Módní a přitom funkční - MeziŽenami.cz\nAsi většina žen se chce oblékat mladistvě, módně a pohodlně… A ty ženy, které již vyzkoušely výhody funkčního oblečení, by se určitě navíc přimlouvaly právě i za tuto funkčnost.\nPokud k těmto ženám patříte, pak vás jistě osloví skandinávská značka Didriksons 1913, která je k dostání i na našem trhu a přináší nabídku oblečení pro celou rodinu – pro příznivce outdoorových aktivit, městskou módu, juniorskou i dětskou kolekci a také kolekci hunting a golf. Pro zvolené materiály, technické parametry a funkčnost nemáte v oblečení této značky žádný důvod vzdávat se kvůli počasí jakékoli z vašich oblíbených činností.\nHlavním materiálem pro podzimní kolekci je populární softshell, důraz je kladen na praktičnost a design, samozřejmostí je snadná údržba. Důležité je upozornit také na hodnoty voděodolnosti, které u svých modelů značka Didriksons uvádí. Na rozdíl od jiných značek totiž uvádí hodnotu voděodolnosti naměřenou po třech vypráních daného modelu. Tedy tu, která pak spotřebiteli po dobu užívání oděvu zůstává.\nTipy z kolekce\nHANNA dámská pláštěnka\nDámská pláštěnka s efektním dvouřadovým zapínáním na módní druky je podšitá jemným polyesterovým úpletem pro vyšší komfort a je100 % voděodolná (všechny švy jsou svařené). Kapuci lze odepínat a stahovat. Spodní část rukávů je opatřena drukem s možností nastavení. Vnitřní část límce tvoří jemný fleece pro vyšší komfort při nošení. Dvě kapsy jsou kryté légami. Pláštěnka má reflexními prvky pro zvýšení bezpečnosti.\nRuth zateplená bunda\nRUTH dámská zateplená bunda\nDámská zateplená bunda s módním vzorem má efektní kožíšek uvnitř kapuce. Bunda odolává vodě a větru (lepené švy). Zateplení ve formě dutého vlákna se nachází v oblasti torza těla a v kapuci je fleecová kožešina. Obousměrný zip kryje dvojitá léga na efektní knoflíky a s ukončením do ochrany brady vůči oděru. Kapuce je odepínatelná na zip, lze regulovat jak její obvod, tak i objem. Kšilt je vyztužený ohebným drátkem. Uvnitř rukávů naleznete pružné pletené manžety. Konce rukávů je možno stáhnout silnými suchými zipy. Bundu lze stáhnout v pase i v dolní části. Má dvě přední kapsy kryté légami na efektní knoflíky a jednu kapsu na levé paži na zip. Uvnitř bundy je kapsa na zip s otvorem a poutkem pro sluchátka MP3 přehrávače.


ZAJÍMAVÁ MÍSTA: Davidův mlýn (Staré Těchanovice)\nby Klára\t| Posted on 12. 7. 2021 12. 7. 2021\nV Davidově mlýně jsme byli už několikrát. Hlavním lákadlem je především možnost rybolovu. Pro děti jsou ale připravené i další atrakce a na své si přijdou i ti, kteří chtějí jen trochu zarelaxovat nebo si dopřát dobré jídlo. Místo můžete navštívit na chvíli nebo zde pobýt několik dní, protože součástí je i ubytování.\nMy jsme zde vyrazili vždy primárně na jednodenní výlet, protože ubytování máme tradičně nedaleko na chatě. To hlavní (rybolov) nás ještě čeká, protože zatím jsou na to holky malé. Ale i tak se zde vždy zabaví.\nCo najdete v Davidově mlýně?\nV Davidově mlýně najdete 3 rybníky, které potěší zkušené rybaře i naprosté amatéry, kteří si jen chtějí rybaření vyzkoušet. Menší rybník je vhodný zejména pro nerybáře, rodiny s dětmi a pro ty, kdo si chtějí rybaření zkusit. Najdete zde pstruhy, které si po vylovení odnesete také domů (samozřejmě po zvážení a zaplacení).\nV areálu si můžete zapůjčit veškeré vybavení. Samotné lovení je pak zdarma, jen se platí chycený úlovek. Pokud byste si rádi čerstvou rybu odnesli domů, ale nechcete chytat, můžete si ji nechat vyvrhnout.\nMilovníky dobrého jídla a pití nejspíš potěší restaurace Vážka a Bar&Gril, kde se denně podávají rybí speciality i jiné pokrmy. My jsme přímo jídlo nevyzkoušeli, protože jsme čekali dlouho na obsluhu, což naše děti nelibě nesly, a tak jsme to vzdali. A při poslední návštěvě jsme neměli požadovaný text na covid, tak jsme to ani nezkoušeli. Ale známi si zde jídlo dávali a byli spokojeni.\nLanové centrum Vodníkův ráj\nPokud vyrazíte s dětmi, můžete vyzkoušet lanové centrum, které je vhodné hlavně pro menší dítka. Lanové centrum je umístěné vedle rybníka a je vybavené certifikovanými jisticími pomůckami, aby se dětem nic nestalo.\nHned vedle je pak dětské hřiště.\nNetradiční zábavu poskytne osmnácti jamkové patové hřiště, které má umělou trávu, abyste si zde připadali podobně jako někde na greenu. Jedná se o malé hřiště, něco ve stylu minigolfu, ale povrch je jiný a není zde tolik doplňujících překážek.\nVedle Davidova mlýna je ohrada se zvířátky (hlavně kozy), kterou nemůžeme nikdy vynechat. Dříve zde byly i další zvířata, ale postupně stavy snížili. Naproti je ale možnost dát si deku a udělat si třeba svůj malý piknik.\nV Davidově mlýně je možnost se ubytovat, a to jak v apartmánech s kuchyňkou, tak i v jednotlivých pokojích. V areálu pak najdete i wellness (saunu či masáže) a venkovní vyhřívaný bazén.\nKNIHA: Výletní kronika


LUK :: Literatura - Umění - Kultura. Časopis týdeník LUK - Připravena rozdat se svým čtenářům\nV tomto medailonku se soustředíme na její literární tvorbu. Bohumila Sarnová je jednak lyrická básnířka (napsala přes 1000 básní, vydaných v přibližně 20 sbírkách), jednak autorka několika básnických knih pro děti – pod názvy Kamarádi a Houbařské putování.\nJejí první „oficiálně vydanou“ sbírkou básní se staly až Literární podoby (2008, edice Báseň na sobotu, nakl. Periskop, doslov K. Sýs, ISBN 80–87077–03–0). Již v ní autorka prozradila, že má neobyčejnou schopnost poetizovat originálními metaforickými obraty naše každodenní bytí. Přitom její verše neztrácejí filosofickou hloubku (viz např. krátká báseň Den: „Všední den otevřel dokořán / dveře svých pošetilostí. / Rozkrojíš povrch, / praská to dál, kam nůž se nevnořil. / Až na dně setřeš prach, / uvidíš studánku věčnou.“). Její básnický výraz dovede být ovšem velmi prostý, ba všední, viz kupř. verše: „Až vykvetou mé trampoty, / natrhám je do veliké kytice, / svážu růžovou mašlí / a budu nabízet: /…/“ Při svém „rozkvětu“ se autorka nenechává omezovat žádným typem rýmu.\nV již zmiňované předmluvě autorka nazvala svou poezii, s jednoznačnou narážkou na významný proud české poezie 20. století, „poezií všedního dne“, a skutečně – svědčí o tom názvy mnoha básní, viz např. Včera a dnes, Čekáme, Vzkaz, Kameny, Racek a závěrečný Trend doby. V něm autorka jemně naznačuje, že „trendem dnešní doby“ je nevážit si prostých darů života, neuvědomovat si, že „ptáci ještě zpívají“ a že „se voda v řece ještě čeří“. Křehkou pomíjivost lidského života, který může během vteřiny náhodně skončit (kupř. velice prozaicky tím, že dotyčný řídil automobil, ten vjel do protisměru a střetl se čelně s jiným vozidlem), nejlépe tematizují tyto verše: „Život je jako náhodný dotek / křídla vážky o stvol rákosí.“ Symbolický význam lze přisoudit i úvodní básni sbírky pod názvem Slovo. Vždyť je rovněž trendem doby plýtvat slovy, nezamýšlet se nad jejich korektní podobou i způsobem použití. Ovšem slovem – jak uvádí Evangelium sv. Jana – se vše počíná (i známost dvou lidí) neboli – jak ho hodnotí básnířka, „Slovo – to je kouzlo…“\nVedle prostých životních skutečností nabízí básnířka čtenáři zamyšlení duchovního rázu a – zároveň – ponaučení, kupř. v krátké devítiveršové básni První vystoupení. Chce se vzpomenout si na Čapkovu Matku, která rovněž svému poslednímu synovi povoluje odejít do boje se slovem „Jdi!“ Básnířka tak „pobízí“ svůj lyrický subjekt, který má pochybnosti před svým životním rozhodnutím a čeká na „odbíjení zvonu“. V následující básni pod názvem Přání dovede být autorka ovšem „nepoeticky“ střízlivá, když žádá osud, aby jí prozradil, kdo jí dnes zkazí radost, aby se mu mohla vyhnout „obloukem širokým“. Stejně – dá se říci – střízlivě vyjadřuje své pocity v básni Každý není bojovník. Prozrazuje zde svou lásku k životu situovanému do všech ročních období. Sbírka obsahuje i překrásné básně prozrazující lásku básnířky k přírodě, viz např. Jaro na Vysočině, hýřící vskutku jarní paletou barev. Příroda se probouzí a vedle zelené se oko může kochat fialovou a žlutou barvou olší, bříz, jív a modřínů či „bělobou“ sasanek. „Naše Vysočina“ si tedy „obléká na jaře“ „pestré šaty“.\nI ve sbírce Velký úklid v mé duši (2009, edice Poezie všedního dne, nakladatelství Ateliér FS/BSH) zhmotňuje autorka svůj svět formou barevného vidění; dominují v něm barvy zelená, stříbrná, bílá, dále růžová, modrá, ale i šedá. Název sbírky připomene představu životního bilancování (viz stejnojmenná báseň) a skutečně – sbírku uvozuje báseň Věčné otázky, ve které čtenáři (či snad i sama sobě) klade sugestivní otázku: „Kam se vrátíš jednou ty, / s duší prázdnou, / jak vyklizený byt, / jak strom po očesání, / jak opuštěné cesty.“ V závěru básně pak prozrazuje, že stále věří v lidskou sounáležitost a lásku. V dalších básních provádí důsledně „inventuru“ své duše a filozofickými otázkami vybízí čtenáře k témuž. Uvědomuje si fakt stárnutí (Nepostřehnutelné odchody, Nostalgie rána), vzpomíná na své dětství (A sny plují oblohou), vnímá a obdivuje věkovitost přírody, resp. staletých dubů, jejichž kůru pohladí. Sbírka obsahuje také básně poetizující krásu všedního dne, tematizují např. motiv rána či večera nebo odchodu z domu v básni Dveře domů. Autorka v nich velmi dovedně využila poetickou figuru zvanou anafora. Rozehrává motiv ranního deště, kdy „v mezerách / se svítivě zablýsklo slovo.“ Oheň v básni Při ohni křísí vzpomínky a dávno zapomenuté city. I básně Roztržky a Zvykám si signalizují, že autorka citlivě vnímá proměny lidských vztahů, neboli zvyká si „na ostré hrany milých slov“. Stejně originálně – jazykem poetické metafory – hodnotí jednání lyrického subjektu (viz verše z prvně jmenované básně: „Hašteřivý jazyk / s úpornou pravidelností vytýkal chyby / dávno větrané v zákoutích zapomnění.“) Její „inventura“ zahrnuje i Rozchod, Hledání, Ráno se splínem, vždy ovšem – byť v jediném verši – vytryskne její láska k lidem, přírodě, touha po novém hledání, po naplňování nových výzev („Ještě jednou zkus / překročit svůj stín“ z básně Volba. Při našem výčtu nelze nezmínit nejdelší báseň sbírky – Vzpomínky na tátu. Prolínají se v ní motivy krajiny rybníků i vzpomínek na chvíle společně strávené, včetně enumerace „pokladů“ chlebníčku.\nV témže roce vydala autorka v nakladatelství Futura ve spolupráci s UČS knihu textů a ilustrací – již zmíněné Houbařské putování (ISBN 978–80–86844–4, 2–8). Podle našeho názoru lze knihu právem zařadit po bok knih J. Žáčka a M. Černíka. Autorka zde formou krátkých rýmovaných říkanek s prostou slovní zásobou srozumitelnou dětskému čtenáři a s vlastními – velmi barevně názornými – ilustracemi na křížovém papíře poučuje děti o tom, jak sbírat houby, jak se chovat v lese a k lesním živočichům. Zároveň prozrazuje, že je zkušená houbařka, která ví, kterou houbu vzít do košíku a která je zdraví škodlivá. Ocitujme si pro příklad verše: „Žlutý jako pampeliška / klouzek krásný klobouk má. / Na jehličí modřínovém / nejlépe se vyjímá. // Jeho známý z rodiny, / to je klouzek peprný. / Pálí jako pepř, / tak se před ním střež!“ Také své čtenáře poučuje, jaká tajemství skrývá les (myslivecký posed) i jací lesní živočichové (veverka, ještěrka, liška, ptáci) v lese žijí a jak se zde chovat: „Jak po lese chodit tiše, / u pařezu naslouchat. / Žabku poblíž její skrýše / nerušit a nechat spát.“ Nezapomíná ani na představy našich předků o tom, že v lese žijí víly a rusalky, houbový skřítek či ježibaba. Z jejích veršů dýchá vůně a krása slunečného dne v lese na Vysočině, v němž jitro „půjčilo si pentle z duhy, / barvy rána míchá.“\nV další samizdatově vydané sbírce z roku 2012 pod názvem A sny plují oblohou (edice Poezie všedního dne, nakladatelství Ateliér FS/BSH) provází svými verši všechna roční období a prezentuje krásu přírody i svou lásku k ní. Její imaginační schopnost pomocí barevných epitet zapůsobit na čtenářův vizuální smysl je velmi originální, viz verše z básně Východy slunce (citované v krátkém výňatku z tvorby). Jádro sbírky tvoří tedy lyrické verše. Autorka v nich na základě aditivního principu řadí jednotlivé motivy jako korálky náhrdelníku, pomocí řetězové kompozice. Ukažme si to na příkladu básně Šeříky. Motiv vůně šeříku (exponovaný i v závěru básně) se zde snoubí s ozvuky první kukačky, motivem skalisek nad řekou a kamínků na cestě. Je nutno podotknout, že motivy kamenů, oblázků, kamínků, balvanů patří k autorčiným oblíbeným, o čemž svědčí názvy několika básní ve sbírce. Vedle velmi originálních metaforických obrazů („Jen brázdy v polích vystrkovaly / své hnědé brady / a metličky bříz/setřásaly jíní.