stalo se v těchto dnech - Děti\nBurcující dokument doby\nPolní tažení divů\n(Skutečné zprávy z celého světa)\n(Z různých dokumentů)\n(Překlady z magnetofonových pásků a dokumentů)\nSkutečné zprávy z celého světa\nSta lo se v těch to dnec h\nNeuvěřitelné bylo oznámeno. Bylo to skutečně možné. Mohly se takové věci\nskutečně stát? Noviny přinášely několikastránkové zprávy a lidé se divili.\nV letech 1947 až asi 1965 se staly po celém světě mocné věci, které nejen\nnáboženskému světlu vyrazily dech. Velké sportovní haly, stany a závodní\ndráhy se plnily lidmi. Lidé přišli, protože slyšeli o zázračném uzdravování a\njiných neuvěřitelných věcech.\nV Evropě a Americe, v Africe a Asií cestovali muži s poselstvím o Božím\nuzdravování. Bylo to Boží uzdravení? Kdo byli ti muži, kteří večer co večer stáli\nve světle reflektorů? Proč se vůbec takové hnutí dostalo v běh?\nLÉKAŘI TO DOSVĚDČOVALI\nMnoho lékařů a chirurgů přiznávalo, že stojí před hádankou. Co lékařské\numění nebylo sto, zdálo se dít jako samo sebou. Umírající na rakovinu byli opět\nzdrávi, hluší mohli opět slyšet a slepí vidět. Mrzáci se narovnali a ochrnutí\nvstávali z pojízdných židlí.\nNOVINOVÉ ZPRÁVY Z JIŽNÍ AFRIKY\nZe všech zemí bylo slyšet takové zprávy, avšak co se stalo roku 1951 v Jižní\nAfrice, bylo více než mimořádné. Následuje výtah z níže uvedené zprávy novin\n1. D íl - Pol ní taž ení div ů\n"Natal Mercury" z 23. 11. 1951.\nPOSTIŽENÍ VSTÁVAJÍ Z POJÍZDNÝCH KŘESEL A CHODÍ\nPo modlitbě amerického evangelisty Branhama jsme byli svědky masového\nuzdravení. Postižení a ochrnutí vstávali ze svých pojízdných židlí a nosítek.\nKdyž kazatel Branham oslovil jednoho malého chlapce, který seděl na pojízdné\nžidli, zvedl se, postavil na nohy a šel s pomocí dvou mužů k podiu. Nato\nnásledoval jeden za druhým, až přišel velký zástup do pohybu. Zmrzačené\nženy a děti odhodily berle a dlahy ze svých nohou. Matky plakaly, vidíce, jak\njejich děti udělaly první kroky. Pro některé to byly první kroky jejich života.\nJeden domorodec oznámil: "Nastal Mercury" - můj chlapec měl zkroucenou\nnohu a jeho tělo bylo zkřiveno. Musel jsem plakat, vida jak se tělo malého\nchlapce vzpřímilo a jeho noha se napřímila.\nJeden indický chlapec šel dopředu a zbavil se svých dlah a berel. Spatřili\njsme speciální prodlouženou botu a normální délku uzdravené nohy.\nIndické děvče přišlo s tuberkulózou a zánětem mozkových blan z\nnemocnice, aby se zúčastnilo shromáždění. Musela by se znovu vrátit do\nnemocnice, ale nepotřebovala to již, protože se mohla vrátit domů uzdravena.\nŽena postižená rakovinou, která již 9 měsíců nemohla chodit, byla na\nnosítkách přinesena do shromáždění. Na výzvu bratra Branhama opustila\nPan E. C. Dennis (45) bydlící na Flower Road 365a Clairwood stál na podiu.\nOd svého sedmého roku neslyšel na pravé ucho. Kazatel F. F. Bosworth šeptal\nmuži čísla do pravého ucha, přičemž levé bylo zakryto. Pan Dennis opakoval\nkombinaci čísel do mikrofonu. Posluchači jásali, když slyšeli, jak řekl: "Jsem\nZPRÁVA Z JIŽNÍ AFRIKY\nNejvětší shromáždění, která se kdy konala v jižní Africe se stala pod\nvedením Branhamovi skupiny a trvala od října do prosince 1951.\nHangár na letišti v Wingfieldu\nStatisíce se sešli venku, v halách, na sportovních hřištích a v letištních\nhangárech. Desetitisíce obdrželi své uzdravení. Mnozí byli uzdraveni hned a\njiní až později. Byli lidé, kteří šli jednoduše domů a doma zjistili, že je nemoc\nopustila, jiní byli uzdraveni na ulici, jiní v autech a taxíkách. Opět jiní odešli\njednoduše ve víře a při příští prohlídce jim lékař řekl, že jsou uzdraveni!\nShromáždění se konala v 11 městech a byla navštívena více jak 500.000\nlidmi. Všechny zprávy o zázracích, které se tam staly, jsou spíše nedoceněny,\nPrvní shromáždění se konalo v Central Tabernaclu v Johannesburgu.\nVečerní shromáždění muselo být v Maranatha parku Tabernaklu, protože zde v\nJohannesburgu nebyla žádná budova dosti velká pro takové množství lidí.\nErn Baxter a F. F. Bosworth vedli shromáždění, než přicestoval kazatel\nBranham ze Spojených států. Letadlo přiletělo se zpožděním, takže kazatel\nBranham mohl mluvit k lidem teprve v 21 hodin. Mluvil jen několik minut a\nuzavřel modlitbou za trpící. Již první večer byli mnozí uzdraveni. Mezi nimi také\nbyl Ernest Blom, o kterém se zmiňovaly následující noviny. Byl převezen z\nDurbanu do Johannesburgu. Když se vrátil uzdravený do Durbanu, vzbudil\ntrochu pozornosti a byl dotázán od novinářů "SUNDAY TRIBUNE". (Následuje\nčástečný překlad níže uvedené zprávy).\nZÁZRAK ZPUSOBIL, ŽE JEDEN CHLAPEC MOHL NORMÁLNĚ\nSkrze uzdravující víru mohl 16ti-letý Ernest Blom, který byl mrzákem,\npoprvé ve svém životě chodit. Poslední nedělní večer užasla evangelická obec\nv ulici Beatrice v Durbanu, když se Ernst zvedl a bez nejmenších obtíží šel k\npodiu, aby podal zprávu o zázraku, který prožil. "Zázrak se stal, já jsem zcela\nOd svého čtvrtého roku musel být léčen specialisty. Od dvou roků nosil\nocelovou dlahu bez známek zlepšení. Lékař navrhl nejprve operaci, pak ale\nzase od toho odstoupil, protože nemohl přislíbit žádné zlepšení.\n"Slyšela jsem o pozoruhodných uzdraveních skrze víru od kazatele\nBranhama ve Spojených státech," vypravovala jeho matka. "Jakmile jsem\nuslyšela o jeho návštěvě v Johannesburgu, jela jsem tak s Ernestem". Ernest\nvyprávěl: "Když moji kamarádi viděli, jak jsem vešel do třídy, byli velmi užaslí".\nPOVSTAŇTE Z NOSÍTEK!\nKdyž kazatel Branham jednoho večera mluvil ve shromáždění, ukázal\nnajednou na jednu mladou ženu, jež ležela na nosítkách. Zcela znenadání jí\nřekl: "Dámo, vaše záda byla při nehodě na třech místech zlomena. Ježíš Kristus\nji uzdravil. Zvedněte se z nosítek a přijměte uzdravení". Žena nebyla schopna\nslova, avšak zvedla se a začala Bohu za náhlé uzdravení děkovat. Téhož dne\nvečer bylo přineseno jedno 14ti-leté děvče pomocníky Červeného kříže. Také\nona měla zlomená záda a plakala od velkých bolestí. Během proslovu ukázal\nkazatel Branham rukou na ni a řekl: "Tvá záda byla zlomena, Ježíš Kristus tě\nprávě uzdravil". Nejprve nemohlo děvče věřit tomu, co slyšelo. Řekla: "Kdo?\nMne?" Kazatel Branham řekl: "Ano, tebe!" Nyní děvče povstalo. Její matka,\nkterá vedle na židli seděla, se zvedla zároveň. Potom však byla radostí natolik\npřemožena, až omdlela. Padla na nosítka, ze kterých její dcera právě povstala.\nDole uvedená fotografie byla pořízena několik vteřin před zhroucením matky.\nNEPŘÍTOMNÁ ŽENA UZDRAVENA OD RAKOVINY\nPředstavený "Holandské protestantské církve" přišel do modlitební řady.\nKdyž se pak kazatel Branham za něho modlil, řekl tomu muži, že přijme\nuzdravení. Posléze řekl dále. "Vaše žena je doma a má rakovinu. Můžete se\nradovat, neboť ona je uzdravena též!"\nKdyž později muž přišel domů, uviděl, že v domě hořela světla. Trochu se\nznepokojil a říkal si, co se to děje. Když vstoupil do domu, spatřil, že jeho žena\nopustila lůžko. Pozvala některé přátele na návštěvu, aby se s ní mohli radovat\nz jejího uzdravení. Děkovala Bohu za své uzdravení a všichni se těšili s ní.\nSINDEY SMITH, STAROSTA DURBANU\nbyl svědkem následující příhody: "Jeli jsme k domu, ve kterém byl ubytován\nbratr Branham, abychom ho přivezli do shromáždění. Když jsme přišli do\ndvora, tu jsme viděli, jak jeden velmi hubený muž mluví s kazatelem\nBranhamem. Ten muž vyhrnul svůj rukáv a ukazoval své hubené paže. Byly\ntak tenké jako zápěstí. William\nBranham pohlédl na muže a řekl: "Máte tuberkulózu". "Věříte v Boha?"\n"Věřím v Boha", řekl muž. Kazatel Branham se s tím mužem pomodlil. Potom s\nním ještě několik minut hovořil a pak řekl: "Nyní se ještě jednou podíváme na\nvaše paže". Paže byly viditelně plnější a silnější. To byl případ, při kterém Bůh\nnejen ihned uzdravil, ale zázračně se vrátila síla do paží.\nŠILHAJÍCÍ CHLAPEC UZDRAVEN\nMalý chlapec, který silně šilhal, přišel dopředu. Kazatel Branham\nvyprávěl, že jeho vlastní dcera, která trpěla nesnesitelné bolesti, zkroutila\noči krátce před svou předčasnou smrtí. Pokaždé viděl-li šilhající dítě, byl ve\nsvém srdci pohnut. Modlil se za toho chlapce. Pak obrátil chlapce ke\nshromáždění a všichni mohli vidět, že jeho oči jsou normální. Jeden lékař oči\nvyšetřil a potvrdil uzdravení. Následující obrázek vznikl po shromáždění.\nPŘIROSTLÝ PALEC UZDRAVEN\nPalec na ruce děvčátka byl srostlý s rukou. Lékař odmítl operaci, protože\ncévy palce byly s rukou prorostlé křížem. Palec byl částí dlaně. Během jednoho\nshromáždění v East London bylo děvče uzdraveno, aniž by přišlo dopředu.\nŽádala si uzdravení skrze víru na židli, na které sedělo. Byla uprostřed mezi\nPo shromáždění vznikla fotka. Ruka je zcela normální.\nJedno shromáždění v East London, Jižní Afrika\nPřed 300 000 lidí se shromáždilo, aby mohly slyšet Williama Branhama,\nmuže, o jehož službě bylo vyprávěno tolik neuvěřitelného. Očekávající\nmnožství se skládalo z barevné směsice různých náboženství. Viděli jsme\nhubené, sluncem opálené askety, hindy, budhisty, špinavé žebráky,\nmohamedány a křesťany všech směrů víry. Odkud měl tento nenápadný muž\nna podiu odvahu vystoupit proti všem těmto náboženstvím? Odkud měl tuto\nSlyšeli jsme věci, které ani v této zemi nebyly tak lehko k uvěření. Jedné\nnoci přišel k němu anděl z nebe. Onen anděl mu dal příkaz ke světové službě.\nLidé přišli a naslouchali. S překvapením slyšelo množství, jak muž z USA, z\ntisíců lidí jemu zcela neznámých, někoho pojmenoval jménem. Nejen z\nosobního života. Věci, které mohli znát jen dotyční lidé. Ten muž je čtenář\nmyšlenek, řekli jogíni. Proto zná tyto věci.\n"Vy si myslíte, že mohu číst vaše myšlenky", řekl muž za kazatelnou, "ale je\nto něco jiného".\nJežíš Kristus řekl tehdy, že nemůže nic činit, jestliže by mu nebylo ukázáno\nod Jeho nebeského Otce.\nJeden slepý žebrák byl přiveden dopředu. Ten muž byl úplně slepý. Jeho oči\nbyly celé bílé. Kazatel na podiu muže oslovil. Překladatel ta slova předal\nslepému žebrákovi. "Ty jsi ctitel slunce. Jsi již od 20-ti let slepý. "To je pravda".\n"Tento muž je ženatý a má dva syny", pokračoval kazatel, "jednomu synovi je\npřibližně 7 let a druhému je 9 let". "To je čistá pravda", potvrdil žebrák.\n"Vy si myslíte, že jsem čtenář myšlenek, avšak je to Bůh", řekl kazatel\nBranham."Včera jsem byl proveden vašimi chrámy a byli mi ukázáni vaši\nbohové. Sedí zde kněží šítů, Jansů, buddhistů a další nábožní mužové. Včera\njsem byl pozdraven od zástupců sedmnácti církví a všichni byli proti Kristu.\nTento muž chtěl opět vidět. Jistě je Bůh Stvořitel ten jediný, který může opět\ndát světlo jeho očím. Jistě jste s tím srozuměni?". Zástup přisvědčil.\nPotom mluvil evangelista dále: "Chtěl-li by jeden z vás mohamedánů\nvystoupit - je vás tu většina - může-li jeden z vás tomuto muži vrátit zrak, pak\nbych byl připraven vašeho Mohameda následovat. Nebo chce snad vystoupit\nnějaký buddhistický kněz?"\nCelé množství se zahalilo v mlčení. I upadnout špendlík by bylo slyšet.\nKazatel ze Spojených Států mluvil tichým hlasem: "Ten muž to učinil\nnevědomě. Chtěl vzývat Boha. Co byste vy buddhističtí kněží zde zařídili? Vy\nbyste se jistě pokusili myšlení tohoto muže změnit? Co byste vy mohamedáni\nučinili, také byste se pokusili ovlivnit jeho způsob myšlení? Přesně tyto věci\nmáme také my v Americe. Metodisté by chtěli, aby se všichni baptisté stali\nmetodisty. Lidé letničního hnutí by chtěli přesvědčit metodisty pro svoji věc.\nToto není nic jiného, než pokus změnit způsob myšlení lidí. Ale o tom teď\nnemluvíme! Mluvíme o Bohu Stvořiteli. Chtěli bychom, aby tento Bůh přišel a\nvrátil tomuto muži zrak!"\nZnovu zazněl hlas z podia. Překladatelé to podávali v různých jazycích dále:\n"Vyzývám každého kněze, každého svatého muže: Vystupte a vraťte tomuto\nBezdeché ticho zavládlo nad statisíci. Něco takového jsme ještě nikdy\nneslyšeli. O co se tu vlastně jedná?\n"Proč jste tak tiší? Mlčíte, protože nic učinit nemůžete! Také já nemohu nic\nučinit. Avšak Bůh nebes, který Svého Syna Ježíše Krista vzkřísil, jehož já jsem\nslužebníkem, ON mi právě ukázal ve vidění, že tento muž zase obdrží svůj\nzrak. Jestliže se to nyní nestane, můžete mne z Indie vykázat. Pakliže se to\nstane, potom dluží jeden každý z vás svůj život Ježíši Kristu."\nKazatel mluvil dále. "Vidíte, že žádný z vašich kněží se neodvažují přijít sem\nna podium. Proč nepřijdete, když jste přece říkali, že vaše náboženství je tak\nveliké a mocné? Proč nikdo nevystoupí, aby něco řekl?" Jeden muž kráčí k\npodiu. Byl to lékař. Potřásl jen hlavou a řekl: "Ten muž je slepý".\n"Samozřejmě je slepý", řekl kazatel. "Avšak kdo chce sloužit Ježíši Kristu,\nkdyž mu Bůh vrátí jeho zrak? Vyzývám vás: opusťte vaše bezmocné bohy!\nStojím zde ve jménu živého Boha. Přijdete k Ježíši Kristu, vašemu Zachránci,\nkdyž můj Bůh daruje tomuto muži dvě nové oči?"\nZnovu se zvedlo tisíce rukou. Pak bylo slyšet, jak William Branham řekl\nklidným hlasem: "Pane Ježíši, ukaž, že jsi živý Bůh". To bylo vše! Ten muž\nvykřikl a objal evangelistu. Také starosta města Bombay, který rovněž seděl\nna podiu byl, přešťastným uzdraveným žebrákem objat. Žebrák měl dvě zcela\nzdravé oči. Každý mohl vidět, že prohlédl.\nPOČÁTEK A PÁD CÍRKVE, PAPEŽSTVÍ, ZNOVUNAVRÁCENÍ\nNADPŘIROZENÉ V MINULOSTI\nWilliam Branham nebyl první a také ne jediný, který kázal a demonstroval\nBoží uzdravení. Biblické skutky apoštolů jsou plné takových událostí.\nPetr a Jan byli jednoho dne na cestě do chrámu osloveni mužem, který byl\nod narození ochrnutý. Muž ležel na zemi a prosil o milodar. Petr mu řekl:\n"Stříbro ani zlato nemám, avšak co mám, to ti dám. Ve jménu Ježíše Krista z\nNazaretu vstaň a choď." Uchopil jen za ruku a pozdvihl jej. Ihned byly jeho\nklouby utvrzeny. Vyskočil a mohl chodit. (Skutky apoštolů, kapitola 3).\nSaul dychtil po mordu prvních křesťanů, až jednoho dne byl nadpřirozeným\nsvětlem vržen k zemi. Nato po celé tři dny zůstal slepý. Když ten Žid Saul\nspatřil tenkrát to světlo, ptal se: "Kdo jsi, Pane"? Jako učený farizeus věděl, že\nBůh je světlo, proto nazval, to zjevení Pane. Hlas ze světla odpověděl" "JÁ jsem\nJežíš, jehož pronásleduješ".\nOnen zážitek způsobil nejen, že Saul obdržel nové jméno - jako Pavel se stal\nmocným svědkem moci vzkříšení Ježíše Krista.\nVe 14. kapitole Skutků apoštolských čteme následující událost": V Lystře\nseděl muž s neduživýma nohama, chromý od narození, který nikdy nemohl\nchodit. Ten slyšel Pavla mluvit. Když na něj Pavel pohlédl a viděl, že má víru,\nže mu bude pomoženo, řekl silným hlasem: "Postav se přímo na nohách\nsvých"! Muž vstal a chodil.\nTEMNÁ ČASOVÁ OBDOBÍ\nSkrze znamení a divy prvních křesťanů, křesťanství tak hutnělo, že císař\nKonstantin učinil z politických důvodů křesťanství státním náboženstvím.\nSvazek státu a církve přivedl křesťanství do temného období; vlivní lidé,\npolitičtí vůdci a světští vládci potlačili duchovní vedení živých sborů. Netrvalo\ndlouho, než získali dost peněz stavět krásné kostely. Petr a Jan neměl žádné\nstříbro a zlato, avšak Boží moc byla s nimi. Nyní měly církve stříbro a zlato, ale\nBoží moc mizela stále více z jejich středu, neboť jméno Ježíše Krista nahradili\ntituly a hodnostáři. Oni zapomněli na Slovo Svého Pána. "A otce nenazývejte\nsobě na zemi, nebo jeden jest Otec váš, kterýž jest v nebesích, ani se\nnenazývejte vůdcové, nebo jeden jest vůdce váš Kristus."(Mat. 23,9.19).\nŘímskokatolická církev povýšila skrze sňatek církve a státu jednoho muže a\nučinila z něj Boha. Papež Inocens III si činil nárok, být zástupcem Krista. Chtěl\npanovat nad církví a státem a povolal inkvizici. V jeho čase bylo prolito více\nkrve než ve všech jiných obdobích křesťanství - vyjma času reformace.\nTomáš Aquin a Alver Pelagius psali: "Papež je pro ty, kteří ho vidí\nduchovníma očima již ne člověk, nýbrž Bůh. Jeho autoritě nejsou dány žádné\n2. D íl - Poh led d o děj i n\nhranice. On může jako správné prohlásit co chce a může někomu vzít právo,\nuzná-li to za dobré. Kdo o této universální moci pochybuje, ten bude ze spásy\nvyloučen. Velkými nepřáteli církve jsou ti, kteří nenosí jeho opravdové\nTehdy byli dva Papežové. Jeden vládl v Avignonu, druhý v Římě. Navzájem\nse potírali a proklínali. Tito papežové se provinili nejen svojí nemorálností a\nzplodili množství dětí, prodávali také kněžské úřady těm, kteří nejvíce zaplatili.\nZa doby papeže Leo X vystoupil v Německu Jan Terzel a prodával\nsvedeným křesťanům odpustky na jejich hříchy. Proti tomu vystoupil Martin\nLuther a napsal známých 95 tezí, které 31. října 1517 přibil na dveře\nzámeckého kostela ve Wittenbergu.\nMartin Luther byl vynikající učenec. Studoval práva a z důvodu smrti\njednoho přítele a své dlouhé nemoci začal hledat pravdu. Roku 1505 vstoupil v\nEhrfurtu do Augustiniánského kláštera. Tam studoval filosofii a Bibli. Později\nbyl jmenován knězem, aby mohl splnit sobě uložený slib, putoval do Říma.\nTam poznal neúčinnost skutků, které církev věřícím ukládala. Na zpáteční\ncestě ho zaplavila evangelická pravda Bible: "Spravedlivý z víry živ bude."\nKrátce nato byl jmenován doktorem teologie. Jeho známost Bible a jeho\nláska k pravdě ho přivedly brzy do konfliktu s jeho církví.\nPapež Sagarius III měl milenku a plnil papežský sbor nevěstkami a\nnemanželskými syny. Anastasius III byl od Marozia, milenky Sagariuse, k smrti\numučen. Jan XI byl nemanželským synem Marozia. Jan XII byl synovcem\nMarozia. Znásilňoval vdovy a vdané ženy. Přistižen při cizoložstvu, byl zabit od\nrozhněvaného manžela. Toto se stalo v době papežského rozkolu.\nKdyž vystoupil Tetzel, byla otevřená výměna názorů nevyhnutelná.\nLuther přeložil Bibli do němčiny. Díky vynálezu knihtisku, nedala se biblická\nzpráva již více zadržet. Nastoupila doba znovuobjevení ztracených pravd.\nMartin Luther poznal část pravdy a horlivě kázal. Při pokusu obrátit židy,\nnechal se bohužel strhnout k činům a vyjádřením, které se v pozdějších\ndobách na národě izraelském neblaze vyplnily.\nLuther nebyl jediný, který protestoval proti nepřístojnostem církve\nřímskokatolické. Hus, Zwingli, Kalvín, Savonarola a nesčetní jiní vystoupili\nproti. Mnozí zaplatili své vystoupení pro pravdu svým životem. Podle dějin bylo\nasi 68 milionů pravých křesťanů, hugenotů, Waldenských a jiných, jako kacíři a\nčarodějnice, osočeno a usmrceno.