Me Blogista | m@rtlin's web | Page 2\n8.3.2015 by m@rtlin\nKdyž může televize Nova vysílat reportáže o tom, proč padá chleba namazanou stranou dolů, proč bych já nemohl napsat o tom, jak jsem montoval lustr?\nBylo krásné jarní nedělní odpoledne. Až moc krásné na to, abych jej trávil u počítače prací. Nicméně – ven se mi tak nějak ani nechtělo, bylo mi totiž jasné, že by stejný nápad měla polovina města. Rozhlédl jsem se tedy kolem sebe a říkal si, co bych tak mohl dělat doma.\nPři procházení bytem jsem však pozoroval všude jen potřebu nudných rutinních domácích prací. V tom jsem ale zakopl o nenápadnou krabici.\nByla to krabice s lustrem. Ano, s lustrem (stropním svítidlem chcete-li). Octnula se tam totiž docela náhodou.\nNěkdy na podzim jsem zpozoroval, že v nejmenovaném obchodním řetězci s nábytkem a domácími potřebami vyprodávají jeden typ lustru. Vzhledem k tomu, že sestřin pokoj se snažil působit relativně moderně a přívětivě, tak žárovka visící ze stropu (dobře, a ještě spolu s hradbou postavenou z U-101 skříněk pocházejících z UP Rousínov, n.p.) celkový dojem silně kazila.\nJal jsem se tedy ono svítidlo zakoupiti. Po jeho rozbalení jsem zjistil, že k jeho montáži postačuje „pouze“ přichycení dvěma šroubky ke stropu. Vzhledem k tomu, že vrtačka, kterou disponuji doma by šla použít stěží jako ruční šlehač, natož jako něco, čím udělám díru do železobetonového stropního panelu, kontaktoval jsem mámu.\nJejí přítel je totiž velký kutil a z nářadí má téměř všechno a co ne, tak milerád dokoupí (mimochodem – kdybyste někdo měli pár hektarů pole na poorání, napište, na to taky máme mašinku). Jenže znáte to – bydlí na druhém konci města, pracuje na tom třetím, takže co by pohledával u mě? A ještě navíc s vrtačkou?\nTakže se to tak nějak pořád odkládalo, pak přišly Vánoce, chřipková epidemie, zkouškové a až – konečně tu stojí ve dveřích mámin přítel s vrtačkou v ruce. Opět otevírám krabici s lustrem, beru ho do ruky odměřuji si díry a vrtám. Půl půl roku čekání, půl minuty vrtání a je hotovo. Nevadí, poděkoval jsem, rozloučil se a lustr opět schoval se slovy, až budu mít čas, tak ho tam přichytím a zapojím.\nKabel – kabel – kabel\nTedy do dneška. Opět jsem tedy otevřel krabici a vrhl se do díla.\nV těle lustru (jak budu říkat té plechové vaničce připláclé ke stropu) byla připevněna (napevno) čokoláda, která rozváděla elektřinu do tří esteticky pozohýbaných a navzájem propletených kovových trubiček, které měly být zakončené skleněnými baňkami s žárovkami. Hned mi bylo jasné, že ten 30let starý hliníkový přívod, který lustr napájí, do této čokoládky opravdu nedostanu.\nMusel jsem tedy na stávající, ze stropu trčící, asi pěticentimetrový hliníkový fragment kabelu (při demontáži původního světla se u nuláku ulomilo dalšího půl centimetru, drželo to pohromadě jen silou vůle) napojit kabel, který měl propojit čokoládku u stropu s čokoládkou v těle světla.\nUž v ten moment mi bylo jasné, že vecpat dvě čokolády a kus kabelu je propojující do malé plechové vaničky nebude vůbec nic lehkého. Nicméně – ustřihl jsem si kus kabelu, jak mám ve zvyku odizolované konce zapájel a šel ho zapojit. Problém číslo 1: V jedné ruce držím šroubovák, v druhé ruce světlo. Jak přesvědčím ty vodiče, aby se zasunuly do čokolády a vydržely tam, než je utáhnu?\nPo chvíli experimentování jsem si vypomohl igelitovým obalem, ve kterém byl celý lustr v krabici zabalen (lustr jsem tak udržoval u stropu jen pomocí dvou prstů). Elektrickou část jsem tedy měl celkem úspěšně za sebou.\nKdyž jsem začal lustr přišroubovávat ke stropu, začal se však cukat. On totiž měl být upevněn na principu „bajonetu“ (lustr se nasadil přes šroubky, pootočením se usadil a šroubky se dotáhly). Křivostí stropu (nebo vyvrtaných děr) ale spíš faktem, že nikdo nepočítal s tím, že se dovnitř bude muset vměstnat o čokoládu víc, se světlem prakticky nešlo pootočit. To znamená, že nezávisle na dotažení šroubků světlo šlo k zemi stejně snadno jako jsem ho ke stropu přitlačil já rukou, tedy bez ohledu na nějaké šroubky.\nPřisunul jsem si stůl a vlezl na něj, abych se do toho mohl trošku víc opřít. Chvíli jsem s lustrem hýbal, až se mi ho podařilo nějak znásilnit, aby mohl držet alespoň na 1 a půl šroubku (a když jsem viděl, jak se začíná plech okolo šroubků deformovat, raději už jsem to tak nechal).\nNyní přišla závěrečná fáze – montáž baněk. Každá (z těch estetických) trubiček byla zakončena plastovou objímkou na žárovku, která měla zvnějšku závit s matkou, kterou se měla přichytit baňka. Baňka měla pro tento (a jistě také estetický a termoregulační) důvod v přední části otvor.\nDobře, nasadil jsem tedy baňku na objímku, prostrčil otvorem matku a že ji zašroubuji. Záhy jsem ale zjistil, že mé prsty jsou na to moc krátké – sotva jsem dosáhl na objímku, natož abych na ni našrouboval matku. Kleště sice byly dlouhé tak akorát, ale – tentokrát byla zase pro změnu moc široká matka. Zkusil jsem i kleště na porcování drůbeže, ale také bez šance.\nNakonec jsem to vyřešil tak, že jsem baňku vycpal vším, co bylo po ruce (sáčky od součástek světla a bublinkové igelity z krabice), do toho zarazil prsty a začal točit. Točil jsem tím, co bylo vevnitř, točil jsem baňkou a ono to prostě donutilo otočit se i tu matku. Připadal jsem si sice, jako policista, když šroubuje žárovku (znáte to, jeden drží žárovku, 4 točí stolem – akorát tady jsem na to byl sám), ale fungovalo to!\nKdyž jsem takto montoval třetí baňku, zjistil jsem, že když poté přitlačím baňku k matce a začnu s ní otáčet, kupodivu rozpohybuje i matku. S radostí, že budu moct tímto způsobem dotáhnout všechny baňky tak, aby nezačaly cinkat pokaždé, když někdo udělá krok, začal jsem zpětně dotahovat zbylé dvě. K mému překvapení jsem při dotahování druhé uslyšel slabé křupnutí a zpozoroval hrstku střepů, jak se řítí k zemi. Kousek baňky se prostě jen tak ulomil. To už jsem opravdu nadával.\nDobře, tak už jsem raději nechal utahování a našrouboval jsem tam žárovky a šel to zkusit. Nu, první dvě minuty elektronika v žárovkách bzučela jak bulharské transformátory, pak se trošku uklidnila. Světla lustr dává docela dost, jen přece jen vypadá trošku vyjukaně na tom starém socialistickém stropě. Nebo si možná budu muset jen zvyknout na to, že lustr konečně nějak vypadá.\nZávěrem bych chtěl dodat, že výrobci nábytku a bytových doplňků občas produkují pěkné kousky. Schválně – kolikrát se vám stalo, že se vám při skládání třeba stolečku zatoulala jedna matka? A zrovna taková, která měla asijský závit, a nebyla nikde k sehnání.\nO kvalitě by se také dalo polemizovat. Je to sice jen lustr, tedy něco, u čeho se nepředpokládá, že bude nějak extrémně zatěžován a namáhán, ale – co montáž? Stačí, aby se vám špatně chytil šroubek (nebo spíš vrut) a už to není to, co v testovací laboratoři schválili a – pak se divte, že je to křivé.\nJo a také se hodí občas mezi těmi bublinkovými igelity vyhrabat návod. Třeba v něm zjistíte, že někde v hloubi té krabice se nachází nějaký jednoduchý nástroj, který slouží k dotahování matek (tak jako tomu právě teď je v mém případě).\nKdyž už nic, alespoň jsem si doplnil zásoby bublinkového igelitu. Takže až zase budu ve hodně nervózní, mám co praskat.\nApokalypsa v Olomouci\n19.10.2014 20.10.2014 by m@rtlin\nJe pondělní ráno a já jsem nucen neuvěřitelně brzy vstávat. Při pohledu z okna (zatím ještě) nevidím nic zajímavého. Nevidím totiž nic. Vypadá to jako relativně běžné podzimní ráno – celé město je zalito mléčně bílou ranní mlhou.\nJeště rozespalý opouštím domov a vyrážím do školy. Chodník je nezvykle zapadaný listím. Jako by tudy několik týdnů nikdo nešel. Podle obrysů v dáli rozpoznávám, kudy vede má cesta. Nikde nikdo a – co víc – místo jinak nemalého ruchu na přilehlých cestách slyším jen nějaké nerozpoznatelné hučení z dáli. Ve vzduchu je cítit prazvláštní pach.\nKdyž se blížím k jedné z největších křižovatek ve městě, před sebou mám jen chodník po pár metrech končící kdesi v mlze.Vím, že někde tam padesát metrů přede mnou, někde v nedohlednu se nachází křižovatka. Začínám rozpoznávat světla semaforů.\nPodle jejich uspořádání usuzuji, že auta mají zelenou a tak přidávám do kroku, abych ke křižovatce došel tak akorát, když jim padne červená a mně, jakožto chodci, zelená. Když v tom se zarazím. Z mlhy ke mě začnou vystupovat obrysy potácejících se postav. Přede mnou se rozestoupí asi takových 8 figur, které se ke mně pomalu, šouravě, blíží.\nV ten moment mi hlavou proletěly snad všechny filmy o zombících, jaké znám. Říkám si – vlevo dům, vpravo obchod – není úniku. Musím jít dál. Přidám na kroku – stvoření napůl živá, napůl mrtvá se přece nedokáží pohybovat moc rychle.\nZ mlhy na mě začnou vystupovat reflektory naprosto nehnutě stojících aut. Dle jejich umístění typuji, že stojí napříč celou křižovatkou a táhnou se až do nedohledna. Jako by se zastavil čas právě v momentě, kdy jeden směr má zelenou. Slyším souzvuk všech všech běžících motorů a odněkud z dáli houkačky vozidel IZS.\nPodezřelá stvoření se mezitím blíží. Jeden z nich se pohybuje nezvykle rychle a tak získává o proti ostatním náskok. Už to není jen tmavší skvrna v mlze, už začínám rozpoznávat obrysy. Vypadá to jako postarší žena menšího vzrůstu s větší kabelkou, kterou nese těsně nad zemí. Na hlavě má zvláštní starobylý účes a přes sebe nějaký ošuntělý kabát.\nBez povšimnutí mě míjí. Lehce se ohlédnu přes rameno, jestli je tomu tak skutečně či zda-li ji například za sebou netáhne něčí střeva.\nV ten moment mě již ovšem z druhé strany míjí vysoký muž, který lehce kulhá na levou nohu. A v pravé ruce si nese ošoupanou aktovku. Nic víc. Obdobným způsobem mě minou i zbývající.\nPři pohledu na napůl rozbitou a v trávě ležící jinak majestátní ceduli informující o rozvoji této části města a na všudypřítomné nánosy listí, říkám si, že se asi moc dívám na americké filmy. Jasně, zombíci přece neexistují. A ti lidé, které jsem potkal byli prostě jen nakaženi nějakým přísně tajným vládním virem, takže se jim funkce mozku omezily jen na : „Jako každé ráno vstát a jít normálně do práce“.\nJak tomu je doopravdy si uvědomím, až když opravdu přijdu k semaforu a čekám na zelenou. Kolem mě sice dále naprosto bez povšimnutí kráčí lidé s kabáty a aktovkami a bez ohledu na semafory přechází cestu. Ale vidím, jak auta stojící v křižovatce se pomalu začínají dávat do pohybu.\nA hlavně – vzpomněl jsem si na večer z předešlého dne. Večer, který by mohl nést označení: „předvečer olomoucké apokalypsy“.\nTen večer jsem totiž potkal nějakého člověka v reflexní vestě, jak obíhal tuto křižovatku a osazoval ji zákazy vjezdu. Osazoval zákazy vjezdu jednu z nejrušnějších křižovatek ve městě a hlavně – uzavřel tím asi kilometrový úsek olomouckého vnitřního obchvatu. Spolu s dalšími dvěma uzavírkami na této městské dopravní tepně se postaral o to, aby se z Olomouce (hlavně pak její jižní části) stalo jedno veliké parkoviště.\nOd tohoto dne potkáte (v některých částech města) v ulicích až o polovinu více lidí, tramvaje a autobusy nestíhají. Přijít (přijet) někam včas jen naprosto nemožné. Nejrychlejším, nespolehlivějším a nejbezpečnějším dopravním prostředkem se stává chůze, kolo či osobní helikoptéra. Nehodovost vzrostla o stovky procent. Mám informaci o třech (což je obvyklé číslo na rok, ne na týden) (dobře, třetí s uzavírkou nesouvisí) kolizích a nehodách tramvají.\nSanitku či policii můžete slyšet či vidět minimálně dvakrát častěji než obvykle a snad každý den na obloze můžete pozorovat helikoptéru – ať už dopravní, tak záchrannou. A také mám pocit, že někteří lidé si dělají zásoby pro případ, že by byly vyprodány obchody.\nI když se po prvním týdnu situace lehce stabilizovala, mnozí řidiči si budou peklo prožívat ještě následujících pár týdnů. A já doufám, že už nebudu mít to štěstí dostat se do situace jak vystřižené z libovolné post-apokaliptické počítačové hry či filmu.\nA co vy? Také ráno potkáváte zobmíky, kteří jsou nuceni zanechat auta doma a šourají se v polospánku ranní mlhou do práce? A už jste si prošli novou pěší zónu?\nBásníci z celého světa? O patro výš\n26.6.2014 26.6.2014 by m@rtlin\nVíte, že existuje místo, kde se scházejí všichni básníci z celého světa? Opravdu úplně všichni? A že to není žádný luxusní hotel na Manhattanu či L.A. ani malá zapadlá kavárnička v Paříži?\nOpravdu. Takovéto místo existuje a je blíže, než by se vám mohlo zdát. Nachází se kousek od centra Olomouce.