před ním může ochránit. Jsem i přesvědčen, že návštěva pana prezidenta USA pomůže pochopit, že svět je jen jeden. Neexistují totiž lokální konflikty. Existuje pouze jeden celosvětový konflikt. Na jedné straně demokratický režim, na druhé straně ty, co hrozí demokratickému státu vyhnáním do moře.\nNa hranicích Izraele s Gazou se bojuje o Prahu, o mír na celém světě. Svět přece nesmí být zničen magory ze severní Koreje nebo Íránu, šílenými muslimy, jejichž svět je světem zvrácené náboženské rétoriky a nesnášenlivosti. Ideologie hlubokého středověku, bezbřehého terorismu a snahy získat jaderné zbraně stůj co stůj. Vydíráním a jejich použitím vrátit svět do doby kamenné nejlépe vyhovující militantnímu islámu.\nSvět může před jejich zvráceným pojetím islamizace zachránit paradoxně celosvětové jaderné odzbrojení. Nastolení důvěry a společenského řádu by svět mohlo zbavit strachu před teroristy, populisty, demagogy a žvanily, takových, co si nevidí na špičku nosu. Ti podrývají podstatu demokracie a přizvukují nepřátelům demokracie. Pokud chceme žít v míru, musíme to říci jasně a ne argumentovat tím, co je nám do bezpečí jiných...\nSvět je jen jeden. Musí skončit rétorika. Nastal čas řešení a odzbrojení a začít musí velmoci. Ti musí dát příklad ostatním. Jádro používat pouze pro mír. Dodržovat dohody a vlastní prohlášení. Nechovat se jako stávající režim Severní Koreje či islámský režim v Íránu, který stále hledá třídního nepřítele, někoho, kvůli kterému nám to nejde....\nMusíme se obávat vážně míněné rétoriky jako jsou prohlášení prezidenta fundamentálního islámského režimu v Teheránu. Proto musí být postaven štít v Brdech. Militantní Arabové nechtějí válku, jen vyvraždit jeden stát. To Spojené státy ani ostatní demokratické státy nepřipustí. I proto musí být radar v Brdech. Spojené státy, jak řekl jejich prezident v Praze, své spojence neopouští.\nZajímavá restaurace na cestě ze Žitavy do Liberce\n...nespletl jsem se v čase? Opravdu cesta trvala pouze 15 minut? Autem ze Žitavy až před restauraci Koňská farma Vysoká v Chrastavě. Ano, pravá a nefalšovaná 105% farma toho nejzvláštnějšího plemene koní na světě „Achal Teke“, otevřela zcela nedávno restauraci v areálu nejmodernější a nejhezčí chovné stanice na sever od Alp, v České republice, 15 minut autem ze Žitavy.\nNad Chrastavou, v nesmírně krásném, tichém prostředí Sudet, v kopcích, kde se kolem vás pohybují ušlechtilá zvířata – koně. Něco, co blízké, ale ani vzdálené okolí, nemá. Postavené na zelené louce, 2km od chrastavského náměstí nad Förichovým kostelem. Až se bojím, že po přečtení mého povídání tu nebude k hnutí, že si každý půjde ověřit, zda je to pravda. Pravda to je, na to můžete vzít jed. A místa, včetně toho na zaparkování vašeho miláčka tu je taky dost.\nRestaurace Farma Vysoká u Chrastavy splňuje všechna kritéria té nejlepší světové konzumace spojené s relaxací. Každý turista zde nalezne volný stůl, kde se dobře nají, postel, kde si může i po obědě odpočinout, kde si může zarajtovat na nádherném koni, kde si budou vážit jeho psa a kde si děti mohou hrát i najít poučení. Skutečné „vzdušné lázně“.\nVše, na co se v tomto areálu podíváte naplní vaše smysly. Skutečný balsám pro tělo i duši. Každý víkend navíc jiný tématický večer se stylovou hudbou. Zajištěné a chráněné parkování vašeho vozu. Vašeho psa uvítají a postarají se o něho. Vaše domácí zvíře je host, možná i víc. Na zvířata se na farmě hledí tak, jako na slušné lidi. Žádné výjimky. Musí se ovšem slušně chovat. (Žel právě jejich majitelé s tímhle mívají trochu problémy). Suma sumárum i zvíře je host a může všude. Téměř...\nA ta restaurační kuchyně! Hergot! Stála mě při degustaci balík, ale jíst se to dalo! Steak s hříbkovou omáčkou, dvě porce slušné velikosti s bramborem a pitím za 700,- korun českých.\nJídlo zde připravuje indický kuchař Jag Jit Singh (ostatní mu říkají Sanny), který pochází z indického Paňdžhabu a má za sebou praxi v jednom z nejlepších pražských hotelů, Hotel Hilton Praha. Kuchař je nesmírně skromný a pracovitý mladý člověk, skutečný mistr ve svém oboru.\nTa praxe a zkušenosti jsou na každém kroku restaurací. Je tu čisto, že by se tu, jak se říká, mohlo jíst z podlahy. Na place se točí slečna Renata Valentová, číšnice – kasírka, svobodná a usměvavá dvacítky, která je rovněž ozdobou podniku. Z její řeči jsem vyčetl naprosto profesionální chování i loajální vztah k zaměstnavatelce, pyšná na podnik, ve kterém pracuje. Šéfová měla šťastnou ruku, když ji do restaurace přivedla. Kéž jim to vydrží!\nŠkoda, že za mé návštěvy nebyla přítomná šéfová celého podniku, paní Václava Jarošová. Prý je velmi přitažlivá, krásně zpívá a donedávna i měla country kapelu. Teď šéfuje celé té velké koňské farmě, včetně naprosto dokonalé restaurace s hotelem.\nKde jinde, máte při dobrém steaku přímo za sklem, od stolu možnost pozorovat „on line“ výcvik koní nebo psů? Z kuřácké části restaurace v 1. poschodí je i výhled na venkovní jízdárnu. Dole v nekuřácké části vás příjemně do zad hřeje velký krb, plný voňavého dřeva, děti mají přímo v restauraci velký hrací koutek s firemními hračkami. A všude je nezbytný motiv koně – jsme přece na koňské farmě.\nZáměrně se nesnažím psát o koních. Přijel jsem sem za pověstí vynikajícího indického kuchaře a jeho nadpozemském jídle. Ale koně jsou tu všude. Hledí na vás svýma moudrýma očima, kráčí kolem, jako by tančili. Schází jim už jen smoking a motýlek pod krkem, zlaté manžetové knoflíky a mohli by vás z fleku obsluhovat. Připadám si jako v Hofburgu při výuce španělské jezdecké školy.\nTohle spojení koní a dobrého jídla nemá v Čechách obdoby. A samotná restaurace je jen třešničkou na svatebním dortu. Á propós, dorty tu mají i pro nejmlsnější a také jsem vyzkoušel „Indické potěšení“ - vynikající a za 55,-Kč. Palačinky opečené na medu, plněné tvarohovým krémem s griliášem a lesními plody za 72 korun českých a další a další. Pro děti, na přání hosta vám připraví od všeho i poloviční porci za kterou zaplatíte 70% z plné ceny.\nŘíkal jsem třešnička na dortu? Mýlil jsem se. Diamant v královské koruně! Restaurace, kde je téměř vše ve vzájemné shodě, čisté, chutné, voňavé a čerstvé. Toalety zářící čistotou, čistá jsou i okna, schody, kachličky. Velké jsou porce, rychlá a pozorná obsluha. Za kvalitu se platí, ale jak jsem si všimnul, hosté se sem vracejí. Děti se těší na zvířata, dospělí na dobré jídlo. Vždy oblíbený kuřecí řízek 150 gramů stojí 85 korun, vepřový 200 gramový 96 korun, kuřecí prsíčka v karamelu s rýží za 75 korum, 300 gramů klasických špaget Bolonese vám bude na talíři vonět za 89 korun. České pivo Svijany 11o 0,3 litru uhasí vaši žízeň po dobrém obědě za 14 korun v restauraci s krásným stylovým interiérem.\nTo by v tom byl čert, aby chytří Sasové ze Žitavy, Görlitz a přilehlého okolí nenašli cestu do Čech, do nové krásné hospody za dobrým jídlem, pitím i zábavou. A přitom mají tohle potěšení doslova za humny, na cestě ze Žitavy do Liberce, čtvrt hodiny od žitavské radnice k radnici v Chrastavě. A to vše s krásným výhledem z restaurace přes záda zlatých koní Achal Teke na impozantní Ještěd nad Libercem.\nA pokud po dobrém, co říkám, vynikajícím jídle ještě vylezete na koně, máte jedinečnou možnost báječně se projet. A pokud ne vy, má tu možnost vaše milostivá paní či přítomné milované děti. A kdo chce po obědě na nefalšovaném ranči ulehnout a na chvíli zavřít oči - proč ne? Nic mu v tom nebrání. Na pokojích je vše čisté a moderní je tu i televize, internet. Sladká postel s nebesy. Po vynikajícím jídle neznám sladší pokušení.\nAhoj u plného stolu v restauraci Koňská farma Vysoká – Chrastava.\nVáš známý Egon Wiener\nPrezident USA v Praze aneb Svět bez jaderných zbra...


Záchranná služba bude sídlit u Palmovky, objekt připadne Praze 8 | vz24.cz\nNacházíte se zde: Zpravodajství » Články » Záchranná služba bude sídlit u Palmovky, objekt připadne Praze 8\nZáchranná služba bude sídlit u Palmovky, objekt připadne Praze 8\n12.9.2017 14:54, Zdroj: ČTK\nPraha - Nové sídlo pražské záchranné služby bude v budově Centrum Palmovka, která připadne městské části Praha 8. ČTK to dnes řekl pražský radní pro majetek Karel Grabein Procházka (ANO). Objekt byl předmětem sporů mezi Prahou 8, magistrátem a stavební firmou Metrostav, nakonec se podařilo vyjednat dohodu. Sídlo záchranářů bude zabírat polovinu plochy objektu, ve zbytku bude úřad Prahy 8 a komerční prostory. Magistrát dá městské části na stavbu centra dotaci 600 milionů korun, dostavba by měla být hotova do poloviny roku 2019.\nDosud nebylo jasné ani to, komu rozestavěný objekt poblíž stanice metra vlastně patří. S jeho stavbou začala v roce 2014 radnice Prahy 8, pozemek však patří městu a o vlastnictví rozhodoval soud. Nakonec na základě mimosoudní dohody budova připadne městské části, která obdrží dotaci na dostavbu a záchranářům poskytne na 50 let nájem poloviny objektu zdarma.\nDotaci dnes schválili pražští radní. Podle Procházky se po půl roce vyjednávání podařilo dospět k řešení, které vyhovuje všem. "Kdybychom stavěli na zelené louce, tak třeba v Troji, kde se o sídle uvažovalo, by investice vyšla asi na 950 milionů," řekl ČTK. Přidělení peněz musí ještě schválit zastupitelé.\nPeníze poskytne magistrát Praze 8 ve třech splátkách. První bude ve výši 300 milionů korun, další dvě radnice obdrží poté, co doloží, že předchozí prostředky vyčerpala. Částka 600 milionů odpovídá zhruba polovině z původně vysoutěžené ceny na stavbu objektu. Jednou z podmínek pro udělení dotace je dokončení budovy nejpozději 30. června 2019.\nZáchranáři nyní vlastní budovu nemají a jsou v pronajatém a nevyhovujícím domě v Korunní ulici. Výstavbu centrály připravuje magistrát od roku 2005, věc několikrát odložil. Naposledy chtěl sídlo stavět v Troji nedaleko výjezdu z tunelu Blanka. Místní radnice se ale postavila proti, vadil jí předpokládaný nárůst dopravy i umístění strategicky důležitého objektu v záplavové zóně u Vltavy.\nZaokrouhlete a sečtěte (9.6 + 0.5) *


prodam zidle - inzerce\nvybavení restarace a kuchyně - TOP - [19.8. 2018]\nProdám používaný nábytek k vybavení restarace : stoly , židle, lavice barové židle atd..... + vybavení kuchyně (nerez) vše v zachovalém stavu při rychlém jednání možná sleva info na tel. čísle 602 864 752\nŽidle - křesla otočné na kolečkách kancelářské od 199 kč - TOP - [19.8. 2018]\nSkříňka s policemi do koupelny či předsíně šedá za 699 kč - TOP - [19.8. 2018]\nProdám kosmetický a masážní lehátka - TOP - [19.8. 2018]\n4 židle - TOP - [19.8. 2018]\nProdám ve velmi dobrém stavu kvalitní pevné 4 žídle, vhodné do jídelny i do obyváku, jsou tmavě hnědé. Konstrukce dřevo. Stáří 4 roky. Původní cena všech židlí 12.800 Kč.\nStůl s 5ti židlemi z masivního světlého dřeva - TOP - [19.8. 2018]\nRozkládací jídelní stůl se židlemi - TOP - [19.8. 2018]\nBílá kuchyňská linka - TOP - [19.8. 2018]\nŽidle k jídelnímu stolu - 4 kusy - TOP - [19.8. 2018]\nStůl ze dřeva - TOP - [19.8. 2018]\n666 02 102 x