\n"MAYFLOWER" NEBO ZAČÁTKY AMERICKÝCH NÁBOŽENSKÝCH\nKdyž v prosinci roku 1620 přetížená loď Mayflower zakotvila konečně v\nAmerice, byl to den dalekosáhlého významu pro osadníky a budoucnost\nAmeriky. Loď opustila Anglii 16. září. Cestující a posádka byli angličtí\nprotestanti, kteří byli anglickými biskupy pro víru pronásledováni. Mnozí ztratili\nzaměstnání a majetek. Když Mayflower po bouřlivé plavbě přistála jižně od\ndnešního Bostonu, shromáždili se muži, ženy a děti k děkovné službě.\nJeště před přistáním si vystěhovalci určili pravidla církevní správy.\n"Mayflower Compact" byl začátek americké demokracie.\nTyto křesťanské vystěhovalce nazývali puritány. Toto slovo pochází od\nanglického slova "purity" což znamená "čistotu". Nejvyšší autoritou, kterou\nakceptovali, bylo lokální volené církevní vedení.\nBrzy přišlo mezi věřícími přistěhovalci k roztržkám v učení. Skupiny se stále\ndělily. Toto způsobilo pestrost amerických náboženských společenství, jak je\ndnes nalézáme, neboť Amerika nemá žádnou zemskou církev. Baptisté,\nmetodisté a letniční jsou největšími církvemi v Americe.\nStále byla Amerika pro mnohé přistěhovalce zemí naděje a nového začátku.\nSeverní Amerika nebyla obydlena jen puritány. V jižní části začali podnikatelé,\ndobrodruzi a vykořisťovatelé, při využívání pracovních sil a otroků, budovat\nfeudální panství. Puritáni ze severu opovrhovali otrokářstvím. Z tohoto napětí\nvznikla později americká občanská válka.\nPro utlačované černochy, otroky nebyla Amerika žádnou zemí naděje. Pro\nně nebyla zaslíbenou zemí. Toužili po osvobození a zemi, v níž nejsou žádné\nslzy. Usoužení otroci nalézali útěchu v modlitbě a Bibli, přestože neuměli\nvšichni číst, vždy se nalezl někdo, kdo byl schopen předčítat biblické příběhy.\nV jejich prostotě věřili tomu, co slyšeli. Ještě dnes můžeme ve slovech\nčernošských spirituálů poznat jejich živou víru.\nČetli také apoštolské příběhy. Věřili tomu tak, jak byly napsány.\nSlyšeli o darech Ducha Svatého a moci prvních křesťanů. Modlili se o tyto\ndary - a Bůh odpověděl.\nMLUVENÍ JAZYKY A JINÉ DARY\nZačalo to v roce 1906, v ulici Azusa v Los Angeles. Začaly se tam dít\nneobvyklé věci. Nadpřirozeným způsobem začal poloslepý černoch mluvit v\nneznámé řeči. Jiný dostal dar rozumět, co v jiné řeči bylo řečeno. Bůh začal s\ntěmito lidmi nadpřirozeným způsobem mluvit.\nPavel mluví ve 13. a 14. kapitole 1. Korintským o těchto darech. Mezi jinými\nříká: "Chtěl bych, abyste všichni jazyky mluvili, ale však raději, abyste\nprorokovali. Nebo větší je ten, kterýž prorokuje, nežli ten, kdož jazyky mluví,\nleč by také vykládal, aby se vzdělávala církev."\nLetniční probuzení bylo největším náboženským hnutím tohoto století. Může\nse přirovnat k reformaci Luthera, Zwingliho a Kalvína. S tím rozdílem, že církev\nv Americe zůstala odloučena od státu. Letniční církve nevznikly pouze v\nAmerice, hnutí se rozšířilo po celé zemi. Jméno "Letniční hnutí" ukazuje na\nrozdělování darů Ducha Svatého, jak se to stalo v Jeruzalémě na vrchní síni o\nLetnicích. Nová naděje uchvátila křesťany, naděje, která byla úzce spojena se\nslíbeným návratem Ježíše Krista.\nTaké toto původní, s nadpřirozenými znameními zrozené hnutí, utrpělo\nstejným osudem, jako první křesťanská církev. Bylo organizováno a\ndogmatizováno. Povstalo učení: Kdo nemůže mluvit v nějaké neznámé řeči,\nten nepřijal Ducha Svatého. Základ tohoto učení mínili nalézat v Skutcích\nApoštolů 10,44-46 a 19,6. Tito lidé se pokoušeli křečovitě něco předvádět. Již\npo několika letech se vplížilo tolik vlastního, takže hnutí bylo, částečně\nTak jako protestantské hnutí se také toto rozdělilo na nesčíslné skupiny s\nrozdílným učením a dogmaty.\nUZDRAVOVÁNÍ VÍROU A KAZATELÉ UZDRAVENÍ\nUzdravení od utrpení a neduhů nebylo po staletí žádným tématem pro\ncírkve, podobně jako i nadpřirozené dary. Opět byla Amerika tou zemí, kde se\ntaké toto poselství mohlo rozšířit jako požár. Muž, který jako první v Americe\nměl veřejné shromáždění s uzdravováním, byl Skot Alexander Dowie. Byla to\nvýznačná, markantní, svérázná osobnost. Dowie se narodil roku 1847 ve\nSkotsku. Vystěhoval se do Austrálie, kde se již v mladých letech rozhodl stát\nkazatelem. Posléze, když působil v různých farnostech, založil vlastní nezávislé\nRoku 1893 přišel Alexander Dowie do Chicaga. Zpočátku měl ve svém\ndomě malá shromáždění. Skrze modlitbu byly uzdraveny natolik těžké,\nnezhojitelné nemoci, takže se stal brzy známým. Jedním důvěrným svědkem\nonoho působení se stal John Graham Lake, finančník, obchodník, pojišťovací\nagent, muž, který později všechen svůj majetek opustil a stal se kazatelem.\nJeho příběhy se nalézají v následujících kapitolách.\nAlexander Dowie založil roku 1896 v Chicago "Křesťanskou katolickou\ncírkev". Velké pozdvižení vzbudil nabytím velkého kusu pozemku poblíž\nChicaga. Oznámil, že tam bude postaveno město Sion. Město pro biblicky\nvěřící lidi. Tento fantastický projekt se skutečně podařil, neboť o dva roky\npozději mělo město Sion právě 10 000 obyvatel. Dowie si pro svoje svévolné\nchování způsobil mnoho nepřátel, avšak nemohlo být popřeno, že jeho\npůsobením bylo pomoženo mnoha lidem, při nichž selhalo veškeré lékařské\numění. Inspiroval stovky kazatelů, neboť postavil na svícen biblickou pravdu,\nkterá se v průběhu času ztratila.\nJohn Graham Lake se narodil 18. března 1870 v Ontariu. Již jako mladý muž\nudělal kariéru v novinách. V Harvey, Illinois, založil vlastní noviny "Harvey\nCiticien". Později se nastěhoval do Sault Sainte Marie, Michigan. Otevřel tam\nkancelář pro nemovitosti a pomohl při založení novin "Soo Times". Roku 1904\nse odstěhoval do Chicaga a koupil si křeslo v obchodní komoře. Řídil záležitosti\nvelkého finančníka Jimma Hilla a stal se osobním přítelem tohoto známého\nKdyž otevřel svou kancelář, získal hned první den 2500 dolarů. Po 9\nměsících měl skoro 100.000 dolarů v bance, pozemek v ceně 90.000 dolarů a\nzaplacenou pojistku na 30.000 dolarů. Jako předseda obchodní komory, byl\npožádán finančníkem Rianem, aby zřídil společnost tří největších amerických\nBěhem oné doby se setkal s Bohem a jeho život se začal drasticky měnit.\nNejprve přes den pracoval ve své kanceláři, večer kázal a v noci se modlil za\nnemocné. Osobní vylíčení Johna Lakea nám dává nahlédnout do důvodů jeho\nNikdo nemohl v této době rozumět mému obrácení a zjevení o Ježíši Kristu\njako Uzdravovateli. Než jsem poznal našeho Pána jako Lékaře, pochovali jsme\nosm členů naší rodiny. Byl jsem jedním z 16-ti dětí. Moji rodiče byli silní lidé.\nMatka zemřela v 76 letech.\nZvláštní nahromadění nemocí a smrti potkalo naši rodinu. Jeden člen naší\nrodiny byl již 32 let invalidou. Nikdy nebyl náš domov prost stínu smrti nebo\nnemocí. Dny mého mládí mně připadají jako sen. Sen o nemocech, lékařích,\nsestrách, nemocnicích, pohřbech a pomnících. Matka se zlomeným srdcem,\nusoužený otec a nemocní sourozenci potřebovali pomoc a lásku. V té době se\nzačal Ježíš ukazovat jako Lékař.\nBratr, který byl 22 roků invalidní, umíral. Otec na jeho ošetření vydal celé\njmění. Trpěl těžkým krvácením ledvin. Ve stejnou dobu umírala moje sestra.\nBylo jí 34 roků a měla pět rakovinových nádorů na levém prsu. Dr. Karsten,\nznámý německý chirurg ji operoval a po operaci se jí vzdal. Umírala.\nDalší sestra rovněž umírala v důsledku těžkého krvácení. Já jsem se oženil a\nžil jsem ve vlastním domě. Sotva jsem se oženil, byla také moje rodina\nnavštívena zvláštním množstvím nemocí. Manželka se stala invalidní v\ndůsledku onemocnění srdce a tuberkulózy. Musela být léčena silnými\nUprostřed této hluboké temnoty, když bezmocní lékaři stáli nad\nnemocnými, když visel temný mrak smrti nad našimi domovy, proniklo náhle\nBoží světlo do našich duší. Stalo se poselstvím Alexandera Dowie, který se\nodvážil zvěstovat pravdu. Přivezli jsme našeho umírajícího bratra do jeho domu\nv Chicagu. Modlili jsme se vkládáním rukou a byl ihned uzdraven. Zvedl se z\nlůžka, na kterém umíral, a ušel čtyři míle. Vrátil se domů jako zdravý muž a\nstal se společníkem v obchodě našeho otce.\nUchvátila nás nesmírná radost. Viděli jsme skutečnou manifestaci Božího\nuzdravování svýma vlastníma očima. Ihned jsme přivezli také naši umírající\nsestru s rakovinovými nádory do domu Dowieho. Přivezli jsme ji do jednoho\nshromáždění. Když tam ležela a slyšela kázání, myslela si: "Předpokládám, že\njiní budou uzdraveni, protože jsou dobrými křesťany. Pro mne uzdravení není,\nprotože nejsem dobrá křesťanka." Když ale naslouchala kázání, začala v ní\nnaděje růst. Při modlitbě za ní, bolesti okamžitě zmizely. Nádory se pozvolna\nztrácely. Za několik dní zčernal největší nádor a od těla se oddělil. Malé nádory\nzmizely samy. Operovaný prs dorostl, až byl zase zcela normální.\nNedá se slovy popsat, jak jsme se radovali. Zrodila se v nás nová víra. Mohlli Bůh uzdravovat našeho umírajícího bratra a naši nemocnou sestru, mohl-li\nBůh vyléčit rakovinu prsu naší sestry, pak musí být všechno možné. Bůh je\nmocen uzdravit všechno.\nNové světlo uchopilo naši duši. Naše církev nás stále učila, že dny zázraků\njsou za námi. Protože jsme věřili tomuto učení, muselo devět členů naší rodiny\npředčasně zemřít. Toto učení krade lidem náležející jim dědictví krve Ježíšovy.\nMoje manželka byla čtvrtým členem naší rodiny, který měl zakusit Boží moc\nuzdravení. Byla stále nemocnější. Náš kazatel stál u jejího úmrtního lůžka. Řekl\nse slzami v očích: "Pojď na chvíli ven." Pak mi řekl: "Musíš se pod vůli Boží\nsklonit, bratře. Je-li to Jeho vůle, aby tvá žena zemřela, pak to musíš přijmout."\nPohnut šel jsem domů. Vyndal jsem Bibli z kapsy a hodil ji na stůl. Jestliže\nBůh nějakému člověku otevřel Bibli na správném místě - tentokrát to učinil pro\nmne. Odhozená kniha se otevřela u 10. kap. Skutků apoštolských. Mé oči padly\nna jeden verš a já jsem četl: "Kterak Ježíše od Nazaréta pomazal Bůh Duchem\nSvatým a mocí. Kterýž chodil, dobře čině a uzdravuje všecky posedlé od ďábla\nnebo Bůh byl s ním."\nTato slova mne zasáhla jako blesk z čistého nebo: "posedlé od ďábla". Pak\nnebyl Bůh původcem nemoci. Lidi, které Ježíš uzdravoval, jejich nemoc nebyla\nod Boha! Vzrušen jsem znovu otevřel svoji Bibli a četl slova Ježíše z Lukáše 13,\nverš 16: "Tato slova osvětlila můj rozum pro slova Bible. V myšlenkách jsem\npřed sebou uviděl službu Ježíšovu. Jako nikdy předtím jsem porozuměl, proč\nuzdravoval nemocné. Přišel, aby činil vůli Otcovu. Neboť vůle Otcova spočívá v\ntom, kazit skutky ďáblovy. (Žid. 2,14).\nŘekl jsem si v srdci: "To je také práce ďáblova, když ničí život mé manželky.\nVe jménu Ježíše Krista skončí toto ničící dílo, neboť Kristus zemřel za nás,\nnemoci a trápení naše nesl." Rozhodli jsme se, že v 9,30 hodin se společně\nbudeme modlit. Telefonoval a telegrafoval jsem mým známým a prosil je, aby\nse v onu hodinu společně s námi modlili. Klečel jsem u umírající a volal k\nživému Bohu. Moc Boží sestoupila a prostoupila ji. Okamžitě zmizelo její\nochromení a srdce počalo tepat pravidelně. Během mé modlitby řekla náhle\njasným hlasem: "Chvála buď Bohu, jsem uzdravena!" Přitom odhodila pokrývku\na vstala. Jaký to den! Nikdy nezapomenu, jaká radost Boží nás tenkrát\nDalší lidé přišli do našeho domu a řekli: "Mohla-li Boží moc uzdravit vás,\nuzdraví také nás". Do této služby jsme byli přímo vtlačeni. Neminulo dne, aniž\nBůh neodpověděl na naše modlitby. Bylo jich uzdraveno na tisíce.\nUzdravení jeho manželky a hlubší prožitky s Bohem způsobili, že John G.\nLake měl stále větší a větší okruh lidí s poselstvím Božího uzdravování. Vzal si\ntříměsíční dovolenou v koncernu, ve kterém tehdy pracoval. Při loučení mu\nprezident řekl: "Lake, těžce jste pracoval, potřebujete vypřáhnout. Vezměte si\ntříměsíční dovolenou a kažte, chcete-li! Až přejdou tři měsíce, pak vám jistě\npřijde vhod salár 50 000 dolarů. Zajisté pak nebudete mít žádnou velkou\nradost tento obnos věnovat vašim náboženským snům."\nLake poděkoval prezidentovi, opustil kancelář, aby se tam již více nevrátil.\nBěhem třech měsíců kázal každý den ve velkých shromážděních. Viděl, jak\nbyly tisíce uzdraveny a od hříchů osvobozeny. Na konci těchto třech měsíců se\nrozhodl všechno opustit, aby žil již jen pro zvěstování evangelia Ježíše Krista.\nJohn Lake rozdal větší část svého jmění a odešel do Afriky. Stavby církví\nještě dnes svědčí o jeho působení v Africe.\nCharles Price přišel z Anglie, kde na universitě v Oxfordu získal doktorát.\nNebyl teologem, ale právníkem. Jako mladý muž se odstěhoval do Kanady a\nrozhodl se pro povolání kazatele. Jeho životní příběh poukazuje na ohromnou\nmoc letničního hnutí, které počalo v roce 1906 v Los Angeles. Následující\nzpráva pochází z jeho vlastního pera.\nPo ordinování biskupem Smithem jsem byl uváděn do stále vyšších úřadů.\nZřídil jsem dvě fary, zvyšoval peněžní podpory a byl jsem pyšný na výsledky\nsvé církevní práce.\nV oné době jsme se dozvěděli o vylití Ducha Svatého v Los Angeles. Jedna z\nnašich spolupracovnic, která měla velkou touhu po Bohu, odjela do Los\nAngeles a zažila tam ten tak zvaný "křest Duchem Svatým". Ještě předtím, než\nse vrátila, přišel z Kalifornie jeden ohnivý evangelista k nám do města a najal\nsi velký sál v blízkosti našeho kostela. Navštívil mne a oznámil mi, jak\nsestoupila moc ze starých dob. Vyprávěl také o zázracích uzdravení.\nPak mně navštívili dva naši pracovníci z misie a záříc, oznámili, že prožili\nproměnu! Bylo to na nich vidět, neboť jejich oči a obličeje zářily. Následujícího\ndne mne pozvali na modlitební shromáždění.\nPříštího dne cestou na smluvené modlitební shromáždění, jsem potkal\nznámého pastora, který mne zval do svého domu. Odmítl jsem, jelikož jsem\nchtěl navštívit sjednané shromáždění. Chtěl vědět, co je to za modlitební\nhodinu uprostřed dne. Nadšeně jsem mu vyprávěl o věcech, které jsem slyšel.\nK mému překvapení mne vzal za ruku a zvolal:"Price, nemohu vás tam pustit,\nzrujnujete si vaši budoucnost a celý váš život. Pakliže učiníte tento krok,\nbudete toho po celý život litovat." Poslechl jsem ho a dal na něj. Prosil mne,\nabych mu dal příležitost, kde by mně mohl ukázat, v čem se tito lidé zásadně\nPo celé odpoledne jsem s ním seděl v kanceláři. S kufrem plným knih jsem\nse vracel domů. Do oné modlitební hodiny jsem nešel. Dvě cesty ležely přede\nmnou, zvolil jsem však tu nesprávnou. Pošetile jsem šel, ne cestou kříže, nýbrž\nvkročil na stezku, která mne vedla do labyrintu modernismu. Boj, který zuřil v\nmé hrudi, byl prastarý konflikt mezi rozumem a vírou. Žel, zvítězil tenkrát\nBrzy jsem dospěl tam, kde jsem každý náboženský cit mohl vysvětlit z\nhlediska psychologie. Nečinil jsem žádnou výzvu k obrácení a nevedl jediného\nčlověka ke Kristu, ani jsem nekázal podivuhodnou zkušenost znovuzrození.\nKázal jsem jen pro kázání a pokoušel jsem se ovlivnit lidi k dobrému. Kázal\njsem čemu jsem věřil a věřil tomu, co jsme kázal. Byl jsem duchovně slepý a\nvedl mnohé lidi do záhuby.\nNA VLNÁCH ÚSPĚCHU\nRoky rychle přešly. Jedna fara následovala druhou. Byl jsem členem\nColumbia-River-Svazu metodistů. Pomalu, ale jistě jsem stoupal po laťkách\nonoho žebříku, kterému moji bratři v úřadě říkali úspěch. V celém okolí jsem\nbyl v církvích ctěn jako řečník. Začal jsem osvětlovat sociální a etickou stránku\nživota Ježíšova. Zabolí mne srdce, pomyslím-li na onu dobu.\nStal jsem se všeobecně oblíbeným kazatelem. Byl jsem ustanoven\n"čtyřminutovým mužem". To bylo v době světové války. Za svoji práci jsem\nobdržel dopis Woodrowa Wilsona, tehdejšího prezidenta\nSpojených států. Jmenovali mne členem "výboru pro vyučování veřejnosti"\nv USA. Vstoupil jsem do Lions-klubu a patřil mimo to ještě pěti různým\nZačalo to tím, když jednoho krásného letního dne ke mně přiběhl přes\ntrávník fary jeden milý bratr. Jeho oči přímo tančily a v obličeji se zrcadlila\nnebeská radost. Pevně mi stiskl ruku a zvolal: "Bratře Pric , haleluja! Haleluja!\nStrnul jsem údivem. Na takové vyjadřování jsme nebyli v naší církvi zvyklí.\nByli jsme jako většina církví spíše chladní a škrobení. Vysmál jsem se mu a\nřekl: "Kde jsi to jen byl"? Stále ještě držel moji ruku a odpověděl: "Haleluja, byl\njsem v San Jose. Byl jsem zachráněn - zachráněn krví Ježíše. Jsem tak šťasten,\nmohl bych radostí létat."\nBavil jsem se jím. Čím více jsem se mu posmíval, tím vášnivější bylo jeho\nsvědectví. Později jsem zjistil, že v tom shromáždění bylo ještě více členů\nmého sboru a nyní Boha hlasitě chválí. Pomalu se ve mně vystupňoval hořký\nodpor. Vyprávěli mi o velké evangelizaci, kde byly tisíce zachráněny a\nuzdraveny. V odpověď jsem jim dal vysvětlení o "masové psychologii" a\n"duchovních a tělesných reakcích".\nPřesto jsem o něco později souhlasil s návštěvou takového shromáždění.\nPoté, co jsem dal oznámení do novin, že příští neděli budu kázat na téma\n"Bublina uzdravení praskla", vydal jsem se na cestu do San Jose, ozbrojen\nperem a papírem. Měl jsem v úmyslu se příští neděli vrátit a pak celou\nJak jsem se blížil k městu, zmocnil se mně zvláštní pocit. Přes silnici byl\nnapnut obrovský transparent s nápadným světelným nápisem: "Aimee Semple\nMcPherson; patronát William Keeny Towner."\nNevěřil jsem svým očím. Doktor Towner a já jsme byli staří přátelé. Dříve\nbyl pastorem první baptistické církve v Oaklandu. Byl to velkolepý muž,\nušlechtilý a dobrý, avšak věděl jsem, že nebyl typem kazatele, který by\npodporoval staromódní probuzenecká shromáždění. Mohl jsem si jen domýšlet,\nbuď za to něco dostal, nebo je to od něho určitá taktika.\nZcela na okraji města stál obrovský stan, kde bylo místo pro 6000 lidí.\nSetkal jsem se s některými, a když jsem pak vešel vchodem, vidím ke mně\npřicházet mého starého přítele dr. Townera. Zamával jsem na něj a zvolal: "\nBille, hej, Bille"! Přiběhl ke mně a uchopil mou ruku. "Charlie Price", řekl, "ó,\nhalejuja! Čest buď Ježíši! Chvála Bohu!"\nMoje čelist poklesla a já koktal: "C-co, ty ji máš také?"\n"Co mám mít?" dotazoval se.\n"No, toto halejuja", vysvětlil jsem mu.\n"Ano", odvětil, "mám to haleluja a ještě mnohem více."\nChtěl jsem se o té věci dozvědět více, proto jsem ho uchopil za rameno a\nvlekl zástupem. Když jsme osaměli, řekl jsem: "Nuže, buď prosím tě poctivý a\nvyprávěj. Co ti platí za tyto věci a o co vůbec jde s těmito haleluja-událostmi?"