“ z básně Zimní zimní…) je opět charakteristickým rysem autorčiných veršů „přesah do věčnosti“ vyjádřený řečnickými otázkami adresovanými lyrickému subjektu, ale jistě i čtenáři, viz např. „A co dál?“ z básně Kameny kamínky oblázky. Formu dialogu se čtenářem prezentuje použití rozkazovacích vět, na němž je formálně založena výstavba básně Dovolená na začátku července (citovaná v příloze), či prosté dotazy nutící čtenáře k zamyšlení („Uzamkli jste svá nitra / před nájezdy náhlých vzplanutí?“ z básně Je přece jaro.) V několika básních zazní vzpomínky na všechny krajinné oblasti, které básnířku ovlivnily: v jižních Čechách se narodila, na Turnovsku studovala, Jeseníky poznala díky svému manželu – výtvarníkovi Františku Sarnovi, rodákovi z Krnova, který se ujal technické redakce a grafické úpravy jejích knih, edičně skvěle připravených, s ním se potom odstěhovala na Vysočinu, do kraje svých básní i maleb.\nV závěru lze shrnout, že autorčina poezie vždy oslovovala a bude oslovovat vnímavého čtenáře, který ocení její symbolistickou vizualitu výrazu, důraz na metaforistickou detailnost popisu, ale i smysl pro „pointovost“ básně, v níž se poetický styl nezřídka promění v prozaicky střízlivý, viz kupř. závěr básně Bělení stínů ve verších: „Kamínky na cestě zaskřípaly / pod botou náhodného chodce.“\nPředneseno na vernisáži obrazů Bohumily Sarnové-Horkové v Jihlavě\nJe syrově modro,\nPaprsek lomu protíná ulitu noci\na třepí se na milióny teček.\nVlní se, mihotá\na prostírá se na pláně pro neskutečno.\nRozvíjí se a odchází,\nteple bílé, žluté.\nA noc je zase v dohledu.\nVysočina rozprostřela na svůj stůl\na blankytnou záclonou se nad ní\nPodzim byl v poledni protnut\nchalcedonem dešťového mraku\na listí se rozšumělo prvním a posledním pádem.\nJeřabinový náhrdelník byl vhozen stromům\nna střapce větviček.\nPolní cesta rozťala obnaženou hlínu\nKameny si lehly z jednoho boku na druhý,\naby zvětralými drobky doplnily\nJe zase podzim na Vysočině,\nopět se nad ní vlní\na listí – to úžasné poselství\njara a léta –\nse virtuózními pohyby domlouvá s větrem\na unášeno jeho vůlí,\nbez reptání přidá své předivo\nk právě tkanému dílu.\nTo Vysočina rozprostřela na svůj stůl\nna ostré hrany milých slov.\nNa kalné proudy\nv průzračných vodách.\nvyslaná v načasovanou chvíli\nTouhy po pohodových dnech\nse usazují jako noční můry\nna osvětlené sklo.\nJako zrnka písku klesající ke dnu.\nJako vločka k vločce\ndo monolitu závěje.\nZvykám si a bojím se.\nAž přestanu toužit\nbudu vůbec chtít\nvztáhnout ruku k podávané dlani?\nOkoralé srdce je tvrdší oceli.\nPo zelených stráních\nzbyly suché haluze.\nJen se ti úsměvem\nprohloubí vráska okolo úst.\nTak jako okraj moře zdobí\nAni hrst drobných\nnezmizí z tvé kapsy.\nA přesto se nevyrovná\nzlaté minci na vahách příměrů\nStokrát jsem se otočila\ntisíckrát se dívala tou stranou,\nvždy mne vítalo\ni když pokaždé jinak.\nVždy s vědomím, že existuje.\nOranžově žlutá monstrance\nna modrém baldachýnu nebe,\nz temného jícnu noci,\ni z bouřkových divokých mraků\njedovatě sírový až zeleno bílý pruh,\nna pozadí zlověstné oblohy.\nTaková jsou svítání\npřed denní poutí\nDovolená na začátku července\njak skořápku ořechu.\nZalistuj ve svých přáních\npro představy večerních tanců\nv barokním čase dubů.\nUrychluj čas v ostrých zatáčkách\nať se co nejdříve dotkneš\nvyhřáté kůry kmene.\nPropusť složité myšlenky\na nakloň se nad stříbro tůně.\nČasomírou srdce poměř délku\nptačích zpěvů a žabích skoků.\nNa vrcholku kopce tě uvítá lípa\nkyticí rozvoněné koruny\nse včelí symfonií.\nLákavé jsou vzdušné proudy.\nSlunce sáhlo svými prsty\naž pod zem.\nHvězdárna oblohy se rozklenula\ndo houštin našich snů.


Trajekt do Trajekt Oran – Rezervujte si trajektovou přepravu do Trajekt Oran on-line na AFerry.pl\nTrajekty do Trajekt Oran s AFerry.cz\nZobrazit všechny trajekty do Alzírsko\nAlicante až Oran / Oran až Alicante\nAlmeria až Oran / Oran až Almeria\nBarcelona až Oran / Oran až Barcelona\nMarseille až Oran / Oran až Marseille\nRezervujte si trajekt do Oran s AFerry. Trajekty do Oran, v Alzírsko, jsou k dispozici od Spanelsko. Můžete si vzít trajekt do Oran z Alicante a Almeria.\nOran Trajektové společnosti\nTrajekty do / z Oran jsou provozovány společností Algerie Ferries a Trasmediterranea. Vzhledem k tomu, že společnosti 2 trajekty provozují a provozují služby Oran, srovnání může být velmi užitečné, aby vám pomohla najít nejlepší cenu v nejlepším čase pro vás. Když hledáte trajekt do Oran, budeme vždy ukazovat několik časů jen v případě, že je levnější než dříve zvolený čas.\nOran trajekty s Algerie Ferries a Trasmediterranea jsou známé svým komfortem a vysokou úrovní služeb a budete se cítit jako vaše dovolená začala v okamžiku, kdy jste vstoupili na palubu. Cestování do Oran bude snadné a bezproblémové. Začněte tím, že si rezervujete dnes, je to rychlé a snadné.\nRezervujte si trajekt z/do Trajekt Oran s předními provozovateli trajektů snadno a rychle on-line na Aferry.cz. Tato stránka obsahuje užitečné informace o rezervování trajektů z/do Trajekt Oran, aktuálních akčních nabídkách, plavebních řádech a přístupu k nejlevnějším lodním lístkům na trajekty z/do Trajekt Oran.\nPorovnejte ceny všech provozovatelů trajektů z/do Trajekt Oran pomocí nástroje pro porovnání cen výše, který poskytuje přehled aktuálních cen a dostupnosti. Trajekt z/do Trajekt Oran si můžete zarezervovat také pomocí vyhledávače tras. Jednoduše zvolte trasu a přepravní požadavky, klikněte na “Hledat” nebo “Ukázat cenu” a ještě dnes si rezervujte trajekt z/do Trajekt Oranon


Havarijní pojištění Hyundai Trajet Při poskytování našich služeb nám pomáhají soubory cookie. Využíváním tohoto webu s jejich používáním souhlasíte. Více informací Souhlasím\nHavarijní pojištění Hyundai Trajet\nSrovnaní cen havarijního pojištění pro Hyundai Trajet\nMít sjednané havarijní pojištění je Vaším dobrovolným rozhodnutím. Společně s povinným ručením Vám a Vašemu vozidlu poskytne komplexní pojistnou ochranu. Nejlevnější havarijní pojištění pro Hyundai Trajet najdete právě na našich stránkách, kde Vám nabízíme srovnání nabídek havarijního pojištění od všech pojišťoven a to zcela zdarma. Havarijní pojištění si navíc můžete ihned sjednat online.\nJak vybrat havarijní pojištění pro Hyundai Trajet\nS kalkulačkou havarijní pojištění si můžete nejen porovnat ceny a vybrat nejlevnější nabídku pro Vaše vozidlo Hyundai Trajet, ale zároveň si můžete havarijní pojištění objednat online. Nemusíte nikam osobně chodit, celý proces Vám zabere pouhé 2 minuty a navíc ušetříte! Zelenou kartu Vám pošleme okamžitě na email a pojištění je platné okamžitě po uhrazení pojistného.


Každý rok se pěkně snažím nějak přesně vystihnout dobu, když už možno začít s vánočním cukrovím. Chápej tak, aby bylo pěkně čerstvé, zároveň zaležené a do vánoc nesnědené. Ještě to nevyšlo. Hlavně to nesnědené nějak nevychází. Začínáme právě teď - perníčky. Vychytávka letoška jsou perníčky na hrnek.\nPracujeme na letošních novoročenkách. Terezka pracuje. My ostatní protestujeme, že si nejsme moc podobní. Jenže po delším pozorování zjišťuji, že vlastně jsme a moc :)\nNerozdělávám žádné nové textilní a vlněné projekty. Po chvilkách oblékám Huga. A to nám oběma do vánoc určitě vystačí.\nBoty daly zabrat. Rozpíchané prsty, ale kluk může do světa. Od noh ani od hlavy ho zábst už nebude. A taky jeden brněnský plstěný objev.\nDíky, díky, díky. Na základě nikdy nekončící blogerské inspirace okna letos taktéž nemyjeme, ale pouze mažeme temperou a bramborovým škrobem. A ani nevadí, když nám občas ujede ruka.\nA závěrem jedna super vánoční návykovka. Už jenom to číst - kardamon, skořice, nové koření, hřebíček, jemná vanilka rozvíjející v horké kávě silné citrónové aroma. Pohádkově vánoční kafe a k tomu už jen nohy nahoru a třeba toto.\nVystavil bududub v 12/09/2014\nElla 9. prosince 2014 12:25\nTen pernicek na hrnecek nema chybu ale koukam ze snih zadny.\nbududub 9. prosince 2014 22:08\nByl tak dva dny a zase nic. Jen přes noc mrzne až praští a přes den jsme jak na jaře. Ale pořád bojujeme a bílíme co se dá :)\npetka 9. prosince 2014 12:44\nHugáč je nejdokonalejší! Ty boty! Uááá! A novoročenka! Nejvíc obdivných vykřičníků :-D\nbududub 9. prosince 2014 22:09\nDěkujeme. Jeden originální tisk schovám na sobotu. Doufám, že se potkáme :)


Doteky č. 76 | Lorm\nHlavní strana/Doteky č. 76\nDoteky č. 76\nDoteky č. 76 (PDF, 522 kB)\nDoteky č. 76 (DOC, 238 kB)\nČasopis o.s. LORM, Podzim 2013\nTandemový pobyt v Třeboni\nNa pobytu v Třeboni\nMůj vodicí choďák\nOsobnost v LORMu\nJe jen fér, to dát dál\nV zaměstnávání OZP se chystají změny\nCivilizační choroby (4. část): Výživa a civilizační choroby\nSlužební plemena psů pro handicapované (11. díl): Chodský pes je symbolem Šumavy\nKevin Frost: hluchoslepý bruslař\nLormova rukavice pro mobilní telefon\nHluchoslepí lidé: neslyšeni a neviděni\nLéčivé a aromatické byliny: Křen brání rozvoji infekcí\nZ literární činnosti hluchoslepých Lormáků: Mému kamarádovi\nModlitba zestárlého poutníka–oldskauta\nLidé koukají, kam moje oči míří.\nV lese strom objímám,\na i s kořenem kácím…\na pomocí rukou natažených k nebesům\nkde moje míza může ještě být.\nLetošní léto se již nenávratně chýlí ke konci a zanedlouho přikluše na strakatém oři sychravý podzim. Tento čas je obdobím, kdy skončila doba letních prázdnin a dovolených, venku bývá sice ještě krásné počasí, dny se však už krátí a brzy se stmívá. Na řadu přicházejí chladná rána s častými mlhami, během dne se může vzduch ještě prohřívat vlivem babího léta. Nejkrásnější na podzimu jsou jeho barvy, které bývají pastvou pro oči a vděčným námětem pro nejednoho básníka či spisovatele. Ó, jak nádherně vybarvené dokážou být v naší krajině pole, louky, meze a pastviny! A což teprve české lesy, listnaté stromy a keře v parcích! Obzvlášť ve větších listnatých porostech je tato barevnost podzimu nápadná. Pestrou paletu měnících se barev od zelené přes žlutou, okrovou, hnědou až po červenou si určuje sama příroda, která si tyto své působivé omalovánky vymalovává. Občas si se stromy a všemi ostatními rostlinami pohrává všudypřítomný větřík a k tomu se navíc barvy listů a travin každý den mění a střídají, až nám oči přecházejí a nestačíme se tomuto zázraku divit. Na zahrádkách a v sadech právě probíhají podzimní práce, zejména sklizeň letošní úrody ovoce a zeleniny, nepostradatelných a vítaných přírodních zdrojů vitaminů, pro nás tolik potřebných v dlouhém zimním období.\nS tímto ročním obdobím se do Vašich rukou dostává další číslo Doteků, jehož hlavním tématem jsou ohlasy, postřehy a reportáže z letošních klubových akcí a především ze dvou letních edukačních (výchovně–vzdělávacích) pobytů. První pobytová akce se uskutečnila v Třeboni, lázeňském městě v kraji jihočeských rybníků. Zde se za vlahých a z části i deštivých dnů v posledním červnovém týdnu hluchoslepí účastníci s pomocí průvodců–trasérů věnovali jízdě na tandemových kolech a turistice. Při červencovém pobytu v Žirovnici účastníkům, kteří se tentokrát sešli v hojném počtu, pro změnu přálo teplé a slunečné počasí. Tohoto druhého pobytu v malebné části Českomoravské vrchoviny s ubytováním v útulném hotelu Artaban jsem se též zúčastnil. Největším zážitkem pro mne byl asi výlet na historické trhy v Telči, líbezném městečku, často přezdívaném jako moravské Benátky. Vynikajícím dojmem na mne zapůsobila i návštěva vodního zámku Červená Lhota, dále prohlídka žirovnického pivovaru, muzea s expozicemi historických šicích strojů, knoflíků a výrobků z perleti. O zdařilém průběhu obou těchto akcí rovněž svědčí postřehy a reportáže spokojených účastníků. Z mnoha dalších zpráv, aktuálních informací a cenných rad v tomto čísle za přečtení stojí například zajímavý rozhovor s dobrovolnicí Pavlou Kluzákovou, uvedený ve stejnojmenné rubrice.\nKrásné a pohodové prožití podzimních dnů, hodně životního elánu a stálý úsměv na tváři, samozřejmě ještě více dobrého počtení, případně příjemný a ničím nerušený poslech na CD–ROMu upřímně přeje Váš\nmám po delší době možnost být s vámi v kontaktu prostřednictvím našich Doteků. Nejraději jsem s vámi sice tváří v tvář, ale za tuto cestu jsem také vděčná, protože se všemi se neuvidím. Každoročně se těším na pobyty, kde se potkám s mnohými z vás – s někým po roce, s někým po delší době, ale jsou mezi vámi i ti, kterým okolnosti účasti na pobytech zabrání.\nS „pražskými“ (musím napsat uvozovky, protože pražští jsou mnozí jen podle oblasti, do které patří, a nikoli bydlištěm) se vídat mohu, ať na našich klubech (a jsem vždycky ráda, když přijdete), tak při poskytování služeb individuálních.