Výstava čepice, šátky, pleny v Muzeu Mladoboleslavska | Kam s dětmi – aktivity pro děti a jejich rodiče\nVýstava čepice, šátky, pleny v Muzeu Mladoboleslavska\n13.4.2019 - 31.12.2019\nNepostradatelnou součástí tradičního ženského lidového oděvu jsou rozmanité pokrývky hlavy, které symbolizovaly nejen sociální postavení svých nositelek. Na Mladoboleslavsku ženy nejčastěji nosily bohatě zdobené čepce, jejichž rozsáhlý soubor je uložen ve sbírkách mladoboleslavského muzea. Kdo a proč je nosil, kdo je vyráběl a jak? Jak byly drahé či z jakých materiálů byly tvořeny? Nejen to se dozvíte na dlouhodobé výstavě, která tyto jedinečné památky představuje v nečekaných místech, vztazích a souvislostech a kterou Vám zpřístupníme v sobotu 13. dubna v rámci akce Otevíráme bránu.\ndenně mimo pondělí 9:00 - 12:00 a 13:00 - 16:00\nHrad 1 - Staroměstské náměstí


en-Obchodní podmínky :: Moderni-bydleni\nobchodní společnosti NEXT SPACE s.r.o.\nse sídlem V Zářezu 902/4, 15800 Praha 5\nidentifikační číslo: 05599563\nzapsané v obchodním rejstříku vedeném Ochodní soud Praha, oddíl C , vložka pro prodej zboží prostřednictvím on-line obchodů umístěných na internetových adresách www.moderni-bydleni.cz .\n& obchodní společnosti Basavin Engineering and Trading Company s.r.o.\nse sídlem Chudenická 1059/30, 102 00 Praha 10 - Hostivař\nidentifikační číslo: 29044537\n1.1. Tyto obchodní podmínky (dále jen „obchodní podmínky“) obchodní společnosti NEXT SPACE s.r.o., se sídlem V Zářezu 902/4, 15800 Praha5 , identifikační číslo: 05599563 , zapsané v obchodním rejstříku vedeném Obchodní soud Praha, oddíl c, vložka (dále jen „prodávající“) upravují v souladu s ustanovením § 1751 odst. 1 zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „občanský zákoník“) vzájemná práva a povinnosti smluvních stran vzniklé v souvislosti nebo na základě kupní smlouvy (dále jen „kupní smlouva“) uzavírané mezi prodávajícím a jinou fyzickou osobou (dále jen „kupující“) prostřednictvím internetového obchodu prodávajícího. Internetový obchod je prodávajícím provozován na webové stránce umístěné na internetové adrese www.moderni-bydleni.cz. (dále jen „webová stránka“), a to prostřednictvím rozhraní webové stránky (dále jen „webové rozhraní obchodu“).\n- v hotovosti v provozovně prodávajícího na adrese Zaječov 100, 26763 Zaječov;\n- bezhotovostně převodem na účet prodávajícího č. , vedený u společnosti Raiffeisenbank a.s. (dále jen „účet prodávajícího“);\n5.2. Nejedná-li se o případ uvedený v čl. 5.1 obchodních podmínek či o jiný případ, kdy nelze od kupní smlouvy odstoupit, má kupující v souladu s ustanovením § 1829 odst. 1 občanského zákoníku právo od kupní smlouvy odstoupit, a to do čtrnácti (14) dnů od převzetí zboží, přičemž v případě, že předmětem kupní smlouvy je několik druhů zboží nebo dodání několika částí, běží tato lhůta ode dne převzetí poslední dodávky zboží. Odstoupení od kupní smlouvy musí být prodávajícímu odesláno ve lhůtě uvedené v předchozí větě. Pro odstoupení od kupní smlouvy může kupující využit vzorový formulář poskytovaný prodávajícím, jenž tvoří přílohu obchodních podmínek. Odstoupení od kupní smlouvy může kupující zasílat mimo jiné na adresu provozovny prodávajícího či na adresu elektronické pošty prodávajícího info@moderni-bydleni.eu\n8.3. Vyřizování stížností spotřebitelů zajišťuje prodávající prostřednictvím elektronické adresy reklamace@nextspace.cz. Informaci o vyřízení stížnosti kupujícího zašle prodávající na elektronickou adresu kupujícího.\n12.6. Kontaktní údaje prodávajícího: adresa pro doručování V Zážezu 902/4, 158 00 Praha5, adresa elektronické pošty info@moderni-bydleni.eu, telefon +420 602690511.\nV Praze dne 21.1.2018


Minipivovar Paličák - Zajimavamista.cz\nPalačov 43 74101 Starý Jičín\nPivovar byl založen v Palačově v roce 2014, pivo vaří klasickou technoligií. Vyrábějí zde PALIČÁK 11° světlý ležák, ČULIBRK 13° polotmavý ležák, KRUTIHLAV 12° světlý ležák hořký piva jsou nefiltrovaná a nepasterizovaná\nPopis Pivovar byl založen v Palačově v roce 2014, pivo vaří klasickou technoligií. Vyrábějí zde PALIČÁK 11° světlý ležák, ČULIBRK 13° polotmavý ležák, KRUTIHLAV 12° světlý ležák hořký piva jsou nefiltrovaná a nepasterizovaná\nVětrný mlýn Poruba\nZděný větrný mlýn holandského typu. Větrný mlýn v Porubě byl vystavěn v roce 1853 na pozemku Karla M...\nZámek, jehož počátky spadají do poloviny 14. století, byl sídlem rodové větve hrabat Kinských. Zámek...\nZámek Hustopeče nad Bečvou, sídlo Žerotínů, Podstatských z Prusinovic a pánů z Baillou má podobu čty...\nGPS: 49.550459, 17.922324\nAdresa: Palačov 43 74101 Starý Jičín\nTelefon: +420 604 343 795