\nVážně se na mne podíval a odpověděl: "Charlie, toto zde je pravé! To je\npravé evangelium. Byl jsem pokřtěn Duchem Svatým. To je to, co potřebuješ."\nPohlédl jsem na něj v údivu. Pak jsem se zeptal: "Chceš tvrdit, že ty,\nWilliam Keeny Towner, jeden z vedoucích baptistických kazatelů západní\nAmeriky jsi skutečně spolkl tyto nesmysly"?\nV jeho očích to zajiskřilo. "Charlie", řekl on, "všechno jsem spolkl, udici s\nprutem, šňůry, kolečko, hák, návnadu i olůvko! A přesto jsem ještě hladový;\nvyhlížím po větší míře." Se zvoláním "díky buď Bohu za křest Ducha!" potřásl\nmou pravicí a slíbil, že se později o mne postará. Pak odešel.\nNebylo to kázáním, které mne onoho večera přemohlo, nýbrž výzva k\nobrácení. Oltář byl lidmi přeplněn. Vedle mně u židle poklekl nějaký muž. Znal\njsem toho muže. Byl automechanikem, výborný pracovník, ale známý svým\nklením a bezbožnými řečmi. Jeho modlitby jsem při nejlepší vůli nemohl\npřeslechnout. Uprostřed lkání se změnil výraz jeho obličeje. Vyskočil a zvolal:\n"Chvála Bohu"! Zvedl ruce a začal chválit Boha. Pak otevřel oči. Byl jsem\nprvním, kterého uviděl a protože jsem byl kazatel, domníval se, že se budu\nradovat z jeho zachránění. Hlasitě jak mohl, vykřikl: "Haleluja, jsem zachráněn!\nNení to nádherné? Není to nádherné, pane Prici?"\nSnažil jsem se skrýt své rozpaky pro jeho křik. Bylo mně trapně, že své\npocity takto stavěl na odiv. "Ano bratře, zůstaň při tom", řekl jsem a rychle\njsem a rychle odešel ze stanu.\nPříštího rána jsem uslyšel mistrovské kázání, kterým byla moje moderní\nteologie proděravěna jako síto. Po příchodu do hotelového pokoje jsem padl na\nkolena a křičel k Bohu. Nebe nade mnou bylo černé a neobdržel jsem žádnou\nodpověď. Přesto jsem Bohu upřímně v srdci slíbil, že se chci změnit.\nPozději poznal dr. Towner, že to myslím vážně. Modlil se mnou.\nPoprvé jsem zvedl své ruce a díval se zavřenýma očima vzhůru. Krátce na\nto jsem ucítil, že něco jako elektrický proud proudilo od konečků mých prstů, a\nkdyž dosáhlo to mých paží, mně se ruce roztřásly. Byl jsem překvapen.\nNedovedl jsem své ruce uklidnit. Když tato moc zasáhla mou hlavu i ona se\nzačala chvět. Náhle byl jsem zasažen "úderem nádhery", myslel jsem, že\nvzlétnu, avšak nebylo to nahoru, nýbrž to šlo dolů. Ve fraku a se vším všudy\njsem byl znovu na zemi. Počal jsem slavit Boha.\nZavřenýma očima, zdálo se, že hledím do tmy nahoru. Náhle z té tmy\nzazářilo světlo, které tmu projelo jako blesk. Nebe se roztrhlo a začalo se\nsvinovat, až jsem vzniklým průzorem mohl zahlédnout nádherné světlo. Potom\nsestoupila ohnivá koule přímo nade mne. Z ní vystřelovaly Ohnivé šípy. Svítila\ntak jasně, že všechna temnota zmizela. Když tma ustoupila, zůstala Ohnivá\nkoule ještě asi pět minut viset na místě. Fascinován jsem hleděl na ohnivé\njazyky, až koule praskla a padla přímo na mne. Dr. Towner řekl později, že\njsem instinktivně z pozice vleže vyskočil, abych ohni, který mně mohl\nzasáhnout, uskočil. Nemohl jsem vůbec tak rychle pomyslet, jak se to nyní\nstalo: Oheň se dotkl mého čela, cítil jsem po těle chvění, pak se rozšířila moje\nhruď. Začal jsem Boha chválit. Utěšitel byl zde! Chtěl jsem říci "haleluja", ale\nmůj jazyk nevypravil žádné slovo. Cukal v ústech a já neměl nad ním kontrolu.\nPo několika okamžicích jsem vyrazil zvláštní zvuky, pak Duch Svatý vše\npřevzal sám. Každé slovo, co jsem nyní vyslovil, mi bylo známé, avšak používal\njsem řeč, kterou jsem se nikdy neučil, přesto mi bylo každé slovo známé jako\nstaroangličtina. Dr. Towner klečel vedle mne a to řečené vykládal. Řekl mi, že\njsem mluvil asi 30 minut v nových jazycích, i když se mi to zdálo jako chvilinka.\nZdá se to skoro neuvěřitelné, že mne mohl Duch Svatý vyzvednout z\nmalého města v Kalifornii a v průběhu jednoho jediného roku přivést do\nvelkých arén, kde jsem kázal večer co večer před desetitisíci - avšak přesně\ntak se stalo. Jaké vysvětlení pro to je, než to, že Duch Páně na mne padl. Nebyl\njsem v Duchovní službě žádným nováčkem. Mělo-li by to něco společného s\nmými přirozenými schopnostmi, pak jistě by se to stalo již dříve. Ve\nskutečnosti jsem se nikdy nepřipadal tak nicotný jako nyní. Všechna ctižádost,\npýcha, ano moje celé já leželo na oltáři. Modlitba mého srdce zněla stále: "Ó,\nPane, přijď se mnou ke Tvému cíli!" Ve svém nitru jsem cítil, jak mne Duch Boží\nvede toto nebo ono říci a činit. Mnohokrát jsem stál sám udiven a s uctivostí\npřed výsledky své vlastní služby. Všechna čest patří našemu Pánu!\nCO VIDĚLI JINÍ\nKdyž přišel do Albany dr. Price, podporovalo ho pět církví. Již při prvním\nshromáždění přišly ke Kristu zástupy. Někteří z nás pastorů zažili evangelizaci\ns Moodym, Torreyem, Gipsy Smithem, Wilbur Chapmanem, Bill Sundayem a\njinými velkými evangelisty, ale nikdy předtím jsme neviděli tolik lidí plakat při\nopravdovém vyznání hříchů.\nJiž při prvním uzdravovacím shromáždění jsem byl přesvědčen, že Bůh\nuzdravuje nemocné skrze modlitbu. Druhá osoba, za kterou se modlili, měla\nveliké vole. Dr. Price pomazal její čelo olejem, položil ruku na hlavu a modlil se\njednoduchými slovy, aby jí Pán daroval tolik víry, aby mohla přijmout své\nuzdravení. Do dnešního dne je zdráva.\nCharles Price zůstal zcela nezávislým. O sobě samém řekl: "Jsem kazatel\nDucha Svatého. Nedělám žádné kompromisy se svým poselstvím. Kážu\nposelství o Ježíši Kristu úplné; také křest Duchem Svatým a Boží uzdravování v\nDr. Charles Price zemřel roku 1947. Bezprostředně po jeho smrti nastala\ndoba divů, která vše předcházející dalece převýšila.\nJeden z nejpřednějších kazatelů uzdravování před druhou světovou válkou\nbyl F. F. Bosworth. Mládí prožil v Sionu, v onom městě, které založil Alexander\nDowie. Byl členem shromáždění Dowieho. Roku 1910 přišel F. F. Sosworth do\nDallasu v Texasu. Tam povstala kolem něho silná nezávislá letniční církev. Po\ndeset let byl představeným oné skupiny. Po první světové válce táhl jako\nevangelista Spojenými státy a Kanadou. Bylo nám oznámeno, že se v roce\n1924 během jednoho shromáždění obrátilo 12000 lidí.\nBosworth byl pionýrem rádioevangelizace. Skrze rozhlasové vysílání obdržel\npřes 250000 dopisů. Tisíce jich napsalo, že byli zázrakem uzdraveni.\nF. F. Bosworth byl odvážným bojovníkem. Jako 73ti-letý kazatel zastával se\nv jedné otevřené debatě Božského uzdravování. Tato událost se stala roku\n1950 a bude popsána v jiné kapitole této knihy. Ve svém stáří se stal svědkem\nhnutí, které si ani ve svých nejsmělejších snech nedovedl představit.\nVOLÁNÍ A ODPOVĚĎ\nBiblické historie ukazují, že Bůh odpovídal ve všech dobách, když k Němu\njeho lid volal. Pomoc přišla vždy, často v takové podobě, v jaké nebyla\nočekávána. Pomoc přišla často pozdě, avšak nikdy příliš pozdě. Boží myšlenky\nnejsou našimi myšlenkami. My žijeme v čase, Bůh žije nad časem. My vidíme\npřítomnost, Bůh vidí konec již před počátkem.\nTaké v roztříštěných letničních církvích byli lidé, kteří znali pravý počátek\njejich hnutí. Navrácení darů, začátek v ulici v Los Angeles - to byl díl\nznovunavrácení dle Joele 2,25. Bůh zaslíbil úplné navrácení. První církev byla v\nJeruzalémě, nikoliv v Římě. Byla to skupina, na kterou padl o Letnicích Duch\nSvatý. (Skutky apoštolů 2. kapitola).\nNezapomenuta byla slova, která vyslovil Petr v Jeruzalémě: "Stříbra a zlata\nnemám, ale což mám, to tobě dám. Ve jménu Ježíše Krista Nazaretského vstaň\na choď!" Bůh zaslíbil úplné znovunavrácení. Věřící na to čekali - a Bůh\nPo celém světě se začaly dít věci, které dokazovaly, že se biblické zprávy\nze Skutků apoštolských dokonale shodují. Většina lidí míní, že jsou ony zprávy\nmýty nebo symboly. V naší generaci bylo statisíce svědků stejných divů a\nNový Zákon byl nemyslitelný bez osoby apoštola Pavla. Poslední kniha Bible\nby byla nemyslitelná bez Jana, který ve vyhnanství na ostrově Patmos popsal\nsvá božská vidění. Probuzení, které po druhé světové válce počalo, by bylo\nnemyslitelné bez Williama Branhama. Nesčíslní kazatelé a církve byli tím\nJedna americká studie oznamuje o událostech oné doby: "Branham byl beze\nvšech pochybností vůdcem onoho hnutí. V jeho službě se stala znamení a\nzázraky jako nikdy předtím. "Jeho služba vyvolala velký počet následovníků a\nnapodobitelů, avšak žádný se nemohl k němu přirovnat. Známý evangelista\nRichard Hall o něm řekl: "On byl číslem jedna, odvážil se více, než všichni\nmuž, který žil v jiném světě\n3. D íl - Wi lli am Bra nham\nČást jednoho shromáždění v Durbanu, Jižní Afrika\nZPRÁVA OD F. F. BOSWORTHA\nBěhem více jak třiceti let jsem pracoval a modlil se za nemocné a trpící. 14\nlet jsme měli rozhlasový program. V oné době jsme obdrželi 250.000 dopisů od\ntrpících, kteří prosili o pomoc. Tisíce nám psalo, že byli zázrakem uzdraveni.\nProtože nás tato práce nesmírně přetěžovala, modlili jsme se, aby nám Bůh\ndal více pomocníků v tomto speciálním oboru služby. Často jsem plakal radostí\nnad darem, který nám Bůh dal v našem milovaném bratru Williamu\nBranhamovi. Toto dalece přesáhlo naši prosbu. Ještě nikdy jsem něco takového\nneviděl a neslyšel. Nikdy se něco takového nedělo, jako služba uzdravování\nDÍTĚ ZBAVENÉ KOŇSKÉ NOHY\nBěhem shromáždění ve Forth Wayne přišla do modlitební řady žena, jejíž\ndítě se narodilo s koňskou nohou. Aniž by se za dítě modlil, řekl bratr Branham\nženě: "Učiníte, co vám řeknu?"\n"Ó, jistě", odvětila paní.\n"Běžte domů a sejměte obvaz. Když se zítra večer s dítětem vrátíte, bude\nchodidlo uzdraveno." Tlampače nesly tato slova ven, do velikého shromáždění.\nKdyž žena příštího dne přinesla dítě do shromáždění, bylo chodidlo zcela\nnormální. Dítě mělo bílé střevíčky a mohlo chodit. Lékař nohu zrentgenoval,\nnoha byla zcela normální.\nNato jsem se zeptal bratra Branhama, proč se za dítě nemodlil. Řekl, že to\nnebylo nutné, neboť v duchu viděl, že dítě bude uzdraveno. V 5. kapitole\nJanova evangelia říká Ježíš: "Otec můj až dosavad dělá, i jáť dělám. Nemůžeť\nSyn sám od sebe nic činiti, jediné což vidí, an Otec činí." Co tím Ježíš mínil?\nPřirozeně byl také Ježíš vědoucím jako proroci starého zákona. Viděl zázraky\ndříve, než se staly. Řekl Natanaelovi: "Dříve než tě Filip oslovil dole pod fíkem,\njiž jsem tě viděl."\nV Janovi 14,12 říká: "Amen, amen pravím vám: Kdož věří ve mne, skutky,\nkteréž já činím, i on činiti bude a větší nad ty činiti bude; nebo já jdu k Otci\nsvému. A jestliže byste co prosili ve jménu mém, toť učiním, aby oslaven byl\nOtec v Synu. Budete-li zač prosit ve jménu mém, já učiním."\nŽENA Z LOUISVILLE UZDRAVENA OD RAKOVINY\nV době, kdy stáli lidé v modlitební řadě a bratr Branham se modlil za\nnemocné, zastavil náhle uprostřed, prstem ukázal na druhou galérii a řekl:\n"Právě jsem v duchu viděl ženu v modrých šatech a pruhované kazajce, jak\nbyla uzdravena od rakoviny." Jedna žena vyskočila a zvolala s velkou radostí:\n"Já jsem ta žena!"\nJakási šilhavá žena, která navštěvovala ve Forth Wayne biblickou školu,\nřekla mé ženě: "Nevidím žádnou možnost dostat se do modlitební řady, neboť\ntam stojí mnoho lidí." Moje žena jí řekla: "To také není nutné. Proste jen Boha o\nvíru, abyste přijala uzdravující moc." Patrně to tak učinila, neboť při\nshromáždění ukázal náhle bratr Branham prstem směrem, kde seděla, a řekl:\n"Tam vzadu právě byla uzdravena šilhající žena." Od onoho shromáždění ta\nžena již více nešilhala.\nDo shromáždění přinesli na nosítkách jistou ženu. Umírala na leukemii. Na\nklinice Johna Hopkinse a v Mayo klinice se už vzdali. Uviděl jsem onu ženu a\nsešel jsem k ní z pódia. Řekl jsem jí: "Modlete se o víru." Z pódia jsem viděl, jak\npohybuje svými rty v modlitbě. Najednou ucítil bratr Branham tažení z onoho\nsměru. Seskočil z pódia, šel k té paní a řekl: "Ve jménu Ježíše Krista vstaňte z\nvašich nosítek, přijměte Boží moc a buďte zdráva!" Poslechla, vstala a chválila\nse zdviženýma rukama Boha. Později mi řekla její sestra: "Daří se jí skvěle."\nRAKOVINOU ROZEŽRANÉ PLÍCE\nVe velkém Fair Park auditorium v Dallasu, Texas, bylo pódium přeplněné\npojízdnými židlemi a nosítky. Bratr Branham stál trochu stranou a modlil se za\nlidi, kteří byli v modlitební řadě. Když skončil, najednou ukázal na muže, který\nležel na pódiu a řekl: "Muži, vstaň přece, vždyť jsi byl již asi před pěti minutami\nuzdraven!" Muž vstal, velebíc Boha.\nByl přivezen již jako umírající z Chicaga do Dallasu. Plíce měl rozežrané\nrakovinou. Byl uzdraven a o několik dní později přišel do Forth Wayne a vydal o\ntom svědectví. Mohl bych popsat ještě nesčíslné případy, jak lidé, aniž by byli\ndotknuti, obdrželi své uzdravení.\nŽADNÝ PŘÍPAD NEBYL PŘÍLIŠ TĚŽKÝ\nPro Boha není žádný případ příliš těžký. V oněch shromážděních přišla\ndopředu žena z Řecka. Její hrdlo bylo zcela uzavřeno. Musela být živena uměle.\nNebyla schopna polknout jedinou kapku vody. Potom, co se bratr Branham za\nni modlil, vypila sklenici vody.\nAsi o dva dny později přišlo devět hluchoněmých do modlitební řady a\nvšichni byli uzdraveni. Potom se modlil za muže, který byl od narození slepý.\nPo modlitbě řekl bratr Branham tomu muži: "Běž na podium a potáhni onoho\nkazatele za nos." Muž tam šel a učinil to. Celé shromáždění se smálo.\nKoncem jednoho shromáždění ukazoval rychle za sebou na různé osoby a\nříkal: "Kristus tě uzdravil!" Někteří odhodili své berle do výše, jiní, kteří\nnemohli chodit, vyskočili na nohy. Takováto demonstrace se nedá popsat. V\njistém shromáždění vyskočil na nohy chlapec, který dříve nemohl stát, ani\nchodit. O něco později jsem šel za ním a požádal zástup, aby udělal místo.\nChlapec šel k podiu a mluvil k plačícímu posluchačstvu. (Tato zpráva\nF.F.Boswortha je zkrácena. Byly uvedeny ještě další nesčíslné události.)\nV první kapitole Markova evangelia je oznámena následující událost: v\nSynagoze byl člověk nečistého ducha, jenž křičel a říkal: "Ach, což je tobě do\nnás Ježíši Nazaretský, přišel jsi zatratit nás. Znám tě kdo jsi, že ten svatý Boží!"\nStále jsme naráželi na úžasné skutečnosti, že tehdy zlí duchové Mesiáše\npoznali, zatímco zbožní služebníci chrámu byli přesvědčeni, že Ježíš je člověk\nposedlý démonem. Čteme například, že židé vyloučili se shromáždění každého,\nkterý věřil, že Ježíš je Kristus.\nKdyž Ježíš Kristus procházel zemí, vzbuzoval závist a nenávist služebníků\nchrámu, protože ve jménu onoho Boha, kterého kázali, činil zázraky a\nuzdravení, jež oni činit nemohli. Vytýkal jim pokrytectví a lakotu. Kázali Boha,\njehož sílu neznali, protože pro své jednání s Ním ztratili spojení.\nBylo zvláštní skutečností, že lidé, kteří byli posedlí démony, Ježíše Krista\nihned poznali, zatímco kněží říkali, že Ježíš je věštec a působí mocí ďábla.\nV dnešní době se opakuje totéž. Tato beze všech pochybností vynikající\nslužba Williama Branhama byla církvemi a kazateli systematicky pomlouvána\nnebo zamlčována. William Branham, říkali, je věštec, nebo čtenář myšlenek.\nJeho dar je od ďábla.\n„Narodil jsem se v malé horské chatrči.“\nWilliam Branham vypráví ze svého života. (Výňatek z magnetofonového\nVĚŠTCI A ASTROLOGOVÉ\nJako chlapec jsem se bál hadačů, nechtěl jsem s nimi mít nic společného,\nale stále znovu jsem byl těmito lidmi oslovován. Jednou jsem šel se svým\nbratrancem na trh. Před malým stanem seděla hezká mladá paní. Když jsme šli\nkolem, řekla: "Ty tam v té pruhované haleně, pojď přece ke mně."\n"Ano, paní", myslel jsem si: snad jí mám donést láhev coly, nebo něco\n"Nevíš, že tě následuje světlo?", řekla. "Jsi narozen pod určitým znamením.\nMáš povolání od Boha."\nŘekl jsem: "Prosím, nechte mne na pokoji." Odběhl jsem, neboť již moje\nbabička říkala, že věštění je od ďábla. S tím jsem nechtěl nic mít, neboť\nbabička mluvila pravdu.\nO několik let později - tehdy jsem byl hlídačem zvěře - oslovila mne jedna\npaní v autobuse. "Víte, že jste se narodil pod zvláštním znamením?" řekla.\nPomyslel jsem si: "Zase jedna taková zvláštní osoba". Řekl jsem zkrátka: "To je\nmnožné", a obrátil jsem se.\n"Směla bych si s vámi na okamžik promluvit?"\nDíval jsem se zarputile jinam. Pak jsem si pomyslel: "Rád bych věděl, jestli\nřekne totéž co všichni ti druzí." Obrátil jsem se.\nSnad by bylo lépe, kdybych se představila. Jsem astrolog", řekla.\n"To jsem si myslel", odvětil jsem.\n"Jsem na cestě do Chicaga k synovi, je baptistickým kazatelem. Řekl vám\njiž někdo, že jste se narodil pod zvláštním znamením?"\n"Ne, paní", odpověděl jsem. Nyní jsem lhal, chtěl jsem zjistit, co mi chce\n"Ještě vám to žádný kazatel neřekl?", pokračovala dále.\n"Nemám nic společného s kazateli", odpověděl jsem. (V té době byl William\nBranham ještě nevěřící.)\nPak řekla paní: "Věřil byste mi, řeknu-li vám přesně, kdy jste se narodil?"\n"Ne, paní", odpověděl jsem.\nJednoduše mluvila dále a řekla: "Narodil jste se 6. dubna 1909 v pět hodin\n"Toto je pravda", řekl jsem. "Jak jste to mohla vědět? Řekněte onomu\nnámořníkovi, kdy se narodil."\n"To nemohu", odvětila.\n"Proč ne?", zeptal jsem se.\n"Slyšel jste o oné hvězdě, která přivedla mudrce k Ježíši Kristu?", řekla.\n"O náboženství toho vím velmi málo", odpověděl jsem.\n"Jistě jste slyšel o mudrcích, kteří přišli, aby spatřili Ježíše?"\n"Ano, něco jsem o tom slyšel", řekl jsem.\n"Kdo jsou mudrci? Jsou to astrologové jako já. Říká se jim také hvězdáři." A\npokračovala: "Víte, než-li Bůh učiní něco na zemi, ukáže to na nebi. Vždy to\nukáže, nejprve na nebi a pak na zemi."\n"Na to nemohu nic říci", odpověděl jsem.\nPotom pojmenovala některé planety, jejichž jména jsem již zapomněl.\n"Byli to tři muži", řekla, "jeden z pokolení Sema, druhý z pokolení Cháma a\ntřetí z pokolení Jafeta. Byli to tři synové Noema, přišli a vzývali Ježíše Krista a\npřinesli mu dary. A Ježíš sám řekl, že zase přijde, až bude evangelium kázáno\npo celé zemi. A vždy, když se hvězdy znovu setkají ve způsobu, jako stály při\nnarození Ježíše Krista, pak pošle Bůh na památku této události dar na zem. Vy\njste se pane narodil pod stejným znamením, proto jsem to mohla vidět a\nMyslím, že je to přece zvláštní. Média a démony posedlí lidé mohou dar\nrozeznat, jen kazatelé mi říkají, že je to zlý duch.