\nAle to všechno víte. Svou terénní práci vám už přibližovaly kolegyně v minulých Dotecích a moje se příliš neliší. Napíši vám tedy alespoň to, že jsem vždycky ráda, když se na našich setkáních něco můžeme společně dozvědět nebo naučit, ať už je to znakový jazyk, jiná komunikační technika (pokud se učíte bodové písmo v pokročilejším věku, smekám), obdobně mě těší například vaše pokroky v oblasti sebeobsluhy a obdivuji, jak se dokážete naučit trasy s červenobílou holí.\nJako zvláštní kapitolu práce vidím naše společné vyřizování vašich záležitostí na úřadech. Vzhledem k rychlým změnám v zákonech, které se samozřejmě snažíme sledovat, není mnohdy cesta k výsledku hladká. Někdy jsou samotnou příčinou nepřesně informované úřednice. Stává se pak, že výklad zákona se na jednotlivých úřadech liší.\nPro zajímavost – při výměně průkazky mimořádných výhod ze ZTP na ZTP/P byly ponechány obě průkazky souběžně – prý platí dva zákony souběžně, tak nebyla dřívější ZTP odebrána.\nHorší zkušeností byla třeba informace od jedné úřednice, že pokud je přiznán příspěvek na mobilitu (vám známých 400 Kč měsíčně), tak prý nemáte nárok na sanitku. A proto je prý lepší o tento příspěvek nežádat. To samozřejmě není pravda.\nMusím však upřímně napsat, že mnohé úřednice dovedou velmi dobře poradit a rády pomohou.\nJeště k jedné službě, kterou vám poskytujeme, bych ráda něco napsala. K předčítání. Tento a minulý rok některým z vás čtu příspěvky do Ceny Hieronyma Lorma, a to i ty data staršího. To byste nevěřili, jak mohou vaše příběhy, zážitky ze života, ale i vaše osobní tvorba druhé potěšit! Budu si vážit toho, když zase něco pěkného napíšete, a budu se moci s vámi nad vaší tvorbou potěšit.\nV období sbírky Červenobílé dny jsme mohli nejen sledovat její medializaci (třeba inzeráty s červenobílou holí nebo logo sbírky objevující se v časopisech, na obchodních domech anebo upoutávku na vlnách rádia), ale asi i v souvislosti s tím, že jsme za ta léta již známou organizací, pocítili jsme mediální zájem na vlastní kůži. Za jednou z vás s prosbou o osobní životní zkušenosti přišli do LORMu z Pražského deníku (to jste mohli číst v minulých Dotecích).\nJako turisté byli u nás na návštěvě hluchoslepí se svou organizací z Finska a naše setkání s nimi natáčela televize. Ta se byla také podívat na jednu naši klubovou akci – byli jsme na hmatové výstavě o životě indiánů. Nemohu říci, že bych byla ve své kůži, když na mě namíří kamera nebo mikrofon. Oceňuji vás všechny, kteří se snažíte při těchto i jiných příležitostech přispět k dobrému jménu LORMu.\nMilí Lormáci, vážení čtenáři Doteků,\ndnes se vám opět hlásím s pravidelným Okénkem z jihu Moravy a nabízím nahlédnutí do dění v brněnské pobočce.\nJako tradičně začnu kluby. Tentokrát jsme zařadili do zimního období společenské hry a scházeli se u „Člověče, nezlob se“ a šachů, nezapomněli jsme ani na arteterapii s velikonoční tematikou. Jaro, přestože pošmourné, nás vylákalo na výstavy, přednášky i do přírody. Také jsme se s brněnskými klienty zúčastnili zajímavých klubů v Přerově. O náplni klubů se tentokrát zmiňuji jen letmo. Tak mě napadá – „Letmo“ je nově otevřené obchodní centrum naproti budově hlavního nádraží v Brně, ale bohužel ne plně bezbariérové. Uvnitř obchodního centra můžete využívat pojízdné schody a výtahy, ale vstup je z obou stran přes schody. Ale zase je zde příjemná kavárna, která se dá využít třeba při čekání na vlak. Mírně jsem odbočila, zpět ke klubům:\nKoho to zajímá, může se mnou nahlédnout do kuchyně příprav klubových aktivit. Úlohou a posláním klubů je především setkávání a komunikace mezi lidmi se společnými zájmy a naplnění volného času něčím smysluplným a přínosným. Na mně je naplánovat, co se na klubu bude dít. A co taková příprava obnáší? U klubů zaměřených na arteterapii vymyslet pro klienty něco vkusného, vyrobitelného a současně pokud možno využitelného, něco nového na staré téma (Vánoce, Velikonoce). Něco, čím můžete vyzdobit byt nebo obdarovat blízké. U klubů věnovaných vzdělávání, přednáškám a besedám najít zajímavé téma a oslovit konkrétního člověka, který ve svém volném čase a bez nároku na honorář přijde za námi a podělí se o své znalosti, zkušenosti a je ochoten odpovídat na zvídavé otázky. Na jaře a na podzim, v období vhodném k vycházkám a výletům, najít kouzelná místa, kde jste ještě nebyli, místa, kde můžete poškádlit své smysly novými vjemy. Případně místa, kde jste již byli, ale dávno, předávno, abychom se přesvědčili, k jakým změnám zde došlo. Suma sumárum, musím zajistit materiál, asistenty, doprovody, přednášející, ověřit dopravní dostupnost a čekat, kdo bude mít zájem a na klub se přihlásí. A to není vše, protože ani v současné době neumíme poručit větru, dešti, takže musíme u vycházek a výletů doufat v přízeň počasí. Když vše vyjde, klub se uskuteční a vy jste spokojení, je mojí odměnou radost z vaší radosti, z dobře odvedené práce.\nV brněnském poradenském centru se scházíme také na výuku taktilního znakového jazyka. Dochází za mnou podle časových možností 2–4 klienti. Za dalšími, kteří mají zájem o procvičování komunikačních systémů HS, dojíždím do místa jejich bydliště.\nA co je v Brně nového? Rozšířil se počet brněnských klientů o Renatu Hladíkovou, která žije ve Velkém Meziříčí a v současné době očekává příchod dalšího člena rodiny, a paní Olgu Opavskou ze Svitav. Pod brněnskou pobočku tedy v současnosti patří klienti z kraje Jihomoravského, Olomouckého, Pardubického a Vysočiny, ke kterým se snažím pravidelně dojíždět a podle jejich přání a svých možností zajišťovat požadované služby.\nNa závěr brněnského Okénka vám chci popřát pro následující období mnoho nových zážitků a setkání s milými lidmi a těším se na vás na všechny, kteří jste se rozhodli přijet osobně na Lormolympiádu do Vyškova.\nVe dnech 21. až 28. června jsem se zúčastnila pobytu věnovanému cykloturistice na tandemech a turistice. Bydleli jsme v Motelu Petra Voka v okrajové části Třeboň–Holičky. Motel byl pěkný, s velkým parkovištěm před domem i menším za domem. Ubytování pěkné a strava výborná. Jezdili jsme po širokém okolí Třeboně, objeli jsme rybník Svět, kdy jsme najeli 29 km. Odpoledne jsem se věnovala svému vodicímu psovi Garymu a šla s turisty na prohlídku města. Navštívili jsme i zámeckou zahradu a cukrárnu. Další den jsme jeli na opačnou stranu ke kapli sv. Víta, pak k Nové řece, kde jsme si prohlédli pomník věnovaný Emě Destinové a kousek za mostem přes Novou řeku jsme se občerstvili v předzahrádce Penzionu U Emy Destinové. Pak jsme se oklikou vrátili do motelu. Najeli jsme asi 20 km. Odpoledne jsme s Garym a turisty šli pěšky ke kapli sv. Víta a objevili Pergolu U sv. Víta, kde jsme se občerstvili. Pak nám tři dny pršelo. Tak jsme chodili do Třeboně za památkami a někteří využili i toho, že je Třeboň lázeňské město, a navštívili lázně Aurora, kde se věnovali vodním hrátkám v bazénu, whirpoolu či parní lázni. Komu se nechtělo do toho nečasu, mohl hrát společenské hry v salónku nebo poslouchat poutavé čtení knížek. Ve čtvrtek zase vysvitlo slunko, tak hurá na tandemy a jeli jsme napřed směrem k Lužnici, ale ta nám přehradila cestu svým rozvodněným tokem, tak jsme se otočili a jeli na západ okolo Schwarzenberské hrobky do Domanína, občerstvili se a jeli přes Brannou do motelu. Asi 27 km. Odpoledne jsem jela zase s ostatními na hráz největšího rybníka v Čechách – Rožmberka. Najeli jsme asi 25 km. Jak jsme z večerního čtení vedoucí pobytu zjistili, tak rybník Rožmberk ve skutečnosti není rybník, ale přehrada na řece Lužnici. Téměř každý večer, kdo chtěl, mohl jít na povídání o Třeboni, o rodu Schwarzenberků, o Bílých paních, o Jakubu Krčínovi, o alchymistech, kteří se vyskytovali na dvoře zdejších pánů. No, a pak jsme již pakovali věci a v pátek odjížděli domů. Za tyto krásné zážitky děkuji obětavé a neúnavné práci všech pracovníků sdružení LORM, kteří se nám plně věnovali. Těším se na příští rok, kam nás kola zavedou.\nPobyt se konal od pátku 21. do pátku 28. června v Třeboni, místní část Holičky. Pátek byl nějaký nepovedený. Nejprve jsme marně čekali na autobus do Prahy, vyrážíme tedy autem, abychom stihli vlak ve 13.15 do Českých Budějovic. V metru mi vypadne z kapsy mobil a u hodinek se rozlepí pásek. V 16.00 nás odváží autobus z Českých Budějovic do Holiček – Motel Petra Voka. Bydlím s Václavem Fišerem (masér z Opavy). Po večeři je setkání klientů, vedoucí pobytu Helena Jelínková řekne základní informace a každý se představí. Jsou tu tuny komárů, repelenty nezabírají. Ráno vyrážíme na první trasu na kolech. Můj trasér a průvodce se jmenuje Pavel Nepraš, první cesta je kolem rybníku Svět. Když jsme se vraceli, jedeme zpevněnou cestou mezi poli, já jsem zřejmě nějak blbě šlapal a následoval pád. Nic se nám nestalo. Ujeli jsme prý asi 29 km. Odpoledne jsme jeli jen do Třeboně, což bylo asi 6 km. Dopoledne v neděli jsme jeli k pomníku Emy Destinové asi 24 km. Byl tu špatný signál na mobil, a tak jsem domů volal až v neděli večer. V Třeboni jsou lázně jménem Aurora. Protože od pondělka do středy pršelo, tak jsme nemohli jezdit na kolech. V pondělí jsme šli tedy do Třeboně, kde jsem si v potravinách udělal malý nákup, a pak jsme seděli v cukrárně. Odpoledne jsme jeli autem pana Proška a Marka do Aurory se koupat. Bylo to moc hezké. Cvičení v bazénu nebo sezení ve vířivce. Toto jsme si zopakovali ještě v úterý a ve středu odpoledne. Dopoledne bylo čtení o rybnících, Halina Pawlovská, Jindřiška Smetanová. Večer opět čtení, hraní her nebo si každý dělal, co uznal za vhodné. Čtvrtek už bylo opět hezky. Dopoledne jsme jeli k rybníku Rožmberk, asi 25 km, odpoledne jsme najezdili asi 26,5 km. Celkem jsem tedy ve třech dnech najezdil asi 115 km. K jídlu jsme měli: kuře, bramborový salát s řízkem, segedínský guláš, špenát, rajskou s těstovinami, filé s bramborovou kaší, vepřo–knedlo–zelo, játra s rýží, žemlovku (já karbanátek s bramborem), smažený sýr s tatarkou a bramborem. Uvažoval jsem o tom, že bych koupil domů místní pivo, jmenuje se Regent, nakonec jsem koupil 3 pohledy. Batoh by byl zřejmě moc těžký. Rozhodl jsem se, že v pátek nepojedu domů přes Prahu, ale přes Plzeň. Kupuji si lístek, Pavel mě dovedl na nástupiště č. 1. Z druhého nástupiště jede vlak do Prahy. Pavel si šel tedy dát zavazadlo do vlaku a já mezitím s pomocí nějakého mladíka nastoupil do toho na Plzeň. Odjíždíme podle jízdního řádu. Asi na třech místech musel jet vlak pomalu, a tak jsme do Plzně přijeli asi s desetiminutovým zpožděním. Z Plzně do Kaznějova je výluka, která prý má skončit asi ve 14 hodin. Běžíme tedy na autobusy stojící před budovou. Jsou narvané. Doma jsem již v 13.30.\nPřijeli jsme se sestrou autem do Třeboně do Motelu Petra Voka ve 14 hodin 40 minut. Pobyt začal večeří. Měli jsme kuře. Po večeři jsem jel se sestrou a Helenou Jelínkovou autem do města na procházku na zámek a náměstí. V cukrárně jsem pil pivo. Ráno jsme měli rozcvičku před snídaní. Potom jsme snídali chléb, rohlík, salám, sýr, rajče, džus a čaj. Dopoledne jsme šli pěšky do lesa po naučné stezce, kolem památného stromu Čertův dub. Ztratili jsme další tabulky a vrátili jsme se na hotel. Na tabulkách bylo napsáno, že v lese roste dub, borovice, smrk, jedle, bříza a všude jsou rybníky. V lese žijí komáři, štípali nás. Odpoledne jsme šli do Třeboně, zámek, park a v zámecké cukrárně jsme chutnali zmrzlinu. V neděli dopoledne jsme šli po naučné stezce do města Třeboně a na lodi jsme pluli na rybníce Svět z 16. století. Řídil jsem loď jako kormidelník. Rybník má kapry, lososy a 3 tisíce ryb. Naučná stezka kolem rybníka měří asi 14 km. Jsou tam restaurace, koupaliště, ostrov, lodě, kachny. Odpoledne jsme šli na procházku ke kapličce sv. Víta. V pondělí dopoledne pršelo. Šli jsme do Domu přírody, prohlíželi jsme si ryby – kapr, sumec, losos, štika, rybářská síť, strom dub se širokým kmenem. Byl jsem uvnitř stromu. V další místnosti byli kanec, zajíc, jelen, bažant, koroptev. Odpoledne jsme šli do kostela a kláštera z roku 1367 a na občerstvení do cukrárny Pohádka. Pili jsme čokoládový koktejl a měli jsme lívanečky s borůvkami. Pršelo od pondělí až do středy. V úterý jsme jeli na zámek, prohlíželi jsme si pokoj, kuchyni, jídelny, knihovny, postel, obrazy, lustr, talíře cínové, porcelán, křeslo, židle, šachy a jiné věci. Potom jsme jeli na koupání do lázní Aurora. Byl jsem v bazénu, ve vířivce, na plavání v proudu, znovu ve vířivce. Ve středu dopoledne jsme šli kolem rybníku Svět ke Schwarzenberské hrobce. Nahoře byl gotický kostel, dole bylo 26 rakví. Prohlíželi jsme si erb – hlava Turka a klove ho velký pták. Zpět do hotelu jsme šli po naučné stezce, našli jsme další tabule památných stromů. Odpoledne jsme jeli autem k lázním Aurora, pak vláčkem na okružní jízdu –Opatovický rybník, pivovar, zámek, park, Bertiny lázně a zpět k lázním Aurora. Po okružní jízdě jsme se šli koupat, plavali jsme v bazénu, byli jsme 3x ve vířivce a na plavání v proudu. Večer jsem hrál šachy s Martinem Tarčincem. Ve čtvrtek dopoledne jsme šli pěšky na Opatovický rybník, cestou jsme viděli ovce, pohladil jsem si koně. Odpoledne jsme jeli na procházku kolem Schwarzenberské hrobky z roku 1874, šli jsme kolem rybníku Svět, kolem pivovaru, do cukrárny Pohádka. Tam jsme se rozloučili s pobytem v Třeboni. Ochutnali jsme koláč a čokoládový nápoj. Večer jsme v hotelu po večeři měli zmrzlinu. Potom bylo hodnocení. Pobyt byl krásný, moc se mi líbil!