E-kniha: Gangsterova přítelkyně - Karolina Ramqvistová | Knihy.ABZ.cz\nKnihkupectví > Próza - beletrie > Romány > Romány dle národů > Švédské romány > Gangsterova přítelkyně\nElektronická kniha: Gangsterova přítelkyně\nNež John toho rána vyrazil, vzal si na sebe novou teplákovou soupravu a nové běžecké boty, Karin dostala mobil s dobíjecí kartou. Oděv i hovory, co nejdou vystopovat. Řekl „uvidíme ...\nSpolupracovali: ze švédského originálu Flickvännen ... přeložil David Pišvejc\nNež John toho rána vyrazil, vzal si na sebe novou teplákovou soupravu a nové běžecké boty, Karin dostala mobil s dobíjecí kartou. Oděv i hovory, co nejdou vystopovat. Řekl „uvidíme se brzy,“ neřekl však kdy. Všichni, kteří byli před ním, tvrdili, že se o ni postarají, ale on jí koupil dům jako hrad. Tam na něj čeká a nemá dovoleno vycházet ven, zatímco on je zase venku „za prací“. Co ji přitahuje na muži, jehož denním chlebem je násilí a zločin? Zatímco její přítelkyně se chtějí bavit, ona přemýšlí o tom, co jí žene, jakou cenu musí za vše platit a jestli se rozhodla skutečně správně. Střípky okolního světa jí připomínají, jaké to mohlo být. Gangsterova přítelkyně je zajímavá kniha z mnoha důvodů. Popisuje život v mezidobí, život nežitý skutečně naplno. Karin tráví mnoho času přemýšlením – o Johnovi, o svém dřívějším životě, o tom, jak dobrovolné bylo její rozhodnutí. Bylo opravdu dobrovolné? Styl i tón vyprávění jsou sice umírněné, pod povrchem to ale vře. Zlost se ven nedostane, pocity se nedávají na odiv, vše musí zůstat v tajnosti, jde o to neztratit tvář. Karininy přítelkyně nejsou zvlášť sympatické, ale jejich podobně smutný úděl vzbuzuje soucit. Ani ony nemají na výběr. Největší oporu tak Karin nachází v manželce hlavního hrdiny Scorseseho filmu Mafiáni , Karen, se kterou se neustále srovnává a jíž bere jako svůj vzor.\nKatalog vybraných autorů > R > Ramqvistová - Karolina Ramqvistová\nRamqvistová, Karolina; Pišvejc, David\nCopyright © Karolina Ramqvistová, 2009\nTranslation © David Pišvejc, 2016\nISBN 9788074734502 (PDF)\nHome was once an empty vacuum that’s filled now\nAnd it might not be such a bad idea if I never, if I never\nBylo to na svatého Valentýna. Zavolal mi do práce\ns tím, že pro mě má dárek, co nepočká. Že prý musí\npřijet okamžitě. Bylo pár hodin po obědě. Jeli jsme do\nnové vilové zástavby u vody a já si byla docela jistá, že\nmi koupil kajak, abychom si mohli někam vyjet. Byl\nčlověk, co má rád přírodu. Zaparkoval před domem\ns přístupem k jezeru, kde na molu ležely vytažené dvě\nkánoe. Vystoupili jsme z auta, on prošel brankou a po -\nkračoval přede mnou vzhůru ke vchodu, kde se zastavil\na vytáhl z kapsy obálku.\nDostala jsem klíč.\nPodívala jsem se na něj. V obličeji měl přehnaně\nRuce se mi třásly. Postavil se za mě, objal mě\na položil svou ruku na mou, když jsem strkala klíč do zámku.\nOtočil jí, moje ruka stále mezi jeho dlaní a klíčem, strčil\ndo dveří a zvedl mě do náruče. Překročil práh a zase mě\npostavil na zem. Stála jsem na špičkách, s rukama stále\nkolem jeho krku. Políbila jsem ho.\nByl to okamžik, který rozdělil můj život na předtím\na potom. Tehdy jsem také začala myslet na Karen. Měli\njsme tu být pouze my – on a já, ale ona mi právě v téhle\nchvíli pronikla do hlavy. Bylo to, jako by stála vedle mě\na dívala se na nás.