\nPamatuji, když se u našeho domu zateplovala pouze severní strana, aby se ušetřilo. Pamatuji, také, jak se dokonily nové rozvody elektřiny do bytů, takže všude po chodbách se můžete kochat holými kabely. Vzpomínám také na to, když nám montovali bezpečností kamery. Asi je montovali přímo nějací lupiči, protože jsou v domě asi jen na okrasu a z jejich záznamů by něco vytáhla tak možná kriminálka Miami.\nTaké pamatuji, jak se do sousedního bytu přistěhoval jistý Gregory J. Chandler se svou partnerkou Frances M. Finn, kteří se nám lámanou češtinou představil jako „Greg a Frenčeska“ a řekli, že tady otevírají „hostel“.\nU zrodu byl i Seifert s Erbenem\nV té době jsme nikdo neměli naprosté tušení, co že to ten hostel je a jak to jako má fungovat. Pokud se nepletu, v třípokojovém bytě, který si pronajali, začali pár místností využívat jako příležitostnou noclehárnu pro turisty. Aby byl hostel snáze k nalezení, zazvonil nám onehdá na dveře Greg s kresbou v ruce a vědom si toho (však víte, jak se máma dokáže rozpovídat), že moje sestra umí dobře malovat, ji požádal, aby tuto kresbu převedla do formy velikého plakátu, který byl poté vylepen na dveře onoho bytu.\nTato kresba, symbolizující veselého a tak trochu bláznivého básníka, s policí se Seifertem, Erbenem a dalšími předními českými básníky v pozadí, se stala symbolem tohoto místa minimálně do chvíle, kdy píši tento článek (červen 2014). Básník se stal symbolem místa, které získalo naprosto příznačný název „Poet’s Corner“, tedy česky „Básníkův koutek“, jak by si jistě každý domyslel. Místa, kam přijíždí turisté rozjímat nad krásami Olomouce podobně jako básníci nad … vším možným, však víte.\nTo jsme ovšem začali chápat až poté, co se na chodbách našeho domu začali pohybovat zvláštní lidé. Nejednou jsem slyšel od návštěv něco ve stylu: „Ty vole, s váma tady bydlí nějakej černoch?!“.\nČasto se stávalo, že jste na chodbě potkali člověka, který nejen, že vás nepozdravil, ale dokonce se na vás díval docela vyděšeně, když jste jej pozdravili, jako by snad myslel: „To mluvíte na mě?“, „Co po mě chcete?“ či „Já nic nevím“.\nV lepších případech onen člověk pochopil, že mu asi přejte dobrý den, a tak vám odpověděl. A to byla první kouzelná věc na hostelu v sousedství. Jdete po schodech a vidíte skupinku lidí, které neznáte. A hlavu vám najednou zaplní myšlenky: „Co jsou asi tak zač?“, „Jsou to studenti?“, „A odkud asi tak jdou?“, „A odkud asi tak vůbec jsou?“. Máte tak možnost zahrát si na Jana Dítěte ze slavného hrabalova románu Obsluhoval jsem anglického krále a tipovat si původ hostů – a jejich rodný jazyk a následný pozdrav.\nNěkdo čte na záchodě noviny – a někdo základní české fráze („Dobrý den“, „Děkuji“ a „Jedno pivo, prosím“) vylepené na zdi.\nBohužel na Jana Dítěte ani zdaleka nemám, a tak četnost situací „Dobrý den – Hi“, či „Hello – Dobrý, eh, totiž Hi“ se mi i po těch letech podařilo snížit jen o pár procent. Situaci vám občas neulehčily ani na první pohled patrné prvky. Dokážete představit ten trapas, když asijskou slečnu pozdravíte, řekněme japonským „Konýšuá“ a ona na vás: „Co, prosím?“.\nSnad jedinou jistotou byly irské kilty. A nebo můj univerzální globální pozdrav (spojení několika pozdravů v různých světových jazycích do jednoho slova). Bohužel, obávám se, že na jeho zápis by byla i fonetická abeceda krátká. To se zkrátka musí slyšet.\nDruhým ze symbolů setkání na schodech se stala věta: „One more to go“. To dokonce takovým, že byla jednu dobu vypsána spolu s podobiznou usmívajícího se básníka na stěně.\nKdyž si představím, jaké to je cestovat přes půl planety, poté využít služeb řekněme Českých drah, poté se vydat správnou tramvají a trefit správný směr ze zastávky, dojít ke vchodu, zazvonit, zjistit, že na druhém konci opravdu někdo mluví anglicky a to poslední, co vás čeká, je vyjít pár pater ke svému pokoji. Často tak potkáte skupinku turistů s krosnami většími než oni samotní, jak v každém patře zoufale okukují zvonky a doufají, že už konečně jsou na svém místě, neboť vypadají, že by v dalším patře asi vypustili duši.\nV tom jdete kolem vy a jejich oči na vás křičí: „Prosím, řekněte, že to bylo o patro níž a že jsme to zašli. Nahoru už né“. Ten výraz, když jsem ukázal na schody nahoru, který jsem mohl pozorovat – asi jak když pětiletému dítěti vypnete televizi a pošlete jej spát.\nOvšem těmi nejzajímavějšími zážitky se pochopitelně staly ty noční. Kdo by se vydal na výlet do studentského města a zůstal večer sedět doma, na ubytovně? Ano jistě, asi každý kdo si absolvoval výše psanou strastiplnou cestu. Ale jinak?\nKolikrát jsem potkal v noci sedět na schodech skupinku v té době sousedů, kterým se prostě nechtělo spát? A kolikrát jsem jim pomáhal trefit se s klíčem do zámku? A hlavně – kolikrát jsem v některé z krásných olomouckých hospůdek či vináren potkal někoho z hostů?\nTaké vzpomínám, jak se dvojici kamarádů ztratili ostatní a to pochopitelně ti, kteří měli klíče. Ten společensky unavenější se posadil na schody a usínajíce v sedě mrmlal pořád, že na to kašle, že si ustele tady, na chodbě, před vchodem a z posledních sil se začal odsouvat do kouta, kde se začal choulit do klubíčka. Druhý se mu v tom celou dobu snažil bránit se slovy, že se seberou a vydají se je hledat někde do města. Pokud se dobře pamatuji, jejich kamarádi došli shodou náhod pár desítek vteřin po nich.\nJedná se zkrátka o naprosto jedinečné místo, místo, kde se setkáte s národy celého světa. Takže když budete mít na letišti 20 hodin čas, proletíte své kontakty na facebooku a určitě najdete někoho, s kým můžete zajít na kafe. Ať jste v Singapuru nebo v Riu de Janeiro. A nebo v Sydney. V Kanadě nebo Číně. Na Novém Zélandu nebo v Indii. V Jižní Africe či Egyptu.\nIn @Rio #waiting for plane. Anyone #coffe?\nA o Evropě ani nemluvě.\nA ráno se probudíte, bolí vás celé tělo, od hlavy (z litrů a litrů vína či desítek půllitrů piva) až po nohy (těch nachozených kilometrů!), vy se balíte a u toho v hlavě lovíte, co se dělo předchozí noc a vůbec celý den a podobně jako s historkou o starém mlýnském kole ve filmu Na samotě u lesa si říkáte: „Tak to si musím zažít někdy určitě zase“. A do Olomouce, jednoho z nejmalebnějších měst v Evropě (netřeba dodávat zdroje, určitě na tuto informaci snad každý narazil), se prostě musíte někdy zase vrátit.\nI když zakladatelé Poet’s Corner jsou již dávno ve své rodné vlasti a hostelu teď vládne někdo jiný, myslete na to, že až někdy půjdete kolem toho domu na kraji centra města, toho domu, který má nade dveřmi velikými bílými písmeny napsáno „HOSTEL“, nebo si třeba budete hledat ubytování například na festival AFO, vzpomeňte si, že právě míjíte koutek, kde se setkávají „básníci“ z celého světa.\nJedné páteční noci …\n1.2.2014 1.2.2014 by m@rtlin\nTo jsme tak jednou po jedné společenské akci skončili v jednom nejmenovaném restauračním zařízení. Zprvu opravdu za účelem restauračním – najíst se.\nK dobrému jídlu (dobře, vzhledem k navštívenému podniku si toto označení mohu dovolit) bylo samozřejmě i něco k pití. A že se jednalo o pátek, a ještě k tomu večer, málokdo se držel nealka.\nTou dobou se už většině z nás honilo hlavou: „co s načatým, a ještě navíc pátečním, večerem?“. Se slečnami už to po pár deci různých méně či více alkoholických nápojích a faktu, že mají za sebou nějakou tu zkoušku, začínalo docela šít, jako by snad nedejbože chtěly jít tančit.\nJá se snažil být obezřetnější, neboť zkoušky jsem slavil prakticky celý týden a říkal jsem si, že bych si mohl od toho slavení dát tak trochu „voraz“. Ale zase na druhou stranu, jak jsem viděl holky, které už se jednou nohou, boky, pasem, hrudníkem a většinou i oběma rukama viděly někde na tanečním parketě, začal se mi tento plán líbit.\nZe studijních důvodů, jak tomu říkávám, jsem se totiž docela dlouho neměl šanci někam takto dostat. Na druhou stranu jsem si byl naprosto vědom, že musím být přece jen další ráno použitelný. Než jsem stihl cokoliv, už jsme byli na cestě.\nUsadit se, doplnit tekutiny z náročné (asi 150 metrů dlouhé) cesty a zjistit, že je tam nezvykle mrtvo. Zprvu jsem si říkal: „To už jsem tak dlouho nikde nebyl, že už mezitím lidi v pátky večer přestali chodit tančit?“ Letmým pohledem na čas jsem se uklidnil – bylo totiž nezvykle brzy.\nDJ pouští už několikátý hit tohoto roku. Chce to rozhýbat. Vyrážíme na parket. Tančíme.\nAsi po 3,26 nanosekundách se na mě vrhá jedna rusovlasá slečna. Pro představu asi takovým způsobem, jakým se vrhá například student Matematicko-fyzikální Fakulty nebo Aplikované Automatizace (však víte) na libovolnou slečnu, která mu řekne: „Tak večer“. Nevadí, vracím ji zpět mezi její kamarádky. Půl láhve do mě a přišlo by mi to asi ok. A opět tančíme.\nPřicházejí další lidé. Jdeme se napít – měníme zasedací pořádek u stolu. Opět jdeme tančit. Tančíme. První ztráta. Kamarádka se dala do řeč… do tance s nějakým mládencem. Necháváme ji v tom a jdeme si sednout. Opět změna zasedacího pořádku. Pozorujeme je. Pozorujeme rusovlásku v kruhu asi čtyř mužů. První pokus o sbalení kamarádky selhal. Jde si sednout. Jdeme tančit.\nTančíme. Zdravím se s kamarádem. Vidím, že není sám, tak mu jen sladce popřeji hodně štěstí a plácnu přes pozadí. Nějak se postupně ztrácíme. Jdu si sednout. Brčkem lovím ze dna skleničky poslední kapky čehokoliv k zahnání žízně. Jdu se napít, tentokrát už sám. Někde v hlubinách parketu pozoruji mou skupinku. Odkládám sklenku a jdu za nimi. Další písnička, kterou hráli, když jsme přišli. DJ chce udržet lidi na parketě. Jedéééém! Pozoruji další personální ztrátu. Jdu pozdravit kamarádku. Ano, opravdu to byla ona, nespletl jsem se, ještě vidím. Měl bych doplnit hladinku.\nJdeme se tedy napít. Náhle zjištuji, že další runda bude tak možná akorát pro mě. Má peněženka měla počítat i s možnou afterparty – i když to zprvu vypadalo jen na obyčejnou a slušnou společenskou akci. Kalkuluji, co si dát, abych do půlhoďky neumřel žízní. U tyče tančí slečna, která si evidentně neuvědomila, že její šaty se jí vyhrnuly do podoby trošku delšího trička. Nechci skupince asi 20 chlapíků kolem ní kazit zábavu, abych ji nějak skromně naznačil, že něco není v pořádku. Chtělo by to asi víc alkoholu. Rusovláska opět v obležení několika chlapíků. Začínáme uvažovat o uzavírání sázek na toho, kdo ji dostane.\nKoukám, že sedím téměř sám. Říkám si, kde jsou sakra všichni? Oběhnu celý podnik, v různých částech naleznu různé části mé skupinky. Když se vracím ke stolu, zjišťuji, že už tam nezůstal vůbec nikdo. Naposledy prohrábnu brčkem led na dně skleničky, zazní typické „zasrčení“ jakožto signál, že už opravdu nic kapalného neobsahuje. Jdu tedy domů.\nObcházím podnik, slušně se omluvím každému mládenci, který je s některou mou kamarádkou (a naopak), že opravdu velmi nerad ruším, popřeji jim všem pěkný zbytek večera, noci i rána a poté se odporoučím. Dívám se, rusovláska stále ještě váhá a točí se v kroužku několika chlapíků.\nV šatně se spolu se mnou s ochrankou loučí i legenda olomouckého nočního života, fantomka s růžemi, květinová paní. Slyším jen: „Ano, ano, naschle, naschledanou, naschle, naschle, dobrou, dobrou. Nazdar, kopřivo.“\nJdu ulicemi města. Říkám si, že chodník na náměstí by mohl do muzea, protože jak se jsem nedávno zjistil, i zvracení už je dnes umění. Kolem mě kličkují lidé pojídající slavný „gyros od řeka“. Nemalá kaluž krve, kterou jsem postřehl těsně před tím, než jsem do ní minimálně do rána zvěčnil otisk své boty rozhodla. Konečně mám zase o čem psát! To jsem pak ještě utvrdil příspěvkem na facebook a šel spát.\nVskutku mile strávený páteční večer. Všichni prý přežili a i já byl další ráno celkem použitelný.\nPosted in Me BlogistaTagged zábavaLeave a comment\n1.1.2014 3.2.2015 by m@rtlin\nNebudu ovce, nepůjdu s davem a jako snad každý blogger na přelomu roku vyvěsím na svůj blog seznam předsevzetí, plánů, přání či něčeho podobného. Já na to jdu z opačné strany – pokusím se shrnout rok předešlý.\nAle kdo mě znáte, tak si jistě říkáte, že ani to u mě není nijak obvyklé. Ano, máte pravdu. Ani toto ve zvyku nemívám.