\nDne 18. 6. 2013 jsem v mé e–mailové poště objevila zprávu z kanceláře o. s. LORM. Jako vždy jsem se s radostí podívala, co mi Lenka Sellnerová píše. Lenka posílá vždy samé dobré zprávy, a to i tentokrát. Byla zde pozvánka na pobyt v Žirovnici. Vedoucí pobytu Naďa Tomsová napsala:\nVážení a milí účastníci pobytu, milí přátelé, přiblížil se termín pobytu na hranicích Jihočeského kraje a kraje Vysočina v srdci malebného městečka Žirovnice. Budeme putovat pohádkovou krajinou a trénovat naše smysly i mysli, komunikovat a sdílet inspirativní poznání v duchu „ a než něco vzdáš, zkus to“!\nA já dnes, několik dní po návratu z pobytu říkám, že toto výstižné motto bylo beze zbytku naplněno! Na pobyt do hotelu Artaban, který se nachází na žirovnickém náměstí, přijelo 19 Lormáků, kteří zde pod vedením Nadi a za pomoci průvodců prožili krásný týden, jak všichni napsali v hodnocení. V sobotu nás čekalo překvapení – autobusový výlet na řemeslné trhy do Telče. Asi každý nakoupil nějakou maličkost pro své blízké a pak už následovala prohlídka města. Mne zaujala cimbálová muzika, která vyhrávala na náměstí. Zajímavé bylo seznámení účastníků pobytu. Ze sáčku si každý vytáhl nějaký předmět a úkolem bylo najít druhý stejný a dozvědět se co nejvíce o jeho majiteli. Dopolední program byl zaměřen na sociální rehabilitaci – Lormova abeceda, dvouruční prstová abeceda, správná chůze s průvodcem, nácvik jemné motoriky – vyzkoušeli jsme si skládání origami z papíru. Já jsem si za pomoci Martiny složila tučňáka a labuť. Origami zaujalo všechny bez rozdílu věku a pohlaví! Odpoledne při individuálním programu jsem chodila na turistické vycházky – rybník Budín, kemp Panistávka, Popelín, kaple sv. Kateřiny, Počátky, Kamenice nad Lipou. Největší radost mi udělalo koupání v rybníku, protože bylo horko, tak to bylo velmi příjemné osvěžení. Moje průvodkyně Zdena Jelínková měla trochu obavy, abych se neutopila, tak mě následovala a také si zaplavala. Večery byly věnovány stolním hrám – šachy, dáma, „Člověče, nezlob se“, hmatové pexeso. Jenda Kessner a pan Schneider pilně trénovali na Lormolympiádu a každý večer hráli šachy. Dva večery nám na harmoniku zahrála Irenka a my ostatní jsme si rádi společně zazpívali. Další autobusový výlet na vodní zámek Červená Lhota, kde jsme si prohlédli autentický byt posledních majitelů zámku, všechny potěšil. Zámek není velký, ale je moc hezký. Zajímavá je i kaple Nejsvětější Trojice, kde jsou na stropě i stěnách hvězdy na modré obloze symbolizující nebeský Jeruzalém. V Žirovnici se nám líbila prohlídka špýcharu, kde kromě zemědělských strojů bylo přes 300 keramických figurek, které znázorňovaly činnosti na vesnici ve 4 ročních obdobích. V budově restaurovaného pivovaru je expozice věnovaná knoflíkům a výrobkům z perleti. V další části je sbírka 190 šicích strojů a něco málo z pivovarnictví. Většina Lormáků s průvodci sem zavítala. Z bohatého programu si jistě vybral každý. Týden nám rychle uplynul jako voda v potoce. Poznali jsme nové přátele a budeme na tento pobyt rádi vzpomínat. Nezbývá než si přát, abychom se setkali i příští rok v některém koutě Čech či Moravy. Závěrem dodávám kouzelné slůvko: děkuji!\nČasto se mne lidé na ulici ptají, co je to za rasu, nebo si jej pletou s německým ovčákem. Černý chlupáč s hnědými znaky mající na sobě postroj vodicího psa, pro něho tzv. šatičky, rozhodně nenahání strach, protože si jej i bez dovolení nejen v dopravních prostředcích troufají pohladit a říkají, že je krasavec. Uvádí se, že chodští psi jsou vhodní na výcvik pro nevidomé, ale opak je prý dnes na přednáškách bakalářského studia pravdou. Prý jsou hysteričtí, nedokážou se soustředit a dlouho dospívají. O mém psu říkají, že je atypický. Též i jeho jméno Assim, které má zapsané v rodokmenu. Dosud jsem je nenašla v seznamu celorepublikových soutěží sympatie, ani u jiných plemen. Jako vodicí jsou snad jen dva v republice. Assimovi bude letos šest let a jsme neustále spolu v Česku i v zahraničí. Poprvé se v o.s. LORM představil jako sedmitýdenní štěně, a po té na pobytu na běžkách. Tehdy jsem dospěla k rozhodnutí zkusit jej pro mne s něčí pomocí vycvičit. Předvýchova probíhala pod dohledem jinonického výcvikového střediska a návštěvami cvičáku v Lounech kvůli zvykání si na jiné psí kamarády. Po předvýchově mělo přijít půlroční odloučení kvůli samotnému výcviku. Po zdravotních testech a kastraci nastoupil do internátního výcviku na pět měsíců do Prahy. Bydlel v rodině trenérky, kde měl i nové kamarády – asistenčního pudla a kokršpaněla. Assim psychicky zvládl toto odloučení i cestování, které mimochodem miluje. Poslední měsíc jsem jezdila do Prahy, abychom se spolu naučili chodit, samozřejmě problémy jsem měla já s předcházením. Jezdíme spolu na soustředění vodicích i asistenčních psů, kde probíhá týdenní výcvik poslušnosti a různé soutěže, dále zkoušky pod dohledem rozhodčího. Nesbíráme trofeje, ale nejsme ani poslední, žádaný počet bodů i přes moje problémy s motorikou obhájíme. A od rozhodčích si vyslechnu: „Škoda, je to šikovný pes, vy mu to kazíte, to kdyby měl jiného páníčka!“ nebo: „To je dobře, že jste zvolila tohle plemeno a dokazujete, že to i s těmito psy jde!“ Nelíbí se mi pes – robot. Pokud můj psí kamarád nepracuje v šatičkách, snažím se najít si čas a věnovat se mu, oba máme radost z každého pohybu, hry a on netrpí pocitem samoty. Důvěřuji mu a on mi to vrací oddaností, pomáhá i jako asistenční pes a nepamatuji, že by něco někdy zničil, rozkousal nebo zakousl králíčka či kuře. Doma má kamaráda, britského kocourka Matěje, který se na hrátky s ním vždy těší. Assim má moc rád děti a ve zdejší škole i školce i děti jeho. Starší lidé se s ním rádi mazlí, má vliv i jako canisterapeutický pes. Nemám zatím problém s ním kamkoliv mimo bazénu jít, a ten pouze z hygienických důvodů. Při různých vyšetřeních jsem se v čekárnách potkala s pacienty i zdravotníky majícími špatný zážitek se psy ovčáckého typu. Nevím, jak to ten můj chlupáč dělá, ale při příští návštěvě mají pro něj i připravený pamlsek. Čím to asi je? Říká se přece, že psi se podobají nejen povahově svému páníčkovi :).\nKaždoročně se snažím zúčastnit pobytu s Lormáky. Letošní červencový byl v Žirovnici v hotelu Artaban. Těšila jsem se především na klienty, které vidím opravdu jen na pobytech. Pobyt se mi líbil, je tam krásné okolí a hotel byl super! Možná se divíte, že píšu zrovna já, ale musela jsem se sejít s někým, aby mě informoval o člověku, s nímž měl v minulosti sportovní zážitky. Můj spolužák Honza, se kterým se scházím, mě byl doprovázet v Praze na Hlavní nádraží proto, aby se sešel s člověkem, na kterého má moc hezkou vzpomínku. V roce 2011 jsem se ve vlaku cestou do Vyškova na Lormolympiádu seznámila s panem Jiřím Schneiderem z Plzně a zjistila jsem, že je šachista. Zmínila jsem se o mém spolužákovi, také šachistovi, a pan Schneider mi odpověděl, že pan Jan Kop zemřel už před 20 lety. Musela jsem okamžitě odpovědět, že Jan žije, a pan Schneider mě za odpověď odměnil krásným úsměvem! Mým úkolem tedy bylo vše Janu Kopovi vyřídit. To jsem také udělala a Jan měl možnost se s panem Schneiderem na Hlavním nádraží sejít. Bylo to setkání dvou velkých šachistů po 22 letech, dříve oba reprezentovali neslyšící šachisty na soutěžích v ČR. Oba byli rádi a bylo znát, že setkání stálo za to. Cestou do Žirovnice jsem dostala SMS zprávu a požádala jsem paní ředitelku LORMu Petru, zda by bylo možné zařadit tento můj článek do Doteků. SMS zněla: „Vyřiď Lormákům, že pan Schneider byl výborný šachista. Patřil k nejlepším v Československu, sbíral medaile. Nepamatuji nějaké vítězství nad ním, možná jedna remíza, zato porážek plno. Proto jsem byl rád, že jsme se po tolika letech potkali. Jan Kop.“ Myslím, že je hezké, že je po tolika letech na pana Schneidera stále živá vzpomínka. A ráda doplním, že je pořád výborným šachistou!\nHezké dny a hodně zdraví všem Lormákům přeje\nPavla Kluzáková je mladá krásná žena překypující energií, nápady, neutuchající aktivitou a elánem. Vlastní stále dobrou náladu, a ač je profesně velmi vytížená, stíhá realizovat mnoho svých zájmů a koníčků, k nimž patří i dobrovolničení a pomoc neziskovým organizacím včetně o.s. LORM, zkrátka lidem potřebným vůbec.\nPavlo, kdy ses poprvé setkala se společností pro hluchoslepé LORM?\nroce 2001 jsem na FHS UK poznala novou spolužačku Petru Zimermanovou, která měla v té době zlomenou nohu. Když se všichni vrhli ke kantýně a Peťa se belhala kus za námi, počkala jsem na ni, za což mi dosud přezdívá sociální pracovnice, přestože pracuji v businessu. Petra byla jedna z mála, která už tehdy pracovala v neziskovce, a když o LORMu vyprávěla, vždycky jí svítily oči nadšením.\nJak znám Petru a její pracovní entuziasmus, nezůstalo určitě jen u vyprávění?\nPřesně tak, netrvalo dlouho a do LORMu jsem se, původně kvůli jakési seminárce, vypravila za ní a hned jsem dostala šanci tlumočit na konferenci „LORM – 10 let služeb pro hluchoslepé“ s mezinárodní účastí. Tam jsem zároveň mohla poznat klienty a přátele LORMu a navždy změnit svůj pohled na lidi s postižením. Žijí totiž uplně stejně jako lidé bez postižení včetně sportu či kultury! Nadchl mě jejich optimistický přístup k životu, jejich vnitřní nastavení na „to zvládnu“. No, a od té doby tak nějak s LORMem žiji – nejen díky Petřinu častému vyprávění (od VŠ uplynul málokterý týden, v kterém bychom se neviděly), ale také přiložením vlastní ruky k dílu.\nVím, že spousta akcí pro LORM proběhla a probíhá i díky tvojí pomoci, můžeš vyjmenovat alespoň ty největší či z tvého pohledu nejvydařenější?\nPomáhám například během sbírek, při akcích ve vinotéce patřící naší společné kamarádce Dianě, která LORMu léta pomáhá, nebo při organizaci akce Putování za duchem Vánoc, jehož se loni zúčastnilo 180 lidí, kteří se tak zároveň dozvěděli o LORMu a červenobílé holi. Jakmile jsem nastoupila do Siemensu a zjistila, že má vlastní nadaci, hned jsem zavětřila příležitost. O LORMu jsem vyprávěla Karolíně, vedoucí nadace, a dohodly jsme se, že o vás natočíme krátké video, na základě kterého budou moci zákazníci věnovat peníze na LORM při vánočním večírku. Vybralo se 120 tisíc Kč! Ve firmě se LORM navíc mohl prezentovat ve foyer – vznikly tak krásné portréty klientů, které promlouvaly k návštěvníkům. Sama LORM podporuji spíše tím přiložením ruky nebo propojováním než finančně, protože mi přijde, že je to z mé strany účinnější pomoc, ale aspoň žádám lidi, kteří ke mně chodí na koučink, aby místo placení poslali LORMu peněžní dar.\nTématem jednoho ročníku umělecké soutěže o Cenu Hieronyma Lorma bylo „Umění dávat a brát“. Jak bys tento námět uchopila ty?\nMyslím, že každý z nás, ať už zdravý nebo s různými obtížemi, toho hodně dostal od ostatních a je jen fér to dát dál. Snažím se propojovat lidi, kteří si mohou hodně předat, vytvořit zajímavý projekt, lidi, kteří se snaží dělat něco víc, než se jen starat o sebe a své nejbližší. Moje máma byla učitelkou v romských třídách na Žižkově, a tak jsem měla možnost jezdit s romskými dětmi na školy v přírodě a tábory. Přišlo mi hrozně nespravedlivé, že má někdo startovní čáru tak jinde než já (děti na škole v přírodě poprvé měly vlastní postel, ptaly se mě, co je to vlek, bylo jim špatně, protože nebyly zvyklé jíst 5x denně…). A tak se tak nějak doteďka snažím přispět svým dílkem k tomu, aby se ty startovní čáry vyrovnaly.\nNení zcela běžné, že by dobrovolničení bylo součástí volnočasových aktivit zdravého mladého pracujícího člověka, jako je tomu, Pavlo, u tebe. Prozradíš nám o tomto svém „koníčku“ něco víc?