\nNyní dobře poslouchejte: Když počala služba našeho Pána Ježíše Krista,\nříkali kazatelé, že je Belzebub, nejvyšší nad ďábly. Avšak ďáblové říkali, že je\nsynem Božím. Když působil Pavel a Barnabáš, tu říkali kazatelé: "Tito lidé\nvšechno převracejí". Věštec však volal na silnici: "Toto jsou muži Boží, kteří\nnám ukazují cestu života."\nDnes jsme však již tak plní teologie, že o Duchu nic nevíme. Potřebujeme\nosobní kontakt s Bohem tváří v tvář. To je to, co potřebujeme.\nNarodil jsem se v malé chatrči vysoko v horách Kentucky. Místnost, ve\nkteré moji rodiče žili, neměla ani dřevěnou podlahu, jen zem. Stolem bylo\ndřevěné kolo, se třema nohama uříznutýma z kmene stromu. Bylo nás devět\ndětí, které se okolo toho stolu a na podlaze rvaly jako malá zvířátka.\nVzpomínám si, že v místnosti stála jen dvě sedadla, zhotovená z větví.\nMé matce bylo teprve 15 let, když jsem se narodil. Otci bylo 18 let. Byl jsem\nprvním z devíti dětí. Byli jsme nejchudší z chudých. Chatrč neměla ani okno,\njen malý otvor, který se zavíral dřevěnou okenicí.\nTam jsem se 6. dubna 1909 narodil. Nebyl u toho samozřejmě žádný lékař,\njen porodní bába. Bylo pět hodin ráno, a aby mne lépe viděli, otevřel otec\nokenici. Moje matka mi vyprávěla, že jakési nadpřirozené světlo, jako malá\nhvězda, vstoupilo do místnosti a zastavilo se nad lůžkem. Totéž světlo, které\npozději mohlo být zachyceno na různých fotografiích.\nMůj otec byl všechno jiné než nábožný člověk. Jako většina lidí z oné\nkrajiny, vytrvale pil. Často byl zamotán do rvaček. Jednou měli zlou bitku s\nnoži, při níž byl jeden muž málem zabit. Musel to být strašlivý boj, protože sám\nšerif přijel nahoru, přestože musel ujet na koni mnoho mil.\nMoji rodiče nebyli tedy vůbec zbožní, přesto byli katolíci. Otec s matkou byli\nIrové, jen babička byla Cherokee indiánka. Když se v místnosti objevilo světlo,\nvšichni se ulekli. Nedovedli si vysvětlit, co to bylo.\nUdálost o onom světle se vyprávěla po celém okolí. Pokoušeli se zjistit\n(doslova vyhledat), co to asi mohlo být. Někteří říkali: "To asi bylo slunce, které\nse odrazilo v zrcadle". Jenže v naší chatrči nebylo zrcadlo a v pět hodin ráno\ntam také ještě slunce nesvítilo.\nPoprvé jsem uslyšel nadpřirozený hlas, když jsem byl ještě malým\nchlapcem. Další z mých bratří se narodil 11 měsíců po mně. Když se to stalo,\nlezl jsem ještě po zemi. Chtěl jsem mu ukázat tam, kde prýští pramen, jak silně\numím hodit kamenem do mokré země. Pták, který seděl na stromě, ulétl a\npotom jsem uslyšel hlas. Hlas přicházel ze stromu a řekl: "Jednou budeš bydlet\nv blízkosti města, které se jmenuje New Albany." Když mně byly tři roky,\npřestěhovali jsme se a bydleli tři míle od New Albany.\nPotom si ještě vzpomínám na den, kdy jsem musel donést domů vodu z\npramene. Plakal jsem, protože jsem chtěl za každou cenu jít zároveň s\nostatními chlapci rybařit. Ještě si docela dobře vzpomínám, že jsem měl\nporaněný palec a aby se do rány nedostal písek, ovázal jsem ho kukuřičným\nlistem. Neměl jsem tenkrát žádné boty. Chodili jsme stále bosí, často také v\nzimě. Měli jsme jen to, co jsme nalezli, nebo obdrželi darem od nějaké\nStál jsem pod stromem a plakal, když jsem najednou uslyšel šelest hučícího\nvětru. Protože jsem stál pod topolem, nezdálo se mně to ničím zvláštním,\nneboť v tomto ročním období povstávaly malé větrové víry, které listí rozvířily.\nAvšak nějakým zvláštním způsobem zůstal vítr skoro dvě minuty ve stromě.\nDlouho jsem hleděl do stromu a začal jsem se přibližovat. Náhle z toho\nvětrného víru promluvil hlas hlasitě a srozumitelně. Hlas byl hlasem muže a\nmluvil: "Nikdy nekuř ani nepij a neposkvrňuj své tělo žádným způsobem, neboť\nčeká na tebe dílo, až budeš starší." Hrozně jsem se vylekal a s pláčem jsem\nběžel k matce. Jistě si umíte představit, jak na něco takového reaguje malý\nV oné krajině se nalézají velmi nebezpeční hadi. Matka si myslela, že jsem\nsnad šlápl na hlavu nějakému hadu. Vběhl jsem jí do náruče a pověsil se na ní.\n"Co se to s tebou děje?", zeptala se. "Kousl tě nějaký had?"\n"Ne, maminko, tam na stromě sedí nějaký muž."\n"Ach, přestaň přece", řekla. "Snad bude lépe, když se vyspíš."\n"Ne, mami, tam na stromě sedí muž a řekl mi, že nesmím nikdy pít, nebo\nMatka se mi jen vysmála, myslela, že jsem hysterický a zavolala lékaře.\n"Ach, ten chlapec je jen trochu nervózní", řekl lékař. Dlouho jsem nešel do\nblízkosti onoho stromu, neboť jsem se velmi bál. Tehdy mi bylo asi 7 let.\nO měsíc později jsem si hrál se svišti mého bratra. Najednou jsem měl\nzvláštní pocit. Sedl jsem si vedle jednoho stromu. Bydleli jsme nad řekou Ohio.\nSeděl jsem tam a díval se ve směru k Jeffersonville. Náhle jsem spatřil, jak se\nnad řekou objevil most. Pak jsem viděl jak 17 mužů spadlo do řeky a utonuli.\nToto bylo moje první vidění. Říká se tomu také vize. Běžel jsem k matce, ale\nona se domnívala, že jsem usnul a že se mi ta věc zdála. Moji rodiče však tento\npříběh, který jsem tehdy vyprávěl, nezapomněli. O 24 let později byl ten most\nskutečně postaven. Při jeho stavbě zemřelo 17 mužů.\nTato vidění, nebo-li vize, se vždy naplnila. Nikdy mi nebylo ukázáno něco\nV mých 15-ti letech jsem byl mladým mužem, jako všichni ostatní, naplněn\nvšemi možmými idejemi, jak to u mladých mužů bývá. Ve škole jsem uviděl\njednu překrásnou dívku. Oči měla jako holubice a zuby jako perly. Jeden z\nmých přátel směl používat starou fordku svého otce. Za těch pár mincí, co\njsme měli, jsme koupili benzín a pár chlebíčků. Potom jsme pozvali k projížďce\nnaše děvčata. K mému velkému překvapení si moje malá holubička zapálila\ncigaretu. Kouřící ženy jsem nemohl nikdy vystát.\nŘíkají o mně, že nenávidím ženy, ale není to pravda. Však jsem dříve vídal\nve společnosti svého otce opilá a kouřící děvčata. Dříve, než odcházely domů,\ndávaly jim kávu, aby vystřízlivěly a zase byly v stavu svým mužům uvařit jídlo.\nO takových ženách jsem neměl dobré mínění. Tehdy jsem říkával: "Nestojí ani\nza ránu prachu." Takové ženy jsem nenáviděl. Musím dávat pozor, abych\nnepropadal takovým myšlenkám. Avšak dobrá žena je pro muže klenotem.\nKdyž jsem viděl onu dívku kouřit, krvácelo mé srdce. "Chtěl bys cigarety,\nBill?", zeptala se.\n"Ne, nekouřím", odpověděl jsem.\n"Nekouříš, netančíš, z čeho pak máš vlastně potěšení?", zeptala se.\n"Rád rybařím", řekl jsem. To ji však vůbec nezajímalo.\n"Pojď, vezmi si cigaretu", řekla.\n"Ne", odvětil jsem.\n"Nestyď se přece, dokonce my dívky máme větší odvahu, než ty. Ty jsi\nTo bylo na mne trochu moc. Chtěl jsem přece být řádný chlap. "Pojď, dej mi\ncigaretu", řekl jsem. "Chci ti ukázat, že nejsem žádný zbabělec." Když jsem\nuchopil cigaretu, náhle jsem zase uslyšel šumění onoho větru. Hodil jsem\ncigaretu na zem. Všichni se mi vysmáli. S pláčem jsem šel domů.\nPro mladého muže, syna paliče kořalky, to bylo často velmi těžké dostát\npříkazu onoho hlasu. Jednou se mu dokonce vysmál jeho vlastní otec v\npřítomnosti jiného muže, když nechtěl pít whisky. Znovu uslyšel ten zvláštní\nšum. Láhev měl již ve své ruce, ale pití mu bylo překaženo.\nKdyž bylo Williamu Branhamovi 19 let, šel do Phoenixu a Arizoně. Pracoval\ntam na jedné farmě. V letech 1928 - 1933 byl boxerem a zápasil ve 14\nprofesionálních zápasech. Zajisté zvláštní povolání pro začínajícího kazatele.\nVšak tam se učil rány odrážet a to se mu mělo v budoucnosti hodit.\nKdyž uslyšel o smrti svého mladšího bratra Edwarda, nacházel se ve\nPhoenixu. Na poušti ve Phoenixu začal přemýšlet o životě. Ptal se sám sebe,\nzda byl Edward hotov se setkat s Bohem. Při zpáteční cestě přemýšlel o svém\nvlastním životě. Byl připraven na setkání s Bohem?\nStále si byl vědom zvláštního neviditelného doprovodu; onoho hlasu, který\njej zdržoval od kouření a pití. Nemohl žít jako ostatní lidé, nevěděl však, jak by\nse mohl odevzdat Bohu. Smrtí\nsvého bratra Edwarda byl již tak daleko, že se pokoušel modlit se. Nevěděl\njak to provést. Protože miloval přírodu, pověsil na strom kus papíru, na který\nnapsal "Bože, pomoz mi!" Učinil tak proto, že věřil, že Bůh je také v přírodě.\nNakonec přišel den, ve kterém vyšel někde se modlit. Začal docela\njednoduše volat. To stačilo, aby se otevřelo okno nebe. Řekl, tehdy se to stalo\njako by bylo z jeho ramen sejmuto těžké břemeno. Dal výraz své mocné\nradosti, když jásal a poskakoval. V oné době bydlel zase doma a matka se ho\nptala, co se to s ním stalo. "Nevím", odpověděl, "prostě se cítím tak lehce."\nVyběhl opět z domu. Tak projevil svoji radost.\nPozději pracoval ve státní službě. Při práci s plynem si způsobil těžkou\notravu. Musel být operován a málem přišel o život. Lékaři nevěřili, že přežije.\nPak se nad jeho lůžkem objevilo nadpřirozené světlo. Když navzdory lékařské\nprognóze přežil, přišel za ním lékař a řekl: "Tomuto muži jistě pomohl Bůh." Po\nopuštění nemocnice začal ještě intenzívněji hledat Boha.\nKdyž se jednoho dne modlil v lese, znovu se mu ukázalo světlo, které se\nsformovalo do kříže. Tehdy měl neobyčejný zážitek. Vyprávěl, bylo to jako by\nna něj padal déšť. V jakési neznámé řeči k němu promluvil hlas. Nerozuměl, co\nbylo řečeno. Pak zjevení zmizelo. Ulekl se a podivil se tomu. Potom řekl: "Pane,\njsi-li to TY, vrať se a znovu ke mně promluv". Znovu se světlo objevilo. Když se\npozději opět modlil, světlo se zjevilo potřetí. Nyní věděl William Branham, že se\npotkal s Bohem.\nZnal se s pastorem dr. Davisem, kazatelem baptistické církve. Tento muž\nmu byl v začátcích jeho služby velkou pomocí. Baptistické sbory křtily jako\nvšechny ostatní církve na tituly Otec, Syn a Duch Svatý, nikoli na jméno Ježíše\nKrista. William Branham prozkoumal svou Bibli pokřtěn pomocí formule Otec,\nSyn a Duch Svatý. Také viděl, že byli v Bibli křtěni jen dospělí a tak poprosil\npastora Davise, aby ho pokřtil na jméno Ježíše Krista. Pastor Davis mu toto\npřání vyplnil i v protikladu učení své církve.\nWilliam Branham však stále ještě nebyl spokojen. Viděl, že učedníci ve\nSkutcích apoštolů měli více než on. Tehdy byli učedníci pokřtění Duchem\nSvatým. Uzdravovali nemocné a činili velké divy ve jménu Ježíše Krista. Začal\nse o křest Duchem Svatým modlit. Po šesti měsících byl pokřtěn Duchem\nSvatým a Bůh k němu promluvil. Bůh ho vyzval, aby kázal a modlil se za\nZačal stanovými shromážděními ve svém rodišti v Jeffersonville. Již tehdy\npřišlo na tisíce do jediného shromáždění. Dozvíme se, že se jich obrátilo velké\nNADPŘIROZENÉ SVĚTLO SE ZJEVÍ VEŘEJNĚ\nVýsledkem oněch shromáždění bylo, že se nechalo pokřtít 11. června 1933\nv řece Ohio 130 lidí. Tehdy bylo Williamu Branhamovi 24 let. Když křtil\nsedmnáctiletou osobu, sestoupilo z nebe zvláštní světlo. Světlo, které vypadalo\njako hvězda, se zastavilo nad křtitelem. Asi 4000 lidí sedělo na břehu a byli\nsvědky této události. Někteří strachem utekli, jiní se začali modlit. Jako\ntenkráte u Jana, tak promluvil hlas ze světla k Williamu Branhamovi: "Jako byl\npředeslán Jan Křtitel prvnímu příchodu Páně, tak jsi poslán ty, abys předešel\nLidé, kteří uvěřili ve stanových shromážděních, se rozhodli, že si postaví\nvlastní budovu na shromáždění v Jeffersonville. Když William Branham\npokládal základní kámen k oné kapli, měl jen 84 centů. Lidé se posmívali a\nříkali, že se z kaple jistě brzy stane autogaráž. Avšak William Branham stavěl\nklidně dál a důvěřoval onomu hlasu, který ho vedl. Ještě dnes stojí ona kaple v\nPři pokládání základního kamene své kaple mluvil Bůh k němu a vyzval ho,\naby četl 2. Tim. 4. kapitolu. Ona slova napsal na papír a zazdil je v úhelném\nkameni kaple. Tak stojí psáno: "Neb přijde čas, že zdravého učení nebudou\ntrpět ...dílo evangelisty konej".\nUZDRAVENÍ ROZMAČKANÉHO MUŽE\nPokud si vzpomínám, měl jsem vidění, nebo-li vize, jak se tomu též říká.\nKrátce, co jsem byl ordinován baptistickým kazatelem, v jednom vidění jsem\nspatřil starého černocha, který ležel v nemocnici s těžkými pohmožděninami.\nPak jsem ještě viděl, že byl náhle uzdraven. Povstal ihned ze svého lůžka. Z\ntoho povstal v nemocnici velký rozruch. Muž opustil své lůžko a šel domů. Toto\nO dva dny později jsem se nalézal v New Albany. Tam jsem pracoval v\nplynárně. Onoho dne jsem musel sebrat nezaplacené účty. Měl jsem vždy\nradost, když jsem objevil neobyčejný dům. Vešel jsem a modlil jsem se tam.\nByl jsem v onen čas radostí bez sebe. Často jsem vyprávěl starému Jonny\nPottsovi, úředníku, který kontroloval platby za plyn, o věcech, které mi Pán\nKdyž byl jednou pan Potts v nemocnici, sešel se tam s jedním starým\nčernochem, kterého při autonehodě přejelo auto. Ten muž se jmenoval Edwar\nJ. Merill. Bydlel v ulici Clark 1020 v New Albany. Skoro všechny kosti v těle měl\npolámány. Pan Potts navštěvoval onoho muže a vyprávěl mu o věcech, které\nmně bůh ukazoval. Ten starý muž prosil, abych ho navštívil a modlil se za něj.\nKdyž mě pan Potts o něm vyprávěl, pomyslel jsem si: "Jistě je toto ten muž,\nkterého jsem viděl ve vidění". Trochu jsem se obával, neboť to byla jedna z\nmých prvních návštěv v nemocnici. Vzal jsem s sebou jednoho přítele, který se\nprávě obrátil. Jmenoval se Georg d'Ark.\nŘekl jsem Georgovi: "Víš, že nemohu vysvětlit, jak se tyto věci dějí. Avšak v\ntomto případě se smím modlit, teprve až dva bílí návštěvníci budou stát u jeho\nlůžka, neboť tak je mi ukázáno. Ale uvidíš, že ten muž bude uzdraven".\nV nemocnici jsem se ptal po panu Merillovi. Pak jsem šel k němu. Byla tam\njeho žena a mluvila, že se nesmí hýbat, neboť rentgenové snímky ukázaly, že\nsi zlomenými kostmi při pohybu může poranit plíce. Ten muž tam ležel dva\ndny. Tenkrát mu bylo asi 56 let, měl velký bílý plnovous a šedé vlasy.\nVyprávěl jsem tomu člověku o vidění, které mi bylo ukázáno. Pak vešli oni\ndva mladí lidé, kteří ho přejeli. Poklekl jsem a začal se modlit. Náhle ten muž\nvykřikl a zvolal: "Jsem uzdraven!" a vyskočil z lůžka. Jeho žena a ošetřující se\npokoušeli dostat ho znovu na lůžko. Avšak opět vyskočil z lůžka, úplně bez\nByla to katolická nemocnice. Jedna sestra přistoupila a chtěla mě vyhodit.\nMám prý odejít, aby se ten muž tak nerozčiloval, neboť má vysokou horečku.\nKněz a několik lékařů ho opět přineslo do postele, když se chtěl oblékat. Měřili\njak vysokou horečku má, ale ten muž byl již bez horečky.\nČekal jsem se svým přítelem před nemocnicí. Řekl jsem mu: "Uvidíš, že\njakmile vyjde, bude mít hnědý kabát a klobouk". Přesně tak byl oblečen, když\npo několika minutách opustil nemocnici.\nOCHRNUTÁ ŽENA POVSTÁVÁ LŮŽKA\nJednoho rána mi ukázal Pán ve vidění jednu hrozně ochrnutou ženu. Řekl\nmi, že bude uzdravena. "Tu ženu jistě naleznu", pomyslel jsem a šel po své\npráci. Přišel jsem v New Albany k osmé ulici. Na jedné straně ulice byly domy\nroztroušeny. Zavřel jsem ventil jednoho vodovodního vedení té ulice. Pak jsem\nšel k jednomu domu a zaklepal. V oné krajině bydleli velmi chudí lidé. Jedno\nmladé, velmi hezké děvče otevřelo dveře. "Co si přejete?", zeptalo se. Odvětil\njsem: "Podívej se, prosím, je-li voda zastavena". "Ano, pane", řekla a odešla.\nPak přišla zpět: "Ne, voda teče stále".\nPak se zeptala: "Nejste ten muž Boží, který tam v nemocnici někoho\nuzdravil? Moje matka by s vámi chtěla mluvit". Vešel jsem dovnitř. Její matka\nležela ochrnutá na lůžku. Byla ochrnutá 17 let od narození onoho děvčete.\n"Jste vy ten muž Boží, který tam v nemocnici uzdravil jednoho muže?", zeptala\nse. "Ne, já nejsem žádný uzdravovatel", řekl jsem, "jednoduše jsem se modlil\nza toho nemocného muže. Něco mi ukázalo, že bude zdráv". Tenkráte jsem\nještě nevěděl, co to bylo. Nevěděl jsem, že se to nazývá vidění nebo vize. Byl\njsem tenkrát ještě mladý a svobodný. Řekl jsem té paní, že se chci nejprve za\njejí případ modlit a pak se opět vrátím.\nPo modlitbě jsem šel ke Georgovi a ptal se ho, zdali by šel se mnou. Sdělil\njsem mu, že jsem se za to modlil. "Vím, že je to žena, která mi byla ukázána",\nřekl jsem. Šli jsme k té ženě. Modlil jsem se. Pak jsem ji uchopil za ruku a řekl\njí: "Povstaňte na své nohy a buďte uzdravena, ve jménu Ježíše Krista!"\nTa žena ležela s ochrnutýma nohama na lůžku. Poblíž ležela arménská\nBible. Pak mi satan řekl: "Jestliže nyní povstane, pak upadne a zlomí si vaz".\nNa okamžik jsem se polekal. Avšak věděl jsem, že tato vidění byla vždy\nsprávná a tak jsem nechal té věci volný průběh. Bůh je můj svědek: v\nokamžiku, ve kterém se jejé zchromlé nohy pohybovaly z lůžka, byly obě ihned\nnapřímeny! Její dcera křičela a pádila na ulici. Všichni sousedé přiběhli. Poprvé\npo sedmnácti letech ta žena mohla chodit. Běhala po místnosti a slavila Boha!\nTEN HLAS JE OD ĎÁBLA\nOpět a opět ho jeho bratří kazatelé baptistické církve varovali: "Tvá vidění a\nhlasy, které slyšíš, to je jen ďábel, který k tobě mluví". Avšak čím více se\nmodlil, aby Bůh tu věc od něho vzal, nic se nezměnilo. Byl prostě jiným než\nvšichni ostatní. Toto ho během času přivádělo do stále větší nouze, neboť chtěl\nBohu upřímně sloužit. Jednoho dne řekl své ženě: "Miláčku, nemohu to déle\nvydržet. Všichni kazatelé říkají, že je můj dar od ďábla. Půjdu nyní na pustinu a\nbudu se modlit, dokud tu věc Bůh ode mne neodejme. Vrátím se teprve, až mě\nBůh přislíbí, že mne této věci zbaví".\nANDĚL A JEHO PŘÍKAZ\nSe zlomeným srdcem šel William Branham do samoty. V kázání "Jak přišel\nke mně anděl a jeho příkaz" líčí následující událost: "Šel jsem daleko do\npustiny. Ani tajná policie by mne tam nemohla nalézt. Byla tam malá chatrč,\nkde jsem se usadil. Po celý večer jsem se modlil a pak četl jedno místo v Bibli,\nkde stojí: "Duchové proroků jsou poddaní prorokům". Nevěděl jsem si s tím\nrady. V místnosti se setmělo. Seděl jsem tam a čekal. Byla jedna, dvě, tři\nhodiny. Chodil jsem sem a tam a zase jsem se posadil. Modlil jsem se: "Ó,\nBože, proč mi tak činíš. Nechci být ďáblem posedlý. Chtěl bych, aby se tyto\nvěci více ke mně nevracely. Prosím, Bože, ať se to nikdy více nestane. Miluji tě\na nechtěl bych jít do pekla".\nBěhem toho, co jsem tam seděl, náhle zazářilo světlo. Pomyslel jsem si:\n"Někdo přichází s kapesní svítilnou". Rozhlížel jsem se kolem - světlo vešlo\ndovnitř. Nyní to bylo nade mnou - jako ohnivý vír se to točilo - nažloutlé světlo.\nHleděl jsem a hleděl. Náhle jsem uslyšel někoho přicházet. Do místnosti\nvstoupil vysoký muž. Se sepnutýma rukama přistoupil docela blízko ke mně.