JAN ŘÍHA - VLASTNÍ TVORBA - UKÁZKY - knižní recenze: Antonín Sova - Básně\nÚvod » knižní recenze: Antonín Sova - Básně\nANTONÍN SOVA - BÁSNĚ\nNemůžu si pomoct, ale řekl bych, že kdysi jsme jako malé děti i větší děti četli mnohem víc než dnešní děti. Doba je jinde, mobilní internet je ve všem, frčí zkratkovitost, je in to obrovské množství valících se informací jen nakousnout a odhodit jak kost… Co si budeme povídat. Povinná četba… Ano, často nás to nebavilo. Byla to přece povinná četba a bylo toho hodně. ALE – přece jen to mělo jednu velkou výhodu. A to tu, že v tom množství čtených knih se mohlo stát, že jste objevili něco, třeba ne a třeba jo - něco, co vás zaujalo. Něco, co vás začalo bavit, co vás chytlo a stala se z toho třeba láska na celý život.\nKdyž jsem začal chodit na SOU v Praze Klánovicích, objevil jsem takto např. Charlese Baudelaira. V rámci literatury jsem v čítance narazil na kultovní báseň Zdechlina. V době, kdy jsem ani nevěděl, jak se slovo Baudelaire vyslovuje…\n„Teda to je drsoň“, pomyslel jsem si pobaveně, „konečně někdo, kdo nepíše pseudoromantický rýmovačky o hvězdičkách na obloze.“ No a tak jsem si v knihovně sehnal jeho legendární Květy zla…\nA podobně jsem objevil na SOU Antonína Sovu. Zhruba v roce 1993 jsem byl po nemoci a výtah do sešitu z látek, které jsem zameškal, jsem si musel udělat sám. Z učebnic. Začal jsem si v rámci literatury do sešitu vypisovat standartní důležité údaje, když tu mě zaujaly názvy jeho básnických sbírek. Zlomená duše, Květy intimních nálad, Vybouřené smutky… Zaujal mě i popis toto, o čem ty básně prý jsou, o co Sovovi šlo a v podstatě i jeho život samotný. Po chvíli jsem si všiml, že musím v přepisování brzdit. Řekl jsem si totiž, že si vypíšu vše, co mě zaujme, a za chvíli jsem měl opsanou skoro doslovně polovinu toho, co bylo v učebnici. Zaujalo mě skoro vše… A jak jsem napsal, prvotním impulsem byly ty úžasné názvy sbírek. Ty názvy!… A nejen sbírek, ale i básní… Teď nelze žít, bych neztížil si žití, O potměšilé krajině, Sloky o starém močálu… Dodnes mě fascinují a probouzejí v mé duši všelijaké obrazy. Sám občas píšu básně a povídky a ty Sovovy názvy – tak rád bych je použil – kdyby tak napadly mě. Kdyby – kdyby tak napadly jako prvního mě.\nNásledovala tedy opět návštěva knihovny, kde jsem si zapůjčil výbor z díla Antonína Sovy. A vznikla tak právě již úvodem zmíněná láska na celý život. Posadil jsem se na zadek. Fakt. Básně se do mě zavrtávaly jak hladové pijavice. Trsy některých veršů ve mně zůstaly dokonce dodnes… Bylo to zvláštně silné, uchvacující. Ale dlouhou dobu to byla láska podvyživená. Antonín Sova se nedal nikde sehnat - nově koupit a na prolézání antikvariátů a hledání jehly v kupce sena jsem neměl čas. A k antikvariátům přes net jsem neměl a nemám moc důvěru. Pořídil jsem si CD s jeho namluvenou poezií Kdo vám tak zcuchal tmavé vlasy?, ale – kniha je kniha. Že jo.\nProto mi udělalo obrovskou radost, když jsem se dozvěděl, že nakladatelství Host vydává básně Antonína Sovy a to rovnou pět jeho básnických sbírek sebraných tak do jedné knihy. I s doslovem se jedná o úctyhodných 612 stran. Jedná se o básnickou sbírku Z mého kraje (1892 – podle mě jeho nejlepší sbírka dvanáctiveršových básní, ve které se Antonín Sova shledal a našel jako… ano, jako nejlepší představitel českého impresionismu… aniž by asi jeho samotného něco takového tehdy napadlo). Je to sbírka, kterou mám od něj nejradši, a která je i obecně považovaná mnohými čtenáři za nejoblíbenější sbírku. Pochválil ji (v jistém smyslu) dokonce i čelní představitel české literární dekadence Jiří Karásek ze Lvovic, tvořící ve stejné době. Dále tu máme sbírku Zlomená duše (1896, volnoveršovanou knihu, ve které Antonín Sova tepe tehdejší současnost, obecnou i osobní a rozchází se se vším vstříc hořkým svobodám samoty, které ne každý dokáže ukočírovat). Knihu, kterou v roce 1896 charakterizoval obrátivší Jiří Karásek jako „Chorobná, nemocná kniha. Působí pustým, stařeckým, svraščelým, nevrlým dojmem.“ No řeknu vám jedno – od Karáska to teda sedí!! Od chlorotického, dekadentního Karáska, který konsekventně tepal vše, co nebylo morbidně ztvárněnou, temnou krajinou duše. Karásek, jehož řada lyrických básní byla zoufale neprožitá, uměle skleníkově inferiorní… Básně Antonína Sovy měly často sociální rozměr, ne mysticko-transcendentální jako v případě třeba surrealisticky ne vždy srozumitelného Otokara Březiny a to asi bylo hodně to, co Karáskovi prostě nesedělo… Samotář křičící na samotáře, že je samotář… Dále následuje sbírka Vybouřené smutky (1897); tu poté vystřídá krásná sbírka Ještě jednou se vrátíme (1900 – vracející se k impresionistickým malbám krajiny podobně jako tomu bylo ve sbírce Z mého kraje). Knihu ukončuje sbírka Lyrika lásky a života (z roku 1907).\nPřiznám se (jak už jsem vlastně uvedl), že stejně jako tehdy-kdysi, tak i nyní (i když co je Nyní?) mě nejvíce oslovují básně ze sbírky Z mého kraje (Sovova třetí básnická sbírka, neuvěřitelně silným impresionistickým způsobem popisující krajinu, přírodu rodného kraje). Ty básně se většinou dají vlastně těžko popsat, pro subtilní vůně, pro subtilní pocity a obrazy probouzející se ve čtenářově duši… Ale kdo si přečte básně jako Stesk honících psů nebo Opuštěné lomy, možná pochopí, o čem mluvím, nebo o čem… se pokouším psát. I kdyby Sova napsal jen ony dvě zmíněné básně, byl by v mých (a snad nejen mých) očích nesmrtelný… Nicméně ani v následných Zlomených duších nezůstává Sova „pozadu“ ve svém hlubokém, tu zastíraném více, tu méně, smutku – v básni In urna perpetuum ver píše, cituji:\n„…Hořkost, mrzutá hořkost, hluboká hořkost,\nSesedlá jako krev zdupaná na místě zápasu,\nKouřila dech svůj otravný v samotu moji.“… Antonín Sova během celé své tvorby doslova vystřeloval neobvyklá, do té doby a dnes už vůbec nepoužívaná slovní spojení (znak to originálního básníka), a přitom to byla spojení bolestně, hluboce prožitá, např. „zvykat si na paskvil přátelství“… V básnické sbírce Vybouřené smutky je několik strof (na druhou stranu by se takto dalo sáhnout u Antonína i jinam – v podstatě kamkoli…), které by se daly tesat do kamene: např. v básni V létě po vydání Zlomené duše:\n„Kdož chcete najít čistý květ,\nvkus nehledejte davu.\nsvé kořeny zapusťte do země,\nvšak mějte v oblacích hlavu.“\nNo není to přímo geniální?\nA že nedokáže být Antonín Sova drsně ironickým, sarkasticky přímý a v tom smyslu realistický? Četli jste někdy třeba jeho báseň Po přečtení zprávy filantropických dam? Věřte mi, že to je báseň, u které se hořce zasmějete podobně jako ve filmu s mým oblíbeným Hugem Haasem Mravnost nade vše… Takové básně se mohou plynutím let stát nechtěně nadčasovými… Ale - TO je právě to, co definuje VELKÉHO BÁSNÍKA. Básně, jež nezvětraly erozí jak… laciná hornina…\nPřestože v řadě básní je přítomen hořký smutek a bolest, nikdy se Sovovy básně nestaly… texty, ve kterých si uplakánek léčí a stěžuje na své bolístky. Je to až zvláštní a zajímavé, ale sebelítosti není podle mě v Sovově poezii ani nádech. Sova si podobného rizika byl asi dobře vědom a dokázal tak napsat velkou řadu solipsistických básní, které dodnes dojímají svou krásou, sílou, hloubkou… aniž by se na čtenářově obličeji musel objevit sarkastický úšklebek. Poezie, která jednoduše čtenáře dodnes baví…\nJako jeden z mnoha příkladů mohu uvést ukázku z básně Rozhovor se srdcem:\n„Háj listím plakal. A ty? Čím?\nMdlé ptáky někdo ulekal,\nrákosí seschlé vpůli rval,\nzasypal stezky jehličím.“\nUpozornil bych ale na jedno. Jedná se o básně psané na rozhraní 19. a 20. století, tudíž si čtenář musí zvyknout na dnes trochu neobvyklý slovosled, např. řazení přívlastků. Přídavná jména se někdy objevují za podstatnými jmény, navíc ne hned, ale ještě po několika dalších slovech. Nebo podstatná jména bývají často ne na začátku, ale na konci řádku/strofy. Jde ale o zvyk a na extrémní slovní spojení typu: „bylo lze rozeznati“ apod., v kterých se libovali např. čeští dekadenti, u Sovy naštěstí nenarazíte.\nPoslední pokus před tímto vydáním – poslední pokus o jakési soubornější vydání uvízl na přelomu padesátých a šedesátých let minulého století… Hm… Proč o tom píšu (kromě toho, že to je ostuda)… Před pár lety jsem jednoho kolegu seznámil s pro něj neznámou hudební skupinou Legendary Pink Dots. Ten prima kluk byl mimo jiné talentovaný malíř a věděl jsem, že „jede“ v českém undergroundu, tak jsem mu půjčil pár CD-ček dané kapely. Líbilo se mu to a začala ho ta kapela bavit. Říkal mi:\n„Člověče, to je fakt dobrý… Tuhle kapelu jsem neznal… Tuhle kapelu asi moc lidí nezná, viď?“\nPolechtalo mě to v názoru, že to třeba není s lidstvem až tak hrozný, že – jak maj objevit něco, co neznaj? Jenže – pak jsem si řekl – mě taky nikdo žádný vrátka neotvíral. Učil jsem se na SOU s maturitou na kuchaře… Většina lidí kolem mě mi ty vrátka – ne zavírala, oni o nich ani nevěděli… Všechnu tu krásu, kterou jsem si našel, jsem si našel sám. A možná postarší češtinářka na tom SOU mě rozuměla… Když přišla do třídy a táhnul z ní neurčitý smutek a cigaretový tabák, chtěla vykládat o Kafkovi nebo o symbolismu nebo o něčem takovém a přitom věděla, že to nikoho, nikoho nezajímá… Kromě mě. Mě zas nezajímalo nic jiného kromě literatury a slohu a ona to cítila… Asi rok poté, co jsem odmaturoval, mě navštívila (náhodou) v knihkupectví v Celetné ulici, kde jsem prodával knihy, pamatovala si naše dialogy o symbolismu a dekadenci a tak a říkala mi:\n„Tebe je Honzo škoda… Tady takhle… To jak jsi ve škole… třeba vyprávěl o francouzským symbolismu… Většina nerozuměla, o čem mluvíš… Měl jsi dál zkoušet FF UK, kór když ti to tam nenačisto vyšlo“, koukala se na mě lehce zklamaná, ale rozuměla mi (peníze na stromech nerostou) a já moc dobře rozuměl jí. Měl jsem ji rád. Naše oči si na pár vteřin sdělily nesdělitelné a to pravdivé… A to se psal rok 1996…\nTeď se píše rok 2015. V téhle prašivé době zaměřené jen na mamon jsou zejména Sovovy básnické vzpomínky, rané „úniky“ do české přírody – kraje domova i pro mě – čtenáře – také jistou formou „úniku“. Úniku, majícího podobu pohlazení, jakého dnes často nenalézám. Úniku, kdy cítíte, že jisté těžko pojmenovatelné pocity, které ve Vás dlí, sdílela kdysi podobně také jiná osoba – Antonín Sova.\nAntonín Sova… Ta melancholie mající tvar lehce zčeřené vody, její barva, příchuť… Někdy je ta voda hlubší, ale smutek je zastřený… Ta podivná, palčivá, ale nekřičící melancholie jak horko trčící ve vzduchu… Ať v přírodním popisu (zejména) nebo popisu pocitů (tady občas k výkřiku dochází)… Je to opravdu těžko popsatelné, musí se to zažít – přečíst a nechat ty kapky působit. Jak? Jak?? To záleží jen a jen na vás.


Digitalizace tradičního řemesla láká investory. Do Topíte.cz posílají 20 milionů korun Enern a Tomáš Krsek - CzechCrunch\nTopenářů je na českém trhu málo, a když chce zákazník nějakého kontaktovat, narazí na velmi náročnou komunikaci. Na e-maily reaguje jen pětina z nich, následnou nabídku pošle jen každý šestnáctý. Vylepšit interní procesy firem topenářů i zákaznickou zkušenost se pokouší česká firma Topíte.cz, která za tímto účelem získala také důvěru investorů.\nPo deseti milionech korun do ní vkládají tuzemské venture kapitálové fondy Enern, v němž figuruje čtveřice partnerů Petr Šmída, Tomáš Čupr, Pavel Mucha a Radovan Nesrsta, a Presto Ventures. Ten byl donedávna známý jako Bohemia Venture Capital a investuje prostředky miliardáře Tomáše Krska.\nTopíte.cz spojuje tradiční řemeslo s moderními technologiemi a pomocí digitalizace umožňuje hladkou komunikaci s topenáři online. Firma založená loňský rok vyvíjí systém, který zákazníkům nabízí jednoduché, přehledné a rychlé jednání s topenáři. Pomáhá však i přímo jim – místo toho, aby řešili nabídky, poptávky nebo účetnictví, mohou více času věnovat svému řemeslu.\n„Tržiště řemesel tak, jak ho vidím, je v podstatě velmi jednoduchá a logická vize. Na jedné straně služby je zákazník, na druhé dodaná práce. Vše mezitím má na starosti firma a klienta to nemusí vůbec nijak trápit,“ popsal nedávno Daniel Helcl, spoluzakladatel a CEO Topíte.cz, pro CzechCrunch.\nFirma zároveň udělala průzkum na vzorku 163 registrovaných firem a živnostníků, jak dostupné jsou služby topenářů na českém trhu. „Jen 15 % oslovených uvedlo, že mají o zakázku zájem či kapacitu na její provedení. A to nemluvím o úrovni komunikace, která byla v mnoha případech nepřehledná a zcela nedostačující,“ přiblížil výsledky průzkumu Helcl.\nČtyřiačtyřicetiletý podnikatel Topíte.cz zakládal společně s dvěma zaběhnutými topenáři, Karlem Náprstkem a Jiřím Švédou. Teď na pomoc při dalším rozvoji trojice přibrala také investory, fondy Enern a Presto Ventures, které do firmy vložily rovným dílem dohromady 20 milionů korun.\n„Vidíme, že dnešní proces objednání si řemeslníka je nefunkční. Hledáním čísla na řemeslníka to celé začíná, ale proces za tím je často frustrující pro obě strany. Topíte.cz přichází navíc s řešením, které bude možné aplikovat i na další řemesla a trhy, proto je podporujeme už samotného začátku,“ říká Tomáš Obrtáč, investiční partner skupiny Enern.\n„O nezbytnosti takové služby na středoevropském trhu – v západní Evropě existuje například německé Thermondo – tedy víme dlouho a jsme rádi, že se nám v Topite.cz konečně podařilo najít tým, který má všechny předpoklady proto, aby zde uspěl a mnoha zákazníkům pomohl ušetřit peníze, čas i energii,“ uvedl zakladatel a šéf Presto Ventures (dříve BVC) Přemysl Rubeš, který spolupracuje se zmíněným Tomášem Krskem.\nPřemysl Rubeš, zakladatel a šéf Presto Ventures\nPodle Helcla jsou Topenáři.cz v tuzemsku ojedinělým projektem a pro mnoho investičních fondů je to téma, se kterým nemají zkušenosti.\n„Investoři z Enernu a Presto Ventures našemu řemeslu rozumí, pohybují se v podobném prostředí a znají naši cílovou skupinu. Jsou pro nás proto důležití nejen jako investoři, ale především jako partneři, na které se můžeme obrátit i z hlediska budoucích strategických kroků firmy,“ říká Helcl.\nTen teď se svým týmem plánuje získaný kapitál využít v první řadě na vybudování mobilní aplikace, služba totiž pořád funguje jen přes web. Aplikace by měla umožnit strukturovanější přehled o prováděných pracích pro techniky i zákazníky, ale také urychlit a usnadnit předávaní důležitých informací.\nČást peněz věnuje i na personální posílení týmu a v delším horizontu plánuje také expanzi do zahraničí, konkrétně do Polska, na Slovensko a do Maďarska. V druhé polovině příštího roku Topíte.cz představí komplexní software pro instalační týmy a servisní techniky.\nDlouhodobější vize je následně rozšířit spektrum nabízených služeb o další řemesla, čímž se dostane blíže do konkurenčního boje se službou SuperSoused.cz. Ta zprostředkovává výpomoc s drobnými domácími pracemi, jako je úklid, zapojování spotřebičů, montáže, péče o trávník či malířské práce. A nedávno začala montovat i kuchyně z IKEA.\nDaniel HelclEnernPresto VenturesTopíte.cz