\nRáda, dobrovolničení se skutečně stalo pevnou součástí mých volnočasových aktivit – kromě LORMu mě ještě baví pořádat akce pro česko–německé sdružení, práce se znevýhodněnými dětmi a organizace zážitkových kurzů pro mládež (právě s Petrou jsme se v létě staly oficiálními instruktorkami). Mám ale i zcela sobecké pohnutky – v práci se moje snažení málokdy setká s takovým oceněním a nadšením, jako při dobrovolničení. Člověk jako já prostě musí dělat něco, co má vyšší smysl než to, že se firmě zvedá cena akcií, jinak by rychle vyhořel. Navíc věřím tomu, že když udělám nějakou laskavost, příjemce ji „pošle“ dál, a tak se neustále rozšiřuje okruh lidí, kteří si navzájem pomáhají.\nZmínila jsem, že jsi pracovně velmi vytížená, svěříš nám něco o své profesi?\nPo škole jsem začala pracovat v personalistice, protože mě hrozně baví práce s lidmi. Moji kolegové žijí v různých zemích Evropy, Asie a Ameriky a vídáme se jen jednou dvakrát ročně, takže jsem hodně času na telefonu a emailu. Díky práci a předtím studiu jsem mohla žít ve Švýcarsku, Německu a Anglii, což mi hodně rozšířilo obzory. Není lehké začínat na novém místě od nuly, ale když pak člověk odjíždí, napůl se směje a napůl pláče, protože tam nechává přátele a kus svého já. Do Prahy se ale vždycky ráda vrátím – mám tu rodinu a skvělé kamarády.\nA tvé další zájmy a záliby?\nKdyž mám volno, nejradši spím, cestuji, čtu nebo jsem venku. Baví mě bruslení u Vltavy, lyžování a lezení po horách. Strašně ráda čtu – většinou u snídaně – a tím pádem chodím pozdě do práce a přejíždím stanice metra – už po několikáté třeba Iluzi od Richarda Bacha. Jinak jsem fanynka drsných severských filmů a optimistických krváků Quentina Tarantina. A taky moc ráda labužničím – v cíli jakéhokoli výletu nesmí chybět cukrárna a po Praze se orientuji spíše podle jmen restaurací než ulic. O dovolené nejradši cestuji – zásadně bez cestovky a klidně i sama, protože tak nejlépe poznám místní lidi a kulturu. Nejvíc mě zatím nadchla rajská příroda a ve stromech se honící šimpanzi v Ugandě a pak nádhera nekonečného pralesa a pohostinnost lidí v Amazonii.\nPavlo, tak mě napadá – máš ty vůbec nějaké neřesti?\nAle samozřejmě! Tak například chodím všude pozdě – většinou proto, že se někde začtu:), jsem netrpělivá a někdy málo diplomatická. A někdy nalítnu na první dojem. Dřív jsem byla kuřačka, no, ale to už se teď nepočítá, že?\nNepočítá, máš pravdu, ale to všechno ostatní, co dáváš, komu, jak a čím pomáháš, to se ani spočítat nedá! Děkuji za rozhovor a přeji Ti hodně, hodně zdraví a životní síly!\nNovela by měla umožnit uznávání statutu osoby zdravotně znevýhodněné.\nVymezení stavu by bylo obdobné jako u zákona o důchodovém pojištění.\nNěkteří zaměstnavatelé by měli nižší kompenzaci nákladů na mzdu.\nMeziresortní připomínkové řízení k novele zákona o zaměstnanosti bylo ukončeno 24. 5. 2013. Ta by měla podle předkladatelů snižovat administrativní zátěž zaměstnavatelů, upravovat oblast zaměstnávání osob se zdravotním postižením, zaměstnávání cizinců, agenturní zaměstnávání a kontrolní činnosti na úseku zaměstnanosti.\nNovela zákona by měla v oblasti zaměstnávání osob se zdravotním postižením především opětovně umožnit uznávání statusu „osoby zdravotně znevýhodněné“.\nPozn.: Tento status do 31. 12. 2011 přiznávaly na základě žádosti úřady práce. Osoby s tímto statusem byly považovány za „osoby se zdravotním postižením“ podle zákona o zaměstnanosti č. 435/2004 Sb., což v praxi znamenalo, že na ně zaměstnavatelé mohli čerpat některé příspěvky na zaměstnávání osob se zdravotním postižením či daňové úlevy. Od 1. 1. 2012 již tento status nově nebylo možné přiznat, pouze „dobíhala“ stávající vydaná potvrzení.\nOd 1. 1. 2012 jsou za „osoby se zdravotním postižením“ podle zákona o zaměstnanosti č. 435/2004 Sb. považovány pouze tyto skupiny osob:\na) osoby invalidní ve třetím stupni (dále jen „osoby s těžším zdravotním postižením“)\nb) osoby invalidní v prvním nebo druhém stupni\nc) osoby, které byly orgánem sociálního zabezpečení posouzeny, že již nejsou invalidní, a to po dobu 12 měsíců ode dne tohoto posouzení.\nPodle návrhu novely by se za „zdravotně znevýhodněnou osobu považovala fyzická osoba, která má zachovánu schopnost vykonávat soustavné zaměstnání nebo jinou výdělečnou činnost, ale její schopnosti být nebo zůstat pracovně začleněna, vykonávat dosavadní povolání nebo využít dosavadní kvalifikaci nebo kvalifikaci získat jsou podstatně omezeny z důvodu jejího dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu“.\nVymezení dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu by pak bylo obdobné, jak jej známe např. ze zákona o důchodovém pojištění pro účely invalidních důchodů, tedy „nepříznivý stav, který podle poznatků lékařské vědy má trvat déle než jeden rok a podstatně omezuje psychické, fyzické nebo smyslové schopnosti a tím i schopnost pracovního uplatnění“.\nOsobám s uznaným statusem „zdravotně znevýhodněný“ a jejich zaměstnavatelům však novela nepřiznává všechny výhody, které mohou čerpat zaměstnavatelé osob s přiznaným invalidním důchodem I., II. či III. stupně.\nZaměstnavatelé těchto osob by nemohli podle novely čerpat příspěvek na částečnou úhradu provozních nákladů chráněného pracovního místa. V případě, že by zaměstnavatel zaměstnával více než 50 % osob se zdravotním postižením a pobíral z tohoto důvodu příspěvek na podporu zaměstnávání osob se zdravotním postižením na chráněném pracovním místě, nečinila by jeho výše max. 8000 Kč (jako je tomu nyní u zaměstnávání osob s invalidním důchodem I., II. či III. stupně), ale výše by činila v případě zaměstnání osoby se zdravotním znevýhodněním max. 4000 Kč. Jednalo by se tedy skutečně pouze o částečnou kompenzaci nákladů na mzdu zaměstnance.\nPřipomínám, že se jedná prozatím pouze o návrh novely zákona. O dalším průběhu schvalování této novely vás budeme dále informovat na stránkách časopisu Můžeš.\nPřevzato z časopisu Můžeš 7–8 2013\nv dnešním dílu se dozvíme zajímavé informace o výživě našeho těla a jejím významu pro správné fungování organizmu včetně prevence civilizačních chorob.\nUdržet si přiměřenou tělesnou hmotnost je jedním z důležitých předpokladů zdravotní prevence civilizačních chorob. Velké procento tuku v těle a oxidační stres jsou hlavní rizika pro možný vznik civilizačních onemocnění. Patří mezi ně především nemoci srdce a cév, vznik určitých nádorů, cukrovky, hemoroidů, žlučových kamenů atd. Pokud je náš příjem a výdej energie v rovnováze, udržujeme si správnou tělesnou hmotnost. Jestliže však převažuje příjem energie nad výdejem, tloustneme, a pokud vydáváme více energie, než kolik jí tělo přijímá, hubneme. Zajímavé je, že výdej energie je u každého člověka jiný a závisí na tom, jaký jsme tělesný typ, jak výkonný máme metabolismus, jak mnoho máme aktivní tělesné hmoty, jak jsme nebo nejsme trénovaní a dokonce i na tom, jak funguje naše nervová soustava a v jaké jsme duševní pohodě. Výzkumy ukazují, že obezita není běžně následkem vysoké žravosti či mlsnosti, problém je převážně na straně výdeje energie (což je pro chronické jedlíky a mlsaly zajisté povzbudivá informace, méně příznivá je pro lenochy). Kontrola energetického příjmu v potravě a zvýšení energetického výdeje pomocí pohybové činnosti jsou nejdůležitějším receptem na úpravu nadměrné tělesné hmotnosti u všech forem obezity.\nje základní potřebou každého živého organismu. Výživa zajišťuje přívod energie a živin nezbytných pro fungování všech životních pochodů. Při každé hmotnostní redukci by strava měla zabezpečovat komplexní vyváženost všech výživových složek a současně zajišťovat i vyváženou dusíkovou bilanci přiměřeným příjmem bílkovin. Aby potrava mohla zajistit přívod všech nezbytných složek, musí se jí zkonzumovat přiměřené množství. Příliš malý objem přijaté potravy nezajišťuje dostatečný přívod esenciálních látek a zároveň nedostatečně stimuluje tlakové receptory v žaludku (a jejich prostřednictvím mozková centra sytosti), a tak vyvolává trvalý pocit hladu. Proto je tak důležité dosahovat rozdílu mezi příjmem a výdejem energie především zvýšením pohybu.\nSprávnou výživou lze tedy do jisté míry i léčit, špatná může podmiňovat vznik některých civilizačních chorob, včetně onkologických. Například nadbytečné užívání soli (ke zdrojům vysokého obsahu soli patří i sýry) podporuje rozvoj hypertenze, častá konzumace uzenin je považována za kancerogenní, zejména v souvislosti s maligním nádorem tlustého střeva.\nVegetariánství a alternativní výživové směry\nExistuje několik forem vegetariánství. Takzvaní semivegetariáni se vyhýbají červenému masu, vyřazují tedy ze svého jídelníčku maso hovězí, vepřové i skopové, ale nebrání se masu kuřecímu. Laktovegetariáni požívají mléko a mléčné výrobky, laktoovovegetariáni konzumují vedle mléka a výrobků z něj také vejce, pescovegetariáni jedí ryby a mořské živočichy, pulovegetariáni zase pouze drůbež a ortodoxní vegetariáni – vegani – nepřipouštějí konzumaci žádných produktů živočišného původu, jejich strava se tedy skládá pouze z ovoce, zeleniny, luštěnin, cereálií, mořských řas, kvašených sójových výrobků apod. (někdy též označováno jako makrobiotická strava). Vegetariánství u lidí s ukončeným růstem může přinést i zdravotní užitek: redukce příjmu tuků – zvláště cholesterolu, zdroj rostlinných olejů s nenasycenými mastnými kyselinami, vyšší příjem zeleniny a ovoce, tedy i vlákniny, vitaminů a minerálních látek, což má příznivý vliv na výšku krevního tlaku, obezitu, kardiovaskulární onemocnění a diabetes. Pro rostoucí děti však může vegetariánství znamenat velké zdravotní riziko. Také těhotným ženám žádnou z forem alternativní výživy rozhodně nelze doporučit. Rovněž např. lidé s ledvinovým onemocněním musejí pečlivěji sledovat množství přijímaných bílkovin, zejména v období léčby a rekonvalescence.\nNejlepší cestou k redukci hmotnosti a udržení optimální tělesné váhy je výchova k zdravému životnímu stylu, který přinese nové nastavení rovnováhy mezi příjmem a výdejem energie, tedy ve vztahu stravy a pohybové aktivity. Pokud bude člověk dodržovat obecné zásady zdravé výživy a nebude překračovat maximální denní energetický příjem, přiměřený jeho fyzické aktivitě, není nutné mu přímo zakazovat některá jídla. To mu dovolí žít bez ztráty příjemných prožitků z jídla a také bez pocitů viny a neúspěchu z nedodržení zákazů. V každém případě bychom se měli vyhýbat tukům přepalovaným, rafinovaným, hydrogenovaným a jinak chemicky upravovaným. Přednost by měly mít rostlinné tuky lisované zastudena, ryby, ořechy a semínka. Ovšem střídmá konzumace živočišných tuků (např. máslo, vejce, jogurty), vyvážená zvýšeným příjmem tuků rostlinných není pro organismus nebezpečná. Roli zde sehrává samotné zpracování tuku i finální forma jeho úpravy.\nRady pro redukci váhy\nZměny zavádějte postupně, rozhodně se vyhněte „osvědčeným dietám“, pouze se pokuste snížit svůj denní příjem o 2 000 až 2 500 kJ. Dodržujte pestrý a chutný jídelníček, v rámci pitného režimu omezte příjem alkoholu, zpočátku si jídlo odvažujte, naučte se rozlišovat mezi hladem a chutí, nejezte ve spěchu, při tepelné úpravě potravin preferujte páru, dušení, pečení bez tuku, vyhněte se uzení, smažení a grilování. A nezapomeňte se pravidelně hýbat! Při závažných potížích s obezitou či nadváhou, kterou jedinec není schopen usměrnit sám, je řešením obrátit se na výživového poradce, který pomůže nejen se správnou výživou, ale „naordinuje“ i tělesnou aktivitu vhodnou pro konkrétní osobu nebo doporučí spolupráci s „osobním trenérem“.\nTakže, milí čtenáři, hodně zdaru při udržování optimální tělesné hmotnosti jak jídlem, tak pohybem – a hlavně pevné zdraví!\nZ internetu zpracovala Zdena Jelínková\nTak jako je bernardýn symbolem Švýcarska, pro český národ se jím bezpochyby stal chodský pes. Historie obou plemen je totiž v některých směrech podobná. První zmínky o chodském psu se podle dochovaných pramenů datují již od 13. století, kdy Chodové na Šumavě střežili nejdůležitější obchodní cesty vedoucí od Domažlic do bavorské části Německa. Doprovázeli je tvrdí, houževnatí a velmi odolní psi, kteří se dokonale přizpůsobili zdejšímu drsnému podnebí. Vzhledem k tehdejší době nebylo povinností těchto psů pouze pomáhat střežit a bránit bavorsko–české pohraničí, ale sloužili též v pastevectví a často i ve stopování při nezbytném lovu zvěře. Spisovatel a katolický kněz Jindřich Šimon Baar ve svých dílech opěvujících Chodsko uvedl, že toto plemeno bylo údajně ještě ve dvacátých letech minulého století chováno v jeho rodném Klenčí pod Čerchovem a blízkém okolí. Rovněž Mikoláš Aleš tohoto ovčáckého psa s delší srstí na krku zvěčnil na svých kresbách, které vyšly jako ilustrace ve známém románu Aloise Jiráska Psohlavci.