\nJeden z těch menších důvodů, proč tato slova vůbec píši, je ten, že jsem si řekl (ticho! slovo „předsevzetí“ už nechci slyšet!), že začnu víc psát, protože napsat vždycky dva články po zkouškách, často na téma, které bylo aktuální dva měsíce zpátky opravdu není ideální. Takže pro začátek píši toto, no a znáte to – jak na Nový rok, tak po celý rok…\nAle – nevím přesně proč, ale loňský rok (myšlen pochopitelně rok 2013) byl v něčem jiný, než roky předešlé, byl pro mě plný změn. Možná to bylo tím, že na jeho sklonku jsem překlenul věk, jež je roven celočíselnému děliteli (mým oblíbeným číslem) čísla 42, tedy jak jistě víte, odpovědi na Základní otázku života, vesmíru a vůbec. Možné je, že za to mohl také konec světa, který měl nastat pár dní před jeho začátkem.\nCelé to asi začalo – a málem také i skončilo na mé Alma Mater – ve škole. Když jsem v lednu roku 2013 udělal jednu zkoušku téměř bez učení a s komentářem zkoušejícího, že prakticky nějak takto to má vypadat (podrobněji v článku o mém druhém ročníku na UP), říkal jsem si, že proč ne. Když jsem obstojně prošel zbytek zkouškového v zimním semestru a stejně tak i úspěšně zakončil letní semestr tak jsem měl opravdu důvod k radosti.\nJak ve výše zmíněném článku píšu, škola byla opravdu velmi náročná. Dlouhé noci strávené u počítače se pro mě staly denním (ač celkem tvrdým a často plísní zapáchajícím) chlebem, takže něco takového, jako, že se mi letos po několika letech podařilo začít alespoň trošku sportovat pro mě bylo opravdu velmi velikou a nepochybně změnou.\nA když už nebyla škola, tak byla alespoň práce. Podařilo se mi získat skvělou práci, jak máma vždycky říkává „v oboru“, ale pro mě to byla docela rána. Asi každý absolvent si nejednou povzdechl, jaké to je dostat se z onoho akademicky dokonalého světa, kde neexistují zákony reality a věta: „Na tohle *er!“ do světa praxe, kde je vše úplně jinak. Takže přes den sedět v práci a večer sedět doma a učit se to, co jste se ve škole nenaučili.\nKdyž se však zamyslím nad tím, jak jsem vlastně k této práci přišel, cítím drobný úsměv. Kromě toho, že to byla celkem úsměvná shoda náhod, tak za tím stojí jeden z lidí, které jsem měl tu čest letos poznat. Letos, ostatně jako každý a jako každý rok, jsem poznal spousto nových lidí. Mnozí z nich se stali mými blízkými přáteli, podobně jako někteří mí blízcí přátelé se stali ještě bližšími.\nNa druhou stranu, jsem o několik přátel přišel. V lepším případě jen, jak já říkám, z časově-prostorových důvodů. Jak to tak bývá, času je i tak málo, na tož, aby se člověk mohl vídat se všemi svými přáteli. Obdobná situace nastává, pokud se vaši přátelé nachází třeba stovky nebo tisíce kilometrů daleko.\nAle tak, jak nemívám moc ve zvyku dělat si nepřátele, nebo dokonce se s lidmi obecně rozcházet ve zlém, tak letos jsem k tomu měl opravdu hned několik příležitostí. A o situacích, kdy jsem viděl, že někdo z mých blízkých dělal něco špatného a nedokázal jsem s tím něco dělat, nebo dokonce jsem sám věděl, že v tom mám prsty, ani nemluvě.\nAby toho nebylo málo, tak se rok rozhodl se mnou rozloučit ve velikém stylu a pod vánoční stromeček mi nadělil krásnou angínku. Takže mé poslední vánoce s rodinou, poslední (tedy ty nejlepší a nejepičtější) akce a příležitosti, užít si poslední dny roku v kruhu svých bližních jsem strávil v posteli. O tom, že sám, nebo jen s notebookem ani nemluvím (nechybělo moc a i tyto řádky bych psal v posteli).\n„Alespoň jsem si asi tak po 10 letech opět prožil, jaké to je být na Silvestra „s nulou“ v krvi“\nRok to byl opravdu nabitý, plný nových známostí, nových lidí, nových kontaktů – a v neposlední řadě plný nových zkušeností. Jsem zase o něco chytřejší, v roce právě začínajícím už vím, na co si dávat pozor, čemu se více věnovat, co bych měl omezovat a vůbec – co udělat jinak, než loni.\nTeď už nezbývá, než si nasadit helmu, natáhnou rukavice, nastartovat, šlápnout na plyn a vyrazit vstříc novému roku a doufat, že do dalšího roku dojedu ve zdraví.\nDojedu? Pardon, dojedeme!\nVážení čtenáři, děkuji Vám tímto za důvěru a čas strávený zde, na m@rtlin’s webu, a přeji vám co nejvíce úspěchů v roce 2014.\nUniverzální lektvar? Čímkoli za pár hodin!\n8.10.2013 by m@rtlin\nNejdříve nám do hlavy rodiče nalijí čarodějnice, černokněžníky, Saxany, Harry Pottery a další pohádkové postavy, které velmi jednoduše mají to, po čem touží, co zrovna potřebují. Ale …\nO pár let později začnete přesvědčovat rodiče o tom, že kouzla přece neexistují a ať už toho nechají, že už jste velicí. Ale co když oni, aniž by to věděli, měli pravdu? Co když opravdu existuje něco, co nám umožní mávnutím nějakého magického předmětu neuvěřitelné věci? Nebo nějaké zaklínadlo, nebo jen nápoj, který vypijeme?\nCelou dobu lidstvo vaří kameny mudrců, hledá Mandragoru, rituálně zabíjí psíky při úplňku, destiluje nápoje neviditelnosti připravuje séra pravdy a to jen proto, aby se mu podařilo něco, co všichni ostatní tvrdí, že nejde, že je zkrátka proti přírodním zákonům. A i přes to se lidé snaží vymyslet nějaký způsob, jak je obejít.\nExistuje však jeden nápoj, který to dokáže. Ba dokonce, když se tak zamyslím, docela marně přemýšlím nad nadpřirozenou vlastností, kterou by člověk nemohl získat, po jeho požití. Nápoj, který je lidstvu znám už několik tisíc let.\nAno, nápoj, po jehož požití, budete krásní, mladí a chytří opravdu existuje. Je-li libo, budete umět spoustu světových jazyků, různé, neznámé tance a další druhy pohybů. Můžete létat, můžete se bavit, smát, brečet. Můžete získat nadpozemskou sílu a čilost nebo po něm okamžitě a velmi tvrdě usnout. A k tomu všemu vám stačí pouze neveliké množství tohoto sice božského, ale všude (myšleno na západním světě) dostupného nápoje. Alkoholu.\nAno je to tak. Po tisíce let známý nápoj má totiž opravdu magické možnosti. Nevěříte? Dejte si pár panáků Tequily a do rána budete neviditelní. Chcete ji? Velmi opatrně ji podejte elixír lásky – stačí pár panáků rumu do Kofoly. Vypijte pár piv a máte odvahy na rozdávání. A to pak můžete s chutí vyrazit svému šéfovi říct, co si o něm myslíte (pochopitelně to, na co by jste jinak nesebrali odvahu).\nKdo nevěří, ať se podívá, z čeho Scotto ve skutečnosti uvařil fungující elixír mládí pro císaře ve filmu „Císařův pekař“.\nBohužel, stejně jako u „pohádkových“ kouzel i tato mají svá úskalí. Znáte to – Popelka je princeznou jen do půlnoci, princezna zakletá (nebo, pravda, mrtvá) jen do políbení spanilým princem, „Dexempošuplex“ a „Dexempošumpoflex“ se pletou jak levá a pravá a elixíry lásky taky fungují s určitým omezením. Má to sice i své výhody – kdyby tehdy četli příbalovou informaci, dnešní děti koukají od rána do večera na Teletubbies.\nAle díky tomu ani nás nepřekvapí, že po pár sklenkách sice budete mít odvahy na slezení Eiffelovky, ale je velmi nepravděpodobné, že se vám to podaří. Stejně tak, když si budete jisti, že jste se právě naučili létat, a že jen potřebujete nějaké vyvýšené místo, odkud by jste mohl skočit, tak se na něj nedostanete (obvykle platí, že čím víc umíte létat, tím nižší vám stačí na vzlet výška – obvykle se ale v takové chvíli nevyhrabete ani z pod stolul). A pokud vypijete nápoj, který z vás udělá laureáta na Nobelovu cenu za literaturu, podaří se vám tak možná napsat nějakou milou eSeMeSku své bývalé, která však z neznámého důvodu vašeho uměleckého ducha nepochopí.\nBohužel. Tak to je. Co z toho vyplývá? Ne, opravdu ne, že to máte pořád zkoušet, dokud to nevyjde – dokud se na tu střechu nevyhrabete, aby jste skočili a ověřili, že opravdu umíte létat. Vyplývá z toho to, že byť můžeme vypít libovolný takovýto kouzelný nápoj a očekávat od něj ať už požadované, tak překvapivé účinky, tak je třeba počítat také s účinky vedlejšími. Zkrátka nic není zadarmo.\nA co Vy, podařilo se Vám někdy vypít tento elixír a dělat nadpřirozené věci?\nRadosti všedního dne: Klíč k domovu\n31.7.2013 31.7.2013 by m@rtlin\nNe, opravdu jsem se nezbláznil a nezačínám psát články jak vyňaté z magazínů jako „Ona DNES“, „Blesk pro ženy“, „Moderní žena“ či „Časopis pro ženy, které nemají to, co mají ty ostatní, nechtějí to, ale prostě to mít musí, poněvadž se nacházíme v 21. století“. V této krátké povídce vám nastíním, co nemilého (avšak pochopitelně se šťastným koncem) se mi stalo – a ten název mi tam prostě tak seděl.\nJako každý den jsem šel (hned z několika důvodů) lehce zmožen z práce, no zkrátka jsem se šoural jako zombík. Jak jinak také po propité prázdninové noci a nekonečné osmihodinovce za počítačem v ukrutném letním vedru. Z posledních sil přicházím k domu, a to ještě nevím, co mě to za pár sekund čeká.\nJako vždycky vytáhnu klíče a jak již jsem zvyklý, chci mým obvyklým pohybem tak, že uchopím klíče za největší přívěsek, zavěsím hlavní kroužek za prst a za pomoci ostatních prstů obtočím, načež mi zůstane klíč od domu přesně mezi ukazovákem a palcem, nachystaný pro vsunutí do klíčové dírky. Tento „rituál“ provádím (jistě, jako většina z vás), naprosto bezmyšlenkovitě a automaticky.\nNajednou si ale říkám: „Ne, něco je špatně. Někde se stala chyba.“ Rituál, který dělám už po několikatisícáté prostě neskončil tak jak měl, s klíčem od domu nachystaným na odemčení mezi prsty, hnalo se mi v hlavě a v duchu jsem si říkal: „To není možné. To je vyloučené. On se ztratil. Zmizel!“ To se prostě nestává. Je to jako chyba v Matrixu. Něco, co prostě nepochopíte. Narušil jsem tedy svůj stav „nothing boxu„, povzdechl si, že to přece nemůže být tak hrozné, že se musí najít nějaké racionální řešení – jen budu muset zapojit víc než tři mozkové buňky. Vidina domova, postele, chládku a vůbec – znáte to, byla velmi lákavá a tak jsem zvedl pohled a zaměřil je na ten chuchvalec železa v zamotaný v mé ruce.\nZprvu jsem se zalekl. Už jen proto, že slunce ten den svítilo poměrně silně, a kov se docela leskne. Asi o 6,37 milisekundy později jsem ucítil, jak mi po čele stéká kapka potu. Měla k tomu důvod. Ba naopak jsem se divil, že mi vyrašila jen jedna. On tam totiž opravdu nebyl. Prohmatal jsem celý svazek mých klíčů, ale klíč od domu tam prostě nebyl! Pot z čela jsem utřel a nechal mých posledních 5 mozkových buněk přemýšlet, co se děje. Po nedlouhé době mi to došlo. Chtěl jsem se plácnou do čela, že mě to nenapadlo dřív, ale chtěl jsem mít jistotu. Ale věděl jsem, že ověřit si moji domněnku bude jen formalita, protože jinak by kromě černé díry, mimozemšťanů a mimozemšťanů z černé díry neexistovalo jiné reálné vysvětlení.\nO co šlo? Už opravdu dlouhou dobu jsem měl klíč od domu opatřen „rozlišovákem“, tedy takovým tím kouskem barevného plastu, který byl nasazen na konci klíče, aby se odlišil od ostatních. Jenže zrovna tento byl už starý a prasklý a občas mi upadával. Většinou mi zůstal v ruce, poté, co klíč v zámku. Nyní mi ale bylo jasné, že se ztratil někde, někde … Zhodnotil jsem situaci a došel k závěru, že pro to, abych po něm začal pátrat mám příliš málo životaschopných mozkových buněk.\nZkoncentroval jsem tedy veškerou jejich činnost na analýzu všech neoznačených klíčů a určení toho, který z nich je od domu. V ten okamžik už se mi mozek opravdu vařil, takže to, že jsem klíč trefil na druhý pokus a vklouzl tak do přechlazené chodby pro mě bylo záchranou za pět minut dvanáct.\nPak jsem dopřál oddech i mé nebohé ruce, která zvyklá na měkký a hladký plast byla nyní nucena opřít se do „ostrých“ hran klíče. A to se prstům zmoženým prací moc nelibí. Postel už byla na blízku. Když v tom to přišlo. Zčistajasna.\nJako kdyby mi někdo obrovskou injekční stříkačkou do hlavy vpíchl věty typu: „Co já teď budu dělat?“, „To je konec!“, „Můj život už nikdy nebude takový, jaký býval dřív.“. Ten malý kousek plastu pro mě najednou znamenal víc, než jsem si celou dobu myslel (znáte to – „Co jste měli zjistíte, až když to ztratíte“).\nByl se mnou všude, v létě, v zimě, ve dne, v noci; když jsem šel do práce, do školy, někam ven. Když jsem „šel“ z hospody, z diskotéky, z párty nebo třeba střízlivý. Kam jsem se hnul, tam mě následoval. Já si nedokáži představit, jak bych vypadal, kdyby mě opustil kupříkladu můj nejlepší kamarád (v mém případě tedy spíš kamarádka) a teď mě opustil předmět mně takto blízký. Předmět, který jsem každý den několikrát denně pohladil, jako dík, za to, že mi vždycky ukáže, který klíč je ten, který mi otevře bránu do mého domova.\nA najednou byl pryč. Ležel někde na ulici, tím horkem se již velmi pomalu začínal rozpouštět a dnes je z něj jistě jen mastný flek. Nebo si jej někdo odnesl na podrážce. Raděj nemyslet. Nebo si tedy alespoň říkat, to co se říká vnoučatům, když jim umřel dědeček: „On už byl starý a nemocný …“.