Američané se vrací do kanceláří. Překonali virus, teď jim hrozí bakterie - Seznam Zprávy\nZprávyKoronavirusAmeričané se vrací do kanceláří. Překonali virus, teď jim hrozí bakterie\nDlouho stagnující potrubní systém může být ideálním prostředím pro množení bakterií.\nAmerické kanceláře a „open space“ prostory zely dlouhé týdny prázdnotou. A lidé je na začátku pandemie opouštěli dost narychlo. Opuštěné ale zůstaly i odpadní systémy, klimatizace a jiné nezbytné součásti budov. Ty však podle odborníků nejsou konstruovány na to, aby byly dlouhou dobu mimo provoz a bez kontroly.\nLegionelóza v potrubí a odpadech\nAmerický deník The New York Times (NYT) přichází s varováním o jiném zdravotním riziku než koronavirovém – legionelóza patří mezi největší z nich. Onemocnění dýchacích cest, které zaviní bakterie. Ty se množí právě například v potrubí a odpadních cestách.\n„Budovy nejsou navrženy na to, aby stály několik měsíců opuštěné,“ říká pro NYT Andrew Whelton z Purdue University. Vědci i zdravotníci tak varují před rychlým návratem do pracovišť, kde v potrubí dlouho nehybně stála voda. Problém se však netýká pouze kanceláří, stejně opuštěné byly potrubní systémy i v hotelech nebo tělocvičnách a posilovnách.\nLegionelóza postihne každý rok asi 52 tisíc Američanů. Není však přenosná z člověka na člověka. Velké množství lidí se většinou nakazí během havárie vody nebo jiných problémů týkajících se potrubních cest.\nNapříklad v září minulého roku se v Severní Karolíně nakazilo legionelózou 135 lidí a čtyři lidé zemřeli. Podobně jako u koronavirové nákazy jsou nejohroženější skupinou lidé s nízkou imunitou.\nNebezpečí pro vyléčené z koronaviru\nTo se může týkat i těch, kteří si prošli nemocí covid-19 v minulých týdnech. „Takoví lidé by mohli být citlivější, půjdou zpět do práce a hrozí jim jiná nákaza,“ komentuje pro NYT Caitlin Proctorová, spolupracovnice Andrewa Wheltona z Purdue University.\nProč se bakterie nemnoží v potrubí běžně? Pokud jsou budovy v provozu, starají se o ně uklízeči a uklízečky, kteří do potrubních cest pravidelně vlévají dezinfekci, jež bakterie ničí. Během karanténních opatření však budovy nikdo nespravuje. Dezinfekce se ve vodě neudrží příliš dlouho a bakterie mají „volné pole působnosti“.\nVědci však dodávají, že při tak dlouhé uzavírce budov se v potrubí mohly namnožit bakterie, které dosud neznají. „Ekosystém se může změnit. My sledujeme jeden organismus, ale může se objevit úplně jiný organismus,“ vysvětluje Proctorová.\nPřestože se správci budov snaží prostředí připravit pro pracovníky, často nemají žádný návod. Zdravotníci a odborníci z univerzity se snaží pomoci a vymyslet účinný prostředek pro prevenci množení bakterie. Ani oni však nemohou brát v potaz všechny možné potrubní systémy, které jsou instalovány v kancelářských budovách.\nNavíc varují, že přestože se problém může nakonec týkat jen hrstky budov, s hromadným návratem zaměstnanců v jednu chvíli mohou nastat problémy.


Exkluzivní pobyt ve Varech: degustační večeře a spa | Dreamio\nZobrazit galerii 15\n5* hotel v centru Karlových Varů: úžasné snídaně, degustační večeře i spa\nPrivátní jacuzzi, sauna a pára i masáž či peeling\nSnídaně à la carte a večeře s vinným párováním\n400 m k Vřídlu, 100 m k lanovce na rozhlednu Diana\nVychutnejte si kouzlo Karlových Varů plnými doušky.\nDopřejte si opravdový luxus a nechte se hýčkat tak, jak si zasloužíte – tedy maximálně. V historickém centru Karlových Varů vás přivítá exkluzivní 5* hotel Quisisana Palace, který sídlí v rezidenci z 19. století. Mísí se tu historie s moderním…\nDopřejte si opravdový luxus a nechte se hýčkat tak, jak si zasloužíte – tedy maximálně. V historickém centru Karlových Varů vás přivítá exkluzivní 5* hotel Quisisana Palace, který sídlí v rezidenci z 19. století. Mísí se tu historie s moderním vybavením, kvalitní servis s prvotřídní gastronomií a dokonalá péče ve spa centru.\nBydlet budete v apartmá Deluxe Suite s prostorným balkonem, odkud si budete užívat krásný výhled na promenádu a řeku. Na přivítanou vám tu připraví lahev prosecca – vychutnejte si sklenku třeba u krbu, který stylově připomíná 19. století.\nLožnice s postelí king size, pillow menu\nKoupelna s koupelovou a tělovou kosmetikou Bvlgari, fén\nNa vyžádání až 2 přistýlky (maximální kapacita jsou 4 osoby)\nSejf, Wi-Fi, plochá LCD TV\nLegendární snídaně a degustační večeře\nK dokonalé dovolené patří také skvělé jídlo. A to si v Quisisana Palace užijete plnými doušky. Zdejší snídaně jsou opravdu výjimečné – vybírat si je budete à la carte. Dáte přednost anglické, francouzské, vegetariánské nebo zkusíte pohankové bliny s jikrami hranáče šedého?\nDo Café-Restaurant Quisisana jste zváni také na večeři o čtyřech chodech, které doplní vinné párování. Mistři kuchaři připravují moderní české speciality s prvky evropské kuchyně a hodovat budete v příjemné kavárně vídeňského stylu. Během dne sem zajděte na kávové speciality, domácí dorty, sorbety nebo třeba sklenku vína.\nA co by to bylo za odpočinek, kdybyste v balíčku neměli také návštěvu wellness centra? Celé 2 hodiny bude jen vám patřit privátní Spa-Suite, kde se společně naložíte do perličkové lázně, prostorné sauny a parní kabiny a užijete si romantické chvíle. Každého z vás pak čeká také celotělová masáž nebo peeling a věřte, že pod rukama místních masérů se každodenní stres velmi rychle odpaří.\nProcházky po kolonádě i rozhledna Diana\nHotel těží také z výjimečné lokality. Nachází se v historickém centru Karlových Varů, takže odtud procházkou dojdete k Vřídlu (400 m), na Tržní (500 m) i Mlýnskou kolonádu (650 m). Na město se podívejte také z výšky – vystoupejte na rozhlednu Diana, kam vás vyveze lanovka (stanice je asi 100 m od hotelu), a navštivte i místní Motýlí dům, kde vás okouzlí tisíce barevných motýlků.\nKdykoliv v období do 31. 12. 2020\nV období do 31. 12. 2020 podle dostupných kapacit. Termín si rezervujete sami.\n2× ubytování v apartmá Deluxe (71–82 m²) pro 2 osoby\n2× snídaně à la carte pro 2 osoby\n1× sezónní čtyřchodové degustační menu s vinným párováním pro 2 osoby\n1× lahev Prosecco DOCG na přivítanou\nExkluzivní využití Spa-Suite pro 2 osoby (jacuzzi, sauna, pára) na 120 minut\n2× celotělová masáž nebo celotělový peeling\nParkování s parkovacím servisem zdarma\nVoucher nelze využít od 20. 12 do 12. 1. 2020, od 6. 4. do 12. 4. 2020, od 24. 4. do 10. 5. 2020 a od 3. 7. do 12. 7. 2020.\nRezervace: Termín si rezervuje na tel. 357 079 110 nebo na e‑mailu reservations@quisisana-palace.com a uveďte kod voucheru\nMariánskolázeňská 298/3, Karlovy Vary, 360 01 (zobrazit na mapě)