\nS blížící se 2. světovou válkou však chodský pes téměř upadl v zapomnění. Po válce, přesněji od roku 1948, se řada nadšenců začala pokoušet o znovuzrození chodského psa. Až v roce 1985 byla úspěšně započata regenerace tohoto všestranně využitelného plemene. Aby toho mohlo být dosaženo, předcházela tomu výzva a fotografie otištěné v kynologickém časopise. Několik čtenářů se ozvalo s tím, že takového psa mají, a regenerace tedy mohla začít. Základem pro obnovení chovu chodského psa se stali fenka Bessy a pes Dixi, kteří přivedli na svět prvních 6 štěňat. Po nějaké době se podařilo sjednotit a ustanovit standard, a tak bylo znovu vytvořeno původně české plemeno chodského psa.\nChodský pes je středně velký pes černé barvy s rezavým pálením. Tělo má obdélníkový tvar, dlouhá srst s bohatou podsadou tvoří hřívu okolo krku. Jeho vzhled je velice líbivý a harmonický, neboť všechny jeho tělesné partie jsou sladěny tak, že jako celek působí kompaktně a ladně. Dalším charakteristickým znakem pro toto plemeno je postavení a nesení krátkých uší, elegantní linie dlouhé šíje a krku. Kohoutková výška tohoto plemene je stanovena na minimálně 51 cm u psa a 48 cm u feny, hmotnost u obou pohlaví se pohybuje v rozmezí 16–25 kg.\nTento elegantní pes navíc vyniká velkou otužilostí a odolností vůči nepříznivému počasí, jeho pohyb je lehký a volný. Výhodou je, že jeho dlouhá srst není příliš náročná na údržbu, která by měla samozřejmě spočívat v častém kartáčování, hlavně v období línání. Chodský pes vyžaduje pravidelné procházky, neboť se vyznačuje temperamentní povahou bez známek nervozity, je náruživým sportovcem, přitom bývá poslušný a poměrně snadno ovladatelný, protože se rád učí. K ostatním členům rodiny je přítulný, miluje zejména starší děti. Rovněž je oceňován jako výborný hlídač, vůči cizím osobám je totiž nedůvěřivý se snahou při eventuálním ohrožení bránit své blízké nebo jejich majetek. Díky své dobrosrdečné povaze bývá též skvělým ochranným a doprovodným psem, zvláště pro seniory. I přes svou střední velikost je schopen náročného výcviku, a proto se chodský pes uplatňuje také jako vodicí pes pro nevidomé. Navíc pro výborné čichové schopnosti může být s úspěchem nasazen například při vyhledávání drog. Vynikající službu koná i jako záchranářský pes, zejména při vyprošťování osob, zasypaných v troskách domů nebo v lavinách. Jeho další velice oceňovanou vlastností je skutečnost, že může být umístěn celoročně ve venkovním výběhu, pokud má k dispozici zateplenou boudu, přičemž je důležité dbát na to, aby nebyl ponechán zcela sám sobě. Může spokojeně žít i v bytě, pokud má příležitost k různým hrám a dostatek pohybu, v každém případě však musí být v kontaktu s ostatními členy rodiny.\ndnes vám představujeme 3 kompenzační pomůcky do kuchyně, a to především v souvislosti s rubrikou Recepty. Mnozí z vás je již delší dobu běžně používáte, avšak najdou se zajisté i tací, kteří se samostatným vařením právě začínají a v nabídce těchto malých, leč výborných kuchyňských pomocníků se teprve orientují.\nIndikátor detekuje dvě úrovně kapaliny, občasné pípnutí a vibrace detekuje téměř plnou nádobu, rychlejší pípání a nepřetržitá vibrace značí stop nalévání. Indikátor má integrované dva malé magnety, které umožňují jeho umístění na snadno přístupném místě.\nMinutník nastavujeme tak, že nejprve otočíme středovým kolečkem doprava, a to téměř o 360 stupňů (tím natáhneme pero minutníku). Při vracení otočného kolečka se zastavíme na tom čísle (počtu minut), které potřebujeme nastavit. Po uplynutí této doby minutník zazvoní cca 7 vteřin. Minutník lze nastavit maximálně na 60 minut.\nŘada lidí s těžkým zrakovým postižením nosí oční protézu. Existují i nevidomí, kteří mají obě oči nahrazené. Může se zdát netaktní se na toto jistě velmi citlivé a osobní téma otevřeně pobavit. Jak se žije lidem s umělou náhradou oka či očí? Z jakých důvodů se těžce zrakově postižený člověk rozhodne nechat si vyjmout oko? Co všechno je spojené s používáním očních protéz? Může být překvapivé, kolik je mezi zrakově postiženými lidmi těch, kdo oční protézu nosí na jednom či obou očích. Dnešní oční protézy jsou vyráběné natolik dokonale, že jsou na první pohled k nerozeznání od živého oka. Právě proto ani profesionálové pracující s lidmi s těžkým zrakovým postižením si oční protézky u svých klientů vůbec nemusí povšimnout. Vidící lidé se ostýchají nevidomého na vzhled jeho očí ptát, zejména vědí–li či tuší, že dotyčný používá oční protézku. Nabízím vám tedy pár informací k tomuto tématu.\nŘadu let jsem už jako zcela nevidomá trpěla značnými bolestmi očí, potažmo celé hlavy a z toho plynoucími stavy závratí a dalšími zdravotními problémy. Když jsem se začala zajímat, zda obdobnou zkušenost mají jiní nevidomí, překvapilo mě, nakolik jsou bolesti hlavy působené problémy s očima mezi nimi rozšířené. I další lidé mi potvrdili moji opakovanou zkušenost, že se mnozí oční lékaři těmito obtížemi příliš nezabývají. Jako by úplnou ztrátou zraku člověk přestal být pacientem vyžadujícím oftalmologickou péči. Tento přístup se může zdát zcela pochopitelný. Oči nevidí, tak co bychom na nich dál léčili…? Ztrátou zraku ovšem původní příčina očního onemocnění ve většině případů nekončí, nemoc v očích dál neblaze působí. I po úplné ztrátě zraku je u mnoha diagnóz důležité pokračovat v braní léků, očních kapek apod. Tuto skutečnost podceňují i samotní nevidomí, přístup oftalmologů je v tom však často bohužel podporuje.\nPodle MUDr. Anny Zobanové, naší přední oftalmoložky proslulé zejména diagnostikou dětí, je na místě, aby nevidomý člověk, který s očima nemá žádné pociťované potíže, docházel jednou ročně na preventivní oftalmologickou prohlídku. Jestliže nevidomého oči jakkoli bolí, nadměrně slzí, jsou zahleněné apod., měl by se poradit s očním lékařem o vhodné léčbě. Pokud problémy s očima přetrvávají po odzkoušení veškeré možné léčby, má smysl uvažovat o vynětí oka. Této operaci se odborně říká enukleace. K rozhodnutí podstoupit enukleaci by měly vést ryze zdravotní důvody, nikdy ne důvody estetické, kosmetické. Jestliže člověku jeho nevidomé oko či oči nepůsobí žádné zdravotní obtíže, oko, případně oči, „pouze“ nevypadají zrovna nejlíp, enukleace není vhodná. Tento zákrok s sebou totiž přece jen nese určitá rizika (viz níže). Jedná se o velký zásah do organismu a vždy je lepší mít svůj orgán nežli umělý. Enukleace je samozřejmě nevratná; rozhodnout se člověk může kdykoli později, zpět cesta nevede.\nDovolím si ryze laicky nastínit podstatu enukleace. Odborníci ať mi prosím nepřesnosti a velké zjednodušení prominou. Při enukleaci je v celkové narkóze vyňata oční bulva a vzniklý prostor se vyplní umělým materiálem, tzv. implantátem. K implantátu se přišijí okohybné svaly a celá „stavba“ se překryje spojivkovou tkání. Na pečlivosti operatéra závisí výsledná schopnost oko s protézkou otevírat, zavírat a přirozeně s ním pohybovat, symetricky kopírovat pohyb s okem druhým. Pooperační stav je značně bolestivý, podávají se silná analgetika. Pacient si po enukleaci v nemocnici pobyde pár dní, obvykle ne déle jak týden. Během prvních dní a týdnů je možné nosit provizorní protézku; většinou ji poskytne přímo oční oddělení, kde byl pacient odoperován. Pro zdárné hojení může ale být lepší vydržet ten čas bez protézky. Jakmile se rána dokonale zahojí, objednává se pacient k výrobci očních protéz. Oční protéza je vyráběna člověku přesně na míru a je částečně hrazena z prostředků zdravotního pojištění. Oční protézy existují ve dvou variantách – skleněné a akrylátové. Skleněná protéza je levnější (cca 1000 korun, pacient si doplácí cca 300 Kč), poukaz na ni vystavuje ošetřující oční lékař. Pacient má nárok na dvě skleněné protézy ročně. Skleněná protéza vypadá zcela přirozeně. Její životnost zkracují slané slzy, které sklo rozleptávají. Protézku je obvykle nutné měnit po půl roce až roce, z kraje období po enukleaci častěji, protože se prostor pro protézku postupně zvětšuje, jak se vstřebává pooperační otok. Nevýhodou skleněných protéz je jejich křehkost, při oplachování protézy hrozí vyklouznutí z ruky, které protézka nemá šanci přežít. Při mrazivém počasí může nepříjemně studit.\nVýrobě skleněných očních protéz se u nás věnují dva skláři – jeden v Jablonci nad Nisou a druhý v Ústí nad Labem. Nová protézka se vyrábí na míru, takže je nutné pro ni osobně dojet. Akrylátové protézy jsou trvanlivější – vydrží řadu let a jsou nerozbitné. Ve srovnání se skleněnými náhradami se mohou zdát o něco méně dokonalé, ovšem pohledům nezasvěcených se i tyto protézy jeví jako živé oči. U tohoto materiálu je nutné více dbát na hygienu, na akrylátu se snáz uchytí infekce. Cena jedné akrylátové protézy je kolem tří tisíc korun, pojišťovny pacientovi v současnosti přispívají dvoutisícovou částkou. Předepsání protézy podléhá schválení revizního lékaře. Z tohoto důvodu se někteří oftalmologové o existenci akrylátových protéz svému pacientovi vůbec nezmiňují, aby se vyhnuli administrativním komplikacím.\nK nepříjemnostem života s očními protézami mohou patřit záněty očí, které je zapotřebí včas léčit. Ty mohou znamenat, že člověk po nějakou dobu nemůže protézku nosit, nebo si ji nasazuje jen na kratší čas, například mimo domov. Objevují se problémy s osycháním spojivky, pociťované jako nepříjemné drhnutí a řezání pod víčky, které může být až velmi bolestivé. Děje se tak proto, že tvorba slz a jejich odtok mohou být po enukleaci zhoršené. Při takových obtížích může pomoci užívání umělých slz. Pro pravidelnou hygienu s preventivními účinky se mi kromě obyčejné vody z kohoutku výborně osvědčily oční kapky Omisan. Pozor, kapky Ophthalmo–septonex, mezi lidmi velmi oblíbené, nadměrně vysouší spojivku. Náchylnost k problémům s protézkami bývá v letních vedrech, při větrném počasí a v prašném prostředí. Může vadit i jemný přímořský písek, zakouřené interiéry apod. Před nepříjemným osycháním spojivky mohou dobře sloužit brýle.\nNa stránkách http://www.zivotbezoka.cz/ je možné najít další informace včetně adres výrobců očních protéz. Případné dotazy můžete také směřovat autorce tohoto článku.\nPavla Kovaříková (1972) se narodila s vrozeným glaukomem. V dětství měla zbytky zraku, od 15 let je zcela nevidomá. Před sedmi lety podstoupila enukleaci jednoho a pak i druhého oka. Dlouhodobě se profesionálně věnuje poradenství a přednáškové činnosti na téma života s těžkým zrakovým postižením.\nZdroj: Tyfloservis o.p.s. 2013\nKevin Frost: hluchoslepý rychlobruslař\nHluchoslepý rychlobruslař z Kanady Kevin Frost by se rád zúčastnil paralympijských her. V cestě má pouze dvě překážky: Usherův syndrom a skutečnost, že paralympijský výbor zatím neuznává rychlobruslení hluchoslepých jako sport.\nKevin má tunelové vidění (asi 8 % běžného vidění) a 15 % zbytku sluchu. Ale i přesto se nevzdává. Chce se svým týmem docílit toho, aby paralympijský výbor uznal tento sport a on byl první, kdo se ho na paralympiádě zúčastní. Kevin se narodil v roce 1967 ve městě Victoria v Kanadě. V roce 1972 se přestěhoval do Ottawy, kde začal navštěvovat školu. V tomto období, konkrétně v 9 letech, zjistil, že ztrácí sluch. Měl zachováno pouze 25 % sluchu. V roce 1986 úspěšně ukončil studia na střední škole. Kevin byl aktivní již během studií. Po ukončení školy pracoval ve velkém obchodě s potravinami. Jeho vášeň pro sport však byla stále silnější. Miloval zejména hokej a v 10 letech se stal rozhodčím.\nKevin má tři zdravé děti. Jeho přátelé pozorovali, že Kevin naráží do židlí, hraček a věcí kolem. V roce 2002 si nechal vyšetřit zrak a po několika testech se dověděl, že má Usherův syndrom. Nastal velký zlom v jeho životě. S humorem komentuje své působení v hokeji: „Dělat rozhodčího jsem mohl dál. Všichni rozhodčí jsou stejně slepí.