\nKdyž Karen poprvé vstoupí do svého nového domu,\nvypadá vystrašeně, jako by ji pronásledoval ten samý\npocit naplnění, jaký jsem zažívala i já a který se mě\nzmocnil, jakmile mi došlo, co udělal. Karen vypadá, ja -\nko že má potřebu zastavit tenhle okamžik štěstí někde\nv půli schodiště nebo tady dole v hale, pevně jej\nuchopit, aby si ujasnila, že se jí to nezdá.\nKdyž jsem vstoupila dovnitř já, bylo mi podobně.\nDostat dům pro mě znamenalo absolutní vrchol.\n„Jak...?“ vypravila jsem ze sebe.\n„Není zač,“ řekl. „Nebo se možná hodí říct ,vítej‘.\nMožná dokonce ,vítej doma‘.“\nPodívala jsem se na něj. Přikývl a vypadal\nspokojeně. Zasmál se, objal mě a očividně mu připadalo, že se\ntvářím legračně. Pak mě zvedl a nesl do patra.\nRozhlížela jsem se a snažila se nakouknout do všech\nmístností, které jsem stihla spatřit. Stačila jsem zaregistrovat\nnábytek, tapety, koberce a podlahy. Zavřela jsem oči,\nv jednom z pokojů v prvním patře mě položil na postel,\nna které byl pořád ještě igelit, a začal mě svlékat a při\ntom mluvil o svém dárku ke svatému Valentýnu.\nMěla jsem na sobě zářivě růžovou podprsenku\ni kalhotky a to se mu líbilo.\nZadívala jsem se nahoru na řadu vestavěných skříní\nTy se líbily zas mně.\nKaren a Henry Hillovi měli doma skříně plné šatů\na zásuvky komod přetékaly šperky. Henry měl patnáct\nobleků, každý minimálně za tisíc dolarů, třicet na míru\nušitých hedvábných košil a více než dvacet párů bot\nz krokodýlí kůže obarvených tak, aby ladily s jeho kaš-\nmírovými saky. Karen vlastnila čtyři norkové kožichy\na měla služebnou i dívku na hlídání. Vše v domě bylo\nvyrobeno na zakázku a dovezeno. To bylo v šedesátých\nZprvu mi připadalo příšerné, že se pořád tolik nakupu -\nje a kolik peněz se za věci utratí. Teď už jsem si zvykla,\nzačalo se mi to líbit a vyžadovala jsem to. Zašeptala\njsem: „Děkuju,“ a on odpověděl: „Ty za to stojíš,“\nzároveň mi nad hlavou spojil zápěstí a pronikl do mě\nzrovna tak jako už tolikrát předtím a já pohnula rozkrokem\nzhruba o dva centimetry – zrovna tak jako vždy\npředtím. A říkala jsem si, kolikrát to tak ještě budeme dělat.\nSnažila jsem se představit si, jak tam v té posteli\nvypadáme. Snažila jsem se zaměřit na tělo, snažila jsem\nse jím pohybovat, tak aby skutečně cítil, jak moc za to\nstojím. Nejraději bych se byla soustředila na to\nnaprosté uspokojení plynoucí z faktu, že se nacházím přesně\ntam, kde jsem chtěla být. Ve svém horoskopu pro tuto\nzimu jsem četla takovou větu: Budeš mít pocit, že jsi\nkonečně na místě, o které jsi tak dlouho usilovala.\nJe ráno a dalo by se říct, že můj muž odešel do práce.\nNež za sebou zavřel dveře, zavolal na mě, že se brzy\nZas tu stojím v tom dobře známém tichu po těch dob -\nře známých zvucích. Jeho hlas, dveře, auto, štěrk před\ndomem. Sklenice v mé ruce opíše vzduchem dokonalý\noblouk a roztříští se o dlaždičky nad kuchyňskou\nlinkou. Zvuk vody a skla na mramoru a nerez oceli.\nVyjdu po schodech do prvního patra a vstoupím do\nJeště pořád se nemohu nabažit toho, jak to zní: Moje\nStojím před zrcadlem. Není to poprvé, co mě tahle\nmyšlenka napadne, ale je to poprvé, kdy jí dám volný\nprůchod: Začínám stárnout. Chápu, že to je něco, čím\nsi musí projít každý, stát před zrcadlem a vidět na vlast -\nní oči, že začíná stárnout. Mně se to přihodilo dnes.\nZestárnul mi obličej. Ostatní to určitě už dávno\nzpozorovali. Odjakživa jsem byla hezká, vím to. Neříkám to\nproto, abych se chlubila, prostě to tak je, vždycky jsem\nměla pěkný obličej, pěkné zuby a rty, pěknou pokožku\ni vlasy. Vždycky jsem vypadala mladě.