Filmhouse/NextEra Films – Rembrandt | DVDINFORM.cz\nFilmhouse/NextEra Films – Rembrandt\nPři dnešním ranním pohledu na pult v trafice jsem zažil překvapení – že by už opravdu byl konec léta? Pokud se pamatuji, Filmhouse si chtěl dát prázdninovou pauzu. A přitom dnes, 14. srpna 2008 s jejich logem v balíčku ostatních DVD ležel Rembrandt za cenu 49,– Kč. Papírová obálka ale zcela jiná, než na jakou jsme dosud byli zvyklí, slogan Film týdne jsem na první pohled nikde neobjevil. Zato je na obálce logo společnosti NextEra Films. Jde o titul, který byl ke koupi již dříve v prodejnách Levných knih.\nPo již několika malířských filmech , jako např. tady nebo tady máme možnost si opakovaně připomenout život a dílo významného umělce.\nKlaus Maria Brandauer, kterého známe především z filmů maďarského režiséra Istvána Szabó, v titulní roli filmu o jednom z největších malířů všech dob dodává své postavě dramatičnost a hloubku.\nRembrandtův život byl sám dramatem a on byl velkým umělcem, který nesnesl kompromis. Malíř holandského baroka zažil největší slávu i utrpení, bohatství i krutou bídu, i osobní tragédie. Šel vždy proti proudu. Svět oslavoval křiklavé barvy a lehké tahy štětcem, ale Rembrandt používal temné nánosy olejových barev.\nZažil šťastné manželství s milovanou krásnou Saskií, avšak zatímco on sám upadal v nemilost, jeho žena zemřela. Jako v malbě, ani v životě se nepodřídil diktátu společnosti, našel si ženu mezi služebnictvem. A pak nastal den, kdy se mocní Amsterdamu rozhodli potrestat muže, kterého doposud tolik milovali.\nVýjimečné herecké obsazení, kamera, dekorace, osvětlení, kostýmy a Rembrandtovy obrazy dodávají tomuto filmu neuvěřitelnou pravdivost. Toto DVD původně vyšlo ku příležitosti 400. výročí narození Rembrandta van Rijna (1606 – 1669).\nZemě původu: Francie / Německo / Nizozemí\nSvětová premiéra: 9. srpna 1999\nPremiéra v kinech ČR: 30. března 2000\nPůvodní název: Rembrandt\nScénář: Charles Matton, Sylvie Mattonová\nProdukce: Humbert Balsan\nHudba: Nicolas Matton\nSpolečnost: Argus Film Produktie, Canal+, Centre National de la Cinématographie, CoBo Fonds, Cofimage 10, Eurimages, Filmstiftung Nordrhein-Westfalen, France 2 Cinéma, La Sofica Gimages 2, Nederlands Fonds voor de Film, Ognon Pictures, Pain Unlimited GmbH Filmproduktion, Procirep, Televisie Radio Omroep Stichting, Zentropa Entertainments\nNatáčeno: Francie / Nizozemí / Bottrop a Ossendorf, Německo\nHrají: Klaus Maria Brandauer (Rembrandt van Rijn), Romane Bohringer (Hendrickje Stoffelsová), Jean Rochefort (Nicolaes Tulp), Johanna ter Steege (Saskia Uylenburghová), Jean-Philippe Écoffey (Jan VI.), Caroline van Houten (Geertje Direxová), Richard Bohringer (kazatel), Franck de La Personne (Hendrick Uylenburgh), Jacques Spiesser (Joost Van den Vondel), Caroline Sihol (Maria Tesselschade), Nicholas Palliser (Constantin Huygens), François Delaive (Govaert Flinck), Léonard Matton (Titus Van Rijn), Jean O’Cottrell (Rembrandtova notářka), Aymeric Demarigny (Carel Fabritius), Jules Matton (Titus Van Rijn v 6 letech), Christian Chevreuse (Harmen Becker), Jacques Szoulevich (odhadce), Olivier Brocheriou (Marten Soolmans), Guillaume Beaufort (mladý básník), Björn Jung (Samon Van Hoogstraten), a další\nBonus: Galerie Rembrandta van Rijna (52 vybraných obrazů)\n← Deník – Já, Baryk\nVálečná fakta – Čechy trezor nacistů I. →


Nejlepší budou Mstětice - Euro.cz\nNejlepší budou Mstětice\nRedakce Euro.cz, Vítězslav Dohnal, 2. 9. 2003\nRozhovor s vítězem klání Petrem Mrůzkem\nPoslední srpnovou sobotu se na hřišti v Mariánských Lázních hrál druhý ročník zajímavé soutěže Chervo Shoot Out 2003. Šest golfových profesionálů (J. Janda, M. Janda, P. Nič, M. Bauer, P. Mrůzek, O. Trupl) se utkalo při hře na pěti jamkách. Na každé z vybraných jamek přitom ze soutěže vypadl vždy jeden hráč s nejhorším výsledkem. Při shodě rozhodoval organizátory určený trouble shoot. Ten rozhodl i mezi dvěma finalisty Pavlem Ničem mladším a Petrem Mrůzkem. Rána ze značky ve vzdálenosti padesáti metrů od jamky nakonec přinesla vítězství a stotisícovou odměnu Petru Mrůzkovi z Golf Clubu Mstětice, jinak dlouholetému hráči v Mariánských Lázních.\nZvítězil jste takřka na domácím hřišti. Věřil jste si?\nPři dopolední rozehře mi hůl vůbec neseděla v ruce. Bál jsem se, abych si neudělal ostudu. Na tomhle hřišti jsem totiž vyrostl: hrál jsem tu v podstatě třicet let. To je samozřejmě ohromná výhoda, ale na druhou stranu shoot out je spíš rychlá smrt. Zkušenost s hřištěm jde trošku stranou, rozhoduje jeden úder.\nJe pro vás dnešní vítězství tečkou za letošním golfem? Měl jste úspěšnou sezonu?\nJsem spokojený, že si zatím držím své předsevzetí umístit se v české PGA do třetího místa. V září mě ještě čeká poslední kolo právě tady v Mariánských Lázních. Doufám, že bych mohl ještě zaútočit na druhé místo.\nKteré z domácích hřišť máte nejraději?\nTěžko říct. Mému srdci nejbližší jsou Mariánské Lázně, nejtěžší je Čeladná, nejmodernější Karlštejn, nejhezčí jsou Karlovy Vary a nejzajímavější Šilhéřovice. A když už jsme u těch nej, tak nejlepší české hřiště budou Mstětice, které stavím.\nCo podle vás chybí českému golfu? Co byste mu popřál?\nProblémem je nedostatek peněz a příliš krátká sezona na některých hřištích. Popřát bych chtěl světlejší budoucnost české reprezentaci, aby se umísťovala v první třetině žebříčku, a konečně někoho vychovaného u nás úspěšného na evropském okruhu. A taky nová hřiště a hodně nových hráčů.