“ Přišel ale o řidičský průkaz a ztratil práci. Co dál? Musel kompletně změnit své životní cíle a sny. Díky pomoci přátel, profesionálů a vodicího psa Nema se opět stával nezávislým a soběstačným. S návrhem na rychlobruslení přišel jeho kamarád Ron Guerard. Kevin se i přes úskalí, která přináší jeho handicap, rozhodl vyzkoušet své schopnosti a rychlobruslení se stalo jeho vášní. Ron se stal jeho osobním trenérem. Kevin má kolem sebe odborný tým, který se zaměřuje na rychlobruslení a získání potřebné fyzické kondice. Aby se dostal na olympijskou úroveň, trénuje 6 dní v týdnu. Je přesvědčen, že svého snu – být vítězem na olympiádě, dosáhne. Jeho sen nekončí získáním olympijské medaile. Chce být mentorem pro všechny, kteří mají podobné sny. Kromě rychlobruslení se s velkými úspěchy věnuje také veslování. Svoje aktivity směřuje také na osvětu. Pořádá přednášky pro školy, veřejnost a dokonce školil ottawskou policii. V roce 2008 získal na Masters International Games v Německu 18. místo. V roce 2012 už na Paralympijském poháru nevidomých v Rusku získal 5 zlatých medailí a pokořil 3 světové rekordy. Od roku 2002 má na svém kontě celkem 49 medailí.\nO Kevinově životě a sportu byl natočen dokumentární snímek s názvem Blind Ambition (Slepá ambice), který měl premiéru 18. října 2012. Z původně 8minutového snímku vznikl film, který postihuje další důležité aspekty Kevinova života. Kevin je pozitivní a charismatická osobnost se smyslem pro humor, která se snaží přeměnit všechno negativní v pozitivní. Kevin říká: „Nevzdávejte se svého snu. Můžete jej dosáhnout, pokud do něj vložíte vůli a srdce. Také je možné získat pomoc v okolí. Nebojte se ji hledat nebo přijmout.“\nElektronická Lormova rukavice byla vyvinuta v roce 2012 interdisciplinárním týmem zvaném „Design ResearchLab“ ve spolupráci s německou telekomunikační laboratoří a Technickou univerzitou v Berlíně. Rukavice slouží pro digitální převod běžného textu do Lormovy abecedy a je primárně určena pro používání k chytrému telefonu, a to zejména pro čtení a psaní zpráv.\nJak taková rukavice funguje? Rukavice má na sobě citlivé senzory a polštářky, které vysílají vibrační signály odpovídající písmenům Lormovy abecedy. Pokud si člověk chce přečíst textovou zprávu v telefonu, nasadí si rukavici. Text je digitálně převeden do Lormovy abecedy, vyslán do rukavice a příjemce čte jednotlivá písmena pomocí vibrací ve své dlani. Pokud chce člověk naopak poslat zprávu, napíše text v Lormově abecedě na svoji dlaň, kde má rukavici. Tento text je následně digitálně převeden do klasického textu a přenesen do telefonu. Takto převedený text může být poslán jako sms, email či přečten zpět pomocí hlasového výstupu telefonu. Pro spojení mezi telefonem a rukavicí je využíváno zařízení bluetooth.\nRukavice je stále ve vývoji, ale v budoucnu by tato elektronická rukavice mohla posloužit pro čtení textu při prohlížení internetu či čtení elektronické knihy. Další fáze výzkumu se chce zaměřit na převod mluveného slova do Lormovy abecedy ve formě vibračních signálů na rukavici.\nČlánek o aktivitách mezinárodní organizace Sense International v rozvojových zemích přibližuje životy lidí s hluchoslepotou v Indii.\nCesta vede přes polopoušť. Po obou stranách pracují ženy na prašných kmínových a řepkových polích. Takto vypadá srdce Gudžarátu, státu na severozápadě Indie, kde žije 60 milionů obyvatel. Oblast obrovské chudoby, kde se letní teplota pohybuje okolo 50 stupňů Celsia a kde působí mezinárodní organizace Sense International.\nAčkoliv jsou silnice v oblasti Gudžarátu podle indického standardu ve výborném stavu, vesnice Dhanki je dostupná po štěrkové cestě. Tady, 90 km od největšího a hlavního města Ahmadábádu, je vzkvétající Indie na světelné míle daleko. Hansa Makwana, 22letá dívka, žije v úzké uličce v domě z bláta a cihel s omezenou dodávkou energie a bez hygienického zařízení. Je prakticky neslyšící a téměř nevidomá. Hansa je klientkou organizace Sense International již 10 let.\nPůvodně prakticky neschopná komunikace a téměř připoutaná na lůžko, strávila Hansa během posledních 10 let tisíce hodin se svojí učitelkou Deepak, zaměstnankyní místní pobočky Sense International. Nyní Hansa může komunikovat s ostatními pomocí kombinace znakového jazyka a gest a je schopná pomáhat s domácími pracemi, jako je úklid a vaření.\nDůležité je, že Hansa může zůstat sama doma, zatímco její matka Ramu (45 let) může pracovat jako dělnice a vydělat tak kolem 100 rupií (asi 36 Kč) za jeden den práce. Není to mnoho, ale pro rodinný rozpočet je to zásadní příjem. Ramu říká, že díky manželovi a synovi tak má rodina příjem ze 3 platů. Přestože si někdy musí půjčit nebo rodina občas trpí hlady, jsou podle Ramu věci nyní jednodušší: „Hansa je šťastná a více si věří.“\nOrganizace Sense International byla založena v roce 1994 s cílem zajistit tolik potřebnou podporu a služby pro lidi s hluchoslepotou v rozvojových zemích. Těžké sluchové a zrakové postižení postihuje více než 600 000 lidí po celém světě, je jim však věnována malá pozornost.\n„V některých nejchudších zemích jsou hluchoslepé děti vyloučeny a žijí krátký osamělý život. Je to z několika důvodů, mezi které patří chudoba, předsudky, nedostatek zdravotní péče, vzdělání a sociálních služeb. Organizace Sense International zahájila spolupráci s lokálními organizacemi v Indii a zaměřila se zejména na poskytování odborné pomoci a služeb pro hluchoslepé. Cílem této trvale udržitelné podpory je, aby hluchoslepí a jejich rodiny mohli žít co nejvíce samostatný a plnohodnotný život díky zvyšování odbornosti místních pracovníků,“ říká James Thornberry, ředitel organizace, která má svoji základnu v Londýně.\nSoučasný stav je způsobený nemocemi, které jsou v rozvojovém světě běžné. Jde především o zarděnky, meningitidu a encefalitidu, geneticky podmíněné nemoci a také předčasný porod. První projekt Sense International byl zahájen v roce 1994 v Latinské Americe. Organizace je aktivní také v Bangladéši, Keni, Tanzánii, Peru, Rumunsku a Ugandě.\nPřed zahájením práce Sense International v Indii (v roce 1997) bylo v celé zemi pouze jedno zařízení pro hluchoslepé děti ve městě Bombaj. V tomto zařízení byla péče poskytována pouze 23 dětem.\n„Služby pro nevidomé nepřijímaly ty, kteří neslyší, a služby pro neslyšící nepřijímaly ty, co nevidí. Takže hluchoslepí neměli žádnou službu,“ říká Akhil Paul, ředitel Sense International v Indii. Patnáct let poté, co organizace Sense International zahájila v Indii svoji činnost, pomáhá dnes 43 000 hluchoslepých dětí v oblasti komunikace, samostatného pohybu a odborného vzdělávání, spolupracuje s organizacemi ve 21 státech Indie a zaměřuje se také na prosazování samotného programu.\nJednou z nejtěžších věcí bylo vyhledání dětí, které potřebovaly pomoc. Sčítání lidu začalo zahrnovat informace o postižení osob teprve nedávno, takže organizace Sense International musela provést vlastní výzkum. Organizace zjistila, že i přes obrovský rozvoj služeb pokrývá stále méně než desetinu ze statisíců hluchoslepých v Indii, přičemž většina z nich žije v odlehlých místech země. Indie doposud neuznává hluchoslepotu jako samostatnou kategorii postižení.\nPředpokládá se, že počet hluchoslepých bude stále narůstat. Mnoho případů hluchoslepoty je zapříčiněno Usherovým syndromem, který způsobuje ztrátu sluchu v raném věku a následně během puberty postupné zhoršování zraku. Vzhledem k tomu, že je indická populace velmi mladá, dá se předpokládat, že desetitisíce neslyšících dětí se stanou v průběhu deseti let hluchoslepými.\nNapříklad patnáctiletá temperamentní veselá dívka Meeraj, která žije se svými rodiči ve farmářské oblasti města Sayila v Gudžarátu. Meeraj, která je neslyšící a má těžké zrakové postižení, dnes díky učitelům ze Sense International chodí do běžné školy 3 dny v týdnu. Jinak navštěvuje speciální třídu ve vzdělávacím centru, kterou provozuje společně několik neziskových organizací. „Miluju hudbu a tanec,“ říká Meeraj. „Sleduji tanečníky a kopíruji jejich pohyby, přestože nemůžu slyšet hudbu.“ Meeraj si uvědomuje, že se její zrak v posledních letech zhoršil, ale neuvědomuje si plný rozsah situace a to, co ji ještě čeká. Doktoři předpokládají, že ve dvaceti letech bude totálně nevidomá. Nicméně podpora a vzdělávání může alespoň snížit sociální izolaci, která je často důsledkem hluchoslepoty.\nRajesh Sheth žije nedaleko místa, kde Meeraj studuje, v malém městě Limbdi. Dnes je mu 33 let a asistentem indické organizace Sense International je už více než deset let. Upovídaný, společenský a zábavný, pomáhá svým rodičům vyrábět a prodávat „fafdu“ (místní jídlo vyrobené ze smaženého kořeněného těsta). Rajesh stráví dnešní večer, stejně jako každý víkend, se svými 4 kamarády, z nichž 2 jsou neslyšící, v oblíbené čajovně stejně jako desítky milionů jiných Indů, aby si popovídali, pozdravili známé, popili čaj…\nVe čtvrtém čtvrtletí roku 2013 oslaví svá životní jubilea tito členové a klienti o.s. LORM:\n25 – Renáta Hladíková, Velké Meziříčí\n30 – Monika Růžičková, Příbram\n35 – David Berenreiter, Praha\n45 – Ingrid Hurdálková, Nezdenice\n45 – Zdenka Hrtúsová, Otrokovice\n55 – Iveta Tůmová, Praha\n80 – Eva Scheichlová, Praha\n85 – Marie Doležalová, Jihlava\n85 – Vlastimila Jelínková, Přerov\n87 – Marie Šestáková, Praha\n88 – Zdeněk Lelek, Liberec\n89 – Otilie Štaffová, Ostrava\n92 – Jaromír Kavan, Liberec\n93 – Elena Krupská, Praha\nV neděli 18. srpna ve věku 71 let navždy opustila řady Lormáků paní Ludmila Havlíčková z Prahy. Byla dlouholetou členkou naší organizace, v minulých letech se s potěšením, pokud jí zdraví dovolilo, účastnila pražských klubů, občas si troufla i na týdenní pobyt. Ráda zpívala, povídala si a ti z nás, kteří jsme měli možnost poznat Lidušku více „zblízka“, vědí, že s ní o zábavu a smích nebyla nouze. Vzpomeňme s úctou na tuto nenápadnou skromnou ženu a rozlučme se s ní jejím posledním literárním dílkem.\nPohádka o malém zajíčkovi a o velké radosti\nVe velkém hlubokém lese byla mezi mnoha zvířátky zaječí rodina, maminka zaječice a pět zajíčků. Tatínka neměli. Jednou ráno řekla zaječice: „Děti, dnes se vydáte samy do lesa, abyste se naučily o sebe postarat.“ V tom uslyšeli neznámé silné zvuky, které vydávala motorová pila dřevorubců, kteří v lese pracovali. Zajíčkové se v mžiku rozprchli. Jenom ten pátý nejmenší se nějak zamotal a zvuky se blížily.\nZajíček byl už dost daleko, ale místo aby běžel hlouběji do lesa, utíkal k lidem. Byl v hrozné úzkosti. Rychle skočil do neznáma. Ocitl se na dvorku.\nNa kládě tam seděl chlapec. Zajíček si vzpomněl, co je učila maminka o člověku, že je pro ně stejně nebezpečný jako pes a liška, že pes je dokonce přítelem člověka, ale bylo pozdě. Chlapec se velice zaradoval, rychle hmátl zajíčkovi po uších a pevně ho sevřel. To se hned tak někomu nestane, aby mu přišel zajíc sám pod ruku. Bude pečínka bez práce.\nZadíval se na zajíčka. Cítil, jak se mu pod rukou chvěje a uviděl jeho vyděšený pohled. Ke všemu si uvědomil, že k tomu, aby měl pečínku, musí zajíčka zabít. Kdyby ho viděl, jak dělá škodu v zelenině, dokázal by to. Proti tomu má právo se bránit, ale takhle! Jeho velká radost rychle zmizela. Najednou nějak přestával mít chuť na pečínku. Místo toho si vzpomněl na svůj strach. Třeba před nemocí nebo před přepadením zlými lidmi. Znovu se zadíval na zajíčka. Zdálo se mu, že je ještě vyděšenější. Vstal, přiblížil se k brance a otevřel ji dokořán. Postrčil omámeného zajíčka se slovy: „Běž si po svobodě ušáčku.“ Ten prudce vyrazil. V první chvíli ani nevěděl, jestli utíká strachy před člověkem nebo radostí ze svobody.\nChlapec stál za brankou a díval se směrem, kterým se zajíček mihl jako šipka a ztratil se v polích. Pojednou mu bylo tak lehko. Chtělo se mu zpívat a obejmout celý svět. Poznal, že radost z dobrého skutku je tou velkou radostí každého člověka, který ví, proč má svědomí, a umí se s ním vždycky včas poradit.\nTato známá rostlina se silným a ostře chutnajícím kořenem se dnes nejčastěji používá v kuchyni jako příloha k masu a uzeninám. Při naříznutí nebo strouhání kořene křenu se uvolňují látky, které vyvolávají slzení, stejně jako při krájení cibule. Přes tuto nepříjemnou vlastnost má křen velmi posilující účinek na naši obranyschopnost, neboť dokáže v těle účinně potlačovat infekce a je výborným doplňkem léčby nejrůznějších nemocí, například při nachlazení, angíně a chřipce.\nKřen selský (latinsky Armoracia rusticana) je vytrvalá bylina dosahující výšky 60–150 cm. V zemi vytváří dlouhý a masitý kořen, který je na povrchu nažloutlý, uvnitř s bílou dužinou. Silná tuhá větvená a přímá listnatá lodyha je hluboce rýhovaná a uvnitř dutá. Listy jsou dlouhé až 80 cm, eliptické, s vroubkovaným okrajem, po rozdrcení ostře páchnou. Květenství je na konci větví složené z mnoha hroznů, vonné květy jsou stopkaté, špinavě bílé.