\nPřiznávám, přátelé, myslel jsem, že mé srdce selže. Představte si tuto\nsituaci! Představte si, že byste tam seděli. Seděl jsem a zvedl své ruce.\nNávštěvník se na mne přátelsky podíval. Pak promluvil příjemným hlubokým\nhlasem: "Neboj se! Jsem k tobě poslán z přítomnosti všemohoucího Boha".\nKdyž promluvil, věděl jsem, že je to tentýž hlas, který jsem slýchal.\nPoslyšte, co řekl. Pokusím se to opakovat co možná nejpřesněji: "Jsem k tobě\nposlán z přítomnosti všemohoucího Boha, abych tě informoval o tvém\nzvláštním narození. Tvé zvláštní narození a tvůj život, kterému jsi nerozuměl,\nje ti dán, protože vyjdeš do celého světa, aby ses modlil za nemocné".\nBůh je mi svědkem, zmínil se i o rakovině. "přivedeš-li lidi k tomu, aby ti\nvěřili, pak tvé modlitbě nic neodolá, ani rakovina".\nViděl jsem, že o mně smýšlí přátelsky. Nevím, jak to přišlo. Odpověděl\njsem: "Jsem chudý a nevzdělaný. Žiji mezi svými, kteří jsou také chudí. Svět\nmně nebude naslouchat".\nAnděl odpověděl: "Jako byla dána Mojžíšovi dvě znamení k dosvědčení jeho\nslužby, tak jsou tobě dány dva dary, aby potvrdily tvoji službu. První dar, který\nmáš, je následující: Vezmeš-li nemocnou osobu za ruku - její levou ruku tvojí\npravou rukou - poznáš na své ruce změnu. Když se potom budeš modlit,\nodejde to od tebe a tak poznáš, že je dotyčná osoba uzdravena. Jestliže\nneuvěří tomuto znamení, pak uvěří druhému daru, který ti bude dán. Neboť se\nstane, že budeš znát nejtajnější věci jejich srdcí. Skrze toto znamení\nPotom jsem řekl: "Dnes tu jsem proto, že kazatelé říkají, že je můj dar od\nNato mluvil o onom místě v Bibli, kde lidé říkali, že je Ježíš věštec, že je\nposedlý ďáblem. Mluvil o oněch věcech a říkal, že kazatelé mé službě\nneporozumí. Ukázal mně, jak byl Ježíš vystrojen mocí a mohl vidět i věci\nnastávající. Ježíš mluvil s ženou u studny a mluvil o jejích skrytých věcech.\nJežíš říkal, že může jen to učinit, co mu ukáže Otec.\nZeptal jsem se: "Který Duch ukazoval Ježíši ony věci?"\n"Byl to Duch Svatý", odpověděl.\nNáhle jsem poznal, že jsem se bránil věcem, které mně Bůh daroval. Poznal\njsem, že se kazatelé chovali přesně tak, jako farizeové v Bibli. "Budu tuto\nslužbu vykonávat", řekl jsem andělu. "Já budu s tebou", odpověděl. Potom\nvstoupil do světla a zmizel. Šel jsem domů jako nový člověk.\nPastor Davis mi řekl: "Billy, budeš-li kázat takové věci, nikdo ti nebude\nnaslouchat. Budeš kázat těm sloupům".\n"Tak budu kázat těm sloupům, neboť Bůh může i ze sloupů vzbudit děti\nOdpověděl: "Myslíš opravdu, že ti uvěří?"\n"To není mojí věcí", odvětil jsem, "mojí věcí je věrně stát ve Slově".\n"Věříš skutečně, že můžeš před vzdělaný svět předstoupit s teologií Božího\n"Boží uzdravování, není to moje, je to Jeho zaslíbení. Je to Bůh, který mi ten\nZÁZRAČNÉ UZDRAVENÍ MARGIE MORGANOVÉ\nNásledujícího středečního večera byla do shromáždění přinesena\nošetřovatelka z Mayo kliniky. Jmenovala se Margie Morgan a umírala na\nrakovinu. Byla jen kost a kůže. Chvěl jsem se, když ji přivezli a položili. Obličej\nměla propadlý a oči hluboko zapadlé v důlcích. Byl to můj první případ před\nveřejností. Avšak nyní vystoupilo vidění před můj duchovní zrak. Viděl jsem,\njak úplně zdráva opět působí jako ošetřovatelka. Řekl jsem: "Tak praví Pán:\nBudeš žít a nezemřeš".\nJejí manžel, pracovník ve vysokých úřadech, byl při tom a zvláštně se na\nmne díval. Řekl jsem mu: "Nebojte se, vaše žena bude žít!"\nPožádal mne, abych s ním vyšel. Pak zavolal dva lékaře. "Znáte tyto\nmuže?", zeptal se.\n"Ovšem", odvětil jsem.\n"Hraji s těmito muži golf", řekl, "potvrdili, že je již celý její vnitřek zničen\n"Její stav mne nezajímá", odpověděl jsem, "měl jsem vidění. Onen anděl mi\nřekl, že se vždy stoprocentně stane, co je mi ukázáno. Tomu věřím!"\nSláva buď Bohu! O několik dní později se již postarala o prádlo a chodila!\nDnes je zcela zdráva a váží 80 kg. Můžete se zeptat v nemocnici Clark Country,\n35 000 UZDRAVENÍ V JEDNOM ROCE\nJsem tomu vděčný, pohlédnu-li nazpět a vidím tyto mnohé věci, které Ježíš\nKristus činil v posledním roce. Je před námi doba, jako nikdy předtím. Všude se\nnárody rozpadávají. Věřím tomu, že nebude dlouho trvat, až uvidíme Ježíše\npřicházet v moci a nádheře. ON uzdravil v posledním roce mé služby asi 35\n000 lidí. Nebylo tomu tak, že by prostě řekli: "Jsem uzdraven". Tato uzdravení\nbyla potvrzena lékařskými posudky. Ani nemohu říci kolik nemocných\nrakovinou, němých, ochrnutých a slepých to bylo. Skoro všechny nemoce byly\nzastoupeny. (Toto pověděl 21. prosince 1947).\nSLEPÝ MUŽ V CAMDEN, ARKANSAS\nŠel jsem tam do malého kostela k rannímu kázání. Modlitba za nemocné\nnebyla, pouze kázání. Byl jsem celé dny na cestách a všude jsem kázal a\nmodlil se za nemocné. Sotva jsem mohl trochu spát, vodili mne od domu k\ndomu. Čtyři policisté mne museli chránit, tak veliký byl zástup, který mne tiskl,\nkdyž jsem vyšel z kostela. Vidět všechnu tu bídu a nemocné děti by zlomilo\nsrdce i železného muže. Mám sám děti, pomyslel jsem si: "Ó, Bože, co mohu\nučinit?" Mohu udělat jen to, co ON mi ukáže. Kdybych chtěl něco sám ze sebe\nučinit, byla by to rána vedle. Šel jsem prost dále a zástup mne tiskl ze všech\nstran. Pokoušeli se mne dotýkat. Náhle jsem uslyšel někoho vykřiknout:\n"Milost, milost, milost".\nZastavil jsem se a rozhlédl se. Byl tam zákon, který nedovoloval černochům\nbýti spolu s bělochy. Jsem také z jihu, myslím však, že to správné není.\nRozhlédl jsem se. Tu jsem uviděl starého, slepého černocha s šedými vlasy.\nStála vedle něj jeho manželka. Muž se zvednutýma rukama volal: "Milost,\nmilost!" Po tvářích mu tekly slzy. Vzpomněl jsem si na ubohého Bartimea,\nkterý tehdy stál u bran Jericha.\nKdyž jsem chtěl jít dále, řekl mi Duch Svatý: "Běž mu vstříc!" Chtěl jsem jít,\nale řekli mi, že to není dovoleno. Odvětil jsem: "Ale Duch Svatý mi přikázal,\nabych šel". A tak jsem šel k tomu muži.\nLidé vytvořili kolem nás kruh. Nikdy nezapomenu, jak mu jeho žena říká:\n"Kazatel jde k tobě, drahoušku". Když jsem potřásl jeho starou, slabou rukou,\nzeptal se: "Jsi to ty Parson Branham?"\nOhmatal můj obličej a řekl: "Ó, jsi ještě mladým mužem!"\n"Ne tak docela", řekl jsem, "je mi 36 let".\nOhmatal celý můj obličej a řekl: "Parson Branham, máš na okamžik čas mne\n"Ano", odpověděl jsem.\nVyprávěl: "Moje stará matka byla stejného náboženství jako ty. Napomínala\nmne, že nesmím nikdy lhát. Parson Branhame, nyní je již několik let mrtvá.\nJsem slepý a asi 10 let pobírám malou penzi. Žiji 200 mil odtud a nikdy jsem o\ntobě nic neslyšel. Avšak dnes, asi ve 3 hodiny ráno jsem se probudil. Moje\nstará matka stála přede mnou. Řekl jsem: "Maminko, jsi to ty?"\nPotom mi řekla: "Vstaň a oblec se. Jeď do Camden v Arkansasu. Ptej se tam\npo muži jménem Branham. On se modlí za nemocné. Obdržíš zase svůj zrak!"\n"Parson Branham, oblékl jsem své šaty a nyní jsem zde. Můžeš mi pomoci?"\nPomyslel jsem si: "Bože, TY to potvrdíš, jinak bude toto kamení křičet".\nNěco muselo být řečeno, tak jsem položil své ruce přes jeho oči a řekl: "Otče,\nnerozumím této věci, avšak Ty jsi sem bratra poslal. Prosím za jeho zrak".\nOdňal jsem své ruce. Muž se usmíval a třel si oči. Pak řekl své ženě:\n"Miláčku, mohu vidět!"\n"Ty opravdu vidíš?", řekla.\n"Ovšem", řekl, "vidím v onom červeném autě lidi!"\nOkruh se protrhl a já byl zachráněn v autě.\nANGLICKÝ KRÁL JIŘÍ UZDRAVEN\nVe shromáždění ve Forth Wayne byl uzdraven obchodník s roztroušenou\nsklerózou. Ten muž se jmenoval Walt Amen a již mnoho let byl upoután na\nlůžko. Byl přítelem osobního sekretáře krále Jiřího. Touto chorobou trpěl též\nanglický král a uslyšel o uzdravení tohoto muže. Napsal mi dopis a prosil,\nmohl-li bych k němu přijít. Mohu vám onen dopis se všemi pečetěmi ukázat. V\nté době mě nebylo možné ho navštívit a tak jsem mu zavolal. Řekl jsem králi,\nže se zde budu modlit za něho, protože mně Bůh tady stejně slyší, jako\nkdybych byl u něho. Nato jsem obdržel telegram, kde mne znovu prosil o\nKdyž jsem později přišel do Anglie, navštívil jsem krále. Byl zcela uzdraven.\nPředtím nebyl schopen povstat ani na pět minut. Jeden den po mé modlitbě\nhrál již golf.\nAž do své smrti touto nemocí více netrpěl. Když zemřel, byl jsem v Africe.\nLékaři nalezli v jeho plicích malý nádor. Kousek sražené krve zasáhl jeho\nmozek a toto mu způsobilo smrt. Byl to skutečně příjemný muž.\nŽENA UMÍRÁ PRO SVÉ ROUHÁNÍ\nKdyž jsem jednou v Jeffersonville kázal, šla kolem venku jedna žena.\nBydlela ve stejné ulici a měla krávu. Když míjela kapli, řekla: "Kdyby měla moje\nkráva takové náboženství jako Billy Branham, dala bych ji porazit".\nNepřešla ani hodina, co byla zasažena strašnou nemocí. Ihned byla\nodvezena do nemocnice. Prosila manžela: "Přiveď, prosím, Billyho, ať přijde co\nNajednou kdosi položil na kazatelnu lístek: "V nemocnici někdo umírá". Řekl\njsem Grahamu Snellingu: "Pojď za kazatelnu, než se vrátím".\nSpěchal jsem ke svému autu a jel do nemocnice. Když jsem spěchal po\nschodišti, vydechla naposled. Při mém vstupu do pokoje pokládali na její\nobličej roušku. Stará ošetřovatelka mi řekla: "Bratře Branhame, do posledního\ndechu křičela po tobě". Pokoušela se o to přivést tu věc do pořádku, ale už\nbylo pozdě. Pohleďte, jednou můžete hřešit příliš.\nByla to hezká paní s kaštanově hnědými vlasy. Teď měla své velké oči\nvypoulené a napolo zavřené. Celý její obličej byl pokryt skvrnami, vystoupily\njako knoflíky. Ústa měla otevřena. Její manžel stál vedle ní a řekl: "Jsem\nkatolík, prosím, modli se za ni, neboť ona jde do očistce!"\n"Jak prosím", řekl jsem.\n"Modli se za ni, jde do očistce", řekl znovu. "Před dvěma hodinami šla\nkolem tvého kostela a řekla: "Kdyby měla moje kráva náboženství Billyho,\nporazila bych ji." Modli se za ni!"\n"Nyní je pozdě", řekl jsem, "měla si svoji duši očistit zde!"\nČlověk hledá Boha vždy, až když je mu zle. Často jsem slyšel říkat mnohé\nlidi: "Nevěřím v Boha!" Počkejte jen, až se jim povede zle, pak jsou prvními,\nkteří Boha volají.\nSe svým synem Billy Paulem jsem byl jednou svědkem nehody. Několik\nmladých černochů vjelo do zatáčky. Vůz se několikrát převrátil a chlapci byly z\nauta vymrštěni. Když se vůz zastavil, byl jeden z mladíků pod autem\npřimáčknut. Ostatní mládenci chtěli vůz překlopit, aby kamaráda vyprostili.\nVolal: "Prosím, nehýbejte ničím, nebo mně to zlomí záda! Nezabíjejte mne!"\n"Musíme ho uvolnit", říkali ostatní, "vždyť vůz začne hořet". Avšak mladík\nnaříkal:" Nehýbejte autem, zlomí mně to záda!"\nPřistoupil jsem a zavolal pod auto: "Synu jsi křesťanem?"\n"Ne, pane", zvolal.\n"Pak bude pro tebe to nejlepší modlit se", řekl jsem mu.\n"Zajisté, pane", odpověděl.\nŠestý smysl začal působit. Víra je náš šestý smysl. Chodil jsem kolem vozu.\nAž do soudného dne budu vědět, jak se to stalo - najednou se auto naklonilo a\nmládenec byl volný! Povstal zcela nezraněn. Co se stalo? Bůh jest přítomná\npomoc v čase nouze!\nJednoho dne mne zavolala matka jedné dívky. "Pane Branhame, moje dcera\nmá Hodginsonovu nemoc". Při této nemoci se tvoří v krvi shluky, které potom\nzastaví srdce. Lékař zjistil nemoc při prohlídce. Jeho diagnóza zněla: "Když se v\nblízkosti srdce nahromadí sraženina, pak zemře. Bude žít ještě asi tři měsíce".\nDívka studovala na univerzitě. Matka se ptala: "Mám ji nechat chodit do\n"Jen ji nechte chodit, třeba zemře docela náhle", odpověděl jsem. "Ať žije co\nmožná nejnormálněji. Neříkejte dceři nic o její nemoci."\n"Ale co mám dělat?", zeptala se matka.\n"Přijďte se svou dcerou do shromáždění a přiveďte ji do modlitební řady.\nSvoji dceru při tom, prosím, doprovoďte". Měl jsem zvláštní pocit.\nJednoho rána stála mladá dívka v modlitební řadě. Měla na modro obarvené\nrty. Nevěděl jsem, že je to ona dívka, jejíž matka mne zavolala. Vzal jsem ji za\nruku a řekl: "Dobré jitro, sestro". Tu jsem uviděl, kdo ona byla. Uviděl jsem též\njejí matku a zjistil jsem, že jsou obě bez Boha, bez Krista. Řekl jsem: "Jak\nmůžete v tomto stavu očekávat uzdravení? Chcete přijmout Ježíše Krista jako\nosobního Zachránce? Chcete se zde nechat pokřtít na jméno Ježíše Krista na\n"To chceme učinit", řekly obě. Ó, víte, co se potom stalo - mnozí z vás znají\nten případ. Když později lékař dívku vyšetřil, nenalezl ani stopu její nemoci.\nROZHODL JSEM SE BÝT CHUDÝM\nKdybych byl chtěl, mohl jsem se stát multimilionářem. Jednou mně byl\nagentem FBI předán šek ve výši 1,5 miliónů dolarů. Šek byl od misie Bell\nWinery v Kalifornii. Ihned jsem šek vrátil. Žena, která trpěla rakovinou a měla\nodejmuta obě prsa, byla tam uzdravena. Touto událostí se obrátil její lékař,\npan dr. Theodor Palvedes. Dnes večer káže v Oaklandu, v Kalifornii.\nBůh mluvil mým prostřednictvím k té paní a řekl: "Za tři dny budeš zase na\nulici na nákupech!" Tehdy mi dr. Palvedes řekl: "Pane Branham, vy v té paní\nprobouzíte falešné naděje. Tato žena umírá!"\nOdpověděl jsem: "Stojím zde v takové pozici, ve které mohu říci: Nepůjde-li\ntato žena za tři dny po ulici, pak smíte pověsit na má záda plakát, na kterém\nbude napsáno: Falešný prorok! Můžete mne nechat jít před vaším vozem a\nvodit celým městem. Mohu však tento plakát také připevnit na vaše záda a\ntotéž učinit s vámi, když bude uzdravena?"\nTato žena byla uzdravena a lékař se obrátil. Dnes káže evangelium. Je\njedním z nejlepších chirurgů na západním pobřeží. Nemocní létají z New Yorku\nna západní pobřeží, aby se od něho nechali operovat.\nZ vděčnosti mně prostřednictvím FBI předali šek ve výši 1,5 miliónů dolarů.\nTehdy jsem žil v malé chatrči o dvou místnostech. Peníze však neučiní\nšťastným, jen Ježíš Kristus přináší to pravé štěstí.\nVe stejné krajině darovali bohatí Arménci jednomu známému muži Cadillac.\nKdyž někdo jezdí takovým autem, je to jistě v pořádku. Titéž lidé chtěli také\nmně darovat Cadillac. Tehdy jsem vlastnil otlučený, 10 let starý skříňový\nChevrolet. Řekl jsem: "Těší mně vaše náklonnost, ale obávám se, že tento vůz\nnebudu moci upotřebit". "Chceš-li raději Packard, pak ti darujeme Packard.\nProč se máš tlouci s tímto starým vozem?"\n"Kdybych mohl, šel bych raději pěšky", odpověděl jsem. "Jak bych mohl do\nArkansasu, kde ti nejchudší z chudých přicházejí do mých shromáždění?\nPřivádějí nemocné, kteří jsou tak chudí, že jsou oblečeni do bavlněného pytlu.\nChudí lidé, kteří obětují svůj poslední dolar. Jak bych tam jen mohl přijet s\nCadillacem? Říkali by: Tam jede bratr Branham! Jak bych jen mohl učinit něco\ntakového. Chtěl bych se líbit Bohu a ne světu, neboť pak mohu sloužit\nKDYŽ BŮH ŘÍDÍ NAŠE KROKY\nLetadlo letělo z Chattanoogy. Během bouře musel pilot provést mezipřistání\nv Memphisu, Tennessee. Byl jsem přiveden do příjemného velkého hotelu.\nInformovali nás: "Letadlo bude pokračovat v letu zítra v 7 hodin".\nDruhý den ráno jsem chtěl ještě odeslat nějaké dopisy. Po cestě promluvil\nke mně Duch Svatý: "Jdi dále!" Šel jsem prostě dále, až jsem přišel do části\nměsta, kde bydleli černoši. Nyní byl ale nejvyšší čas, chtěl jsem se vrátit,\nabych nezmeškal letadlo. Ale Duch Svatý řekl: "Jdi dále!"\nJiž dříve ke mně promlouval tímto způsobem a tak jsem šel prostě dále. Šel\njsem tam a zpíval nějakou píseň. Věříte, že nás může\nDuch Svatý vést? Ovšem, že může! Zpíval jsem: "Jsem tak šťasten, že jsem\njedním z těch Tvých!"\nV dálce jsem uviděl černošku. Kolem hlavy měla ovázanou plachetku. Byla\nopřena o plot a pozorovala silnici. Zpíval jsem si a šel dál. Poznal jsem, že mne\npozoruje. Když jsem se přiblížil, viděl jsem velké slzy na její tváři. Pohlédla na\nmne a řekla: "Dobré jitro, kazateli!"\n"Jak můžeš vědět, že jsem kazatel, matko", řekl jsem. Zastavil jsem se a\nona se na mne usmála.\n"Věděla jsem, že přijdeš, očekávala jsem tě!", řekla.\n"Jak to můžeš vědět?", zeptal jsem se, "znáš mne?"\n"Ne, můj pane", řekla, "avšak věděla jsem, že přijdeš. Znáš ten příběh o\nsunamitce, onen příběh z Bible?"\n"Ano", řekl jsem.\n"Já jsem taková žena", řekla. "Pán mi daroval dítě. Já mu slíbila, že dítě\nvychovám. Jsem chudá žena. Abych mohla žít, peru a pracuji pro bílé. Bůh mi\ndaroval chlapce a já ho vychovala podle mého nejlepšího. Žel, dostal se do\nšpatné společnosti. Nakazil se zlou nemocí. Zpozorovala jsem to, až když\nnemoc pokročila. Nyní leží doma a umírá. Dva dny již blouzní. Doktor ho\nvyšetřil. Nemoc je již v jeho krvi a léčení je bezúčelné, říká doktor. Chlapec\numírá. Nemohu snést, že má zemřít jako hříšník. Proto jsem se celou noc\nModlila jsem se: Pane, jsem žena jako ona sunamitka. Daruj mi dítě, jako jsi\nje daroval oné ženě. Kde je Tvůj Eliáš? Kde je? Kde je někdo, kdo mi může\nPak jsem na kolenou usnula. Ve snu mně řekl Pán: Jdi k zahradnímu plotu a\nčekej! Muž v malém klobouku a ve tmavém obleku půjde dolů po silnici a\npromluví s tebou! Nyní zde stojím od rozednění".\nZáda měla zvlhlá rosou. "Pak jsem tě uviděla přicházet s malým\nkloboukem. Ale kde je kabela, kterou jsi měl mít?", zeptala se.\n"Kabelu mám v hotelu", odpověděl jsem. "Tvůj chlapec je tedy nemocen",\n"Jmenuji se Branham, znáš mne?", zeptal jsem se jí.\n"Ne, kazateli, ještě jsem nikdy o tobě neslyšela".\n"Modlím se za nemocné", řekl jsem. To jí však nezajímalo. Chtěla, aby její\nchlapec nezemřel jako hříšník.\nVstoupil jsem do domu. Dům měl jednu místnost. Sloužila jako světnice i\nložnice. Kuchyně byla v rohu místnosti. Střecha domu byla pokryta lepenkou.\nNad vchodem stálo: "Bože, požehnej náš domov".\nV rohu stála stará postel. Ležel v ní velký mladík. Držel v ruce prostěradlo a\nstále říkal: "Uh, uh, uh". Ona řekla: "Maminčino dítě". Pomyslel jsem si: "Ano,\nmaminčino dítě, a přesto má syfilis a umírá". Políbila ho na čelo, pohladila\ntváře a řekla: "Maminčino dítě!" Srdce se mně otevřelo a já si pomyslel:\n"Přesto je dítětem své matky, i když klesl do hříchu hluboce".\nPak jsem si pomyslel: Bůh říká: "Matka může zapomenout na dítě, které\nkojila, ale JÁ na vás nikdy nezapomenu, neboť je vaše jméno vyryto na mých\nPozoroval jsem tu ubohou, starou, svatou ženu, která přecházela po\nmístnosti. Říkám vám: neměla vcelku nic v tom malém domově, ale přece v\nonom domě bylo něco, co by v každém domě mělo být. Byla tam Boží\npřítomnost! Pomyslel jsem si: "Chtěl bych raději takový domov, než nějaký\nkrásný velký dům s Pin-up děvčaty na stěnách". Na stole ležela otevřená stará\nBible s pomačkanými listy.