VST: Část 6.\n16. srpen 2010 | 22.03 |\nTohle asi není tak úplně ta akce, jakou jsi měl na mysli, Kuci, ale v nejbližších třech kapitolách se nic akčnějšího (bohužel nebo snad?) neobjeví.... Jinak chci poděkovat za všechny hezké komentáře a doufám, že to se mnou vydržíte co nejdéle, ať už budu psát jakkoliv... :)) m.\nMrzutě jsem se vracela zpět na Základnu. Lovcům, kteří mě téměř obklíčili (zřejmě je nějaký Mystik navedl, kterým směrem duch leží... asi tu Gabrielu zaškrtím), jsem se vyhnula jen s vypětím všech sil. Mel, který téměř definitivně vyprchal, mi už nedodával sílu, ani rychlost a ani mě nechránil proti lezavé zimě. Celé tělo jsem měla chladem ztuhlé a pocit, že co nevidět mě někdo musí chytit, nebyl zas tak od věci. Ale na to mě otec cvičil moc dobře. Ani ne za deset minut už jsem proklouzla vchodem zpět do Základny a unaveně šla do svého pokoje. Třásla jsem se zimou a vážně uvažovala nad horkou sprchou. Čert vem, že jsou společné!\nPřede dveřmi mě ale čekalo nemilé překvapení. Gabriela se klidně opírala o stěnu a s poklidně zavřenýma očima vypadala, jako by spala. Když jsem si jí tak prohlížela, byla dost podobná Erikovy. Dlouhé černé vlasy, proteď zavřené, ale modré oči. Ale Gabriela přesto byla jiná. Snad... Erik vzbuzoval úctu už svým vzhledem, nejen svým jménem. Zajímalo by mě, proč to tak cítím. Co má Erik a Věštkyně ne?\n,,Tak?" ozvala se Gabriela, když jsem už asi minutu jen stála před vlastními dveřmi a ani jedna z nás se nepohnula. Otevřela oči a s úšklebkem si mě přeletěla pohledem.\n,,Co tak?" zavrčela jsem podrážděně. Konečně jsem se pohla a odemykala své dveře. Pak jsem do nich vklouzla, ale zatím je nezavírala. Jen přivřela.\n,,Vydáš mi konečně toho ducha?" odvětila Gabriela pohrdavě a stále se nepohnula ze svého místa vedle mých dveří. Klidně tam napůl stála, s poklidně přivřenýma očima mě pozorovala. Povzdechla jsem si. Nemůžu jí Ducha... Liama vydat! Ale... vše by pak bylo tak jednoduché...\n,,Nenašla jsem ho." zavrčela jsem. ,,Tři hodiny v zimě a chladu a nakonec toho parchanta ani nenajdu..." zamručela jsem si pro sebe tak, aby to vypadalo, že jsem nechtěla, aby to Gabriela slyšela. Přitom jsem zavírala dveře. Klapnutí dveří znělo nějak podivně. Snad... jako bych uslyšela nějaký svist a uviděla blesknutí. Pak jsem si řekla, že jsem jen přetažená. A to blesknutí byl určitě jen záblesk na klice. Odraz světla...\nOpřela jsem si čelo o dveře a objala si ruce pažemi. Slyšela jsem, jak si Gabriela podrážděně povzdechla a po chvilce setrvání odcházela. A pak se stalo něco podivného. Cítila jsem počínající bolest v hlavě a zamračila se. Vždyť Samael jsem už dnes měla! Přesto jsem si pro secmet došla a dala si jeden malý lok. Hned mi bylo líp, ale stále jsem se třásla.\nByla mi najednou tak strašná zima. Ta zima ale byla uvnitř mě, nejen na povrchu mého těla, což způsobil ten tříhodinový pobyt venku. Pocházela ze mě. Zjevila se zničeho nic, ještě dříve, než jsem se napila Samaelu. Udeřila na mě tak tvrdě, že jsem při cestě k secmet málem při zakopnutí spadla. Rozlezla se mi uvnitř těla dokonce natolik, že zastínila bolest, jenž doprovázela vypití Samaelu, což byla výhoda. Samaelovy bolesti jsem sice zvládala bravurně, ale příjemné to nebylo. Ale ta zima také pak potlačila teplo, které se mi rozšířilo po těle vždy, když bolest odezněla. Otřásla jsem se. Zavřela jsem oči a svezla se do dřepu. Secmet jsem svírala prsty rukou a snažila se nezačít vzlykat.\nTen chlad mnou prostupoval a probouzel ve mě všechny špatné vzpomínky.\nSmrt otce. Smrt toho vlkodlaka, který byl tak lidský. Mou vlastní smrt. Schovala jsem si obličej do dlaní a ucítila, že mi po něm stékají slzy. Co se to děje? panikařila jsem. Bála jsem se. Obrazce na mě útočily a já chtěla utéct, ale chladem zmrzlé tělo se ani nepohnulo. Lapala jsem po dechu, znovu jsem cítila zuby bořící se mi do hrdla a pak se mi vybavila ta tma. Ten okamžik, kdy jsem vlastně.... nebyla. Kdy jsem zemřela. Pak se mi vybavila tělocvična a matka ke mě mířící. To byl ten okamžik, kdy mi řekne, že otec je mrtví.\nPak další vzpomínka. Měla jsem koťátko, krásné kotě, které jsem našla na ulici a v tu chvíli si ho zamilovala. Otec ho utopil. Neměla jsem to vidět, ale tajně jsem nakukovala za dveřmi koupelny. Otec mě cvičil až moc dobře na to, aby mě zamčené dveře zastavily. Myslím, že to věděl dříve, než uviděl můj zničený obličej, když se otočil. V ruce mourovatou kouli. To kotě ani nevypadalo jako zvíře. Vypadalo jako mokrý hadr. A to mňoukání, s kterým se loučilo s životem a zoufale bojovalo... Dodnes mám pocti, že otec si byl jistý, že mu budu nakukovat za ramenem, že se z toho pokoje dostanu. Asi mi tím chtěl dát další lekci. To ale nemohu vědět jistě... Otec to musel udělat, veterinář mu řekl, že kotě trpí nějakou nevyléčitelnou nemocí. Veterinář ho nemohl uspat, jelikož nové zásoby léčiv měli dorazit až za dvě hodiny. Otec souhlasil, že se o to postará sám. A já to viděla. V tu chvíli jsem otce nenáviděla. Poprvé a jedinkrát v životě. Nic o nemoci kotěte jsem nevěděla. A otec se mi to nijak nesnažil vysvětlit. To až matka se ho zastala a zavedla mě k tomu veterináři, jenž její slova potvrdil. Dva týdny jsem se pak otci nedokázala podívat do očí. Ale bylo mi sedm let. A dětská paměť byla v té době tak nespolehlivá...\nDále se mi vybavil okamžik, kdy jsem přišla domů a oznámila, že jsem byla až druhá nejlepší, už ani nevím v čem. Ten obličej, to zklamání, s jakým se na mě otec podíval, bylo nesnesitelné. Chtělo se mi křičet, že ostatní byli starší a měli větší šance než já. Otec se však sebral a odešel. Zklamaně jsem se dívala na venkovní dveře, kterými odešel. V ten okamžik jsem byla tak zoufalá, že mě ani matka nedokázala utěšit.\nChoulila jsem se na zemi, když někdo zaklepal. Chlad se už dávno rozšířil do celého mého těla a já tiše úpěla. ,Liame! Liame! To děláš ty?!' křikla jsem v duchu zoufale a třas rukou byl téměř nesnesitelný. Vzpomínky mě doháněly k šílenství, realita se mi míchala s minulostí, do duše se mi ostrým nožem zařezávala další a další zlá vzpomínka, která ve mě existovala. I to, co jsem úspěšně zapomněla se mi opět vybavilo. Sevřela jsem si ruce mezi koleny, ale nemělo to smysl. Místo toho mi totiž začaly drkotat zuby. Napůl klečela, napůl jsem seděla na zemi, ruce mezi koleny a houpala jsem se dopředu dozadu. Snažila jsem se zarazit slzy stékající mi po tváři ale... nešlo to.\n,,Marie, jsi v pořádku?" hlas byl známý, ale než jsem ho pozanla, vtáhla mě do sebe další vzpomínka.\nVzpomínka do níž se vmíchalo ptáče prolezlé larvami mouchy. Růžové holátko. Měla jsem šest let a strašně mě to vyděsilo. Další vzpomínka, tato se mi zařízla hluboko do duše a já tlumeně vykřikla a zároveň vzlykala. Matčin zraněný obličej tehdy, když jsem jí neúmyslně, kvůli Samaelu řekla, co si o ní myslím. Můj děs, když mi ve dveřích chladně oznámila, že jedu pryč. Smutek, když jsem našla dopis na rozloučenou, který vlastně ani dopisem na rozloučenou nebyl. Byl to jen papír s instrukcemi, co mám dělat a pak tam bylo pár řádků plných obvinění a hořkosti.\n,,Marie!" ozvalo se další zaklepání. Vniklo do děsivé vzpomínky ve které jsem viděla jednoho Temného rdousit člověka. ,,Otevři!"\nMorda zarudlá krví člověka, ta slast v očích Temného. A svůj vlastní děs, když se pak Temný otočil přímo na mě. Mohlo mi být jedenáct let a otec mi chtěl ukázat lov skřetů.\nKdo to byl? Ten hlas? zazmítala jsem se a chytila se za hlavu. Téměř jsem si trhala vlasy z hlavy.\nVyplula další vzpomínka, bratr vlkodlaka, kterého jsem zabila jako prvního. Ta bolest v jeho očích a ten smutek. Zoufalá touha pomstít mrtvého příbuzného. Jediného příbuzného.\nČí to byl hlas? Kdo, kdo to se mnou mluví. Kdo se dostal přes děsivou pavučinu mých nočních můr?! uniklo mi tiché zasténání.\nVybavilo se mi, jak jsem se Liama bála, když jsem večer ležela zachumlaná v přikrývkách a jeho černé oči plné nenávisti si mě hladově přeměřovaly. Ještě jsme se neznali.\nNebyl to snad Erik... ? Nevolá mě Erik?! Vzpomínky pomalu bledly. Jako by je něco tlumilo. Co tu dělá? Nesmí mě takhle vidět! Zatřásla jsem hlavou a poslední vliv zimy ve mě pustil mé strašné vzpomínky zpět do mých hloubek duše. Zmateně jsem se rozhléžela, překotně si utírala slzy a celá se vzpamatovávala z toho šoku, co jsem právě prožila. Až po nějaké chvíli neklidného ticha jsem se zmohla na odpověď, musela jsem hledat hlas.\n,,Jo! Jsem... v pořádku... Počkej okamžik... už jdu!" křikla jsem nejistě a vlastní hlas mě vyděsil. Byl to zničený, roztřesený hlas. Vrazila jsem si facku a pak se nejistě postavila. Kolena se pode mnou podlomily a já se chytila stolu vedle sebe, ale shodila něco na něm. Bylo mi to jedno. Odkašlala jsem si a když jsem měla pocit, že se ovládám, tak jsem pokračovala.\n,,Byla jsem... byla jsem ve sprše! Převlékám se!" křikla jsem přes dveře a rychle se vrhla ke skříni. Potěšilo mě, že můj hlas zní lépe... téměř normálně. Zato mě silně znepokojilo, že se mi neovladatelně třesou kolena. Chlad z těla pomalu ustupoval a mizel. Kde se vzal? Co to bylo? A hlavní otázka... vrátí se? děsila jsem se. Bylo to Gabrielino kouzlo? Způsobil to Liam? Erik to být nemohl, jelikož jakmile se ozval ON, tak ta zima začala pomalu ustupovat. Ano! Přišel Erik a začalo to ustupovat! Nemá to něco společného s ním?! Natáhla jsem na sebe nějaké bílé triko a černé úzké jeansy. Pak jsem si rychle a roztržitě učesala vlasy do vysokého ohonu a odlíčila jsem se. Ruce se mi ještě pořád třásly a když jsem si s tampónkem dloubla do oka, pálení tím způsobené jsem téměř necítila zato vytryskly další slzy i když už né tak velké a horké, jako předtím. Na to jsem byla příliš unavená. Gabriela koupila líčidla odolná vodě, ale i tak už mé líčení bylo strašné. Polkla jsem a potlačila poslední známky chladu někam hluboko do mě, stejně jako vytlačila ty odporné vzpomínky, z kterých jsem se před chvíli zhroutila.\nKe dveřím jsem se dostala až za tři minuty. Zadýchaně jsem je otevřela a přivítal mě Erikův potutelný úsměv. Přesto jsem v tom možná zahlédla náznakl obav... ? Nebo jsem vážně tak zoufalá z toho, že je to můj jediný přítel, že jsem si to vybájila? Seděl naproti dveřím, opřený o stěnu a prohlížel si mě. Neušlo mi, jak si o chvilku déle prohlížel můj obličej, potažmo, mé oči od pláče a zarudlý nos. Zarazila jsem se, když jsem si ho prohlédla. Zdálo se mi, že je... že z něj vyzařuje potlačovaná energie připravená co nevidět vybouchnout. Polkla jsem a vyhla se jeho pohledu. Zarazila jsem se dříve, než jsem mohla instinktivně ustoupit. Cítila jsem ve vzduchu dravost a náznak divokosti.\n,,Hádám že Lovkyně Nelovkyně, stále jsou ženy strašné, co se týče jejich vzhledu, hm?" odbroukl Erik a vztával. Podivný pocit z Erika zmizel a já si v duchu oddechla. Narovnala jsem se (jako bych se zbavila obrovské tíhy na ramenou) a napůl se na Erika usmála. Dokud na mě nezaútočila připomínka toho, co se mi před chvíli stalo. V první chvíli jsem měla pocit, že se znovu rozbrečím, ale rychle jsem podobné pocity potlačila. Nesmím... nesmím se zhroutit!! Nafoukla jsem tváře a uvažovala, že Erika spražím nějakou ostrou poznámkou, za to, co řekl, ale nechala jsem to plavat. On se koneckonců taky neptal proč jsem brečela. Jsem si jistá, že poznat to musel. Ale... Pak jsem si ale řekla, že tak lehce mu to zase projít nenechám! Mohl by si na to zvyknout!!\n,,Nech si toho, ano?" odvětila jsem s hraným smíchem a bouchla ho do břicha. Jemně. Roztřesené ruce byly tak slabé, že jsem se divila, že jsem i to pohlazení dokázala. Natáhla jsem před sebe ruce, jako bych si prohlížela nehty a vděčně jsem si uvědomila, že ruce se mi už netřesou. Nevědomky jsem si přejela rukou pod očima, jako bych si upravovala make-up, ale ve skutečnosti jsem kontrolovala, jestli tam nejsou slzy.\n,,Máš něco s očima?" zeptal se Erik po chvilce, kdy jsme mlčky šli po schodem (potěšilo mě, že nechtěl jet výtahem).\n,,Ne..." odvětila jsem rychle a koukla se stranou. Věděla jsem, že je mám zarudlé a ani líčení by to nedokázalo skrýt. Proto jsem vyšla nenalíčená. Co kdyby mě ten záchvat popadl znova? Hell, jen to ne! Prosím!! Málem jsem se roztřásla, ale rychle jsem začala myslet na něco hezkého. Nejdříve na běh slunným lesem, ale potom jsem zaslechla hudbu a začala tedy myslet na tanec. Působilo to až zázračně a já uvolnila bolestně napnuté svaly. Ještě chvíli a zítra bych se nemohla pohnout. Erik naštěstí nic nerozebíral a zbytek cesty jsme šli mlčky. Napadlo mě, že jsme celkem povedená dvojka. Oba jsme věděli, na co se toho druhého neptat a co více nerozebírat. Takle by nám to mohlo vydržet dlouhou dobu, než se poprvé pohádáme. Pokud vůbec.\n,,Potřebuju si zajít na toaletu." odvětila jsem, když jsme zrovna jednu míjeli a než mohl Erik cokoli říct, už jsem tam vklouzla. Došla jsem k umyvadlu a podívala se do zrdcadla. Vypadala jsem strašně, ale lépe, než před tím. Opláchla jsem i obličej a pak si jej jemně usušila ubrouskem. Nakonec jsem zavolala, váhavě, na Samael uvnitř mě a nasměrovala ho na svou tvář. Nejitě jsem s ním manipulovala, až se konečně dostavil kýžený výsledek. Oči byly opět jasné, pod očima jsem neměla ani kruhy, ani nic jiného, nos jsem měla normální a pleť získala zdravou barvu. Vypadala jsem dokonce zdravěji, než předtím, co se stalo v mém pokoji. Takhle to dělá i Gabriela? Vyšla jsem ze záchodků ven a zářivě se na Erika usmála.\n,,Vše v pořádku?" zeptala jsem se, když se na mě pozorně zadíval. Hlas se mi nezachvěl. I to Samael vyspravěl.\n,,Jsi nalíčená?" zeptal se Erik váhavě a já se na něj naoko naštvaně zamračila.\n,,To není moc zdvořilá otázka!" podotkla jsem se smíchem, ruku mu prosmýkla pod jeho a takto do něj zavěšená pokračovala v cestě. Ale ten chlad uvnitř, přestože téměř zmizel, vyčkával. Skouskla jsem si ret. Toho se budu muset co nejdříve zbavit...\nS Erikem jsme došli do Společenské místnosti, teď měl být nějaký čas společně s ostatními Nováčky i staršími. Už při příchodu se na nás upřely všechny zraky. Hlavně Roman se ušklíbal.\n,,Tak jak se líbil dáreček?" zeptal se mě a já ztuhla. Trvalo mi jen zlomek sekundy, než mi vše došlo. Takže nakonec se mi ten záblesk nezdál! To Roman na můj pokoj něco nastražil!! Upřela jsem na něj vražedný pohled. Vše, všechno to nejhorší se mi připomnělo jen kvůli tomu parchantovi??!! Dýka sama mi vklouzla do ruky. Jak se ten hajz opovažuje? Co jsem mu doprdele udělala, že mi něco takového nastražil na pokoj?!! Už jsem vystartovala, když se mi Erikova ruka sevřela okolo lokte a hrubým škubnutím mě stáhl k sobě. Málem jsem se dýkou ohnala i po něm, tak jsem se přestala ovládat, ale donutila jsem se uklidnit. Erika bych přece jen nechtěla zranit. Bylo to zvláštní, ale kdyby mě takto chtěla zarazit Gabriela, po té bych se ohnala. Možná... vlastně celkem určitě. Potlačila jsem nehezký úšklebek a prsty okolo jílce dýky svírala tak pevně, až zbelaly.\n,,Marie, klid..." šeptl mi Erik. Důrazně se mi díval přímo do očí, dokud jsem ruku s dýkou nespustila a neuhla pohledem pryč. Co to se mnou je?! děsila jsem se a zároveň byla naprosto ohromená. Takhle se mnou manipulovat neuměl ani otec!! Erik se spokojeně narovnal, skláněl se totiž ke mě, a pak se zamračil na Romana. ,,Co jsi jí dal za "dáreček"?" zeptal se ho vyrovnaně, téměř nezaujatě. Cukla jsem sebou při zvuku jeho hlasu.\n,,Ale, ale, náš Pan dokonalý samotář se nám zastává blondýny." odfrkl si Láďa. Za tu porážku mi, hádám, ještě pořád neodpustil... pomyslela jsem si líně a zákeřně. Představa, že mu dýku zabodávám do podbřišku a škubnutím nahoru vedu řez tak dlouho, dokud se nezarazí na hrudní kost nebyla tak uspokojující, jako představa to samé udělat Romanovi, ale proti srsti mi to nebylo. Erik na jeho úšklebky nereagoval.\n,,Jen takové lehounké koulo..." užíval si Roman toho, že měl chvilku navrch. Pozorně si mě prohlížel a zdál se zklamaný, když viděl, že jen zářím. Byla jsem natolik při smyslech, že jsem se na něj dokázala klidně pousmát, jako bych ho před chvílí nechtěla zabít. Vlastně jsem ho pořád chtěla zabít. Ale už jsem se ovládala a v tomto stavu by byla pro Romana smrt dlouhá a bolestivá.\n,,Romane, neprotahuj to, jaké lehounké kouzlo?" zeptal se Erik naprosto uvolněně, ale podle sílícího stisku okolo mé paže jsem poznala, že ztrácí trpělivost. Já sama jsem měla chuť Romanovy hodit dýku do srdce, ale Erik mi připomněl to, co řekla Rada. Nesmím nikoho zabít. Takže zřejmě čekali, že mi Roman něco udělá. Sebranka jedna zatracená!\n,,Pamatuješ, co jste se minulou hodinu s Davidem učili? Vy Mystici, ve skutečnosti jste jen srábci. Ale kouzla někdy míváte užitečná..." odfrkl si Roman a Erik vypadal, že přemýšlí. Jen stisk na lokti, který byl téměř nesnesitelný, prozrazoval, jak moc je rozzuřený. Díky tomu, že jsem byla těsně u něj jsem si uvědomila, že se mírně chvěje (nebo to možná byla jeho energie, jemně mě šlehající po kůži...) a sevření na mé ruce dosáhlo snesitelné hranice. Bolestným syknutm jsem mu to dala najevo. ,,Promiň" šeptnul a rychle mě pustil.\n,,Proč by ti David pomáhal?" zeptal se klidně Erik. Zdálo se, že něvěří, že David použil nějaké kouzlo, které podle Romana použít měl. A mě přestalo bavit to, že ničemu nerozumím.\n,,Romane, zlatíčko, a co kdyby jsi mi řekl, co je to za "dáreček", ať ti můžu nechat stejný?" zeptala jsem se sladce. Ale Roman mě ignoroval díval se jen na Erika. Což mě téměř dohnalo k nepříčetnosti. Jedná se tu snad o mě, ne?! Možná se mi to zdálo, ale Erik vedle mě byl uzlíček potlačované zuřivosti. Predátorství a agresivita, kterou jsem v menší míře cítila před svým pokojem mě teď děsila. Jako poryvy větru se do mě ta energie opírala a štípala na kůži. Už při příchodu ke mě byl Erik rozmrzelý a naštvaný, ač to dobře skrýval, ale teď se přestával ovládat on. Polkla jsem a na chvíli křečovitě zavřela oči. Mé pocity se slévaly s těmi Erikovými a mě dalo dost práce je odlišit a donutit se kontrolovat. Roman ještě chvíli oponoval Erikovi pohledem, než jím ucukl a kryl to tím, že se podíval na mě. Vycítil i on tu zběsilou zuřivost? napadlo mě. Doufala jsem že ano a nebude Erika dále dráždit. Napadlo mě, že o Erikovi nic nevím. S kým jsem se to dala dohromady? Co když je to nějaký sadista nebo co já vím?\n,,Jen takové lehké psychické mučení, nic moc zvláštního." ušklíbl se Roman přezíravě a přeletěl mě pohledem, jenž říkal, jak moc mnou opovrhuje. Nejdříve jsem ho chtěla vážně podříznout, když.... Roztřásla jsem se, ale ne vztekem, ale strachem. Chlad mi zase prostupoval tělem a hrozil, že se zhroutím. Samael i má síla ve mě proti tomu bojovali, ale bez prstenu, jako by je něco utlumovalo. A Samaelu jsem v sobě měla moc málo a navíc jsem většinu už na něco používala.\n,,Promiň Eriku, ale on..." začal nějaký nový hlas a mě se podlomila kolena. Při pohledu na příchozího jsem se sesypala. Zima ve mě doslova explodovala a já přidušeně vykřikla. Zabořila jsem si ruce do vlasů a zhroutila se na kolena. Třásla jsem se a do očí se mi opětovně tlačily slzy. Už zase. Zhluboka jsem dýchala a bránila se dalším a dalším vzpomínkám. Starým, novým, hrozným a nenáviděným i těm téměř zapoměnutým.\n,,Zruš to, Davide!" sykl Erik a sklonil se ke mě. Možná se už zase ovládal, možná ne. Neměla jsem žádný zájem na to to zkoumat. Měla jsem dost práce sama se sebou. Odstrčila jsem Erika, jelikož jsem si myslela, že je to vlkodlak, který mě zamordoval. Realita se rozplívala. Vzpomínky sílily a začaly pronikat i mimo mě, obklopovaly mě a byly tak živé. Roztřeseně jsem se postavila a potácela se pryč. Zasténala jsem.\n,,Tady nebreč, budou ti to připomínat. Docvič a doma si pobrečíme.." řekla máma smutně.\nNechci! Já nechci!! Ne tady přede všemi!!! dopotácela jsem se ke zdi a opřela se o ní. Opřela jsem si o ní čelo a rukama sevřenýma v pěst jsem si tlačila na spánky. Tiše jsem sténala a bránila se vzpomínkám, které mě doslova zaplavovaly. Zklamaný otec, šokovaná matka, trpící vlkodlak, další žalem šílený vlkodlak, skřet se zuby od krve, mňoukající zoufalé kotě, zklamaný otec, rozzuřená matka, duch jenž mě zabíjel, vlkodlak, který mi drásal hrdlo...\n,,Dost!!" vykřikla jsem zoufale a ohnala se po přízraku vlkodlaka, který na mě skočil. Ozvala se rána a já si uvědomila, že jsem právě ztrušila půlku zdi a buší do mě ostré kousky kamene. Bylo mi to jedno. Téměř jsem to nevnímala. Bylo mi to jedno, jelikož se realita opět zastřela a místo toho se mi před očima objevila scéna toho, jak otec umírá pod tesáky upíra. Nebyla to pravda, jelikož jsem si to mohla představit jen z neosobní zprávy Lovců, kteří tam byli s ním, ale byla to má smyšlenka, má nejhorší můra.\n,,DOST!!!" vyjekla jsem zoufale a svezla se podél stěny a bezmocně trhala hlavou ze strany na stranu. Někdo na mě možná mluvil. Někdo na mě pravděpodobně křičel. Ale já ho neslyšela, byla jsem v zajetí toho "dárečku" od Romana.\n...Tady ne... připomínat... Docvič.... máma smutně....\nNe, ne ne!! Nesmím se takhle sesypat přede všemi!! Vykřikla jsem nakonec v duchu zoufale a sebrala své poslední psychické síly. Něco uvnitř mě se seplo a já cítila, jak mě obalují plameny a jak někdo bolestně křičí. Bylo mi to jedno. V tuto chvíli bych dala vše jen proto, aby ty vzpomínky konečně přestaly. Rudé plameny okolo mě mě hřály a vyháněly ze mě ten smrtelná chlad. Slastně jsem jim nastavovala tělo a chtěla, aby byly silnější a silnější. SILNĚJŠÍ!! Rudé plameny se změnily v modré a mocně plápolaly. Jakoby přiopilá jsem se zvedla a opřela se o stěnu. Modré plameny mě objímaly, pronikaly až do mě a vyháněly tu krutou zimu, která mě tak mučila. Když po ní nezbylo už nic, co by mě mohlo ohrožovat, přestala jsem. Plameny uhasly a na mě zaútočil chlad. Otřásla jsem se a objala si ruce pažemi. Zdálo se mi, že je tu strašná tma. Ne tma... šero.\nKousek ode mě se ozývalo bolestné sténání. Podívala jsem se tím směrem a uviděla, že je to ten, co se omlouval Erikovi. Ten, co na mě tu kledbu uvrhl. Byl mi lhostejný, pochybuju, že by zažil bolesti, jako já. Byl mi lhostejný, ale jen málo chybělo k tomu, abych ho nezačala nenávidět, stejně jako toho parchanta Romana. Byl mi lhostejný, a jen maličký krůček chyběl k tomu, abych ho litovala a měla výčitky svědomí za to, co jsem mu prokazatelně způsobila já. Rozhlédla jsem se a setkala se s pohledem toho zmetka, co vše způsobil. Roztřásla jsem se více. Vybuchla ze mě nenávist tak velká, že jsem nepotřebovala slova proto, abych mu ublížila. Vzpomněla jsem si na Erikovy řeči o telekinezi a představila si, jak má sílá praští Romana do hrudi a přehodí přes celou místnost.\nNatáhla jsem ruku a rozmáchla se jí... a Roman i jeho dva přátelíčci letěli vzduchem dozadu. Okouzleně a záštiplně jsem je pozorovala. Při dopadu zlomili stůl, na který dopadli. Nebylo to to, co jsem chtěla... já chtěla krev a boj... ale stačilo to k tomu, abych pocítila aspoň náznak uspokojení. Zatím jsem jim v podstatě neublížila. Za toto by mě Rada nemohla... neměla zlinčovat. Snad. Ne. Za toto mě naprosto stopí... uvědomila jsem si a byla to hořkosladká myšlenka.\n,,Ještě jednou se mi postavíš do cesty..." zavrčela jsem tiše a výhružně. ,,Tak to skončí více než jen jedním krátkým neškodným letem." zamumlala jsem znechuceně ze všeho nejvíce pro sebe a pak se vydala pryč z místnosti. Musela jsem se hodně přemáhat, abych se lehkým krokem nezačala plížit k nim, nepopadla dřevěnou nohu stolu a neubodala je. Našlapovala bych lehce, jako puma na lovu. Byla bych toho schopná a nějaká Rada ať si trhne. Ale... nemohla jsem je jen tak chladnokrevně zabít. Ač se to možná nezdá, i oni budou jednou Lovci bojující proti Temným. A budou to zatraceně dobří Lovci. Nemůžu je jen tak zabít, jelikož už jen ta vražda by byla proti mému přesvědčení. Jsou to také... lidé. Navíc jsem byla najednou tak strašně unavená...\nMyslela jsem, že první den si nemusím udělat hned nepřátele... bohužel omyl. Roman si o to přímo říkal. Když tedy chce boj, bude ho mít. Uvidí, jaké hlouposti se dopustil, když si začal se MNOU. Zamyšleně jsem poslouchala dění ve Společenské místnosti, tím tišší, čím dále jsem byla. Pak jsem se zamračila a pevně sevřela pěsti. Tohle jsem vážně nechtěla.\nRE: VST: Část 6. kuci 17. 08. 2010 - 01:40\nRE(2x): VST: Část 6. moira 17. 08. 2010 - 12:52\nRE(3x): VST: Část 6. kuci 17. 08. 2010 - 13:49\nRE(4x): VST: Část 6. moira 17. 08. 2010 - 14:36\nRE(5x): VST: Část 6. kuci 17. 08. 2010 - 18:14\nRE(6x): VST: Část 6. moira 17. 08. 2010 - 18:22\nRE(7x): VST: Část 6. kuci 17. 08. 2010 - 20:15\nRE(8x): VST: Část 6. moira 18. 08. 2010 - 12:33\nRE: VST: Část 6. chuckyna 18. 08. 2010 - 13:33\nRE(2x): VST: Část 6. moira 21. 08. 2010 - 22:20\nRE: VST: Část 6. faire 18. 08. 2010 - 16:07\nRE: VST: Část 6. thereskaaaaa 18. 08. 2010 - 23:27\nRE(2x): VST: Část 6. moira 19. 08. 2010 - 09:16\nRE: VST: Část 6. ronnie 08. 10. 2011 - 13:24