\nNaštěstí úměrně k velikosti tohoto předmětu mě přešel i zármutek nad jeho ztrátou – během pár sekund. Pousmál jsem se tomu a šel jsem konečně domů. Bohužel – jak to tak bývá, vzpomínky se vracejí. Není proto divu, že jsem si tak zasteskl pokaždé, když jsem přicházel domů a opět pátral po mém plastovém kamarádovi.\nNa jednu stranu jsem si po pár dnech začal už pomalinku zvykat na život bez mého rozlišováku na klíči od domu, dalo se to přežít. Ale pořád ve mě nějaký vnitřní hlas: „Ne, dost! S tím se musí něco dělat. Takhle to přece nemůžeš nechat.“\nI vzal jsem tedy drobné z prasátka a vydal se do zámečnictví zakoupit si nový. Za použití fantazie jsem se pokusil si odmyslet tu jeho několikaletou zašlost a „špínu“ (nevím o nikom, kdo by si klíče pravidelně čistil) a vydedukoval barvu, kterou můj rozlišovák mohl před těmi lety mít. S radostí jsem si jej tedy zakoupil. Pan prodavač se podivil, že si kupuji pouze jeden jedinný rozlišovák, nic jiného (úplně jsem ho viděl, jak večer počítá tržby: „rozlišovák, rozlišovák, kroužek, rozlišovák, dva kroužky, karabinka, rozlišovák a kroužek, …“).\nCelým rozrušením jsem přišel domů, ještě za chůze už sundával klíč od domu z kroužku a hned jsem sedal za stůl a nasazoval si na něj onoho nového plastového kamaráda. Ano, milovníci dvojsmyslů, jen se smějte. Však až si budete nasazovat nový rozlišovák na klíč od domu, smích vás přejde. Do určité míry.\nMě kupříkladu vykouzlil milý úsměv na tváři. Zatočit, zacvaknout uspořádat a pokochat se. „Nó jó, hned to vypadá líp. Konečně se dostanu domů, aniž by si smažil rohovku při pátrání po tom správném. Už nebudu stát dalších šest vteřin před domem a riskovat život dalších několika mozkových buněk, kvůli tak banální záležitosti, jako je dostání se domů.“\nZkrátka nový rozlišovák je krásný, oproti starému má ergonomičtěší tvar a přitom ještě méně kluzký povrch (ale fuj, už zase? Puberťáci nevychovaní!), a samozřejmě zářivou barvu. Nyní se těším domů, klíče mám v ruce už pár desítek metrů od domu a radostně si je prsty přehazuji.\nPevně věřím, že se nástupce onoho starého a zašlého rozlišováku stane velmi rychle mým dobrým kamarádem a že na „ten starý“ jen tak nezapomenu.\n16.7.2013 17.7.2013 by m@rtlin\nSh*t posing as mail (necyklopedie)\nVyužívám emailových služeb jednoho (nejmenovaného, samozřejmě) velkého českého webového portálu se psem a červeným písmenem v logu. Za těch několik let používání se mi podařilo naspořádat opravdu nemalé množství SPAMU. Zavzpomínal jsem, prošel si „Doručené“ a „SPAM“ a vybral těchto 10 spamových perliček.\nPoznámka: Při prodírání se mým SPAMEM jsem narazil na opravdu několik e-mailů nemravného obsahu (v lepším případě se jednalo pouze o obchody se spodním prádlem), které by rozhodně za uvěřejnění v tomto seznamu zajisté stály. Ale toto je slušný portál, nikde není garantována dolní mez věku čtenářů a tak jsem nakonec musel vybrat jiné. Každopádně si prosím o mně nemyslete nic špatného, o tom, že internet (a e-mail nevyjímaje) je zvrhlá záležitost ví už i malé děti :-D.\nNakupne na …\n„Měl jsi na starost jednu jedinnou věc…“\nBlahoprejeme ti! Tvoje mesto Olomouc ve kterem bydlis te vybralo ze vsech obyvatel a obdrzel(a) jsi mimoradnou dotaci 150000,- Korun.\nPrihlas se na ****** a muzes nalozit s penezi dle sveho uvazeni.\nA proč nepřišel pan primátor s takovým tím obrovským šekem z kartónu a nepředal mi tuto dotaci za doprovodu spousty fotografů? Já chci být na titulce deníku!\nPro případ, že by bych si dotaci nedejbůh nechtěl vyzvednout, mi v tom e-mailu poslali i kompletní přihlašovací údaje na onen portál, aby někdo z těch, kdo stál za mnou a koukal mi přes rameno si mohl mou odměnu převzít za mě.\nNejlepší dodavatelé a řemeslníci. Se slevou až 40%\n„Že dnes máte v akci truhláře? Tak to bych si jednoho vzal. Nějakého silnějšího, ne to vyžle, co jsem dostal minule. A koukám, řezníky už máte vyprodané. No tak se pro něj stavím někdy příště.“\nZDARMA lístky, tentokrát na unikátní interaktivní podívanou AQUA AQUA.\nUž zkoušeli všechno – wellness pobyty, vstupenky do zoo, vstupenky na všelijaké festivaly – ale lidi si to prostě nekoupí. Taky za takovou nehoráznou cenu, že?\nTaké Vy můžete mít tak enormní a tvrdé erekce\nPřesně takto zněl předmět jednoho emailu, který mi přišel. Češtin je k usmání, úplně jako kdybych slyšel Věru Pohlovou:\n„Já bych všechny ty internety a počítače zakázala a raděj všem rozdala enormní a tvrdé erekce!“\nNicméně odesílatelka (petra.stastna@enormni-erekce.eu) s druhou nejvtipnější e-mailovu adresou, jakou znám to stonásobně přebila. Dovedete si představit, jak by tato osoba například žádala o práci?\ntak jsem konečně objevila tvoji emailovou adresu. Omlouvám se, že jsem nenapsala dříve, ale nemohla jsem ho fakt najít. Doufám, že jsi tehdy dorazila v pořádku domů, a že se i nyní máš fajn. (…)\ndíky že se Ti konečně podařilo vygenerovat mou emailovou adresu. Jen trošku lituji těch dalších 400 000 uživatelů, kterým tento e-mail došel jako omyl. Díky za optání, ten večer jsem byla asi v takovém stavu, že si ani nepamatuji, že jsem se s někým jako ty bavila, natož abych došla domů.\nTvá přitelkyně Martin\n„Škola smiku a další slevy“ zněl předmět tohoto e-mailu\nLast minute zájezdy s parkováním zdarma\n„Na dovolenou jedu pouze, pokud budu mít parkování zadarmo!“\nVše pro spokojenou domácnost – ledničky, myčky, kuchyňské roboty i kávovary se slevou až 46 %\nAno, každý si spokojenou domácnost představuje jinak.\n28.6.2013 22.11.2014 by m@rtlin\nZnáte je. Jsou všude kolem vás. Není den, aby vás nechali na pokoji. Nepřestanou nikdy. Jednou někoho z nich uspokojíte na dvacet vteřin a vzápětí vám na rameno klepe další.\nJsou hrozní. Pospícháte, nemáte absolutně na nic čas, a zrovna jich je plné město. Je to jako freestyle sjezd. Prvnímu se zdárně vyhnete, mezi druhým a třetím velmi elegantně prokličkujete, ale čtvrtý, pátý a šestý už jsou připraveni a jeden z nich vás prostě dostane.\nVíte, o kom mluvím? Ne? Tak si vzpomeňte na poslední cestu centrem (nebo jinou jinak frekventovanou částí) města.\nKolikrát vás zastavil někdo se slovy: „Dobrý den, mladá paní, dovolte mi abych vás na minutku zdržela …“. V lepším případě.\nV horším vám přímo do cesty skočí člověk o hlavu menší než vy, postaví se dvacet centimetrů před vás a začne před vámi poskakovat a rozhazovat rukama nebo alespoň nějakými papíry, tabulkami, čísly a plány a načež svůj asi osmi a půl vteřinový výklad, ve kterém stihne odříkat text v rozsahu asi jako půlka Ústavy České Republiky, zakončí: „Takže souhlasíte? Tady mi to prosím podepište.“.\nŽe nevíte? Chlapík povzdechne a začne znovu. Skoro si říkáte, kde má tu hadičku, která vede do toho obřího zásobníku na vzduch, protože tento člověk prostě nemůže dýchat jako každý normální pozemšťan lidské rasy plícemi.\nNajednou ticho. Jo aha, on domluvil a asi se mě na něco zeptal. Pokud během vteřiny nic neřeknete, spustí znovu, tentokrát se ovšem nesnaží vás přesvědčit, nýbrž se snaží popsat, o co vlastně jde. Zjistil, že po dobrém to nejde. V tento okamžik je už vám jasné, že by jste měli problém se i podepsat a tak pravděpodobně buďto přijmete a místo podpisu tam „něco načmáráte“ ať už máte klid, nebo se rozloučíte a ten onen člověk zamrmlá něco jako „Však já tě dostanu, jen počkej“ (ten zdvořilejší pak „Tak se nezlobte a naschleanou“). Vy pak jdete a dalších 10 minut přemýšlíte, jak že se vlastně jmenujete.\nPokračujete v cestě. Zvoní vám telefon, cizí číslo začínající předvolbou jedno nejmenovaného hlavního města České Republiky. „Dobrý dén, dovolte mi abych vám jménem českého zastoupení mezinárodní společnosti §*&đ!;#Þ?@€ mohla nabídnout …“. Ne! Nedovolím!\nPokud vám předchozí zkušenost nezabila všechny mozkové buňky v mozku, odbijete ji jako pán slovy: „Slečno, pokud nabízíte služby sexuálního charakteru, pak bych měl zájem, jinak na shledanou“. Občas může být účinné: „Slečno, já milerád přijmu jakoukoliv vaši nabídku, ale pouze, pokud bude naprosto zdarma.“ Bohužel, vám operátorka volá, takže je jasné, že cokoliv vám ona nabídne asi těžko budete platit. O to se pochopitelně postará až složenka, která vám přijde o týden později.\nJednou se takto stal kamarád obětí organizovaného telečehosi, takže býval takto obvoláván celkem pravidelně. Jakmile viděl číslo, zvedl sluchátko a spustit:\nVy ******* ******* **** z vaší ******* a ******* *******. Jděte už ***** ******* s těma ****** a ****** ********. …\nPrý slečna zavěsila po pár desítkách sekund. Šéfovo rámě bylo jistě dobrým místem k vybrečení se.\nNaprosto mozkuzbavení ještě přispějete nějaké mladé slečně v modrém tričku s logem pár korun na nějakou charitativní akci. Jen dodáte: „Jo to je dobrý, neděkujte, já vím, dělám to pro dobrou věc, naschle“. To se opakuje ještě jednou, dvakrát a málem tak dlouho, dokud máte drobné. Poté se jen ovládáte, aby jste na slečnu s kasičkou nevybouchli se slovy: „Nemám, *****, NEMÁM! Podívej se, *****, nemám!“ Načež ji chytnete za vlasy a zatáhnete ji takovým způsobem, že ji strčíte nos až do vaší peněženky, snad aby si i čichem ověřila, že v peněžence máte úplné ****. „Vidíš to? Nemám! Prostě nemám! Dokážeš to pochopit?“ Křičíte na ni.\nV tento okamžik vás vůbec nenapadne ani tak stupidní výmluva jako: „Nezlobte se, nemám u sebe teď peněženku“. Docela často také máte možnost slyšet větu: „A kdo uspořádá sbírku na mě? Já také nemám pomalu co do huby, také pracuji od nevidím do nevidím a to, že ty lidi vyplavila voda je jejich problém. To, že bydlí na blbým místě, ještě neznamená, že se nad nima každej slituje a bude jim cpát peníze, sotva trochu zaprší. Já taky bydlím na blbým místě! Víte, jaký to je chodit dvakrát denně dva kiláky do kopce z baráku na zastávku? A taky na mě nikdo nepořádá sbírky.“\nCestu městem vám zakončí chlapík se třemi zuby a slovy: „Hey pane, nemate mejaky, dhobáček? korumku, dvě?“ Ideálně dodá, že má příšerný hlad a že si v žádném případě nepůjde koupit alkohol. Nejraději by jste mu už opravdu jednu vrazili, ale výpary z krabicového vína vycházející z jeho úst vás ale omámí a tak to nakonec neuděláte. Buď jej proto ignorujete nebo jen velmi stručně naznačíte mávnutím ruky, zakrytím si obličeje, naznačením odehnání, nebo nějakým skromným „ne nedám, nemám“.\nPokud už jste se překlenuli přes stav vrcholu vzteku i přes stav, kdy je vám všechno jedno, dostáváte se do stavu, kdy se v tom začínáte vyžívat a naopak to lidem vracet. A zrovna tenhle chlapík je na to ideální terč. Zkusit můžete věty typu: „Včera jsem vám tu hodil dvacku, ta vám musí stačit“, „Nemám drobné, tady máte bagetu“, či „Ne, děkuji, já nic nekupuji a pojištěný už jsem“. Pokud začne mluvit něco o vlaku/autobusu domů, použít lze kupříkladu: „Na autobus? Si myslíte, že kdybych měl tolik peněz, abych si mohl koupit autobus, tak ještě chodím pěšky?“\nJe mi těch lidí líto. Celý den musejí stát venku (případně v přetopené nebo naopak překlimatizované kanceláři), na sněhu, na dešti, ve vedru, snažit se lidem vysvětlit, že tato nabídka není žádný podvod, ale je pro ně opravdu výhodná a to celé tak, aby je co nejméně zdrželi. O tom, že podpis je nezávazný nemluvě.\nZkuste si to někdy a budete rádi za to, že vás neobviní z pokusu o vraždu po první hodině.\nBuďte proto prosím tak ohleduplní a pokud nemáte náladu na vyjednávání, posílejte tyto lidi do ***** rovnou, bez zbytečného protahování. Ušetříte čas i nervy oběma stranám.\nA to ještě nevíte, co vás čeká doma, po otevření vaší poštovní/e-mailové schránky (viz Hitparáda spamů).\nPosted in Me Blogista1 Comment\nChyba je mezi ponožkami a čepicí\n16.5.2013 by m@rtlin\n… aneb „Sakra, dyť jsme taky jenom lidi!“\nTo, že se pozice programátora obecně považuje za jednu z psychicky nejnáročnějších je obecně dobře známo. Ale ve skutečnosti tomu tak vůbec nemuselo být.\nNěkde jsem četl, že programátor totiž ve skutečnosti, ba dokonce v okamžiku, kdy se maximálně soustředí, používá tak maximálně 15% své mozkové kapacity. Každý programátor se jistě teď jistě usmívá, protože ví naprosto přesně, co to znamená.\nAle abych unikl z řad programátorů, stačí najít několik dalších příkladů. Kolikrát jste do písemky z matiky napsali něco ve smyslu: „1+1 = 1“? Nebo jak často nalézáte klíče nebo peněženku v lednici? O lovení lžiček od jogurtu z odpadkového koše ani nemluvě.\nPůvodně jsem chtěl zvolat: „No jo, jsme prostě blbí“, ale to by jsme pak za sebou nemohli mít takové skvělé vynálezy jako Teorie relativity, osobní počítač nebo otvírák na pivo.\nNejsme tedy úplně blbí. Jen někdy. Respektive jen občas děláme hloupé chyby. S fatálními následky.