\nZnovu jsem popatřil na matku. Řekla svému synovi: "Přišel pastor, aby se\nza tebe modlil, můj chlapče".\n"Je tu taková tma", řekl.\n"Co říká?", zeptal jsem se.\n"Neví, co říká. Doktor říká, že ztratil rozum. Chlapec si myslí, že je v\nnějakém člunu venku na moři. Musí stále veslovat, protože je ztracen. To\nnemohu vydržet, kazateli, vím, že mé dítě umírá a že je ztraceno. Avšak vím,\nže jsi přišel, abys mi pomohl, neboť tak Pán ke mně mluvil".\n"Pomodlím se za chlapce, snad ho Pán uzdraví", odpověděl jsem.\nAvšak to ji nezajímalo. Chtěla jen, aby byl zachráněn. Chtěla jen od něho\nslyšet: "Jsem zachráněn!" Myslela: "Zemřít musí tak jako tak". Chtěla prostě\njeho spásu. Kdybychom jen my všichni měli takový postoj. Věděla, že tam v\nonom věčném domově by byla zase s ním.\n"Tedy poklekneme a pomodlíme se za něj", řekl jsem. Poklekla a já uchopil\njeho nohy. Byly studené a vlhké. Chlapec stále chytal prostěradlo, kterým byl\npřikryt a vesloval rukama. Věřil, že je ve člunu. "Je taková tma, taková tma",\nopakoval stále. Pokoušela se na něj mluvit, ale on prostě vesloval dále. "Je\ntaková tma, taková tma!"\nViděl jsem klečící matku a řekl jsem: "Nechceš začít s modlitbou, matko?"\nStará světice se modlila. Viděl jsem, že Pána znala a často s Ním mluvila.\nVěděla s kým mluví! Chlapec, jeho matka, Duch Svatý a já jsme se nalézali v\nmístnosti. "Nevím, co činíš", modlila se, "ale vše se stalo přesně tak, jak jsi mi\nÓ, jsem tak šťasten, že je Ježíš stejný jako tehdy, když byl se svými svatými\nna zemi. Nemusel jsem se jí ptát, jestli je baptistkou nebo metodistkou. To\nmne nezajímalo. Sledoval jsem pouze Ducha Svatého a ona činila totéž. Chtěli\njsme vidět, co ON činí. Když ukončila svou modlitbu, políbila ho na čelo a řekla:\n"Bůh ti požehnej, mé dítě!"\n"Budeš se nyní ty modlit, kazateli?", řekla. Mezitím bylo skoro 9 hodin a já\nbyl dvě míle od letiště. Odlet byl ohlášen na 7 hodin. Nedovedl jsem si\npředstavit, kdy odtud odejdu. Položil jsem nyní ruce na jeho nohy a řekl:\n"Nebeský Otče, nerozumím této situaci, chtěl jsem na letiště, Tys mně však dal\npříkaz jít dále a já jsem nalezl tuto ženu. Očekávala mne. Jsi-li v této věci,\nnevím co učinit. Nyní pokládám jen své ruce na tohoto chlapce".\nNáhle řekl ten chlapec: "Ó, matko, svítá!" Po pěti minutách seděl na posteli\na objímal svou matku. Potichu jsem vyšel.\nSpěchal jsem k taxíku, přinesl z hotelu zavazadla a jel na letiště. Myslel\njsem: "Nyní budu muset snad den, dva čekat". Tenkrát po válce nebyla skoro\nžádná letadla. Přesto jsem jel na letiště. Když jsem tam dojel, slyším hlášení:\n"Letadlo číslo 196 do Louisville, Kentucky připraveno k odletu!" Bůh nechal\nletadlo několik hodin na mne čekat.\nAsi o dva roky později jsem jel vlakem do Arizony. Při čekání v Memphis\njsem opustil vlak, abych si koupil hamburger. Najednou kdosi volá: "Haló,\nkazateli!" Ohlédl jsem se a spatřil mladého muže v červené čepici. Mrkl očima\na řekl: Neznáte mne?"\n"Ne, můj synu", odpověděl jsem, "myslím, že ne".\n"Dobře si mne prohlédněte", řekl mladý černoch.\n"Ne, nemohu tě poznat", řekl jsem.\n"Ale já vás znám", odpověděl. Jste kazatel Branham!"\n"Ano, to souhlasí", řekl jsem, "byl jsi na některém shromáždění?"\n"Ne, pane. Nevzpomínáte si na ono ráno, když jste přišel k tomu domu, kde\nvás očekávala má matka?"\n"Ó, nejsi ty snad onen mladík?", zeptal jsem se.\n"Ano, samozřejmě, jsem to já! Jsem uzdraven, dokonale uzdraven a zdráv.\nNejsem však jen uzdraven, ale jsem nyní křesťanem!"\nPOMATENÝ Z PORTLANDU\nJednoho večera, když jsem kázal v Portlandu, Oregon, přiběhl k pódiu\npomatený a chtěl mne zabít. Možná, že to někdo z vás četl v novinách. 6 000\nlidí bylo v budově, kolik jich stálo venku nevím, avšak lilo jako z konve. V\noněch dnech jsem na poli byl sám. Oral Roberts a všichni ti ostatní tehdy ještě\nnevystoupili. Kázal jsem na téma: "Víra je podstata věcí, kterých se nadějeme,\ndůkaz věcí neviditelných". Přibližně sto kazatelů sedělo za mnou na pódiu.\nNajednou vstoupil do sálu vysoký muž. Kolos mezi muži, asi stokilový,\nkráčel v šedém obleku sálem. Myslel jsem: "Snad musí nějaké osobě ve\nshromáždění předat nějakou zprávu". Když se přiblížil, poznali kazatelé za\nmnou náhle, kdo ten muž je. Rozutekli se na všechny strany. Ten muž byl\nšílený - z ústavu choromyslných.\nPřistoupil ke mně a začal mi nadávat. "Ty hade v trávě", řekl, "ty pokrytče!\nTy se vydáváš za sluhu Božího, ale dnes večer ti v těle polámu všechny kosti,\naby lidé viděli, že jsi jen velký lhář!"\nPozoroval jsem toho muže. Byl bych se k smrti polekal, ale pak se něco se\nmnou stalo. Chtěl bych, aby tomu tak vždy bylo. Náhle jsem tohoto muže\nmiloval. Pomyslel jsem si: "Ten ubohý chlapík by mi nic nechtěl udělat, kdyby\nPřišli policisté a chtěli se toho muže zmocnit. Řekl jsem: "Nechte ho, to není\nvěc těla a krve, to je neporozumění v duchu". Muž přistoupil ke mně: "Dnes\nvečer ti polámu v těle všechny kosti!"\nDíval jsem se na něj a pomyslel si: "Ubohý člověče!" Plivl mi do tváře.\nPomyslel jsem si: "Ten ubožák ztratil rozum". Nepromluvil jsem jediné slovo.\n"Já tě v tom shromáždění srazím", řekl. Snadno by to dokázal. Měl velké silné\npaže a já tehdy vážil sotva 60 kg. Jednoduše jsem tam stál a nepromluvil ani\nslovo. Něco říkat by stejně nezpůsobilo nic dobrého, to jsem věděl. Zástup\nstrnul a zmlknul. Jednoduše jsem toho muže pozoroval.\nPřišel ke mně zcela blízko a napřáhl svou mocnou paži k úderu. Tu jsem\nuslyšel sám sebe mluvit, promluvilo to ze mne: "Protože jsi dnes večer vyzval\nDucha Božího, budeš dnes večer ležet u mých nohou!"\n"Cože? Mám padnout k tvým nohám?"? křičel, "ukážu ti, kdo komu padne k\nnohám, ty sprostý pokrytče!" Stáhl svoji pěst a napřáhl k úderu.\nŘekl jsem: "Satane, vyjdi z tohoto muže!" Muž rozhodil své paže do\nvzduchu, zakymácel se, zasténal a zhroutil se. Padl na mé nohy. Policisté pak\nCo to bylo za sílu, že něco takového způsobila? Byla to víra? Ne, byla to\n10 000 MOHAMEDÁNŮ SE STÁVÁ KŘESŤANY\nShromáždění se odbývala na dostihové dráze. Mluvil jsem za pomoci\npřekladatelů. Za hodinu jsem toho mohl říci asi tolik, co jindy v patnácti\nminutách. Řekl jsem: "Misionáři vám vyprávěli o Ježíši. ON přišel, aby vás\nViděl jsem, jak na sebe všichni pohlédli. "Čtete-li Bibli, pak můžete vidět, že\nJežíš byl velký Uzdravovatel. ON slíbil, že bude žít v lidech, než se navrátí.\nŘekl: "Skutky, které já konám, i vy budete činit". Chtěli byste, vy všichni, kteří\njste Krista již přijali, aby Ježíš přišel k nám dnes a činil mezi námi tytéž věci,\nkteré činil tenkrát?" Přirozeně s tím byli všichni srozuměni.\n"Učiní-li dnes mezi námi totéž, budete pak Jeho Slovu věřit?", zeptal jsem\nse. "Zajisté", řekli. I Mohamedáni byli s tím srozuměni. Druhá osoba, která\npřišla dopředu, byla Mohamedánka. "Ty víš, že tě neznám", řekl jsem. "Ani\nnemohu s tebou promluvit ve tvé řeči, mluvím s tebou pomocí překladatele".\nŽena přisvědčila. "Já tě nemohu uzdravit", pokračoval jsem, "avšak\nporozuměla jsi dnes ráno poselství?" Žena mluvila s tlumočníkem. "Ano,\nrozuměla, četla Nový Zákon", řekl tlumočník. "Ona v Boha věří, avšak věří, že\nMohamed je jeho prorok".\nMohamedáni věří v Boha. Oni pocházejí také z linie Abrahamovy. Věří, že\nMohamed je prorok Boží, ale my věříme, že Ježíš je Syn Boží.\nMluvil jsem dále: "Znáš-li Starý Zákon, pak víš, že Bůh byl v minulosti v\nprorocích. Pak je Ježíš, kterého nazýváme Kristus, Bůh Prorok. Oni HO zabili. Ty\ntomu nevěříš, protože vaši kazatelé říkají, že zemřel o mnoho let později\npřirozenou smrtí. Avšak Nový Zákon říká, že zemřel a potom zase vstal z\nmrtvých. On poslal do své církve Svého Ducha zpět. Mohamed vám nic neslíbil,\nJežíš nám však dal zaslíbení. Řekl" Tytéž skutky, které já konám, i vy konat\nbudete. Možná, že si vzpomínáš, že Jan 5,19 říká: Já nemohu nic činit, leda mi\nto Otec ukáže".\nA pak jsem pokračoval: Kdyby nyní Ježíš přišel aby ti řekl proč tu jsi a co ti\nschází, kdyby ti tvoji minulost ukázal, uvěříš tomu, co ti řekne o budoucnosti?"\nŽena přitakala. Mohamedáni povstali, aby mohli vše dobře pozorovat. Pak\njsem řekl, co mi kázal Duch Svatý: "Tvůj muž je malý, podsaditý muž. Nosí\nčerný plnovous. Před třemi dny jsi byla u lékaře. Máš dvě děti. Lékař tě vyšetřil\na zjistil v děloze cystu".\nŽena hleděla k zemi a souhlasila. "Nuže, když jsi četla Nový Zákon,\nnemluvil Ježíš stejným způsobem se ženou u studny?"\n"To souhlasí", odpověděla žena.\n"Proč jsi ke mně přišla?" Jsem křesťan. Proč jsi nešla ke svému\n"Protože věřím, že mi můžeš pomoci", řekla ta žena.\n"Já ti nemohu pomoci", odvětil jsem. "Přijmeš-li však tohoto Ježíše, který je\nnyní zde, pak ON ti pomůže. ON je ten, který zná tvůj život. ON ti pomůže."\nOdpověděla: "Přijímám Ježíše Krista za svého Vykupitele!"\nTo stačilo! Onoho večera přišlo ke Kristu 10 000 Mohamedánů. Podle jejich\nzpráv se v oné krajině během 30-ti leté praxe obrátil jen jeden jediný\nMohamedán, avšak evangelium se ukázalo živým. Postačí pět minut, aby\nmohlo přijít 10 000!\nJEDEN MUŽ PÍŠE ORTEL SMRTI\nStalo se to ve Windsor, Ontario. Koncem shromáždění, když jsem již byl\nunaven, přišel nahoru inteligentně vyhlížející muž a přál si modlitbu. Měl na\nsobě šedý oblek a červenou vázanku. Řekl jsem mu: "Podejte mi vaši ruku,\njsem velmi unaven, všemi těmi viděními oslaben. Podejte mi prostě ruku."\nMuž mi svou ruku podal. "Jste zcela zdráv", řekl jsem mu.\n"Nikoliv", řekl, "mám bolesti".\nPohlédl jsem a řekl mu: "Nevidím žádné znamení nějaké nemoci. Jste\n"Pohleďte však, co stojí na mém modlitebním lístku", řekl ten muž. (Aby při\nvelkých modlitebních shromážděních přicházeli k modlitbě jen vážně nemocní\na nenastal nával, podávaly se číslované modlitební lístky.)\n"Nezajímá mne, co jste si na modlitební lístek napsal, jste zdravý", odvětil\njsem, "jste zdravým člověkem".\nByl jsem velice unaven, ale milost Boží byla stále ještě se mnou. Dá-li vám\nBůh nějaký příkaz, pak je také povinen o vás pečovat. Není to má věc, to je\nJeho věc. On mne poslal.\nKdyž Mojžíš hodil svou hůl do písku a ta se proměnila v hada, kouzelníci\nučinili totéž. Co mohl Mojžíš dále činit, než prostě očekávat Boží milost? On\nčinil to, co mu bylo přikázáno. Však víte, co se potom stalo.\nTen muž řekl: "Tak se přece podívejte na můj modlitební lístek!"\n"Možná, že jste již dříve měl tak velkou víru a jste již uzdraven", řekl jsem.\nTu se ten muž obrátil ke shromáždění, rozepnul si sako a stál s vypnutou\nhrudí. "Tady to máte", řekl, "vidíte toho podvodníka".\n"Co se to tu děje", pomyslel jsem si.\n"Tady to máte", řekl, "on říká, že jsem měl velkou víru, ale ve skutečnosti je\nunaven a nemůže již své čtení myšlenek provádět. Nebyla to moje víra, on je\npodvodník. Napsal jsem něco na modlitební lístek, ale on to již nemůže\n"Co se to tu děje?", pomyslel jsem si. Tu sestoupila milost Boží. Řekl jsem:\n"Proč ti ďábel vložil do srdce pokoušet Boha? Jsi kazatelem církve Kristovy. Ty\njsi členem této církve. Tamto sedí muž v moderním obleku. Jeho žena a tvá\nžena sedí vedle něj. Včera jste seděli u jednoho stolu. Stůl byl pokryt zeleným\nubrusem. Shodli jste se na tom, že je to čtení myšlenek. Dohodli jste se, že\nmne dnes večer vyzkoušíte".\n"Je to skutečně pravda", řekl muž, "Bůh mi buď milostiv!" Byl to moderní\nOdpověděl jsem: "Napsal jsi na modlitební lístek, že máš rakovinu a\ntuberkulózu. Nyní máš obě tyto nemoci! Nyní jsou to tvoje nemoci!"\nMuž se pověsil na moje nohy a řekl: "Nechtěl jsem..."\n"Já ti nemohu již pomoci", řekl jsem, "to je věc mezi tebou a Bohem. Napsal\njsi na svůj modlitební lístek vlastní ortel".\nTen ortel ho postihl, to bylo vše. Vidíte, to jsou ti zdánlivě věřící. Oni hledají\nu Boha a v Jeho Slově chyby. Jsou to Jidášové. Často jsou vysoce vzdělaní.\nProdávají Slovo Boží, aby byli po vůli své organizaci.\nJednou seděl ve shromáždění svědek Jehovův. Slyšel o mých\nshromážděních a přišel do Louisville. Měl doma chlapce, jehož noha byla\npokřivena obrnou. Potom jednoho večera uviděl povstat malého chlapce z\npojízdné židle. Mládenec měl jednu nohu kratší a postižená ústa. Chlapec\nvyskočil na podium a kázal lidem. To přesvědčilo toho muže.\nKdyž jsem v Ohio kázal v jednom velkém stanu, seděl se svým synem kdesi\nv zástupu. Tu promluvil mými ústy Duch Svatý následující slova: "Tam vzadu\nsedí muž, jmenuje se Banks Wood, je stavitelem. Bydlí v Crestwood Kentucky.\nJe přesvědčený svědek Jehovův. Vedle něj sedí jeho syn, jmenuje se David a\nmá po dětské obrně pokřivenou nohu. Tak praví Pán: Je uzdraven!"\nNevěděl, co má na to říci. Po několika okamžicích řekla chlapcova matka:\n"Davide, vstaň!" Chlapec vstal a byl tak zdráv a normální jako každý jiný.\nTo přesvědčilo toho muže, že vše prodal a přistěhoval se do našeho města.\nKoupil si dům a dnes jsme sousedy.\nNásledkem jeho víry v Boží uzdravování byl ze společenství svědků\nJehovových vyloučen. Říkali, že je to od ďábla. Jednoho dne přišel jeden z jeho\nbratří na návštěvu. Ten uzdravený chlapec se stal mezitím mladým mužem a\npracoval ve velkoobchodě jako nákupčí. Musí dnes přemýšlet, aby řekl, která\nnoha byla pokřivena.\nJeho bratr přišel tedy na návštěvu a řekl: "Banksi, ty víš, že tě všichni\nmilujeme jako našeho bratra. Jak jsi však mohl tak dalece odpadnout? Jak\nmůžeš naslouchat takovému fanatickému kazateli a vzdát se víry, kterou tě\nučil tvůj otec?"\n"Nevzdal jsem se přece víry, kterou mne otec učil", řekl, "Dnes věřím\njednoduše víc. Věřím tomu, co jsem věřil, plus to, co také vím".\n"Který hlupák tě tak popletl?", zeptal se.\n"Tam na louce ho můžeš vidět, právě seká. Chceš si s ním promluvit?"\n"Ano, rád bych s ním na okamžik mluvil, abych viděl, co je to za charakter",\nPan Wood mne zavolal a já přišel zpocený, v mých uprášených šatech do\njeho domu. "Vy jste ten kazatel, co přivedl mého bratra na tuto popletenou\nstezku?", zeptal se.\n"Ne", odvětil jsem, "jsem jeho bratr v Kristu a káži evangelium".\nProhlížel si mne chvíli od hlavy k patě. Pak jsem se posadil a rozmlouvali\njsme. Nebyl to žádný nerozumný člověk. Řekl: "Pane Branhame, byli jsme\nvychováni jako přísní svědkové Jehovovi. Náš otec je představeným svědků\n"To je pěkné", řekl jsem, "těší mne, že to slyším. Cením si toho, že máte\notce a matku, kteří vás vychovali v řádného a upřímného člověka".\nPřitom, když jsem tak seděl, přišel Duch Svatý ve své dobrotě a milosti\nnade mne a dal mi vidění. Oslovil jsem muže: "Pane Wood, vidím, že jste\nženatým mužem. Máte blondýnku a dva chlapce ve věku 6-ti a 8-mi let".\nZcela zvláštně se podíval na svého bratra. Řekl jsem: "Myslíte si, že mně\nBanks o tom vyprávěl, ale není tomu tak. Možná, že vám pomůže toto: Opustil\njste svoji ženu, byl jste jí nevěrný. Poslední noc jste byl s jednou ženou, která\nmá kaštanové vlasy. Je mnohem mladší, než jste vy. Byli jste spolu v místnosti,\nkdyž nějaký muž zaklepal na dveře. Uprchl jste oknem. Je to dobře, že jste\nuprchl oknem, neboť ten muž přede dveřmi by vám prohnal hlavu kulkou, měl\ntotiž ve své ruce pistoli". Muž padl na zem, neboť věděl, že mi tyto věci Banks\n"Rád bych se dozvěděl něco více o těchto věcech", řekl. Tam v onom pokoji\nho Pán Ježíš zachránil. Šel domů a vyprávěl to svému otci.\nJeho otec řekl: "Nyní jste všichni popleteni!" Potom přišla na návštěvu jeho\nsestra. Přišla do jednoho shromáždění a obrátila se. Pokřtil jsem ji v křesťanské\nTu jeho otec vybuchl a přišel osobně k nám. Banks se svou ženou nebyli\ndoma, když přišel. Když jsem přišel domů, uviděl jsem v průjezdu automobil a\njednoho staršího muže stát na dvoře. Oslovil jsem ho. On se představil:\n"Jmenuji se Wood", řekl.\n"Já jsem Branham", odpověděl jsem, "těší mne, že vás vidím".\n"Potěšení na mé straně", řekl, "nevíte, kde je Banks?"\n"Pravděpodobně je na nákupech, odjel se svou ženou. Nechcete jít dál?",\n"Ne, bude lépe, když zůstanu venku".\n"Ach, pojďte přece, vypijete sklenku vody. Banks se brzy vrátí". Již po\nněkolika minutách Banks vstoupil. Pozdravil svého otce.\nO něco později chtěl otec jít na ryby. "Máte čas jít s námi na ryby?", řekl on.\n"Ovšem, že mám čas", odpověděl jsem, neboť jsem se mu chtěl trochu\nMinulé noci lilo jako z konve a otec Wood řekl: "Nebude to mít smysl jít na\nryby, neboť řeky jsou plné a špinavé".\n"Můžeme to zkusit", řekl jsem.\nPřejeli jsme řeku a modlil jsem se k Pánu, aby mi pomohl. Ani slovem jsem\nse nechtěl zmínit o náboženství. Chtěl jsem vyčkat, až on s tím začne. Kdyby\npo tom toužil, začal by mluvit sám.\nKdyž jsme přecházeli řeku, viděl jsem vidění. Řekl jsem panu Woodovi: "Jak\nvíte, v každé řece, kterou dnes přejdeme, poteče špinavá voda. Půjdeme však\nk malému jezeru. To jezero bude průzračné a čisté. Asi do půl čtvrté budeme\nspolečně lovit, aniž bychom chytili jedinou rybu. Potom budou nejprve brát mé\nudice. Vytáhnu asi 25 kg ryb. Váš syn Lile chytí jen jednu rybu. Budeme lovit\ndo půlnoci. Příští den chytím modrou, neobvykle velkou rybu. Budeme ještě po\ncelý den lovit, aniž bychom jedinou rybu chytili. Tak praví Pán!" Pan Wood mrkl\nna Bankse, zašklebil se a rozhlédl se kolem.\nPřesně tak se stalo. Když jsem následujícího dne chytil druhou rybu, zkoušel\nto ten muž na každém dosažitelném místě břehu. Pokoušel se o to všemi\nprostředky, aby nějaká ryba zabrala, ale bezvýsledně. Měl jsem svých 25 kg a\ndvě jiné ryby. Jedna vážila 5 liber a druhá 8. Chytil jsem je na malý prut a bez\npomoci nějaké sítě. Jestliže někdo rozumí rybaření, pak ví, že za tím musel stát\nBůh. Otec Wood seděl u toho a musel to všechno nechat přes sebe přejít.\nZačal mluvit sám se sebou.\nDruhý den mu řekl jeho syn: "Nuže, otče, jak smýšlíš o této věci?"\n"Když někdo může vidět ryby dříve, nežli je chytí, může to být v pořádku",\nJá jsem řekl: "Ale pane Wood, to já vždycky nemohu, to se stalo kvůli vám!\nAvšak všimněte si, že Bible říká: Když někdo mezi vámi je prorok, nebo někdo\nje duchovní, když to, co prorokuje, se naplní, pak tomuto muži naslouchejte.\nNemám nic proti panu Rutherfordovi (zakladatel svědků Jehovových, tehdy\nještě vážní badatelé Bible), když však říká, že Kristus přišel v Duchu 1914, pak\npopírá, že Kristus přišel v tomto způsobu o Letnicích. Jsou ještě jiné věci, které\nviděl chybně. Co pak je s tím?"