\nNa bradě a tvářích mi rostou chloupky. Vytrhávám je\npinzetou, zároveň si vytrhávám obočí, ale množí se čím\ndál víc a rostou rychleji, než je stačím vytrhávat.\nTo je nevýhoda vztahu s někým, jako je John. Může\nmít, na koho si ukáže. A ať už si říká, co chce, tak silně\npochybuju, že se mnou bude chtít zůstat, až budu stará\nVyčistím si zuby, do nosiče zubního gelu vymáčknu\nz tuby bělicí gel a strčím to celé do pusy.\nTřu si celé tělo nylonovou prstovou žínkou\na zaměřím se na dvě celulitidy nahoře na stehně, které na mě\nráno co ráno koukají ze zrcadla. Rukama opatrně\npřejíždím po krku, přitlačím na loktech, na patách, drhnu\nsi paže, břicho i prsa a znovu břicho. Neholím se.\nSoustředím se na to, jak voda ze sprchy odplavuje\nvšechno pryč. Odplavuje vše, co škrábe a hryže. Díky\nvodě nemusím dnes čelit tomu, co by mě jinak čekalo –\ntotiž víkend. Na následující týden ještě vůbec nemyslím.\nKdyž je voda dost vařící a pára dostatečně hustá, vše\nKůže na prsou a na tvářích se místy zbarví do tmavě\nAle ani tak se dole znovu neotevřou dveře a já neu -\nslyším, jak stoupá po schodech nahoru.\nZavřu vodu. V koupelně je teplo a vlhko od páry.\nZapnu klimatizaci, vlasy v ručníku si stočím do turbanu,\nnosič gelu vyplivnu do umyvadla, vypláchnu si pusu\na znovu si vyčistím zuby, ale opatrně, abych neporušila\nZa umyvadlem jsem izolačkou přilepila papírové\npouzdro, v kterém mám platíčko prášků.\n„On schovává zbraně, ty schováváš antikoncepci,“\npoznamenala jednou Linda a já zalitovala, že jsem jí\nvůbec něco řekla. Člověk nesmí nikdy nic říct. To je\npravidlo číslo jedna. Blízcí přátelé jsou fajn, ale nelze si\nje pouštět k tělu příliš blízko.\nPrášky vyndávám za pomoci pinzety, vymáčknu ven\njeden a zapiju ho vodou z kohoutku, platíčko zastrčím\nzpátky do pouzdra. Pinzetu vložím do japonské\nkrabičky, kterou sdílí s dalšími čtyřmi pinzetami a kleštičkami\nna řasy. Že já husa to vyprávím Lindě. Taková\nzbytečnost. Některé věci jsou příliš důležité a prostě se\nnikomu neříkají. Ostatní to už dávno pochopili, jen já jsem\ntaková naivka. Musím se naučit držet si jistý odstup.\nNatřu se krémem a obléknu si sportovní šortky. Líbí\nse mi, jak v nich vypadají moje nohy. Vlasy si nečešu,\njen si je sepnu do drdolu.\nVyjdu do haly a projdu ložnicí, kde si John s\nobvyklou dokonalostí ustlal svou polovinu postele a kde\nje stále viditelná prohlubeň, jak tam seděl a zavazoval si\nboty. Na zemi leží krabice od bot, ve které je hedvábný\npapír, a také dvě tašky z obchodu se sportovními po -\ntřebami. Vždycky si na sebe vezme novou teplákovou\nsoupravu a nové běžecké boty, když se takhle vydává\npryč. To už teď nebývá zdaleka tak často. Vlastně\nnechápu, proč to dělá, nemyslím, že by to měl zapotřebí.\nBojím se, že to dělá kvůli adrenalinu.\nVejdu do jeho koupelny. Koš se špinavým prádlem\nje zpola plný.\nVytáhnu z něj tričko, co mi sahá do půli stehen. Když\nsi ho na sebe vezmu, je mi vidět jen okraj šortek.\nVlastně je teď ještě brzo, neměla bych víko koše zvednout\ndřív než zítra, ale něco je tentokrát jinak. Ponižuju se\nuž teď, ponižuju se špinavým prádlem. Má za to, že je\nto roztomilé. Přijde domů a uvidí mě na pohovce\nv jeho oblečení, jak jsem celou noc vzhůru a čekám na něj.\n„Jsi zlatá,“ řekne. Nepřipadám si zlatá, nýbrž zoufalá,\nnemocná. Vytáhnu ven trenky a zase je položím\nzpátky, zavřu víko. Kéž bych tak při cestě zpátky nemusela\nprojít ložnicí. Na krabici od bot se ani nepodívám.