\nPosaďte takto standardně chybujícího člověka před „dokonalý stroj“, který chyby opravdu nedělá (ve skutečnosti je každá stroj dokonalý, chyby do něj vnáší člověk). Malér je na světě.\nBěhem pár minut si buďte jistí, že (v lepším případě) houká radiační alarm. Vždyť je to naprostá klasika – prostě se přehmátnete a místo tlačítka „Uvařit kafe“ stisknete tlačítko „Vypnout úplně všechna chlazení reaktoru“. Poté standardně zazmatkujete, takže je potvrdíte i ve všech třech následujících dotazech typu „Opravdu, ale opravdu opravdu, si přejete vypnout chlazení?“ a můžete se kochat krásami češtiny a rozdílem mezi slovy „chladit“ a „(vy)hladit“.\nJedna a jedna je čtyři\nVíte, co je horší, než jeden chybující element? No přece dva chybující elementy. Posaďte dvě osoby k našemu známému dokonalému stroji a radiační oblek můžete vytahovat dřív, než řeknete „švec“. Pravděpodobnost chyby totiž roste s počtem chybujících elementů. A to rychle. Velmi rychle.\nA co když budeme mít chybujících elementů ještě více? Tři? Čtyři? Sedm miliard?\nNo a kde to najednou jsme? Zakončení trávicího ústrojí a vůbec všechny tělní otvory – obzvláště ty, které začínají na písmeno p – ponecháme stranou a mírně se zamyslíme. Nebo se prostě rozhlédneme.\nVidíte někoho? Je vám to jasné? Pokud posadíte k sobě sedm miliard lidských elementů, dostanete realitu. Lidskou společnost.\nOpět platí – čím víc „chybotvorných“ elementů, tím větší pravděpodobnost chyby nebo její následky. U 7 000 000 lidí už by se mohlo jednat o katastrofu globálního charakteru.\nHiroshima 45, Černobyl 86, Windows 95\nObčas jsme k tomu neměli daleko. Pokud se nepletu, tak slavnou jadernou katastrofu v Černobylu zavinilo právě několik chyb několika lidí. Od politických činitelů, kteří tlačili na co nejdřívější spuštění elektrárny, přes nedostatečně zaučenou obsluhu řídícího pultu až po pozdější snahu vše tutlat.\nNebo si vezměme si známou karibskou krizi. Náš starý známý pomocný stroj se stal téměř zanedbatelným (a ač tak velmi důležitým) dopisovým spojením mezi hlavami obou znepřátelených stran a situace dopadla tak, že se jen dohadovali ti dva, co u něho seděli.\nJak malí. Jeden druhému sebere hračku, druhý začne brečet a vytáhne na něho rakety dalekého doletu nabité atomovými hlavicemi.\nOn se se mnou nebaví …\nUrčitě to ze školky (ti lepší ze základní školy) pamatujete i vy. Začíná to nenápadně. Někdo udělá drobnou chybičku, tak bezvýznamného rázu, jako, že řekne něco, co tak úplně neměl. A najednou zjišťujete, že se vaši kamarádi A a B spolu na krev nebaví.\nO 18,23 milisekundy později zjišťujete, že se kvůli tomu naštvala kamarádka C. To sice vyvolalo reakci, že si A a B uvědomili, že se vlastně nebaví naprosto bezdůvodně a zase se začnou bavit. To ještě neví, že mezitím se C pohádala s D, protože D nemá rád B. B se tak snaží situaci zachránit prostřednictvím C, což pouze a jenom naštve E, který je na straně D. A to naštve A a přidá se k E, čímž se opět přestane bavit s B.\n… že se jednomu knížectví zdálo, že se v druhém mají lépe a to že je příčina, proč se v prvním mají zle. A třetí knížectví počkalo až se první dvě pobijí. Čtvrté dělalo totéž, páté se přidalo k čtvrtému, šesté k třetímu a sedmé zbrojilo a čekalo až jak to dopadne.\nA takto se může pokračovat (téměř) do nekonečna. Když už to vypadá, že se celý ten systém stabilizoval, vždycky se najde někdo, kdo přijde s nějakou pitominou a celý systém opět rozhodí.\nObvykle se to řeší nějak tak, že každý obepisuje, obíhá, „ob-chodí-ven-vává“ všechny znepřátelené strany a snaží se vše urovnat. Obvykle to však ale vyustí v další se zanoření a komplikace naštvaností a „nebavím-se-s-tebou-stí“.\nA do toho vstoupí student informatiky, vidí ten chaos, podrbe se na bradě a řekne si „Dost!“. S naprostým klidem si vezme papír, tužku, začne kreslit diagramy, orientované ohodnocené grafy, zapisovat analýzy, relace, vztahy a matice s nadějí, že nalezne řešení.\nAle bohužel, celý tento systém je natolik složitý a natolik dynamický, že to prostě nejde. Takže opět nezbývá než sedět a čekat, než někdo zas něco … ehm, pokazí, aby mohl začít nanovo.\nA teď si představte svět bez těchto chybujících elementů. Jak by to vypadalo? Byla by to pěkná nuda. Díky tomu, že každý děláme chyby a každý děláme jiné chyby jsme všichni navzájem unikátní a navzájem se doplňujeme a kryjeme. A možná právě díky tomu nenapadlo rovných 7 miliard lidí zmáčknout to velké červené tlačítko.


3 v 1: nepromokavá bunda + fleecová bunda = hřejivá bunda na podzim a jaro Tato bunda má odpověď na každé počasí. Nepromokavá a fleecová bunda se totiž dají nosit jednotlivě nebo propojením pomocí zipů a pásků s druky vytvoří nepromokavou hřejivou bundu do každého počasí. Vnitřní bunda: z jemného mikrofleecu Jemná, lehká a hřejivá je vnitřní bunda z mikrofleecu. Tato fleecová bunda má dvě boční kapsy na zip a dá se nosit také samostatně jako lehoučká ochrana proti chladu. Nepromokavá bunda: větruvzdorná, nepromokavá a prodyšná Vysoce účinná povrchová úprava a zatavené švy zajistí, aby vnější bunda byla nepromokavá, větruvzdorná a prodyšná. Svrchní materiál odolává vodnímu sloupci 3.000 mm. Díky ekologické impregnaci ecorepel® se nečistoty srazí na povrchu v kapky. Funkční detaily nepromokavé bundy Kapuce se stahovací šňůrkou, brzdičkami a suchým zipem k zajištění, šířku kapuce lze nastavit podle potřeby – kapuce se dá odepnout nebo vložit do límce Stojáček Skrytý zip s ochranou brady Dvojitá klopa proti větru se suchými zipy Konce rukávů se suchým zipem k úpravě šířky Dvě boční kapsy a náprsní kapsa se zatavenými zipy, uvnitř kapsa na suchý zip a kapsička na mobil Podšívka ze síťoviny v oblasti trupu Dolní lem s tunýlkem na vnitřní straně se stahovací šňůrkou s brzdičkami k úpravě šířky


4 POKETS BAG * no. 02 * ZIP * PARROT® – Potvor - pomáhat tvořit\n4 POKETS BAG * no. 02 * ZIP * PARROT®\nVystavené zboží: 14 ks / Prodané zboží: 16 ks\nRiflová kabelka, vyrobená ze 4 ks starých džínů. Velká kabelka určená pro spoustu vašich věcí včetně FA4 a notebooku.\n* Technický popis: velikost L * jediný kus v tomto provedení *\n* Přední díl: je tvořen sešitím 4 menších panelů vždy s originální nakládanou kapsou. Dno a spodní část je z eco-kůže kvůli praktičnosti a zajištění proti oděru a ušpinění kabely. Spodní rožky odšité pro plastický tvar kabelky 3D.\n* Zadní díl: vertikálně členěný s šedou riflovou vsadkou do kónického tvaru. Všechny díly jsou pečlivě podlepeny na fixačním lisu.\n* Podšívka: 100% bavlna barevná, uvnitř opravdu velká nakládaná kapsa na kostěný zip, plus malá kapsička na mobil, nebo doklady.\n* Uši - základní riflovina , vyztužené, podšité černou portou, délka 70 cm, tak aby šly uši pohodlně a dobře na rameno, i přes zimní kabát. Šíře je záměrně 4 cm, aby ušiska neřezala do ramene.\n* Rozměry: prostorná kabeluša - FA4 i notebook v pohodě. Přední výška 35 a boční výška 37 cm, spodní šíře 30, horní šíře 40 cm, délka ušisek 70cm.


Projekt ZachranBackstage je iniciativa, která chce podpořit profesionály oborů související s hudební produkcí | Hudební knihovna.cz\nProjekt ZachranBackstage je iniciativa, která chce podpořit profesionály oborů související s hudební produkcí\nJana Kleinbauerová, 10. 11. 2020\nTento projekt umožní fanouškům hudby pomoci všem důležitým lidem v hudební branži. A jak každý určitě ví, bez nich by se koncert nebo festival odehrál hodně těžko.\nV létě dostalo příležitost se k práci krátkodobě vrátit jen pár z nich, a ani v následujících měsících je nečekají lehké časy. Jde o bedňáky, techniky, zvukaře, osvětlovače, ochranku, tour managery, řidiče a další, kteří od půlky března 2020 přišli o možnost pracovat v oboru, kterému se naplno věnovali často i mnoho let.\nZvukař malířem, produkční sanitářem! Profese kreativního průmyslu už neexistují.\n„ZachranBackstage.cz je iniciativa, jež chce jednoduše a transparentně podpořit profesionály oborů, které souvisejí s hudební produkcí, organizací koncertů, festivalů, klubovou scénou a dalšími příbuznými obory. Subjekty, jež jsou zasaženy opatřeními směřujícími k zabránění šíření viru známého jako covid-19. Chceme prostřednictvím prodeje merchandise, případně dalších produktů a služeb, získat co nejvíce finančních prostředků, které nasměrujeme k profesionálům hudebního průmyslu. Zároveň bychom rádi pomohli jednotlivcům najít práci, například v řadách dobrovolníků ve zdravotnictví, a podpořit jejich odměňování. Jasně, co nejjednodušeji a s podmínkou transparentnosti všech zúčastněných stran," uvedla Martina Jablanovská, spoluautorka projektu. E-shop, nabídky práce i více informací najdete zde na zachranbackstage.cz\nJak můžete projekt podpořit i vy?\nVelká většina produkčních, techniků, zvukařů, osvětlovačů, riggerů, manažerů i road manažerů jsou z podstaty věci samostatně myslící, výkonné, rychle se přizpůsobující a učící se bytosti. Časově flexibilní, komunikativní a fyzicky schopní a zodpovědní pracovníci.Máš pro někoho takového práci, nebo přivýdělek?\nKupujte produkty a služby z našeho e-shopua podpořte tak obor, jenž se snaží zajistit vaši zábavu a životní styl po dlouhé roky. Vy tak dostanete originální dárek a lidé z oboru šanci důstojně přežít těžká období.


Zeman vrátil lesní školky do hry, lidovci už váhají – Novinky.cz\nZleva Jan Wolf, Jan Bartošek a Daniel Hermann\núterý 21. října 2014, 13:04 - Praha\nO osudu lesních školek se před měsícem vedla vleklá debata, načež poslanci nakonec zákon o dětských skupinách prohlasovali přes veto Senátu, a to s příslibem, že vláda do roka, tedy než budou muset lesní školky zavést potřebné změny, zákon upraví tak, aby nakonec jejich existenci neohrozil. [celá zpráva]\nLidovci jsou ale v názoru na tento zákon rozpolceni zejména proto, že dosud nemají záruky, že skutečně k těmto změnám dojde. Předseda jejich poslaneckého klubu Jiří Mihola proto připustil, že možná zákon proti prezidentskému vetu nepodpoří. „Ta možnost existuje, zejména pokud jasně nebudou řečena pravidla a nebude příslib konkrétně ve smyslu zachování těchto alternativ,“ uvedl.\nZáruky ze strany vlády podle něj zatím nejsou na stole, i když je možné, že se do pátku, kdy se bude vetovaný zákon projednávat, situace změní. „Důležité je lesní školky zachovat,“ uzavřel a připustil variantu, že lidovci připraví jinou novelu, která by takováto alternativní zařízení pro děti ochránila.\nMarksová: Nechceme lesním školkám ublížit\nMinistryně práce a sociálních věcí Michaela Marksová odmítla na tiskové konferenci výhrady vůči zákonu, který podle ní pomůže desetitisícům dětí, pro které není místo v mateřských školách. „Chtěla bych prohlásit, že v žádném případě lesním školkám nechceme ublížit,“ prohlásila.\nMinistr školství Marcel Chládek informoval, že po jednání s prezidentkou Asociace lesních školek přejdou lesní školky pod jeho resort. Stanovil kvůli tomu pro lesní školky čtyři podmínky: povinnost zápisu do registru škol, plnění rámcových vzdělávacích programů, umožnění návštěv školní inspekce a plnění hygienických požadavků.\nMinistr zdravotnictví Svatopluk Němeček k tomu dodal, že hygienické požadavky nebudou přehnaně přísné. „Požadavky určitě nebudou ze strany ministerstva zdravotnictví nějak přemrštění, budeme se jim snažit maximálně vyhovět,“ řekl s tím, že ale základní hygienické standardy musejí tato zařízení splňovat.\nANO lidovce nechápe\nPoslanci hnutí ANO jsou připraveni protlačit zákon přes veto prezidenta. Poslankyně Radka Maxová uvedla, že postoj lidovců příliš nechápe. „Názor KDU-ČSL respektuji, ale nechápu ho, protože je to vládní strana,“ uvedla.\nNávrh je podle ní dobrý a je potřeba, aby i lesní školky měly stanovená hygienická a jiná pravidla, kterým budou podléhat.\nPoslanecká novela uvádí, že všechny aktivity spojené s hlídáním dětí v předškolním věku, které by se konaly mimo síť mateřských školek, musejí podléhat určitým pravidlům. Týká se to například hygienických norem nebo povinnosti mít zázemí v pevné budově. To je však pro lesní školky, založené na volném pohybu dětí v přírodě, nelogické pravidlo.\nObčanští demokraté zatím nemají jasno, jak se k návrhu postaví, ale na tiskové konferenci jej rozcupovali. Podle předsedy strany Petra Fialy ze zákona jasně nevyplývá, na koho a jakým způsobem dopadne. Zatím ale ODS počká, s čím nakonec přijde ministryně práce. „Bude záležet na tom, jaké slovo nám dá paní ministryně Marksová,“ uvedl.