Hledáte dárek? Kupte si náš dárkový poukaz na zboží. Hodnotu si určíte sami a pošleme Vám ho klidně poštou, nebo osobně předáme na místě dle domluvy :-)\nVítejte na stránkách společnosti Fénix. Na našich stránkách se seznámíte s naší tvorbou, a to jak řemeslnou, tak uměleckou. Zabýváme se světelnou show a divadlem. A naše řemeslné výrobky vyrábíme z tradičních materiálů, jako jsou látka, dřevo a korálky.\nNaše skupina se zabývá světelnou show, kdy místo ohně používáme pouze světla, tvořená led - diodami.\nNaše divadelní tvorba se specializuje především na zábavné scénky.\nVyrábíme korálková zvířátka, vánoční ozdoby, šperky. Z korálků od českých výrobců.\nNaše krejčová z látek ušije téměř cokoliv, co si člověk vymyslí.\nNapříklad kabelky, peněženky, organizéry, ale i trička, šaty, historické šaty a v neposlední řadě historické stany.\nZe dřeva vyrábíme potřeby ke stravování (což znamená misky a talíře), tyče ke stanům, ratiště k historickým zbraním a náš truhlář je schopen vyrobit téměř vše, co si usmyslíte. Například postel z masivu, či truhlu, nebo skříň. Nebo také dřevěné zbraně.\nVěříme, že na našich stránkách najdete co se Vám bude líbit. Rádi vyrobíme věci podle vašich požadavků, či upravíme stávající. Samozřejmě jsme schopni vybrané věci zaslat kurýrem, či po domluvě předat výrobky na nějaké z akcí, na které budeme se stánkem. Vše je jen o domluvě.\nTelefon: +420 723 246 517\nEmailová adresa: renata.serm@seznam.cz