\nPůvodní vlastí křenu je pravděpodobně černomořská oblast jihovýchodní Evropy (jih Ukrajiny a přilehlé části Ruska). V současnosti je tato rostlina hojně pěstována po celém mírném pásmu severní polokoule s výjimkou nejsevernějších oblastí a velehor, dále v Jižní Americe, v Austrálii a na Novém Zélandu. Velmi snadno zplaňuje, tak ji můžeme s jistotou považovat za druh zdomácnělý. Toto rozšíření se týká i českých zemí, do nichž byl křen zřejmě přinesen prvními Slovany, a to někdy v období 3. až 6. století po Kristu.\nVe volné přírodě jej najdeme nejčastěji na březích řek a rybníků, v příkopech, navážkách, skládkách a podél cest, hlavně na vlhčích hlinitých až jílovitých půdách, bohatých na dusík. Kvete od května do srpna.\nPro léčebné účely se sbírá kořen, a to obvykle z dvouletých rostlin, hlavně v podzimních měsících (září až listopad), případně na jaře (březen až květen). Kořen se vyrývá rýčem nebo opatrně vykopává ze země a uchovává čerstvý v chladu a vlhku, nejčastěji zahrabán v bedýnkách s pískem ve sklepě.\nV lidovém léčitelství má křen významné postavení, jeho léčivé účinky jsou známé už od starověku. Již v malých dávkách při vnitřním užívání povzbuzuje chuť k jídlu a celkově i činnost trávicího systému, usnadňuje odkašlávání, léčí záněty dýchacích cest a má mírný močopudný účinek. Doporučuje se jej užívat pravidelně nejen kvůli vysokému obsahu vitamínu C, ale taktéž i preventivně proti chorobám způsobeným bakteriemi, viry, houbami a prvoky. Dále se křen uplatňuje jako podpůrný prostředek při léčbě žloutenky, zánětů jater, poruch zažívání a vleklých infekcí močových cest i střev. Proti kašli z nachlazení a zahlenění průdušek se používá nastrouhaný a oslazený medem. Jako obklad v podobě křenových placek (připravených z 1 dílu nastrouhaného křenu, 5 dílů mouky a 1 dílu tuku) slouží při revmatických potížích, ischiasu, bolestech kloubů či hlavy a přikládá se na obtížně hojitelné rány a omrzliny.\nŠťáva z křenu smíchaná s bílým vinným octem se osvědčila jako prostředek k zesvětlování pih, kořen namočený v mléce je zase vhodný k čištění pleti.\nPrvní písemné zmínky o používání křenu se datují od 12. století, kdy jej doporučovala německá abatyše Hildegarda z Bingenu k léčbě problémů s hlasivkami a průduškami. V českých zemích bylo ještě nedávno nejznámější oblastí pěstování křenu okolí Malína na Kutnohorsku. Bohužel, i věhlasný malínský křen v současnosti mizí a spotřeba křenu v potravinářství je plně kryta dovozem. Od 17. století má křen široké uplatnění i v české kuchyni. Nejběžněji se používá čerstvý, často v kombinaci s jablky, případně ve formě křenové pasty. Nakrájený na příčná kolečka znamenitě koření například nakládané okurky a červenou řepu. Nastrouhaný se hojně přidává do majonéz, výborně slouží též k přípravě různých pomazánek, omáček, hořčice nebo dresinků.\nJak těžká ta chvíle byla, kdy kamaráda jsi ztratila.\nOč pak byla těžší, že byl nejvěrnější.\nNevěř slovům cizích, kamaráde můj,\nK nepřátelství vždy jen krůček – nad propastí pevněji stůj.\nKamarádu vždy jen pravdu,\nŘeči jiných si ověř,\nDlouhá cesta k sobě bývá,\nO to těžší, když překříží ji lež.\nDlouhá cesta k tobě,\nA jen krůček zpátky,\nNa rozcestí stojíš sám,\nTak rozhodni se, jak jít dál…\nModlitba zestárlého poutníka – oldskauta\nDen ode dne stárnu,\nmám vrásky a šedivé vlasy,\n(pajdám na levou nohu, jako římský císař Cladius)\nnemohu zastavit čas,\nbojím se stáří, kdybych zůstal sám.\nChci snášet mlčky své nemoci a obtíže,\nale nechci si stěžovat ani naříkat,\nvždyť starý morous je dílo pekelné.\nChci si zachovat smysl pro humor,\nctít lidskou důstojnost, pravdu,\nmít sílu odpouštět a umět se smát.\nDej mému srdci sílu, Pane,\nabych život přijal tak,\njak jej Ty řídíš\na mně přikazuje zákon skautský.\nViktor „Vikin“ Hradil\nGabriel Laub (1928–1998)\nčesko–polský esejista a aforista židovského původu\nSýrová omáčka z nivy se špagetami\nZdravím všechny příznivce levného a rychlého vaření a zvu vás k vyzkoušení sytého a chutného jídla k obědu či večeři.\n– běžně velký kousek sýru Niva (cca 20 dkg)\n– malou plechovku sladké kukuřice\n– smetanu na vaření\n– česnek (1–2 stroužky)\n– nasekanou pažitku (zelenou petrželku)\nV kastrůlku ohřejeme smetanu a rozpustíme v ní sýr. Nesolíme, nekořeníme ani nezahušťujeme – omáčka zhoustne a získá chuť díky samotné nivě. Přidáme rozdrcený česnek. Jakmile je sýr rozpuštěný a omáčka hustá, přisypeme kukuřici bez nálevu. Uvaříme špagety (či jiný druh těstovin dle obliby), dáme na talíř, zalijeme omáčkou a ozdobíme nasekanou pažitkou.\nTak dobré papání a nezapomeňte si za 2 hodinky zacvičit či zachodit, ať vám vyhládne a můžete s klidným svědomím dorazit zbytek (jestli vám ovšem nějaký zůstane).\nDOTEKY. Časopis o.s. LORM, Podzim, číslo 76. Vychází čtvrtletně.\nUzávěrka příspěvků do čísla 77 (Zima 2013) je 15. 11. 2013.


GoNutrition Whey Protein 80 1000 g jen za 465 Kč - RESTAURACE CORNER\nHit z katalogu: GoNutrition Whey Protein 80 1000 g od známého výrobce GoNutrition - tento produkt obchodujeme ve výhodné akci za 465 Kč. Podívejte se také na další položky ze širokého katalogu. Na vámi zadanou adresu bude BEZPLATNĚ dopravena objednávka v hodnotě 1500 Kč nebo víc. Jasná úspora a k tomu spokojenost z nákupu, není proč váhat.\nParametry produktu GoNutrition Whey Protein 80 1000 g\nNázev: GoNutrition Whey Protein 80 1000 g\nVšechny produkty od výrobce GoNutrition\nDalší produkty od výrobce GoNutrition\nZobrazit všechny produkty od výroce GoNutrition


Česká NANO LADY | Johairstar magazín\n9 Čvn, 2020 Redakce Zajímavosti 129 views\t0\nVe výrobním provozu v Liberci se 18. května rozjela výroba nanovlákenné struktury, která umožní odfiltrovat viry a bakterie na tu nejvyšší možnou účinnost. Unikátní materiál, jehož účinnost proti virům potvrdila svým certifikátem (VFE Viral Filtration Efficiency) uznávaná laboratoř Nelson Labs v USA se jmenuje AntiMicrobe Web R a má záchyt virů vyšší než 99,9 %. Spolehlivě funguje proti obávanému koronaviru. V čele společnosti stojí česká NANO LADY Marcela Munzarová.\nProvoz vybudovala firma Nano Medical, kterou vede technoložka Ing. Marcela Munzarová, uznávaná osobnost nanoprůmyslu doma i ve světě. Jde o dceřinou společnost českého výrobce spodního prádla a plavek Triola.a.s. Do nového průmyslového závodu o celkové ploše 1500 m2 navezla hlavní technologická zařízení, vybavila zkušebny a laboratoře kvality. „Výroba zaměstnává na tři desítky lidí z Liberecka. Při plném výkonu budeme měsíčně vyrábět 300 000 m2 materiálu, což představuje pět až šest miliónů filtrů do roušek,“ ubezpečuje autorka projektu Marcela Munzarová. „Spolupracujeme na výzkumných projektech s Technickou univerzitou, jsou tu v regionu mnohé firmy z řad našich dodavatelů, je to lokalita s vysokou koncentrací inovativních firem a s výborným spojením na letiště Praha, Drážďany a Berlín, což je klíčové pro zahraniční zákazníky.“\nPro profesionály se materiál použije k výrobě zdravotnických masek, což jsou jednorázové zdravotnické prostředky. Česko tak může mít pokrytou vlastní spotřebu filtrů, a to v té nejvyšší kvalitě. Bez překupníků, přemrštěných cen a falešných certifikátů. Výroba v Liberci je ryze česká. Zájem o produkty již projevily firmy vyrábějící zdravotnické prostředky a osobní ochranné pomůcky z Itálie, Německa, Slovenska, ale také z USA a Kanady.\nRoušky se pravděpodobně stanou evergreenem našeho života. Budou symbolem respektu k ostatním, prevencí před nákazou i pomůckou při zhoršení zdravotní situace. Epidemiologové a hygienici predikují další vlny, občané se obávají toho, co nastane před prázdninami, až všichni roušky odložíme. „Co se týče ochranných pomůcek, myslím, že se na podzim zájem vrátí. Ale i po úplném odeznění epidemie má Nano Medical připraveny aplikace, které zajistí odbyt nanomateriálu. Dceřiná společnost vznikla již v roce 2016 a produkce nanoroušek a filtrů byla uvažována pouze okrajově. Aktuálně jsme se v lednu přizpůsobili situaci,“ vysvětluje autorka projektu.\nUnikátní materiál AntiMicrobe Web s obchodním názvem Nano Med Clean má nejen nejvyšší možný záchyt virů, ale také velmi vysokou prodyšnost. To bude pro nadcházející teplé počasí velmi důležité. Nano Med Clean je lehký a snadno se přes něj dýchá. Na rozdíl od jiných materiálů má prodyšnost 200l/m2/s (dvě stě litrů vzduchu na metr čtvereční za sekundu). Komfort přináší venku v letních teplotách, ale hlavně při práci v náročných zdravotnických i výrobních provozech.\nČeška v první linii\nAutorkou unikátního a účinného materiálu AntiMicrobe Web R je Ing. Marcela Munzarová, technoložka, která má na svém kontě spoluautorství desítky patentů a užitných vzorů. S nanotechnologiemi a průmyslovým využitím nanovláken se prakticky zabývá 15 let. Vývoj materiálu AntiMicrobe Web R jí zabral více než rok. „Celý tento projekt jsem zahájila před více než 18 měsíci. Původním záměrem firmy Nano Medical byla výroba zdravotnických prostředků. Kdo mohl před půl rokem tušit, co se stane! Až při progresi covidu-19 do stadia pandemie a při celosvětovém nedostatku ochranných prostředků jsme rozšířili náš původní záměr o výrobu materiálu pro zdravotnické masky. Materiál s tak vysokou účinností přece nevznikne za den! Ke všemu jsou nutné dlouhodobě probíhající testy, potvrzení, certifikace. Výsledkem našeho snažení je Nano Med Clean, který svého uživatele spolehlivě ochrání a je při nošení komfortní. Nemáte z něj večer otlaky na tváři, kožní reakce, neváží kilogram a vydržíte v něm celý den,“ dodává Marcela Munzarová.\nTIP PRO VÁS: Sada Nano Med Clean obsahuje roušku a deset unikátních vkládacích filtrů, které zachytí více než 99,9 % všech virů a bakterií, tedy i koronaviru. Český unikátní filtr, který vymyslela technoložka Marcela Munzarová, má certifikát uznávané Nelson Labs v USA a velmi vysokou prodyšnost: 200 litrů vzduchu na metr čtvereční za sekundu. Filtr si v podobě tenké textilie s nanovlákennou strukturou vložíte do látkové roušky. Sadu přivítají vedle občanů také majitelky kosmetických a kadeřnických salonů. Ochrání je po celý pracovní den – až 12 hodin. K výběru jsou různé barvy roušek: bílé, černé, tmavě růžové, zelené, modré, fialové a pudrové. Za 10 filtrů s rouškou zaplatíte 449 Kč. Více na eshopu www.triola.cz\nTag Triolananovláknarouškaochranné filtryMarcela Munzarová\nPředchozí Vivat asymetrie!\nNásledující Zvolte si tu správnou rtěnku\n0 Komentáře “Česká NANO LADY”


Blíží se nám 15. ročník vytrvalostního závodu „12-tihodinovka“, v závodním areálu RC autoklubu Blansko.\nV letošním ročníku se pravděpodobně postaví na startovní rošt 11 závodních modelů RC aut. Již z minulých ročníků víme, že 10 modelů na startu je docela přeplněná závodní trať a s postupným odpadáváním jezdeckých týmů dochází ke klidnější a pohodovější jízdě. Na tribuně bude dostatek místa, ale na závodní dráze se jezdecké týmy budou muset poprat s předjížděním závodních vozů a samozřejmě s pouštěním těch rychlejších. Pravděpodobně bude docházet i ke kolizím a případným opravám v depech jezdců. Dlouhodobá předpověď počasí na sobotu je dobrá,má být teplo a slunečno.\nDráha bude připravena k tréninku již od čtvrtečního odpoledne. V pátek bude dráha otevřena celý den až do půlnoci, v sobotu dle časového harmonogramu. Závod se jede za každého počasí bez přerušení.\nBufet bude v provozu v pátek od 12 hodin a v sobotu celý den.\nčasový rozpis - sobota 12.7.2014\nměřený trénink na 15 minut\nseřazení modelů na startovní rošt\nNa startovní rošt se v letošním ročníku postaví závodní Team v tomto pořadí:\nJe možné své závodní vozy již tímto číslem označit, Případná neúčast znamená prázdné startovní místo.\nZdenda Beneš, Jirka Svoboda, Honza Kanina, Jirka Jarolímek ml\nobhájce vítězství z roku 2013\ndotáhnout to letos na vítězství ?\nMichal Němeček + spol\nurčitě mají na vítězství a určitě se budou hodně snažit\nRoman Krejčí, Tomáš Rajdus, Michal Rajdus, Ondřej Kulhánek a Filip Rajdus\npomůže jim podpora firmy Corally a Tora, nebo opět bude bramborová ??\nIvo Gombik, Lukáš Gombik, Marcel Dostál, Radek Špička\nnedáme se zadarmo, pozor na nás...\njezdce zatím ještě řeší\nMiler, Ročňák, Šír\nnejvětší pohodáři, prioritně soutěží v místním akvaparku\nVlastimil Švec, Václav Buchta, Martina Buchtová, Martin Koloděj\njedno vítězství již zažili\nRC auta Hradec Králové\nLukáš Vater, Jan Petr, David Špráchal, Martin Špráchal\nŁukasz Kaczmarczyk, Damian Kaczmarczyk, Daniel Kotoski, Kamil Zarudzki\nnováček na závodě\nrc crow racing\nZ důvodu rozdílných podmínek v depech v areálu autodromu v Blansku jsme letos přistoupili k rezervaci jednotlivých dep pro závodní týmy.\nVedoucí závodních týmů mají možnost (dle přiloženého nákresu) si zarezervovat depo na e-mailu rcblansko@rcblansko.eu .\nČlánek ze dne: 18.06.2014\nČtenost článku: 1244 od 18.06.2014