Kvůli roli, za kterou ho opěvují, se týden nemyl: Na udílení cen ovšem herec dorazil v obleku a s krásnou manželkou - Super.cz\nBenedict Cumberbatch s manželkou Sophie Hunter Profimedia.cz\nKvůli roli, za kterou ho opěvují, se týden nemyl: Na udílení cen ovšem herec dorazil v obleku a s krásnou manželkou\n1. března 2022 5:45\nBenedict Cumberbatch (45) a Sophie Hunter (43) se řadí mezi nejkrásnější a také nejstylovější hollywoodské páry. Na udílení Cen Sdružení filmových a televizních herců byli opět jako ze žurnálu.\nSophie vynesla nádhernou róbu Dior, Benedict oblek značky Berluti. Před akcí herec zjevně použil sprchu, na rozdíl od své postavy, za jejíž ztvárnění byl nominován v kategorii Nejlepší mužský herecký výkon ve filmu-drama, s osobní hygienou rozhodně problém nemá.\nV netflixovém dramatu Síla psa, které je mimochodem nominované na 12 Oscarů, si zahrál hlavní postavu Phila Burbanka, rančera, který koupelím moc nedal.\nJak se vám líbí? Představitel Sherlocka Holmese předvedl své atletické tělo v plavkách\nKvůli roli se Benedict učil mnoho nových dovedností a také se po dohodě s režisérkou Jane Campion týden nemyl. Špínu a pot, které na něm ve filmu můžete vidět, tak neměli na svědomí jenom šikovní maskéři.\n„Vždycky se objevil někdo, kdo se se mnou chtěl vyfotit. A já na to, ať se ke mně raději nepřibližují, že jsem jeden velký chodící biohazard,“ uvedl už v několika rozhovorech Cumberbatch.\nÚtrapy se mu nicméně vyplatily. Snímek je nesmírně ceněný. Nominaci na cenách SAG Benedict sice neproměnil, ale sezóna v podstatě teprve začala. ■\nBenedict Cumberbatch s manželkou Sophie Hunter ■\nTvoří velmi krásný pár. ■\nV soukromí herec nemá problém s hygienou. ■\nKvůli roli v Síle psa se ale týden nemyl. ■\nMiley Cyrus předvedla dokonalé tělo v bikinách: Společnost jí dělal vlasatý bubeník, se kterým randí 6 fotografií\nNásilník ze Slunečné se stal otcem: Herec známý i z Velmi křehkých vztahů přivítal na světě syna\nLéta seriál, v němž má hlavní roli, ignorovali: Kevin Costner měl konečně příležitost vyvést o 20 let mladší manželku 4 fotografie\nDohromady zhubli téměř 18 kilo: Simona Krainová a Karel Vágner prožili ozdravný pobyt na Srí Lance Video\nOBRAZEM: Svůdná JLo, dechberoucí Adele a jízda v podobě AC/DC! Mrkněte na proměny prvního dílu Tváře 16 fotografií\nRozparek až do pasu a sexy průstřih v dekoltu: Kylie Minogue (53) byla ozdobou předávání cen v Miláně 6 fotografií\nFrantišek Janeček podává trestní oznámení na Jaromíra Soukupa: Jde o cílenou kampaň plnou lží, běsní 8 fotografií\nNejdojemnější ocenění večera: Seriálová kráska při přebírání ceny skoro nemohla mluvit 6 fotografií\nPříští rok oslaví Eva Herzigová 50. narozeniny a stále září na světových molech v modelech bez podprsenky 3 fotografie\nDo pomoci Ukrajině se zapojila i Lilia Khousnoutdinova: Doručila zásoby a odvezla do bezpečí maminky s dětmi 4 fotografie\nÚžasná podoba: Z Moniky Absolonové ve Tváři udělali Adele. Nerozhodil ji text, ale něco úplně jiného Video\nSe*u na válku, tweetovala ruská tanečnice a strhla se mela: Drsný vzkaz jí sledující nedarovali 3 fotografie\n11 sexy modelů z udílení filmových a televizních cen: Kdo si musel hlídat dekolt a kdo měl výstřih skoro po pupík? 18 fotografií\nČeská miss a bývalý hokejista nabídli azyl u sebe doma: Šlégrovi poskytnou střechu nad hlavou jedné mamince z Ukrajiny Video\nPetr Vojnar letí na "služebku" opět v luxusní třídě: Ital, který zpívá s Dominikou Gottovou, mu zaplatí za letenku desetitisíce Video\nKráska ze seriálu Dobrá čtvrť má kouzelnou rodinu. Maminka dvou dcer uvažuje, co s tou starší 10 fotografií\nPřipravovanou účast ve Tváři musela Nesvačilová tajit i před blízkým kolegou z divadla. Nakonec se tam s ním potkala Video\nPlačící těhotná i rodina s dětmi! Martině Gavriely se podařilo zachránit 6 Ukrajinců a dopravit je do Česka 2 fotografie\nKim Kardashian rozdráždila fanoušky: Šňůrky od maličkých kalhotek se na jejím pozadí úplně ztratily 4 fotografie


Adoptovali jste mě… | Rodina21\n28 září. 2010 0 comment Pomáhejme si, Zvířena a mazlové\nAdoptovali jste mě…\nptáciTučňák Václavzoo a farmy\nAhoj všem! Po vaší veselé debatě jste se rozhodly, že adoptujete právě mě, čímž jste mě fakt potěšily a moc vám za to dík. Fakt.\nTedy se vám v krátkosti představím. Patřím k tučňákům Humboldtovým, běžně obývám západní pobřeží Jižní Ameriky, ale nyní je mojí adresou Zoo Praha (pokud se chcete kouknout k nám, klikněte SEM), kousek od východu v dolní části zahrady – to kdybyste mě chtěly navštívit. Až půjdete ke mě na návštěvu, nic mi nosit nemusíte. Z vašich sponzorských darů teď v pohodě vyžiju a ještě můžu udělat mejdan pro kámoše.\nJo, abych nezapomněl jmenuji se Václav XXI. Václav prý proto, abych hned mohl oslavit svátek a XXI. prý už budete vědět. Vymyslela ho pro mě ta bláznivá redaktorka, myslím, že se jmenuje trz nebo tak nějak. Viděl jsem jí prý už i naživo, ale v těch zástupech, co sem denně chodí, jsem jí nějak přehlídnul, příště budu pozornější.\nDoufám, že mě nenecháte čekat moc dlouho. Těším se na vás a pro ty, co se ke mě nedostanou osobně, dám čas od času o sobě zprávu, abyste věděli, že jako nestrádám nebo tak něco. Tak se zatím mějte fajn 😉\nAhoj holky, dnes psal Václav. Cituji: „Milý moji rodiče na webu Rodina21, jsem Váš nový tučňáčí synek a těším se na Vás! Tučňák Václav XXI.“\nPřipojil i své aktuální foto:\nA samozřejmě i nezbytný certifikát:\nMé adoptivní matky:\nČlánky související s adopcí a Václavem najdete pod štítkem TUČŇÁK VÁCLAV (nahoře pod nadpisem)


Ochutnávka vín Vinařství Tichý (Dolní Dunajovice) - VINICNI-ALTAN.CZ\nViniční altán Ochutnávky Ochutnávka vín Vinařství Tichý (Dolní Dunajovice)\nOchutnávka vín Vinařství Tichý (Dolní Dunajovice)\nOchutnávka Vinařství Tichý (Dolní Dunajovice) dne 13.06.2017\n„Tiché” vinné potěšení od Lubomíra Tichého\nNěkdejší student valtické vinařské školy a pozdější technolog tamního školního sklepa nám ve Viničním altánu názorně ukázal, že vinařské řemeslo ovládá perfektně. Dnes majitel Vinařství Lubomír Tichý v Dolních Dunajovicích nám na své premiéře v Gröbovce představil deset vín, všechna z ročníku 2016 - devět bílých a jedno červené.\nA právě posledně jmenovaným jsme trochu netradičně degustaci zahájili. Zemský Cabernet Moravia z panenské sklizně, v moštu doslazený, voněl po tmavých peckovinách. V chuti šťavnatý, ovocný, „čistý” a nekomplikovaný. Příjemně pitelné víno na delší posezení.\nNásledoval Ryzlink vlašský v pozdním sběru, suché víno s vůní jemně kořenitého, vyzrálého světlého ovoce se zřetelnými tóny oříšku. Hrozny pocházely z viniční trati Pod slunným vrchem v Dolních Dunajovicích.\nMalinko jsme změnili styl díky vínu z u nám málo známé odrůdy Auxerois v kabinetním provedení. Rovněž suché víno, s trošku méně výrazným charakterem. Ve vůni ovocně-květinové, jemně minerální. V zakulacené, jemně uhlazené chuti působilo kratším dojmem, navíc by zasloužilo poněkud pikantnější tělo.\nMnohem více mi chutnalo kabinetní Veltlínské zelené, suché víno s nižším alkoholem (11 %). Ve vůni nazrálé světlé ovoce s lehounkým smetanovým ocáskem. V chuti bohatě ovocné, poměrně šťavnaté, lehce máslové a výrazně pikantní.\nNásledovalo další kabinetní Veltlínské zelené, tentokrát v barikovém provedené. Suché víno se stejně nízkým alkoholem (11 %) a s vyrovnaným zbytkovým cukrem a kyselinou (6,2 g/l a 6,4 g/l). Ve vůni nazrálé světlé ovoce v jemném vanilkovém závoji. V chuti nazrálé světlé ovoce, šťavnaté se zřetelnými vanilkovými a jemnými dubovými tóny. Potěšila pikantní koncovka. Víno zrálo 8 měsíců v bariku.\nVelmi se mi líbil kabinetní Ryzlink rýnský, suché víno s vyšším zbytkovým cukrem (7,6 g/l). Ve vůni nabídl světlé peckoviny, lehce minerální se stopou lipoviny. Ve šťavnaté a pikantní chuti převládaly broskve a meruňky. Velmi svěží, ale ještě mladé víno s velmi pěknou perspektivou. Hrozny pocházely z viničních tratí Dunajovický kopec a Zimní vrch.\nKabinetní Cuvée Müller-Thurgau a Muškát moravský (70 % a 30 %) bylo polosuché s muškátově-květinovou vůní. V chuti výrazně aromatické ovoce a květiny. Na patře lehce nasládlé a měkce pikantní. Dal bych přednost o trochu méně voňavé variantě.\nPro mne vstřícnější bylo Cuvée (e)L v pozdním sběru, polosladké víno z odrůd Rulandské bílé (60 %), Sauvignon (20 %) a Veltlínské zelené (20 %). Pociťově spíše polosuché víno s vůní jemných citrusů, medu a se stopou vanilky. Zpočátku byl zřetelný lehký živočišný závan, který postupně mizel. Chuť měkce ovocná, malinko nasládlá, zakulacená s příjemným medovým „štychem” v decentně pikantním závěru.\nVelmi vstřícný byl Ryzlink vlašský v pozdním sběru, polosladké víno z Dunajovického kopce. Ve vůni vyzrálé světlé ovoce, zpočátku s lehkými živočišnými tóny. V chuti byl bohatý, plný, minerální a lehce medový s malinko pikantním, jemně oříškovým ocáskem.\nNa závěr Cuvée Pinot (Rulandské bílé a Rulandské šedé - 50/50) ve výběru z hroznů. Ve vůni světlé ovoce, med a květní pyl. V chuti zřetelně nasládlé, zakulacené a měkce ovocné se stopou medu a pylu. Delikatesní víno pro slavnostní příležitosti, které ležením v láhvi ještě zkrásní.\nKrásná nasládlá tečka za velmi vydařenou premiérovou degustací, která přímo vybízí k dalšímu opakování.\nPočetně lehce oslabený „vrcholový tým” takto hodnotil vína dolnodunajovického vinaře: Cuvée Pinot 2016 - 8,9 bodu (z 10 možných), Ryzlink vlašský 2016 suchý a polosladký, Veltlínské zelené 2016, barrique a Ryzlink rýnský 2016 - 8,8 b., Veltlínské zelené 2016 a Cuvée (e)F - 8,7 b., Cabernet Moravia 2016 - 8,6 b. a Auxerois 2016 - 8,4 bodu.


Kvůli nízkým mostům se ve Smržicích bojí vody - Prostějovský deník\nKvůli nízkým mostům se ve Smržicích bojí vody\nSMRŽICE - Někteří obyvatelé Smržic nejsou spokojení s protipovodňovými zábranami v obci. Ty jsou nedostatečné i podle vedení obce. Lidé vnímají jako problém také nedostatek pozemků k výstavbě rodinných domků. Rodiče současně volají po oplocení dětského hřiště u silnice.\nDětské hřiště je chloubou Smržic. Podle názoru některých rodičů by však potřebovalo oplotit. | Foto: DENÍK/archiv\nKvůli nedomyšleným protipovodňovým opatřením zaplavují místním lidem větší přívalové deště zahrádky a sklepy. „Přívalová voda byla odvedena víceméně na naši zahradu. Na konci května jsme ji měli zaplavenou celou. Kromě nás na to mohou doplatit i lidé v protějších domech,“ řekl Pavel Mikšík ze Smržic. „A to byly jenom deště. Co by se stalo, kdyby přišla povodeň, to nevím,“ dodal.\nPředstavitelé obce mohou pouze jediné, a to informovat o problému Olomoucký kraj, který je vlastníkem mostů. Ty jsou totiž nízké a průtok vody zadržují. „Nepomohlo ani prohloubení a vyčištění koryta,“ poznamenala starostka Smržic Hana Lebedová. Mluvčí Olomouckého kraje Ivo Heger slíbil, že kraj se bude touto problematikou v nejbližší době zabývat.\nKaždý rok se ve Smržicích, které leží pět kilometrů od Prostějova, zvedá poptávka po parcelách k výstavbě rodinných domů. Těch je ale v obci nedostatek. „Když jsme hledali pozemky ke stavění, uvažovali jsme i o Smržicích. Bohužel tam žádné nebyly. Museli bychom koupit nějaký starší domek a opravit jej, a do toho se nám nechtělo. Je to škoda, Smržice jsou moc pěkná vesnička, příjemná k bydlení,“ nechal se slyšet Jaromír Kalousek z Prostějova.\nMístní rodiče by uvítali, kdyby dětské hřiště, které radnice nechala nedávno vybudovat v centru obce, bylo víc chráněné. „Hřiště je sice krásné, ale není oplocené. Občas má člověk strach, aby mu dítě nevběhlo pod auto,“ prohlásila Mária Pilátová ze Smržic. Lidé ve vedení obce se už podle starostky baví o tom, jak hřiště zabezpečit, aby plot byl zároveň hezký i účelný.