Pronájem agregátu v Třemošné – HUJEVAL\nPronájem agregátu v Třemošné\nagregátu v Třemošné\nNabízíme pronájem agregátu v Třemošné pro každou výrobní firmu, festival či stavbu. Ať už to bude stavba mimo dosah elektrické sítě nebo větší akce, Valeon servis s.r.o. vám bude k dispozici i v Třemošné.\nPro zákazníky máme připravený také dlouhodobý pronájem agregátu v Třemošné, který je cenově výhodnější oproti krátkodobému pronájmu. Stejně tak se zpravidla nevyplatí agregát kupovat. Kontaktujte nás a zjistěte možnosti výhodnějších cen.\nPro zákazníky máme připravený také dlouhodobý pronájem agregátu v Třemošné, který je cenově výhodnější oproti krátkodobému pronájmu nebo nákupu vlastního agregátu.\nNejen, že je pořízení vlastní agregáty drahé, ale je potřeba také zařídit palivové hospodářství, pravidelné revize, a především kvalifikovaný personál. To vše pro vás můžeme zařídit i v Třemošné za dlouhodobě výhodnou cenu.\nVýhodou také je, že pokud zřídíte dlouhodobý pronájem agregátu, v případě potřeby vám dovezeme nový agregát, kterou ihned zapojíme. Bez dalších poplatků či navýšení ceny. Díky vlastnímu palivovému hospodářství také není problém zařídit dodávky nafty z rafinerie přímo v Třemošné .\nPokud se rozhodnete pro dlouhodobý pronájem, získáte v ceně také NON-STOP servis agregátu v Třemošné, školené techniky, kteří si vždy poradí a jistotu toho, že i v případě problémů naše společnost zajistí nový agregát. Stejně tak nemusíte zajišťovat palivové hospodářství. Všechny tyto starosti vám odpadnou díky výhodnému dlouhodobému pronájmu agregátů v Třemošné.


Královna hor - Nakladatelství Archa\nZ německého originálu Königin der Berge\nvydaného v roce 2018 nakladatelstvím Jung und Jung GmbH, Salzburg\nJazyková spolupráce Jitka Nešporová\nPavel Jungmann Archa ve Zlíně v roce 2020\nEdice moderních rakouských autorů, svazek 20\nDaniel Wisser (*1971) pochází z Klagenfurtu, vystudoval germanistiku, od roku 1989 žije ve Vídni. Literárně debutoval na počátku 90. let, 1994 založil orchestr sestávající z několika elektronických klávesových nástrojů (Das erste Wiener Heimorgelorchester), s nímž mj. zhudebnil texty spisovatelů Clemense J. Setze či Rora Wolfa. Do literatury vstoupil „románem o 45 slokách“ s názvem Dopplergasse acht (Dopplergasse osm, 2003), za niž mu bylo uděleno Rakouské státní stipendium pro literaturu. Po delší pauze publikoval krátký text s názvem Standby (2011, nominován na Cenu Ingeborg Bachmannové), na jehož základě vydal ještě téhož roku stejnojmenný román. Následovaly povídky Kein Wort für Blau(Není slovo pro modrou, 2016) a další romány Ein weißer Elefant(Bílý slon, 2013), Löwen in der Einöde(Lvi v pustině, 2017). Za román Königin der Berge(Královna hor, 2018) získal Rakouskou knižní cenu. Autor napsal knihu na základě osobní zkušenosti při práci s lidmi s roztroušenou sklerózou a rozhovorů s dalšími nemocnými, kteří posléze podstoupili nebo toužili podstoupit eutanazii. Společným jmenovatelem Wisserových próz je odlidštění společnosti, která se dere stále kupředu a ztrácí půdu pod nohama. Pro jeho romány je charakteristická realita bez příkras, vtip, černý humor i soucit.\nDaniel Wisser boří svým příběhem nejen všeobecné tabu kolem sebevražedných pokusů v pečovatelských domovech, boří současně i veškerá očekávání a konvence. A to tak, že vypráví o životě a smrti nemocného pana Turina až do samého konce s vtipem.\nMou knihou roku je jeden vskutku velký román minulých let. Je to kniha Daniela WisseraKrálovna hor. (…) Je to ten výjimečně šťastný případ, kdy se nás příběh hluboce dotýká a jitří naše city. Inovativní způsob vyprávění se nezrodil z pouhé chuti experimentovat, ale přímo z existenciální síly popisovaných situací.


Ústí dělá problém prach - Magistrát města Ústí nad Labem\nArchiv stránek > Seznamy zpráv > Aktuální informace > Ústí dělá problém prach\nTřikrát vyšší koncentrace prachu v ovzduší jsou důvodem, proč město dnes dopoledne opět využilo „krizové“ SMS zprávy.\nVeřejnost byla rozhodnutím primátora Petra Gandaloviče vyzvána k tomu, aby omezila pobyt venku. „Týká se to především dětí, astmatiků a dalších, kteří trpí onemocněním dýchacích cest. Zprávu přednostně obdrželi ředitelé základních a mateřských škol“, říká primátor. Zároveň však upozorňuje, že se nejedná o smogovou situaci.<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nHlavním zdrojem prachu v současném nepříznivém inverzním rázu počasí jsou především lokální topeniště a doprava. Nárůst cen elektřiny a plynu bohužel způsobil, že se někteří majitelé rodinných domků vrátili k neekologickému využívání tuhých paliv. „Tomu lze samozřejmě těžko zabránit. Uložil jsem městské policii, aby začala důsledně sledovat situaci na silnicích i staveništích – jde např. o to, aby nákladní vozy nepřevážely sypké a prašné materiály bez zakrytí, apod. Více udělat nemůžeme“, dodává Gandalovič.\nVyšší koncentrace prachu v ovzduší se v Ústí objevují poměrně často, ale většinou na velmi krátkou dobu. Nynější prognóza však hovoří o tom, že by tato situace mohla trvat až do poloviny příštího týdne. To bylo důvodem k upozornění občanů.


Pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující provozní areály Puclice, a to provozní areály na prodej Puclice, pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice, Provozní areál Puclice na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii provozní areály k pronájmu Puclice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Puclice, komerční nemovitosti k prodeji Puclice, komerční nemovitosti k pronájmu Puclice, Komerční nemovitosti Puclice na dražba.\nDalší lokality v okolí pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice. Určitě lépe naleznete pronájem provozního areálu pronájmy provozních areálů Puclice, který hledáte.


Češi věří nejvíc knihám, nejméně televizi a rozhlasu, ukázal průzkum - Deník.cz\nNejvětší překážkou je nedostatek času\nMezi hlavní důvody, proč se část lidí svému rozvoji nevěnuje, patří podle průzkumu nedostatek času a pro nadpoloviční většinu i náročnost vyhledávání kvalitních zdrojů.\nNěkteří lidé z důvodu nedostatku času preferují online studijní programy či internetové zdroje literatury, jako je například online knihovna Bookport. Na této platformě mají lidé přístup k odborným i populárně naučným knihám od několika různých nakladatelství v rámci měsíčního předplatného.\nČeši jsou ochotni zaplatit\nPrůměrná roční útrata Čechů za různé zdroje informací činí 4.980 korun, někteří lidé ale do knih či různých kurzů investují o tisíce korun více. Přibližně třetina Čechů je podle průzkumu ochotna zaplatit více než 5 tisíc korun ročně. Naopak jedna pětina dotázaných uvedla, že chce vydat za rozšíření profesních či osobních obzorů maximálně jeden tisíc korun ročně.