\nPozději jsem pana Wooda a jeho ženu pokřtil v křesťanské víře.\nPaní z křesťanské vědy mi řekla: "Pane Branhame, mám ráda vaše kázání,\nale něco se mi na tom nelíbí".\n"Co se vám nelíbí?", zeptal jsem se.\n"Kladete přílišnou váhu na Ježíše", řekla.\n"Doufám, že je to jediné, co máte proti mně", odpověděl jsem.\n"Děláte z něj Boha", mínila.\nKřesťanská věda nevěří v jeho Božství. Věří, že byl obyčejný muž, obyčejný\nučitel, dobrý filozof.\n"Děláte ", řekla, "z něj Boha, on nebyl Božský".\n"Ó, jistě byl Bůh", odpověděl jsem.\n"Uvěříte mně, když vám z vaší Bible podám důkaz o opaku?", zeptala se.\nOdpověděl jsem: "Moje Bible říká, že byl Slovo. Já věřím Bibli. ON byl Slovo.\nNa počátku bylo Slovo a to Slovo bylo u Boha a to Slovo byl Bůh a to Slovo bylo\ntělem učiněno a bydlelo mezi námi". (Ev. Jana, kap.1)\n"V Bibli je psáno, že Ježíš plakal, když stál u hrobu Lazara".\n"Co to má s tím společného?", zeptal jsem se.\n"To ukazuje, že nebyl Bohem", řekla.\nOdpověděl jsem: "Vy jen nemůžete vidět, kdo byl ten muž, byl obojí, Bůh i\nČlověk. Byl člověkem, když s lidmi plakal. Ale když stál u hrobu a zavolal:\n"Lazaře, vyjdi!", a muž, který byl čtyři dny mrtev, vstal, pak byl více než\nČasto jsem o tom mluvil: Když se oné noci vracel hladový z hory, to byl\nčlověk. Když však vzal dva chleby a pět ryb a nasytil 5 tisíc lidí a zbylo ještě 5\nkošů, tu byl více než člověk. ON byl člověkem, když zvolal na kříži: "Bože můj,\nBože můj, proč jsi mne opustil?" Když zvolal: "Žízním", pak to byl sténající\nčlověk, když ale velikonočního rána zlomil každou pečeť pekla, smrti a hrobu a\npovstal z mrtvých, tu byl více než člověk.\nByl člověkem, když při bouři se svými učedníky spal v malém člunu, když\nho chtělo 10 tisíc ďáblů utopit. Byl tak unaven, že ho museli budit. Jako člověk\nse položil ke spánku. Když však položil svou nohu na okraj loďky a řekl: "Bouře\numlkni!", když ho vítr a vlny poslouchaly, to byl více než nějaký muž, tu byl\nROZMLUVA S KATOLICKÝM KNĚZEM\nDo mého domu přišel katolický kněz a zeptal se: "Pane Branhame, mohu\nvám položit několik otázek?"\n"Ovšem", řekl jsem.\n"Mám pro vás dopis od biskupa", řekl.\n"Dosvědčíte mi přísahou na otázky, které vám položím?", řekl on.\n"Ne", řekl jsem, "neboť Bible říká: Nepřísahejte všelijak ani skrze nebe, ani\nskrze zemi, neboť podnož jest jeho nohou. Vaše řeč budiž ano a amen. Biskup\nmůže přijmout moje slovo. Nechce-li, je to jeho věcí. Já nepřísahám".\nKněz přišel z kostela Svatého srdce a zeptal se: "Křtil jste nedávno Pavlínu\n"Ano", řekl jsem, "tam dole v řece Ohio".\n"Jak jste ji pokřtil?", zeptal se.\n"Křtím ponořením ve jméno Pána Ježíše Krista", odpověděl jsem.\nPoznamenal si to a potom řekl: "Věděl jste, že katolická církev kdysi tak\n"Kdy?", zeptal jsem se.\n"V dřívějších dnech", odpověděl.\n"Ve kterých dnech?", zeptal jsem se ho.\n"Nu, na začátku", řekl.\n"Který začátek myslíte", optal jsem se ho.\n"Tenkrát v Bibli", odpověděl.\n"Ó, vy mluvíte o učednících", řekl jsem.\n"Chcete tím říci, že první učedníci byli katolíky?", otázal jsem se ho.\n"Jistě, byli katolíky", odpověděl kněz.\nZeptal jsem se ho: "Slyšel jsem, že katolická církev se nemění?"\n"Nemění se", odpověděl.\n"Proč potom říkal Petr: Pokání čiňte a nechte se pokřtít ve jménu Ježíše\nKrista? Říkáte přece, že byl vaším prvním papežem?"\n"Ano, to byl", odpověděl.\n"Z jakého důvodu potom tak již nekřtíte? Proč křtíte na tituly Otce, Syna a\nDucha Svatého? Proč kropíte jenom vodou, když Petr křtil ponořením? Co se to\nnyní děje?", zeptal jsem se.\n"Pohleďte", odpověděl, "církev katolická může činit co chce, má k tomu tu\n"A vy chcete říkat, že první učedníci byli katolíky?", zeptal jsem se znovu.\n"Tak je to", odpověděl.\nŘekl jsem: "Pane, mám zde všechny knihy: Josefus, kniha od Foxe o\nmučednících, Pembermannsova kniha Staré časy, Dva Babylony od Hislopa,\nvšechny dějiny, které jsou ke koupi. Ve všech těchto knihách je psáno, že\nkatolická církev vznikla teprve asi 600 let po smrti posledního apoštola a stala\nse organizací. Můžete mi dokázat něco jiného?"\n"Ó, já věřím, co říká církev", odpověděl.\n"A já věřím, co říká Bible".\n"Bůh je přece ve své církvi", řekl kněz.\n"Tak to Bible neříká", odpověděl jsem. "Bible říká, že Bůh je ve Svém Slově.\nNa počátku bylo Slovo a to Slovo byl Bůh a to Slovo tělem učiněno je. Bůh je\nve svém Slově".\n"Nyní nemůžeme argumentovat", řekl, "vy věříte Bibli a já věřím církvi".\nŘekl jsem: "Věřím, že Bible je to inspirované Slovo Boží a není tam\nprotiřečení. Je to to Slovo Boží. Obsahuje jeho věčný plán pro všechny\npřicházející věky. ON řekl v něm: Nebe a země pominou, ale mé Slovo nikdy\nnepomine. Já věřím Slovu".\nKněz šel potom za paní Frazierovou. Řekl jí: "Paní Frazierová, prosím o\npodpis k tomuto psaní a potvrďte, že vaše dcera zůstane členem katolické\nOdpověděla: "Dříve s ní půjdu ke hrobu!"\n"Styďte se", řekl kněz. Mohla byste být vděčná, že vaše dcera z tohoto\nnerozumu vyjde a může chodit do katolického kostela". Řekla: "Co byste učinil\nvy, kdybyste měl dceru a ona by chtěla jít do mé církve?"\n"Ó, to je něco jiného", řekl.\n"Nikoli", řekla, "to není nic jiného".\nKdyž kněz odcházel od té ženy, tu věděl, že má něco, co on sám nemá.\nŘekla mu: "Také pro vás jsou ony dveře otevřeny, abyste mohl vejít".\nHleďte, nemusíte se nechat přemluvit. Je-li Bůh s vámi, kdo může potom\nproti vám obstát?\nSPOLEČNOST KAZATELŮ STROJÍ PAST\nKazatelé z Chicaga mi tehdy chtěli postavit past. Svolali celou kazatelskou\njednotu v Chicagu. Dva dny předtím, než se to stalo, byl jsem Pánem v noci\nprobuzen. Mluvil ke mně: "Jdi tam k onomu oknu!" Šel jsem k oknu, venku\nbouřilo. Pak mi Bůh řekl: "Postavili ti past, ale neboj se, jen tam jdi. Já budu s\nVše, co se tam přihodilo, jsem předpověděl. Je to zachyceno na zvukových\nNásledujícího dne jsem potkal bratra Carlsona, předsedu oné jednoty a\nTommy Hickse. Bůh mi předem řekl, že je oba potkám a že potom půjdeme\nspolu do hotelu, abychom tam společně posnídali. Společně jsme šli ke\nsnídani. Oslovil jsem Tommy Hickse a řekl: "Bratře Hicksi, jsi přece doktor\nteologie, v Chicagu se sejdeme s velkou skupinou kazatelů, nechtěl bys za\nmne promluvit, také jsem ti častokrát vyhověl". Chtěl jsem ho jen vyzkoušet.\nOdpověděl: "Ó, to nemohu učinit bratře Branhame". Odvětil jsem: "Proč ne,\njá bych pro tebe udělal všechno, proč nechceš také ty jednou pro mne něco\n"Oni by to neakceptovali", řekl.\nBratr Carlson řekl: "Ne, oni by to neakceptovali".\nOdpověděl jsem: "Víte proč? Chci vám nyní něco říci: Vy oba víte, že mne\nchtějí svými otázkami vlákat do pasti. Vy o tom víte".\nPak jsem řekl: "Vy jste přece ten sál v hotelu již najali?!"\n"Nájem je již zaplacen".\n"Ano", řekl bratr Carlson.\n"Pán však praví: ten sál přesto nedostanete, tak praví Pán!"\n"Půjdete jinam. Sál, který jste najali, je zelený, ale my se shromáždíme v\nhnědé místnosti. Budu sedět v rohu. Doktor Mead se posadí po mé pravici, po\nlevici bude sedět starý černý bratr se svou manželkou.\nMluvil jsem pak dále: "Dávejte pozor, jak se to stane! Jen tam jděte. Viděli\njste, jak Bůh uzdravuje nemocné. Pozorujte HO nyní jednou v boji! Je velký a\npředivný! Dávejte pozor na otázky a uvidíte, jak vše ztichne!"\nKdyž jsme tam byli onoho rána shromážděni, řekl jsem kazatelům: "Co proti\nmně máte? Co je to s vámi?"\nPak promluvil bratr Carlson: "Bratr Branham mi řekl před dvěna dny, že ten\nsál nedostaneme. Přesně mi řekl, kde všichni ti lidé budou sedět a co se\nSál nedostali, protože byl již dříve pronajat hudební skupinou a zaplacen.\nOmylem byl přislíben ještě i na shromáždění kazatelů.\nBratr Carlson ještě řekl: "Mnozí z nás nechtějí souhlasit s poselstvím bratra\nBranhama, ale něco musím přiznat: nebojí se své poselství přinášet. Nyní pojď\nty, bratře Branhame."\nŘekl jsem: "Nežli začneme, chtěl bych, aby kterýkoli muž zde vystoupil a na\nzákladě této Bible ukázal, co jsem falešně řekl."\nPřede mnou seděla ta nejtišší skupina, jakou jsem kdy viděl. Pak jsem\npokračoval: "Nemůžete-li tyto věci dokázat, pak nejednejte za mými zády!\nBratři, jsem zde, abych s vámi stál rameno na rameni, avšak musíme se vrátit\nk biblickým skutečnostem."\nMluvil jsem dále: "Vy všichni jste doktory teologie, stojím zde sám. Chcete\nzpochybnit co učím o křtu ve jménu Ježíše Krista, začněme tímto tématem.\nChtěl bych, aby jeden z vás přišel se svou Biblí a ukázal, kde jsem učil něco\nPak jsem řekl: "Vyzval jsem vás, abyste přišli dopředu. Co je s vámi? Pak\npřestaňte za mými zády, neodvažujete-li se zde ke mně přijít!"\nBáli se přijít, mne se však nebáli, ale báli se anděla Páně, který mně již\npředem vše řekl.\nNechci se s nikým dohadovat, jsem připraven o těchto věcech s každým\nkřesťanem si promluvit. Avšak Bible platí za měřítko a ne nějaké výklady.\nNEMOHU VEJÍT NA ŽÁDNÝ KOMPROMIS\nJedna velmi laskavá žena, která finančně podporovala shromáždění, přišla\njednoho dne ke mně. Řekla: "Bratře Branhame, my všichni tě milujeme,\nvšichni, kteří tě znají, mají tě rádi. "To mne velice těší", odpověděl jsem.\n"Jedna věc se nám však nelíbí", pokračovala. "Oč se jedná, sestro?" zeptal\njsem se. Řekla: "Nekompromisně se držíš svého učení. Kdybys v tom učinil\nkompromisy, přijaly by tě všechny církve."\nVěděl jsem hned, co míní, ale řekl jsem: "Jaké učení míníš, sestro?" "Trváš\nna křtu ve jménu Ježíše Krista", řekla. Otázal jsem se: "Jak můžeš očekávat, že\nbych činil kompromis s Biblí a přitom zůstal služebníkem Božím." Odpověděla:\n"Přišla jsem jako reprezentantka početných kazatelů tohoto velkého města,\nkdybys jim řekl, že ti to řekl anděl Páně, že musíš křtít ve jménu Ježíše Krista,\npak by to akceptovali." Odpověděl jsem: "Jejich mínění je hluboké jak mělčina!\nKdyby anděl řekl něco v protikladu k Bibli, pak bych to nepřijal, nedůvěřoval\nbych tomu andělovi. Slovo Boží stojí nade všemi anděly."\nTa žena řekla: "Ještě nikdy jsem o něčem takovém neslyšela. Půjdu domů a\nprostuduji Nový Zákon. Ještě nikdy jsem ho důkladně nestudovala.\nAMERICKÁ TAJNÁ POLICIE ZKOUMÁ FOTOGRAFII S\nZcela neobyčejná byla předehra k fotografii, která vzbudila po celém světě\npozdvižení. V novinách "HOUSTON PRESS" se 24. ledna 1950 objevila zpráva o\njedné příhodě, která vyvolala rozruch. Tak zněl nadpis: BAPTISTICKÝ\nDUCHOVNÍ VYZÝVÁ MUŽE ZÁZRAKŮ. (V originálu fotokopie novin). "Boží\nBaptistický kazatel, "Boží uzdravovatel" se sejdou dnes večer k otevřené\ndebatě, aby diskutovali o otázce moderních zázraků.\nDoba určená každému řečníku má být dohodnuta krátce před začátkem\ndebaty. Na každý pád má být dáno každému řečníku stejně času.\nSkvělým řečníkem na straně Baptistů bude kazatel W. E. Best. V\npředcházejícím shromáždění kazatelů ostře napadl "Boží uzdravovatele", kteří\nv koncertním sále jeho města pořádali velká shromáždění.\nKazatel Bosworth řekl, že přišla výzva od Baptistů a je připraven věnovat\ndebatě jakýkoli požadovaný čas. Je ochoten dnešní večer věnovat debatě a\nohlášené shromáždění s uzdravováním odříci. Debata může pokračovat později\nna jiném místě neboť není ochoten vynechat více jak jedno shromáždění s\nuzdravováním, jelikož je důležitější, než debaty.\nKazatel Bosworth, rovněž autor jedné knihy s názvem "PROČ NĚKTEŘÍ\nNEMOHOU BÝT UZDRAVENI" řekl: "Již 25 let vyzývám, aby útoky na mé knihy\nbyly dokázány, a nikdo s důkazem nepřišel. Je mi potěšením prodiskutovat toto\ntéma s baptistickým kazatelem. Může-li mi ukázat, že jsem převrácený, jsem\nochoten své mínění změnit. Avšak mé výroky jsou dokázány Biblí."\nPo prudké debatě mohl být její průběh sledován v novinách. Zde několik\nKazatel W. T. Richey prosil posluchače, aby věnovali nutnou pozornost\nkaždému řečníkovi. Řekl posluchačům: "Jste-li s nějakým výrokem srozuměni,\npak zvolejte Amen. Nejste-li srozumění, pak volejte ne!"\nBěhem skoro 4 hodin znělo Amen a ne, ne, koncertním sálem. Když kazatel\nBest vystoupil s jistým tvrzením, uchopil kazatel Bosworth mikrofon a zvolal k\nposluchačům: "Kdo z vás byl vírou uzdraven?" Pokaždé jich vstalo na stovky.\n"Kolik z vás je baptistů?" zvolal. Zvedlo se nejméně sto osob.\n"Žádný člověk nemá moc k uzdravování", zvolal mezitím kazatel Best. Paní\nW. E. Willbanks, 712 Teetshorn, vstala a řekla: "Kazatel Best kazatele\nBranhama osočuje. Nikdy kazatel Branham netvrdil, že má moc uzdravovat. Já\nsama jsem baptistka, kazatel Best nemůže svým vystoupením být považován\nza zástupce baptistů."\nPaní Gray Walkerová, 2501 Blodgett, ukázala na své čtyřleté vnouče.\n"Diana se narodila s koňskou nohou", řekla, "lékař ji chtěl dát nohu do dlahy,\nale náš kazatel J. C. Miner navrhl, abychom to zkusili s modlitbou. Učinili jsme\nto. Noha se zlepšovala a za několik týdnů byla uzdravena."\nKazatel Best řekl: "To je jen čarodějnictví! Lidé jsou ovlivnění sugescí. Bylo\njim řečeno, že je to moc Boží. Upřímní lidé jsou svedeni."\nJames Ayres, profesionální fotograf, 1610 Rusk, řekl: "Branham se jen staví\nna odiv. On hypnotizuje ty lidi."\nZcela na konec debaty šel kazatel Branham za trvajícího potlesku pomalu\nna podium. Tmavovlasý štíhlý muž, s hluboce položenýma očima a měkkým\nzvučným hlasem. "Nikdy jsem neřekl, že bych měl schopnost uzdravovat. Ani\nJežíš si toto ani jednou nenárokoval. Řekl, že je to moc Jeho Otce. Náš přítel ukázal na kazatele Besta - mluvil o náboženských vyděračích. V jedné z jeho\nkampaní bylo zachráněno a uvěřilo v Ježíše Krista 3000 lidí. Pak-li to je\nnáboženské vydírání, potom nám daruj Bože více takových vyděračů. Avšak\nnevykonám-li ve vašem městě nic dobrého, pak mne nemusíte vyhánět, pak\n"Ne, ne", volal zástup. "Chcete-li, abych zůstal? Shromáždění potleskem\nsouhlasilo. (Konec výňatku z novin).\nJAK TA FOTOGRAFIE VZNIKLA\nKazatel Dr. Best si k debatě objednal fotografa. Protože poprvé mluvil před\ntakovým množstvím lidí, chtěl si své vystoupení zachytit na fotografiích.\nZmíněnému profesionálnímu fotografovi Jamesi Ayresovi bylo nařízeno, aby v\nžádném případě nedělal snímek kazatele Branhama. Přesto šel fotograf\ndopředu a jeden snímek udělal.\nVečer chtěl pan Ayres vyvolat filmy, které pro Dr. Besta udělal. Ale nějakým\nzvláštním způsobem byly negativy těch snímků prázdné.\nByl velice udiven, neboť kamera byla stále v pořádku. Ještě větší bylo jeho\npřekvapení, když vyvolal negativ zdařilý, k jeho překvapení viděl nad hlavou\nWilliama Branhama zářící světlo.\nPříštího rána přišel užaslý fotograf do našeho hotelu se zprávou o zvláštním\nnegativu. Nebylo pochyb o pravosti snímku, ale abychom si byli plně jisti,\npředali jsme film panu Georgu Lacynu, specialistovi, který pro americkou\ntajnou službu FBI přešetřuje pochybné dokumenty a foto. Je též specialistou na\nPo pečlivém dvoudenním vyšetřování nám vydal podepsaný dokument o\nvyšetření. O pravosti snímku byl přesvědčen. Šel ke kazateli Branhamovi a\nřekl: "Pane Branham, také já jsem byl jedním z vašich kritiků. Myslel jsem, že\nje vše pouhá psychologie. Byl jsem toho názoru, že jen staří pokrytci věří\ntakovým věcem. Všechny obrazy Krista a svatých se svatozáří nad hlavami\njsem považoval za psychologické výtvory, jejichž pomocí jsou lidé odvedení od\nsvětla. Avšak, kazateli Branhame, mechanické oko kamery nezachytí žádnou\npsychologii. Světlo zasáhlo čočku, tam bylo světlo! Pane Branhame, ani nevíte,\njak vzácný je tan snímek. Za vašeho života nebude fotografie příliš působit.\nAvšak, bude-li civilizace ještě nadále a křesťanství potrvá, pak tento snímek\nněco způsobí." To byl slova G. Lacyho, specialisty americké tajné služby.\nBylo provedeno mikro a makroskopické vyšetření filmu. Obě strany byly\nzevrubně prohlédnuty. Jadná se o "Eastmann Kodak bezpečnostní film". Obě\nstrany byly přezkoušeny filtrovaným ultrafialovým světlem. Z filmu byly\nsnímky vyvolány infračerveným zářením.\nMikroskopickým vyšetřením se neobjevil ani náznak retušování.\nMikroskopické vyšetření nevykázalo žádné nepravidelnosti v citlivé vrstvě\nfilmu v okolí zpochybňovaného zjevení světla. Zkouška ultrafialovým zářením\nneprokázala nějaké cizí těleso, nebo chemickou reakci na obou stranách\nnegativu, což by mohlo způsobit zjevení se světla.\nInfračervená zkouška neukázala žádný náznak o dodatečném retušování\nVyšetřením nebyly zjištěny žádné náznaky dvojího nebo složeného\nosvětlení. Nebylo nalezeno nic, co by poukazovalo na nenormální vyvolání\nfilmu. Místo, kde záře nejsilněji působila, byla shodná s jinými místy filmu.\nNa základě shora popsané zkoušky jsem absolutně přesvědčen, že k\nvyšetření předaný negativ nebyl ani retušován, ani není složitě nebo dvojitě\nosvětlený negativ. Rovněž jsem definitivně přesvědčen, že nad hlavou zjevený\nzářící kruh na snímku je vyvolán tímtéž světlem, které zasáhlo negativ.\nV úctě váš G. Lacy.\nkopie dokumentu G. Lacyho\nFOTOGRAFIE S NADPŘIROZENÝM SVĚTLEM ZACHYCENA V\nLAUSANNE VE ŠVÝCARSKU\nReformovaná církev ve Švýcarsku byla proti mému vystoupení ve\nŠvýcarsku. Jak jsme se mohli dočíst i v novinách, byli též proti Billy Grahamovi.\nByli proti němu, protože věřil v božství Ježíše Krista. Do Švýcarska jsem přišel\nprávě po Billy Grahamovi. Zemské církve byly velmi ostře proti nám. Katolíci\nříkali, že jsme oba převrácení.\nCírkve se spojili s německou církví a radili jim, aby nás nepřijímaly. Stát a\ncírkve spolupracují. Co říká církev, to činí též stát. V Německu se musel\npostavit velký stan, protože nebyli ochotni nám dát k dispozici jednu z jejich\nkatedrál s 1000 místy. Dokonce nám chtěli vystoupení v Německu zakázat.\nAle doktor Guggenbühl, jeden z našich sponzorů (podporovatel), je velmi\nchytrý zástupce. Nějaké "ne" nebylo pro něj žádnou odpovědí. Spojil se s\nvrchním velitelem americké armády v Německu. Pak byla cesta volná a já\ndostal příležitost v Německu vystoupit.\nPrvní večer mne museli chránit, protože byly proti mně namířeny různé\núklady. Postihlo to téměř mého syna, ale Pán byl s námi.\nDruhý večer dal Bůh zcela slepé osmileté dívence zrak. Na to mne pozvaly\nzemské církve ve Švýcarsku k setkání. V Lausanne byla organizována snídaně\ns rozličnými zástupci církví. Tam vznikla fotografie, na které může být zřetelně\npozorováno nadpřirozené světlo. Fotografie byly dělány německou kamerou\nBylo mi tam řečeno: "Pane Branhame, věříme, že je Bůh s vámi, avšak těm\nviděním, které máte, nemůžeme rozumět".