Jedno manželství Tayari Jonesová ekniha levně | Mobilmania zboží\nKde jsem: > Katalog > Knihy a filmy > Knihy > E-knihy > Jedno manželství Tayari Jonesová ekniha\nJedno manželství Tayari Jonesová ekniha\nLáska přes vězeňskou mříž. Co udělá s mladým manželstvím justiční omyl? Není to tak dlouho, co se Roy a Celestial vzali. Oba jsou mladí a mají před sebou slibnou budoucnost. Doslova ze dne na den se jim ovšem změní život. Roy je odsouzen za znásilnění, které nespáchal. Co s manželstvím mladých lidí udělá vidina dvanácti let ve vězení? Bude mít Celestial sílu udržovat vztah, který se odehrává přes...\nVšechny nabídky pro Jedno manželství Tayari Jonesová ekniha\nJedno manželství - Jonesová Tayari [E-kniha]\nKniha: Jedno manželství; Autor: Jonesová Tayari; Novomanželé Roy a Celestial jsou středostavovský afroamerický pár žijící v Atlantě. On pracuje jako obchodní zástupce, ona se chce prosadit na umělecké scéně. Při návštěvě rodičů v Luisianě se rozhodnou přespat v místním motelu, a toto ......\nJedno manželství - Tayari Jonesová - e-kniha\neBook:,Láska přes vězeňskou mříž. Co udělá s mladým manželstvím justiční omyl? Není to tak dlouho, co se Roy a Celestial vzali. Oba jsou mladí a mají před sebou slibnou budoucnost. Doslova ze dne na den se jim ovšem změní život. Roy je odsouzen za znásilnění, které nespáchal. Co s manželstvím mladých lidí udělá vidina dvanácti let ve vězení? Bude mít Celestial sílu udržovat vztah, který se odehrává přes dopisy a krátké ponižující návštěvy?...\nParametry Jedno manželství Tayari Jonesová ekniha\nČtení o T. G. ...\nKvětiny z papí...\nPříběhy z jižn...\nJedno manželství Tayari Jonesová ekniha •  jedno manzelstvi tayari jonesova  •  jedno manzelstvi jonesova tayari  •  jonesova tayari jedno manzelstvi  •  tayari jonesova jedno manzelstvi  •  vysehrad jedno manzelstvi tayari jonesova  •  jedno manzelstvi tayari jonesova e kniha  •  jedno manzelstvi tayari jonesova 13x20 cm  •  jedno manzelstvi jonesova tayari e kniha  •  jedno manzelstvi tayari jones  •  jedno manzelstvi tayari jones vazana  •


Equa bank 68,2\nOproti dalším nováčkům se tato banka od začátku začala ostře profilovat jako\nalternativa k financování (respektive refinancování) hypotečních úvěrů. Navíc s\nmožností, dohodnout si úrok na měsíce dopředu. Hned v březnu nabídla nízké úvěry\ns fixací na tři a pět let, k tomu až pětitisícový bonus k hypotéce uzavřené do\nkonce března. Běžný účet je zdarma při minimálním měsíčním příjmu 15 tisíc\nkorun. Co se týká hypoték, je směřování na refinancování odvážným počinem. I bez\nširší historie si také zaslouží už na začátek vyšší bodové hodnocení.\n- ve sledovaném období došlo pouze k několika málo změnám - byl zvýšen poplatek za výběr z bankomatu jiných bank v ČR a dále byl upraven poplatek za poskytnutí hypotečního úvěru\n- klienti mohou nově využít službu Refinancování hypotečního úvěru\n- kampaň na Refinancování hypotečního úvěru\nPřímo na stránkách Equa bank si potenciální klient může spočítat náklady na vedení účtu dle jeho předpokládaných transakcí a současně dostane porovnání s ostatními bankami působícími na českém trhu.\nÚčet zdarma mají klienti s měsíčním příjmem 15000 Kč.\nEQUA bank, dříve Banco Popolare Česká republika a.s., byla převzata v červnu 2011 společností Equa Group Limited. Do vínku tedy dostala zavedené portfolio klientů i síť poboček. Není to tedy zcela nová banka, která začíná „od nuly“. Hodlá nabízet bezvýhradně férové, transparentní a jednoduché bankovnictví, bez skrytých poplatků a nepříjemných překvapení, jak sama uvádí . Svoji šanci na úspěch vidí především v nespokojenosti klientů se službami bank na českém trhu. Tomu odpovídá také aktuální speciální nabídka hypoték na refinancování, kdy k převedení stávající hypotéky stačí ve většině případů jen žádost a kopie stávající hypoteční smlouvy. Prodej hypoték podpořila navíc bonusem 5 tis.Kč na účet pro každého, kdo si ji sjedná . Sazby začínají na 3,4 % p.a. , u refinancování 3,39% p.a. Zatím se však orientuje spíše na koupě či drobné rekonstrukce a dává přednost zkolaudovaným nemovitostem. Pro novostavby tedy tato nabídka zatím není.\nKlienty velkých bank láká na spořicí účet bez dodatečných podmínek za 2,3% p.a. Možnost uzavření on line. Běžný účet zdarma při měsíčním příjmu alespoň 15 tis. Kč. Zdarma domácí platby v internetovém bankovnictví. Vysoké úrokové sazby u termínovaných vkladů – 6 měsíců za 3% p.a., 1 rok za 3,25% p.a. Zuno například nabízí na půl roku 2% a na jeden rok 3% p.a.\nJednoduchost služeb je rysem všech nových bank. Je pravda, že nabídka tradičních velkých bank je značně rozrostlá . Složité podmínky pro získání benefitů vedou k tomu, že se klienti v nabídkách hůře orientují, pokud se jim to vůbec podaří. Nové banky mají méně produktů , přehlednější a jednodušší podmínky. Snaží se zaujmout cenou, ať už je to výše úroků nebo nulové poplatky. Pro nastartování nové značky osvědčená metoda. Kvalita se přece jen prokazuje složitěji a déle. A hlavně musí být komu. Banka má nyní cca 11 tisíc klientů a 13 poboček. Chystá se také na podnikatele, slibuje brzy v nabídce spotřebitelské úvěry.\nEqua bank zvýšila úroky na termínovaných vkladech, 23.1.2012\nNa ročním termínovaném vkladu zvýšila sazbu na 3,25 % p. a. a na půlročním termínovaném vkladu obnovila úročení 3 % p.a.\nEqua bank se pouští do refinancování hypoték, 1.2.2012\nEqua bank se jako první z nových bank, které v Česku vznikly v loňském roce, pouští do nabídky refinancování hypoték. Každý, kdo si založí u Equa bank hypotéku nebo si ji nechá u Equa bank refinancovat, dostane od banky na svůj účet 5 000 korun (nabídka platí pro klienty, kteří požádají o refinancování či novou hypotéku do konce letošního března a do konce září uzavřou smlouvu o úvěru).\nZatím vše ok, ještě aby rozjeli další produkty jako kontokorent a půjčky.


TEST - Poseidon2 4002 = měřící a sledovací centrála se širokým vzdáleným dohledem | Automatizace.HW.cz\nDomů » TEST - Poseidon2 4002 = měřící a sledovací centrála se širokým vzdáleným dohledem\nKonkrétně jsem od výrobce, české společnosti HW group s.r.o, získal možnost prakticky vyzkoušet provedení Poseidon2 4002, což je verze v sobě zahrnující 12 dvoustavových vstupů, 4 spínaných tranzistorových výstupů, hned čtyři RJ-11 sloty pro 1-Wire senzory, které navíc mohou být dále řetězeny až do celkového počtu 16 ks a RS-485 rozhraní pro připojení dalších senzorů od výrobce HWgroup. Pro zasílání SMS bezdrátově slouží 9pin. RS-232 D-SUB konektor pro připojení GSM modemu.\nCelý Poseidon2 4002 je nabízen v modré kovové skříni rozměrů cca 215 x 100 x 28 mm, kde po obou jeho delších stranách se nachází veškeré připojovací a ovládací prostředky. Přitom jsou uspořádány tak, aby se optimalizovalo rozvrstvení připojovacích kabelů a vodičů. Tedy například nejsou všechny šroubové vyjímatelné svorky pro dvoustavové vstupy a výstupy vždy jen na jedné straně, ale nacházejí se na obou stranách, konkrétně 4 dvoustavové vstupy, 2 spínané výstupy a 4 konektory RJ-11 pro 1-Wire na straně jedné a 8 vstupů, 2 spínané výstupy a 2 konektory pro 1-Wire na straně druhé. Ostatní místo vyplňují rozhraní, která se vyskytují vždy jen jednou, tedy na jedné straně se nachází 9pinový konektor pro modem (pro použití mobilního GSM (SMS)/GPRS přenosu), RJ-45 konektor pro linku RS-485 a napájecí výstup pro případné napájení připojených čidel a na druhé straně nastavovací dva DIP přepínače, Ethernetový LAN RJ-45 konektor a pak napájecí vstup pro Poseidon. U napájení se ještě zastavíme, protože to je proti běžným zvyklostem trošku odlišné. K dříve standardnímu napájecímu koaxiálnímu konektoru pro připojení adaptéru na 12 VDC totiž hned vedle přibyly šroubovací svorky pro připojení napájení z širokého rozsahu 9 až 30V DC, tedy i pro v průmyslu běžně využívané 24 V napájecí zdroje.\nDvoustavové vstupy pak jsou vždy tvořeny dvojicí svorek pro připojení beznapěťových kontaktů (detektor stavu), tedy jsou vhodné pro přímé připojení zařízení typů dveřní kontakt, detektor kouře, detekce průsaku vody, výpadek větráku, kontrolní výstup frekvenčního měniče pohonu apod. nebo přes oddělovací relé pak na libovolné tranzistorové dvoustavové signálové výstupy průmyslových snímačů a zařízení (optozávory, ultrazvukové či indukční snímače, laserové detektory, vážní systémy, stav strojů apod.). Perioda čtení vstupů je cca 2x za sekundu (tedy 2 Hz), takže vstupy jsou vhodné jen pro pomalé pulsní signály.\nSpínané výstupy jsou pak tvořeny hned trojicí svorek NC, NO a COM, tedy každý výstup dle zapojení může být v klidovém režimu buď rozepnutý (NO) nebo sepnutý (NC). Lze je zatížit až napětím 60VDC a proudem 1A a tak použít jako pomalé signálové výstupy pro dvoustavové řízení zařízení nebo jednoduchou signalizaci. Pro přímé ovládání napájení zařízení je pak nutné použít oddělovací výkonové relé.\nKaždý dvoustavový vstup i spínaný výstup ještě doplňuje indikační žlutá LED.\nKomunikace, ovládání a nastavení\nJiž tradičně, jako u všech ostatních výrobků společnosti HW group se vzdáleným přístupem, se k ovládání zařízení nevyužívá žádný počítačový software, ale vestavěné webové rozhraní přímo v zařízení, přes které se veškeré nastavení a ovládání provádí. Stačí tedy připojit Poseidon k PC přes lokální LAN síť nebo případně přímo k PC přes UTP kabel, v počítači otevřít Váš oblíbený webový prohlížeč (Explorer, Mozilla, Chrome, Opera apod.) a zadat IP adresu daného Poseidonu. Následně by se měla zobrazit úvodní přehledová stránka Poseidonu z názvem "General". Pokud IP adresu neznáte, tak je nejjednodušší si stáhnout ze stránek výrobce volný prográmek HW-Config (dříve UDP Config), ten spustit a dát prohledávat a měl by najít a uvést v seznamu všechna nalezená připojená a napájená zařízení od HWgroup, tedy i připojené Poseidony a u nich zobrazit jejich aktuální IP adresu. Tu lze buď zde rovnou změnit na jinou nebo přímým kliknutím na ni ji otevřít ve webovém prohlížeči.\nOrientace v menu je v základu obdobná jako u starších Poseidonů či jiných zařízení od HWgroup, tedy úvodní obrazovka je přehledová o aktuálním stavu zařízení a v levém sloupci jsou pak záložky odkazující na stránky o podrobnostech a nastavení dané zvolené funkce. Z obecného pohledu je však nutné upozornit na poměrně nenápadné tlačítko "Apply Changes", na které je nutné vždy po změně nastavení kliknout, čímž se změněná data a parametry uloží a použijí. Jinak po odchodu z dané stránky se nová nastavení ztratí a zůstane to staré.\nZ pohledu samotného nastavení funkcí, je pak nutné přejít na některé další stránky klinutím na menu v levém sloupci základní stránky "General". V tomto směru je vše řazeno poměrně logicky a přehledně.\nPřipojení 1-Wire a RS-485 senzorů\nZ pohledu připojení 1-Wire senzorů lze využít širokou nabídku společnosti HWgroup, která již dávno nezahrnuje jen měření teploty a vlhkosti, ale i měření úrovně světla a krabičky pro měření elektrických veličin jako proud a napětí v různých rozsazích (viz web Senzory, detektory a příslušenství ) . Navíc měřicí krabičky, jako například ty pro měření proudu nebo napětí, mají současně hned dva RJ-11 konektory, lze snadno provádět sériové zřetězení jednotlivých senzorů do "hada" a připojit společně jen do jednoho 1-Wire konektoru na zařízení Poseidon, přičemž z pohledu samotného přenosu hodnot do zařízení se celek chová stejně, jako by každé bylo zapojeno do Poseidona samostatně. Tak lze s využitím všech 6ti 1-Wire konektorů současně zapojit až 16 ks snímačů "1-Wire UNI" nebo "1-Wire".\nZ pohledu zpracování jejich hodnot je v Poseidonu možné v okně "Sensors" nastavení pracovních rozsahů a spínacích limitů buď pro okamžité hlášení sepnutím spínaného výstupu, vysláním přednastavené e-mailové zprávy, SMS zprávy nebo SNMP/TRAP hlášení do nastaveného cílového počítače. Hlášení pak lze vysílat buď jen jednorázově při překročení limitu, či periodicky opakovně po dobu platnosti nebo případně i po poklesu stavu senzoru do normálu (pod nastavení spínací kritické limity).\nStav překročení limitů od jakéhokoliv senzoru lze navíc dále kombinovat v logické funkci se stavy dvoustavových vstupů a tedy snadno vytvořit i hlášení složitějšího významu a při současném splnění více podmínek. Lze tak například vyhlásit poplach při překročení teploty, vlhkosti či zatopení až při detekci vysokých limitů současně z více měřicích míst.