\nOdpověděl jsem: "Ani já vám to nemohu vysvětlit, neboť je to Bůh a já Boha\nnemohu vysvětlit. V Boha musíte věřit, Bůh nemůže být vědecky vyzkoumán.\nBoha poznáváme skrze víru". Přirozeně, že tomu nemohli porozumět.\nPřesně v onom okamžiku se zjevila Boží moc. ON přišel, když byl\ntlak největší. Řekl jsem: "Okamžik, prosím, ON je nyní zde! Je v pojetí přijít!"\nMuž s německou kamerou začal fotografovat a pak jsem řekl: "Muž, co stojí\npo mé levici, je Ital. Byl vůdcem 32 000 komunistů". Muž se rozplakal. Mluvil\njsem dále: "Je katolíkem. Jednoho dne vzal do rukou Bibli a četl, že Ježíš zemřel\nza jeho hříchy. Na to on přijal Krista. Nyní je za to pronásledován. Má v horách\nsirotčinec. Dnes nesnídal, protože trpí žaludečním vředem".\nTen mladý muž pozvedl svou ruku a řekl: "Každé slovo je pravda".\nPohlédl jsem na něj: tu jsem ho viděl jako šedovlasého muže, jak jí bohatou\nvečeři. Řekl jsem: "Tak praví Pán: nasnídej se, neboť Ježíš Kristus tě uzdravil!"\nMuž se posadil a začal jíst.\nTen muž s kamerou stál během rozhovoru u toho a dělal snímky, před a po\nrozhovoru. Když byly obrázky vyvolány, bylo vidět přicházející světlo. Anděl\nPáně přišel. Sestoupil a stál tam, kde jsem stál já. Světlo mne zastřelo. Na\njiných snímcích je vidět, jak se vzdaluje. Na jednom obrázku jsem zvednul\nruku, když jsem říkal: "Je to pryč, tak praví Pán".\nPokaždé, když bylo o Bohu pochybováno, vystoupil a učinil něco\nneobyčejného. Vždycky! Proto je kritika vítána. Milujeme to vidět nádheru\nnašeho Boha zjevenou.\nMůžete vidět, že světlo je po mé pravici. Anděl Páně se vždycky zjeví po mé\npravici. Obrázek ukazuje, že náš věrný Pán stále žije a panuje. Je podivuhodný,\nmá všeho nadbytek a my ho z celého srdce milujeme.\nMRTVÝ CHLAPEC OBŽIVNE\nNa následky autonehody zemřel chlapec. Stalo se, že jsme přišli ve Finsku\nna místo nehody, kde ležel mrtvý chlapec na zemi. Zemřel asi před půl\nhodinou. Přešel jsem vedle chlapce a chtěl jsem zase odejít. Náhle jsem ucítil\nruku na svém rameni. Obrátil jsem se. Co to bylo? Znovu jsem se rozhlížel. Tu\njsem si na něco vzpomněl. Muselo to stát na jednom prázdném listě mé Bible.\nPřed léty jsem si napsal do své Bible vidění. Nalezl jsem ten list a četl: "Stane\nse, že devítiletý chlapec bude zabit autem. Bude to ve skalnaté krajině\nporostlé stálou zelení. Napříč silnicí bude ležet poškozené auto. Chlapec nosí\npodkolenky a má krátce přistřižené vlasy. Jeho oči budou zkrouceny a kosti v\nRozhlédl jsem se a pomyslel si: "Ó, Bože!"\nPotom jsem řekl: "Zůstaňte všichni na okamžik klidně stát! Nebude-li tento\nchlapec za 2 minuty stát na svých nohách, pak jsem falešný prorok. Potom\nmne můžete z Finska vykázat. Avšak bude-li stát ve 2 minutách na nohou, pak\ndlužíte svůj život Kristu". Starosta města stál při tom a všichni ztichli.\nŘekl jsem: "Nebeský Otče, na druhé straně moře jsi mi před 2 léty řekl, že\nbude zde tento chlapec ležet". Bratr Moore a bratr Lindsay stáli u toho. Všude\npo Americe jsem vyprávěl toto vidění a žádal lidi, ať si toto vidění zapíší do\nsvých Biblí. Bylo to zapsáno v 1000 Biblích. Otec mi ukázal, co se stalo. Nebál\njsem se tam stát, měl jsem absolut: Bude vzkříšen!\nVšichni lidé, co stáli kolem, mne měli rádi. Viděli již mnohá uzdravení, ale\nnyní leží na silnici mrtvý chlapec. Co byl můj absolut? Vidění! Činím, co mi\nOtec ukáže. "Kdo věří ve mne, skutky, které já činím, bude také on činit", řekl\nŘekl jsem: "Smrti, nemůžeš toho chlapce déle držet. Bůh mluvil! Vrať se a\npusť ho!" Chlapec povstal na své nohy a rozhlížel se. Lidé všude omdlévali a\nhroutili se. Tento případ byl starostou města notářsky potvrzen.\nSVOJI VÍRU JSEM POSTAVIL NA BIBLI\nNemohu svoji víru postavit na žádný jiný základ. Kdybych chtěl svou víru\npostavit na základ nějaké církve, které církvi bych měl důvěřovat? Na základě\nkatolíků? Luteránů? Metodistů? Baptistů? Letničních? Na které církvi bych mohl\npostavit svou víru? Nemohu to říci. Všichni si protiřečí, je to páté přes deváté,\nvynechávají a přidávají. Vložím-li víru do Slova Božího, pak je zakotvena. V tom\nspočívá to: TAK PRAVÍ PÁN. Bibli mohu věřit, je to základ, jemuž důvěřuji.\nMNOZÍ PŘÍJDOU A ŘEKNOU...\nJežíš řekl: "Onoho dne přijdou mnozí ke mně a řeknou: Pane, Pane,\nneprorokovali jsme ve Tvém jménu, ve Tvém jménu démony nevymítali a ve\nTvém jménu mnohé divy nečinili? Pak jim dosvědčím: Nikdy jsem vás nezval,\nodejděte ode mne činitelé nepravosti!" Vidíte, nemůžete důvěřovat\nuzdravovacím kampaním. Nemůžete důvěřovat znamením. Vy můžete\ndůvěřovat znamením. Vy můžete důvěřovat jen tomu, co říká Bible. Bible je\nSlovo Páně: Tak praví Pán! Tomu jsem učil svoji církev a tam jsem chtěl dovést\nsvé děti. Když mne Bůh ze země odvolá, nezapomeňte pak na to. Pevně to\ndržte ve svém srdci. Zůstaňte ve Slově! Neopusťte Slovo! Bude-li něco v\nprotikladu k Bibli, pak to odložte.\nMnozí moji bratři mají dnes ve svých denominacích náramnou popularitu.\nStačí jen připomenout určité jméno a již to běží jako požár. Když tehdy na řece\nOhio ke mně Pán promluvil, nastalo probuzení v celé zemi. Všichni tito známí\nevangelisté jsou dětmi onoho probuzení. Později se však vrátili do organizací,\nze kterých vyšli. Tím se stali známí a populární. Dostalo se jim velkých jmen a\nvšichni lidé o nich dobře mluví. Ale opustili mne, protože jsem se postavil na\nSlově Božím. Zůstal jsem stát tam, kde mne Bůh postavil. "Kaž Slovo!", to byl\nmůj úkol, "zůstaň při Slovu".\nJestliže uslyšíte tuto pásku, moji bratři: Byl jsem u vás přijímán jako velký\nmuž, pokud jsem jen uzdravoval a vyprávěl svá vidění. Proč jste se ke mně\nobrátili zády, když jsem k vám mluvil o biblických pravdách? Můžete poznat, že\nse tím vyplňuje, co předpovědělo Písmo? Právě tak se to stalo. Dnes je sotva\nkdo ochoten mne přijmout.\nVšichni lidé mne opustili, ale něco mi zůstalo: Bůh mne neopustil! Byl jsem\nposlušný nebeskému vidění, jež přišlo tehdy v řece Ohio. Důvěřuji MU, že bude\njednoho dne moji službu korunovat. Kdy to bude, nevím. Ani nevím, jakým\nzpůsobem se to stane. Bude-li ON hotov, pak budu i já hotov. Doufám, že mou\nslužbu bude korunovat a já se budu smět chopit roucha Slova, k oblečení Jeho\nnevěsty. Doufám, že mne bude korunovat pro svou spravedlnost, že onoho\ndne tam budu smět stát a říci: "Hle, Beránek Boží, který snímá hříchy světa!"\nMnohé hory musíme slézt a mnohdy je to klopotné a těžké. Avšak ten\nJeden, který nás po té cestě vede, ví co je pro nás nejlepší. Těžkosti cesty\nbudou zapomenuty, dospějeme-li na její konec.\nChceme následovat ony krvavé šlépěje. Myslete na to, přátelé. V písku\npobřeží Galileje byly vytlačeny krvavé stopy onoho cizince. Hlas, který přikázal\nhlučícím vlnám, nebude v Judsku více slyšen. Avšak, já chci radostně jít po\nstopách osamělého Galilejce a trampoty cesty se mi budou zdát jako nic,\ndosáhnu-li konce své cesty.\n(Vyprávěno 8. 9. 1962 v kázání: Nynější stav mé služby)\nCHCEME SE OTÁZAT PROROKA\nCo se má činit? Co se musí činit? Chceme se radit s prorokem a Biblí, ze\nkteré nemůže být nic odejmuto. Jestliže něco odejmeme, vymaže nás Bůh z\nKnihy života. Bible říká v poslední kapitole Malachiáše a ve Zjevení 10 co se\nstane. Mají být odhalena ukrytá tajemství a zlomeno sedm pečetí. Bůh řekl, že\nse to stane. Stojí to v Bibli, je to TAK PRAVÍ PÁN. Bůh tuto službu během\nposledních 33 let potvrdil a dokázal znameními a zázraky na nebi i na zemi.\nVěříte, že poslechnou? Ne, neboť jsou mrtví. Jejich ruce jsou v jedné věci, to\ncelé usmrtila. Nebudou to poslouchat, nikdy. Jen jednotlivci to uvidí.\nNEJSEM TO JÁ, KDO MLUVÍ\nVíte, že proroci Starého Zákona řekli více jak 2000 krát: TAK PRAVÍ PÁN.\nŘekne-li nějaký muž: TAK PRAVÍ PÁN, pak to neříká onen muž. Jestli něco\ntakového řekne a pak mluví sám, pak je to pokrytec. Nikdy se nesplní, co\npředpověděl. Kdyby prostě spoléhaje na náhodu něco předpověděl, pak má\nmožná šanci 1 : 1000000, že se to splní. Je-li to však skutečně TAK PRAVÍ PÁN,\npak se to stoprocentně naplní. Prorok má své myšlenky trvale obráceny k\ntomu, co Bůh a Jeho Slovo říká. Nestará se o to, co si myslí nějaká církev,\nnějaký sbor, nebo král. Vyjadřuje jen Boží myšlenky, protože Slovo je\nPřed kněze byli přivedeni proroci, ale ti se nebáli, protože měli přímé TAK\nPRAVÍ PÁN. Rozjímáte-li ve Starém Zákoně, pak můžete vidět, že touto větou\nzaujímali místo Boží. Když řekli: TAK PRAVÍ PÁN, pak nemluvili oni, Bůh mluvil\nskrze ně. Přinášeli Boží poselství.\nPROROK JE ZVLÁŠTNI MUŽ\nProrok je člověk, ke kterému přichází Boží Slovo. Prorok je již od matčina\nklína tak utvořen, že k němu může Bůh mluvit. Je to něco jiného než dar\nProrok vidí věci dlouho předtím, než se stanou. Může vidět, kdy je míra\nBožího hněvu naplněna. Může říci: "TAK PRAVÍ PÁN: Bůh toto město zničí,\nProč to může učinit? On je orlem, který se může vznést vysoko. Může hledět\ndo daleké budoucnosti a vidět jak se vylévá hněv Boží. Nehledí na to, co se\nděje, vidí, co se stane v budoucnu. Jde nahoru, tam kde slunce svítí, ale může\ntéž vidět padající strom. Mluví o věcech, které vidí. Může říci: "Ještě to tu není,\nale přijde to". Může říci: "Hluboká temnota leží nad lidstvem". Ví, že to přijde.\nVí to mnoho let dopředu.\nBůh oznámil, že pošle Eliáše před tím hrozným dnem Páně. Toto má být\nnaším znamením: On má zase srdce dětí přivést učením otců víry zpět k Bibli.\nKdyby Rusko před 75 lety přijalo letniční požehnání, když Duch Svatý padl v\nRusku, pak by z nich nebyli žádní komunisté. Před 75 lety bylo na Sibiři velké\nprobuzení. Odmítli to a dnes jsou církve střeženy státem. Ta země je v tom a\nstojí pod soudem.\nPřed 50 lety padl Duch Svatý v Anglii. Bezprostředně na to vystoupili Georg\nJeffries, Smith Wiggelsworth, F. F. Bosworth a Charles Price. Tito mocní\nbojovníci víry nabízeli Anglii probuzení, ale byli jen vysmíváni. Říkalo se o nich,\nže se zbláznili, že ztratili rozum. Církve zakazovaly svým věřícím, aby oněm\nmužům naslouchali. Tito muži uzdravovali nemocné, vyháněli démony a činili\nvelké skutky. Že Anglie jako národ evangelium odmítla, staly se jejich hříchy\nsvětoznámé. Anglie je matkou úpadku. Muži ve vládě propadli ženám v takové\nmíře, že s nimi měly ženy-špionky snadnou práci. Ještě nedávno prošel jeden\ntakový případ tiskem. Anglie odvrhla pravdu. Měla svoji příležitost, avšak ta\nzemě je již delší dobu s Bohem u konce.\nKdyby před 50 lety Amerika přijala velké probuzení s uzdravováním, které\nnásledovalo po letničním probuzení, jak by byl na tom dnes tento národ jinak.\nProbuzení se tlačilo až do Bílého domu, až do Kapitolu ve Washingtonu. Velcí\nmužové, viceprezidenti a guvernéři byli uzdraveni, jako náš kongresman\nUpshaw, který byl 60 let zmrzačený. Nikdo nemohl tyto skutečnosti zapřít.\nStalo se to před jejich očima, avšak oni poselství odmítli. Proto je tento národ\nodsouzen, není pro něj již žádná naděje. Tato země překročila právě hranice\nmezi soudem a milostí. Všechno v této zemi je shnilé. Morálka je horší, než kde\njinde. Náboženský systém je ještě shnilejší než jejich morálka. Spojili se v radě\ncírkví a přijali znamení šelmy. Proč to došlo tak daleko? Kristus jim dal\npříležitost, ale oni pozvání odmítli. Pozval je na hostinu, ale oni odmítli. Bylo to\npozvání k letniční slavnosti.\nRusko to zamítlo, Anglie odmítla a také Amerika. Byli pozváni k duchovní\nslavnosti, ale odmítli. Třikrát volal Bůh, potřikrát vyšlo pozvání, avšak nechtěli\nLOS ANGELES KLESNE DO MOŘE\nNevím, ve které době toto město padne do moře, ale stane se to.\n"Ty město, které si děláš nárok být městem andělů, samo ses pozvedlo k\nnebi a neslo jsi do celého světa všechny ty špinavé věci a tvou módu. Stojíš tu\nnyní se svými krásnými kostely a věžemi. Jednoho dne však budeš ležet na\ndně mořském. Půda je pod tebou propadlá jak medový plást. Boží hněv je\npřímo pod tebou. Jak dlouho se ještě bude tato písčina držet ve vlnách, než\nklesne do moře? Bude to horší, než tehdy v Pompejích. Čiň pokání, Los\nAngeles! Nadešla hodina hněvu. Prchněte, dokud je ještě čas! Vejděte do\nLos Angeles se potopí! TAK PRAVÍ PÁN! Po městě je veta. Je vyřízeno. Ve\nkterém čase se to stane? To říci nemohu, ale po sérii zemětřesení se město\nŽaluji tuto generaci: Oni dvakrát ukřižovali Krista! Podávám-li obžalobu,\nmusím přednést důkazy. Musím být schopen ukázat na důkazy vašeho\nkriminálního jednání. Při této obžalobě vystupuji jako žalobce a Bible je mým\nsvědkem. Musím ukázat, že činí to stejné, jako kdysi. Dnes to dělají duchovně\na tehdy to činili tělesně; ukřižovali Ježíše Krista, Syna Božího.\nChtěl bych ukázat dnešním církvím na základě téhož Slova a téhož Ducha\nSvatého, kde stojí a že činí totéž, jako tehdy. Bible říká, že tak činit budou a\nmohu dokázat, že se tak v těchto dnech stalo.\nVznáším obžalobu na ordinované kazatele. Svým učením křižují před lidmi\nprávě toho Boha, kterého předstírají milovat, toho Boha, kterému domněle\nslouží. Žaluji tyto kazatele ve jménu Ježíše Krista, protože říkají, že jsou dni\nzázraků za námi a že vodní křest ve jménu Ježíše Krista není správný.\nProhlašuji je za vinné pro všechna ustanovení víry, které postavili před Slovo\nBoží. Krev Ježíše Krista lpí na jejich rukou, protože ho tímto způsobem podruhé\nkřižují. Křižují ho, když lidem nepřinášejí pravdu. Dávají lidem učení jejich církví\njako náhradu, aby neztratili svoji popularitu.\nTehdy křižovali Jej, Slovo a dávaly lidem své učení jako náhražku. Nečiní\ndnes přesně totéž? Ježíš byl to Slovo a oni to Slovo odmítli. Chtěl bych, abyste\ntoto nepromeškali: ON byl to Slovo a když Jej odmítli, tu zamítli to Slovo. Svým\nodmítnutím HO nakonec přivedli na kříž. Přesně totéž učinili dnes. Slovo Boží\nodmítli, veřejně Ho před jejich shromážděními křižovali, když působení Ducha\nSvatého zapírali. Jsou vinni! Ve jménu Ježíše Krista je obžalovávám. Již 15 let\nvidíme jeho působení v zemi a stále se ještě pevně drží učení svých církví.\nProti působení Božímu se spojili ve velké bratrství s letničními a všemi\nostatními. Posmívali se tomu a dávali těm věcem všechny druhy jmen.\nObžalovávám je, protože se Bůh v posledních dnech zřetelně ukázal ve\nSvém Slově. ON sám vystoupil a dokázal, že je tentýž včera, dnes a na věky.\nChladnokrevně to pominuli. Vy, kněží, jste vinni ukřižováním, když jste Ducha\nSvatého hanobili. Přivedu vás k Židům, 10. kapitole. Je tam ukázáno, že vás to\nnavždy odděluje od Boha. Již nikdy více nepřijdete do přítomnosti Boží, když\njste Ducha Svatého odmítli a tropili si z něj žerty. Okusili jste Slovo.\nObžalovávám dnes ráno sjednocení církví. Žaluji letniční, presbyteriány,\nbaptisty a každou denominaci na světě. Pro zlé sobectví jste vzali Slova života\na před lidmi je ukřižovali. Vy jste se tomu rouhali. Bůh vystoupil ve vašem\nstředu, aby dokázal, že zůstává stejný včera, dnes a navždycky, ale\npojmenovali jste to fanatismem. Obžalovávám tuto generaci. Bůh dokázal, že\nžije. Bůh dokázal, že je tato Bible Jeho Slovem. Co můžete dokázat, kromě\nvašich vyznání víry a dogmat? Kde můžete dokázat živého Boha?\nNemůžete věci, co se přihodily zapřít. Nemůžete se postavit proti. Nyní vás\nprohlašuji za vinné před Bohem, že jste vašima konfesionálníma rukama\nukřižovali před lidmi Slovo Boží. Prohlašuji vás za vinné a připravené k soudu.\nNebyla Golgata dosti pro mého Pána? Proč činíte něco takového? Vy, kteří\njste HO měli milovat a víte, že je tato Bible Jeho Slovo; vy, kteří můžete číst\nZjevení 22, kde je psáno: "Kdo přidá jedno slovo nebo ujme…“ Proč činíte něco\ntakového? Cožpak nebyla jedna Golgata pro Něj dost? Jsem tu jako Jeho\nobhájce a žaluji vás skrze Slovo Boží.\nPod inspirací Ducha Svatého se ptám tohoto posluchačstva a posluchačů\ntěch zvukových pásků: "Kdo je na straně Pána?" Pak se podřiďte Slovu té Bible.\nBůh s jistotou přivede tuto zlou, Krista zapírající generaci pro jejich rouhání, na\nsoud pro křižování Jeho dokázaného Slova. Obžalovávám ji! "Kdo se postaví na\nstranu Pána!", zeptal se tehdy Mojžíš. Postavte se na moji stranu, když spatříte\nohnivý sloup jako důkaz. Kdo je na straně Pána? Pak se chopte Slova a\nskutečně následujte Ježíše Krista, pak se s vámi onoho rána potkám.\nSlužba Williama Branhama trvala 33 let. V\nposledních dnech se často zmiňoval o tom, že mu je\ndán již krátký čas. Dále řekl: "Možná si myslíte, že jsem\npomatený, ale tyto zvukové pásky se budou po mém\nodchodu po celé zemi poslouchat dále".\nJe možné, že čtenář na základě zpráv v této knize se\nbude dívat na zázraky s uzdravováním jako na\nnejdůležitější poselství. William Branham řekl, že\nvšechny ty zázraky uzdravování sloužily k jednomu\núčelu: obrátit pozornost na poselství, které mělo\nnásledovat po těchto znameních. Překročilo by to\nrámec této knihy, abychom mohli vejít do tohoto\nposelství. Ze stovek pásků vznikly brožury a knihy,\nkteré můžete obdržet bezplatně, když napíšete na\nZprávy v této knize se zdají natolik\nneuvěřitelné, že někteří čtenáři o tom budou\npochybovat. Jiní zase nebudou moci připustit, že\nty mnohé zázraky se staly v jednoduchosti\nkřesťanské víry, která je v této době stěží k\nnalezení. Určité skupiny se budou cítit napadeny a\nto ne zcela neprávem. Někteří budou pokládat\ntuto knihu za propagandu určité sekty. Každý si\nmůže myslet, co chce, ale stalo se to v těchto\ndnech. Tato kniha je zpráva o skutečnostech, to je\nvše. Nepředpojatý čtenář si utvoří vlastní úsudek.\nSTALO SE TO V TĚCHTO DNECH.\nVelká Kraš: stromořadím proti větru\nne zcela dobré je však rozhodnutí výboru Evropského parlamentu o tom, že Česko s největší pravděpodobností nebude mít více času na čerpání desítek miliard korun z evropských fondů. Členové výboru p...\nBratříček a sestřička (TV film) Bravados Brontosaurus Broučci 1 Brouk v hlavě Brubaker Břetislav a Jitka Bubáci a Hastrmani Buddy míří na Západ Bugsy Bůh odpouští, já ne! Buldoci a třešně Bumerang ...\nDobrodružství v Bohu\nAvšak při pohledu na tu ženu jsem přemýšlel o tom, jak jí Bůh před třemi roky vzkřísil z mrtvých. Jak ji znovu navrátil její dělohu, vaječníky a vejcovody odstraněné při operacích, a jak se provdal...\nspolupráce při výběru kongresu