\nMimo 1-Wire senzorů však HWgroup již začal nabízet i pro průmysl vhodnější čidla s RS-485 komunikací, pro které je v novém Poseidonu2 4002 již připraven jeden připojovací konekt-45. Na sběrnici RS-485 je možné připojit až 31 čidel do vzdálenosti 1000 metrů. Aktuálně v době psaní tohoto článku bylo přímo pro tuto sběrnici k dispozici jen čidlo tlaku PHTemp-485 T7410, ale prostřednictvím nabízeného převodníku Poseidon Spider je možné připojit na RS-485 i 1-Wire senzory (například je lokálně v jednom strojisdružit touto krabičkou a pak po jedné RS-485 připojit vně stroj do vzdáleného zařízení Poseidon).\nNa stránce dvoustavových vstupů "Inputs" lze opět nastavit provádění hlášení stavu podobnými prostředky jako u 1-Wire senzorů, tedy změnu stavu jednotlivých vstupů buď jen do log.1 nebo do log. 0 hlásit vysláním SNMP Trapu, informačního e-mailu nebo SMS (pokud je připojen GSM modem). Nastavení, zda má změna na vstupu i aktivovat spínaný výstup, se již nastavuje na stránce výstupů "Outputs".\nMožná je jen trošku škoda, že zde není u vstupů možnost zkombinovat jejich stav mezi sebou přes nějakou logickou funkci (AND nebo NOR) a vysílat tak až aktivní výsledek této operace.\nNa stránce spínaných výstupů "Outputs" pak lze buď se zatrženou volbou "Manual" ovládat výstup ručně klinutím na tlačítko "Change" (tedy i dálkově po internetu např. zapnout/vypnout nějaké zařízení), nebo zatržením volby "Local Cond." se zobrazí přídavná nabídka umožňující buď sepnout výstup při nějaké události na straně jakéhokoliv připojeného 1-Wire senzoru (překročení, rovnost či podtečení nastavené hodnoty nebo překročení či podtečení rozsahu senzoru nastavených na obrazovce "Sensors"), při změně stavu zvoleného vstupu, nebo případně změně stavu sledování komunikace "Comm Monitor".\nNastavení e-mailových zpráv\nNastavení automatického zasílání e-mailových informačních zpráv je dnes již v celku jednoduchá záležitost a následný provoz je přehledný a spolehlivý. Osobně jsem jej zkoušel se svým pracovním e-mailovým zabezpečeným účtem (šifrovaný přenos) na Google mail a vše fungovalo bez jakýchkoliv problémů i po připojení na různé síě různých poskytovatelů internetu.\nNejdříve je nutné nastavení samotné e-mailové komunikace na stránce "Email" a pak je nutné v okně nastavení senzorů či vstupů nastavit okolnosti, kdy se má e-mail vyslat. Rozhodně není příjemné vysílat a následně do schránky dostávat e-maily příliš často, takže je výhodnější nastavit zasílací podmínky raději přísněji. Pro sběr naměřených dat je výhodnější využívat SNMP režim a e-maily spíše jen pro kritická hlášení.\nNastavení e-mailové komunikace se v menu Poseidonu provádí na stránce "Email", kde je nejdříve nutné v horní části v okně "Email Settings" vyplnit informace o vysílacím účtu, tedy "z jakého e-mailu" bude zpráva odeslána (jaký e-mail se bude zobrazovat v kolonce "Odesílatele" na straně příjemce) a až následně jednotlivé e-mailové adresy v okně "Email destinations", kam mají zprávy být doručeny. Pokud chcete použít pro odesílání nějaký Váš již využívaný e-mailový účet, tak prostě jen stačí informací o odesílacím SMTP účtu například okopírovat z Vašeho e-mailového klienta. Ve stejném okně se pak v položce "Email Subject Text" i nastavuje text, který bude příjemci e-mailů zobrazován v položce "Subject" jako název.\nPak již stačí jen v okně "Sensors" nebo "Input" nastavit zaškrtnutím položek "Email" a nadefinovat v položce "Safe Range", resp. "Alarm State", kdy se má e-mail odesílat. Dobrou funkcí je pak periodické zasílání e-mailů s periodou zadanou počtu minut, i když se "nic neděje", protože to může příjemce informovat, že obecně systém běží a navíc si může zkontrolovat aktuální stavy všech vstupů, výstupů, senzorů i systému jako takového, zda je vše OK. I když je zadávání v počtu minut, není problém zadat třeba údaj 60 min, tedy hodinu, nebo 1 440 min, což je 1 den. Toto nastavení periodických hlášení se nastavuje trošku skrytě až zcela dole na straně "Email" v položce "Periodic Status Settings".\nAutomatický záznam naměřených hodnot a stavů\nNa trošku nenápadně označené stránce "Log&Time" se nachází zajímavá funkce loggování dat, tedy automatického záznamu hodnot a stavů Poseidonu do jeho paměti pravidelně po zadané periodě ("Log period") v řádu sekund nebo ukládání celkového reportu zařízení po době "Report Log period" zadávané v počtu hodin. Loggovací soubor je typu textového "TXT" a stručně se do něj vkládá jen sekvence data času a posloupnosti aktuálních hodnot senzorů a stavů vstupů a výstupů v daném čase záznamu. TXT soubor lze zde i zobrazit, vymazat nebo si jej jednoduše uložit z webového prohlížeče funkcí "Save" na disk daného PC. Celkem lze uložit do paměti Poseidonu více než 250 tis. záznamů.\nSNMP komunikace dobře poslouží pro přenos stavu nebo naměřených hodnot vstupů a připojených senzorů přes lokální ethernetovou síť i internet do vzdáleného počítače se softwarem např. pro automatický odečet a archivaci, vytvoření a zobrazení statistik apod. Funkce TRAP pak umožňuje zasílat do PC nastavené zprávy o stavu systému, zde tedy zařízení Poseidon, hned okamžitě po jejich změně i jejich aktivaci. Například se hned přenese nejen informace o změně stavu vstupu, pro který byla funkce TRAP nastavena, ale i o dalších vnitřních stavech zařízení.\nPro snadné zprovoznění SNMP přenosu hodnot pak výrobce HWgroup nabízí počítačový program HWg-PDMS, který je nabízen jak v neomezené placené verzi až pro 200 senzorů, tak v bezplatné verzi omezující příjem hodnot z max. 3 senzorů. V něm lze aktuálně vyhledat na síť připojená zařízení, v mém případě Poseidon2 4002 a v něm pak v rozklikávacím menu pohodlně zvolit, ze kterých aktuálně měřících senzorů či případně dalších vstupů (včetně těch dvoustavových/binárních) se mají hodnoty automaticky v zadané časové periodě načítat do programu (případně rovnou i do souboru na disku PC). Kdykoliv pak lze z již obdržených hodnot zobrazit graf časového vývoje nebo i vzájemné závislosti měření dvou senzorů na sobě a také vyexportovat hodnoty v tabulce do Excelovské tabulky.\nPro příjem i ovládání TRAP zpráv, tedy příjem a vyhodnocení poplachových situací a odesílání alarmů, pak slouží další PC prográmek od HWgroup s názvem HWg-Trigger. Tím lze na počítači například automaticky detekovat odpojení zařízení, výpadek senzoru, hodnotu mimo rozsah apod. Reakcí programu pak může být odeslání emailu, sepnutí relé po síti (např. na jiném Poseidonu) nebo odeslání SMS textové zprávy. Také je možné přímo v samotném PC automaticky vyvolat varovné hlášení v systému Windows, spuštění aplikace, nebo vypnutí počítače.\nKomunikace s portálem SensDesk\nZařízení Poseidon2 samozřejmě také již umožňuje připojení a komunikaci s vizualizačním portálem SensDesk (http://www.sensdesk.com), který ve formě cloudu umožňuje uživateli si jednoduše vytvořit efektní grafickou vizualizaci naměřených hodnot a stavů, které jsou automaticky posílány přes internet právě mezi vzdáleným serverem SensDesk a daným Poseidonem, přičemž uživatel k rozhraní SensDesk přistupuje jako další vzdálený účastník z jakéhokoliv počítače na světě připojeného na internet. Poseidon, ostatně jako další zařízení od výrobce HWgroup, k tomu využívá speciální komunikační protokol HWg-Push, jehož nastavení se v Posedionu2 4002 provádí na stránce "Portal". Zde se nejen povoluje napojení na server SensDesk, ale také definuje jaké hodnoty senzorů a stavy vstupů se mají odesílat. Konkrétně problematikou k napojení a využití Poseidonu s portálem SensDesk se pak budu zabývat v dalším speciálním článku na serveru automatizace.hw.cz.\nMěřicí a sledovací centrála se širokým vzdáleným dohledem Poseidon2 4002 představuje velmi dobré univerzální zařízení pro většinu běžných měřících aplikací v budovách, serverovnách a lehkém průmyslu. Hlavní výhodou Poseidonu je ovládací rozhraní v podobě webových stránek (webového serveru) přímo v zařízení, výborná konektivita a možnosti vzdálené komunikace / přenosu dat mnoha různými protokoly. V tom poráží mnoho ze svých konkurentů.\nStránky výrobce HWgroup s.r.o.: http://www.hw-group.com\nPřímý odkaz na stránky výrobce o produktu: http://www.hw-group.com/products/poseidon/poseidon2_4002_cz.html\nPřímý odkaz na stránku přehledu dostupných 1-Wire senzorů: http://www.hw-group.com/products/sensors/index_cz.html\nPřímý odkaz na stránku o popisu rozhraní zařízení Poseidon: Rozhraní připojení senzorů k jednotkám Poseidon\nPřímý odkaz na stránku s popisem komunikačních protokolů pro Poseidon: http://www.hw-group.com/products/poseidon/pos_protocols_cz.html


Jak na popraskané nohy? - FarmaZdravi.cz\nDomů/Zdraví/Jídlo a recepty/Jak na popraskané nohy?\nNejen estetický problém, ale také problém zdravotní. To jsou nevzhledné praskliny, vyskytující se zejména na patách. Praskliny jsou především známkou dehydratace a trpí jimi lidé po celém světě.\nSmutné však je, kolik lidí tento problém neřeší, a zároveň nemají problém, vzít si v létě otevřené boty. Jednomu by bylo stydno. Chodit do společnosti s neupravenými patami, je veliké faux pas. Ano, mnohdy za tento úkaz člověk nemůže sám, jako je tomu v případě diabetu, který doprovází právě praskliny na nohách, je třeba si však uvědomit, že i o nohy se musí člověk starat.\nUkážeme vám tedy metody, jak vyřešit tento problém v pohodlí domova a za pomocí složek, které jistě najdete v kuchyni. Směs vždy natřete na svá chodidla a opatříte je ponožkami. Lék pak působí přes noc.\nCitron s glycerinem vám zjemní ztvrdlou kůži na patách. Do lavoru si napusťte horkou vodu, přidejte sůl, glycerin a citronovou šťávu. Nohy si v této lázni smáčejte po dobu dvaceti minut. Po dvaceti minutách si je oškrábejte klasickou pemzou. Tento postup opakuje nejlépe pětkrát po sobě, a poté vždy v případě potřeby, nejlépe jednou týdně.\nVazelína a citronová šťáva – tato kombinace se vám dostane hluboko pod kůži a pomůže vám zjemnit vnější pokožku. Zase je třeba smočit si na dvacet minut nohy. Poté si je usušit, potřít citrónovou šťávou, a poté vazelínou. Nezapomeňte na ponožky a jděte spát. Tuto metodu je třeba také aplikovat vícekrát.\nMedová metoda – hydratuje a změkčuje kůži. Do lavoru s horkou vodou si dejte jeden šálek medu a ponořte do něj své nohy na dvacet minut.\nMetoda rýžové mouky – budete potřebovat dvě lžíce rýžové mouky, medu a jablečného octa. Nohy si na dvacet minut smočte v horké vodě, a poté na ně naneste tuto pečlivě promíchanou směs a vezměte si ponožky.\nhygiena Nohy péče popraskané nohy recepty


VK Karlovarsko vznikl během 4 měsíců, chce do play-off volejbalové extraligy | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Sport / Ostatní sporty | Související témata: sport volejbal VK Karlovarsko\n12:23 6. října 2014 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nTrenér volejbalistů Českých Budějovic Petr Brom | Foto: cvf. cz\nPo skončení minulého ročníku se zdálo, že nejvyšší domácí soutěže budou ochuzeny každá o jeden tým. Zatímco ženská soutěž se bude hrát jen s devíti týmy, mužská zůstává na dvanácti. Za Staré město se totiž našel náhradní celek. Licenci koupil nově vzniklý Volejbalový klub Karlovarsko.\n„Je pravda, že jsme vznikli velmi rychle a nedávno. Jsou to čtyři měsíce tvrdé práce. Kromě všech organizačních a legislativních věcí jsme museli sehnat 12 hráčů plus trenéra, to je vždy problém,“ říká manažer klubu Jakub Novotný.\nS manažerem karlovarských volejbalistů Jakubem Novotným mluvil o vzniku nového týmu reportér ČRo Petr Kadeřábek\nNovotný je hlavní postavou Karlovarska a byl to právě on, kdo v rekordním čase dokázal poskládat tým, který může patřit mezi extraligovou elitu. Zárukou by měla být i osoba trenéra Petra Broma, který v minulosti vždy dovedl celek, který trénoval, minimálně do semifinále.\n„Klub za trenérem pevně stojí, proto jsem si ho vybral, je to vyhrávající typ. V družstvu by bylo ideální mít 12 českých reprezentantů nebo aspoň Čechů. Ale sehnat 12 hráčů, kteří nemají smlouvu, je hrozně těžké. Nakonec máme čtyři cizince,“ říká manažer a bývalý kapitán české reprezentace.\nNovotný je připraven naskočit\nNejvětšími hvězdami týmu by měli být venezuelský smečař Andy Rojas, blokař Michal Sukuba či libero Daniel Pfefer. Velkým příslibem jsou i výkony slovinského universála Mateje Mihajloviče. Ten je ale na svém vůbec prvním zahraničním angažmá a je otázkou, jak svou roli zvládne.\nV těžkých chvílích je připraven pomoci svému týmu i jeho manažer. „V srdci to mám. Uvidíme, jestli budu mít dost času. Když budu muset, tak bych chtěl,“ usmívá se někdejší univerzál.\nMezi favority soutěže ale svůj nový tým neřadí. „Stabilně tam budou České Budějovice, které mají skvělý tým. Bude tam Liberec, který posílil, a myslím, že chce do finále. Ostrava dobře nakoupila a zlobit bude i Příbram. Ročník bude vyrovnaný a my bychom chtěli do play-off,“ předpovídá Jakub Novotný.\nKarlovy Vary budou nováčkem volejbalové extraligy