\nProjdu halou, sejdu po schodech do kuchyně\na postavím hrníček pod kávovar.\nZmáčknu knoflík a chystám se taky zapnout rádio,\nale naštěstí si to v poslední chvíli rozmyslím. Teď žádné\nrádio. Žádné televizní zpravodajství.\nHrníček s kávou, dva mobily, jeden normální přenosný\ntelefon a krabičku cigaret. Všechno tohle dokážu\nudržet v rukou.\nStrčím do venkovních dveří – v rohu stojí jeho bag\ns golfovými holemi – a vyjdu na verandu, zrovna když\nkolem naší branky běží soused.\nPostavím hrníček a zkouším si zapálit, aniž bych upus -\ntila některý z telefonů. Jsem nucená je s sebou všude\nvláčet, ještě jsem v ně neztratila naději. V jednom kuse\nmyslím na vyzvánění, uši nastražené. Jsem ve střehu.\nMá na sobě běžecké oblečení. Zastaví se a trochu\npřešlapuje na místě, protahuje se a přes plot na mě volá.\nViděl ho, jak nakládá tašku a nasedá do auta.\nZnovu přikývnu a usměju se. Nemůžu si\nvzpomenout, jak se jmenuje.\nTeď si poprvé všimnu, jak osiřele na parkovišti\npůsobí můj Chevrolet Camaro. Říkám si, jestli si toho také\nvšiml. Vedle stopy od kol. Štěrk a šišky.\nZastydím se, že mě vidí kouřit v tuhle denní dobu.\nV těchhle situacích začínám vždycky kouřit.\nOstatní jsou na tom stejně. Pak mi trvá několik týdnů zase\npřestat. Říkám mu, že jsem zapomněla, jak se jmenuje,\na on odpoví, že Thomas. Pořád tam stojí a protahuje\nse, ruce kolem kmenu borovice. Když ho pustí, zůstane\nmu naspod paží otisk kůry. Říká, že bychom k nim\nněkdy večer měli zajít na grilování, než odjedou na šéry.\nPak zamává a odejde.\nOdhodím vajgl k rododendronu a jdu zase dovnitř.\nKolik vajglů tam u kořenů asi už musí ležet. Kolikrát\nuž jsem začala a zase skončila. Nikotin začne působit,\nkdyž vejdu přes práh. Umocňuje ten pocit. Bydlím tu\nuž víc jak rok a půl, ale ještě pořád se mi ten pocit při\npříchodu domů vrací. Je to dokonalé.\nSvůj dům miluju a taky ten fakt, že mi ho dal právě\nMůj první opravdový kluk řekl, že mi postaví dům ze\nšnečích ulit. Ten druhý řekl, že budeme mít dům u mo -\nře. John neřekl nikdy nic.\nChtěla jsem, aby se o mě někdo postaral.\nVšichni před ním říkali, že se o mě postarají. Slíbili\nto, aniž bych je o to žádala. Nepostaral se ovšem nikdy\nnikdo. Měli plno keců a pak jsem to najednou měla\nvšechno. John mi koupil barák jak kráva. To mě pořád\ndostává. A to i v takovýchto dnech, nebo právě\nv takovýchto dnech. To je pak právě dům tím, co mě drží nad\nvodou. Jsem uvnitř v domě. Vše si prohlížím a všeho se\ndotýkám, každého detailu. Prsty přejíždím po tapetách\nv hale. Procházím pokoji a čekám na jisté okamžiky,\nkdy se mění světlo a kdy vše ještě víc zkrásní.\nNikdy mi nezáleželo na tom, abych měla nový dům,\nale John má rád vše nové. Linda a Tereza zrovna tak.\nJá mám ráda vše staré, ale na tom nezáleží. Na ničem\nz toho nezáleží, když jde o něj. Líbí se mi, že mi tohle\ndal. Zapuštěná světla ve všech stropech. Kuchyňskou\nlinku s ostrůvkem a vše v nerezu. Terasu. Dubové\nparkety v přízemí. Schodiště do patra. Zábradlí. Koberec\nv celém horním patře. Koupelny. Podlahové vytápění.\nPostel. Borovice za okny. Všechno tohle miluju.\nV Cosmopolitanu čtu článek o mužských erotogenních\nzónách. Časopis mám opřený o prsa. Tělo propnuté,\nchodidla na polštáři. Potah pohovky mě škrábe meze -\nrou mezi oblečením.\nNa druhé pohovce leží Maxa a spí.\nKoukám na ni skrz orchideje naaranžované v míse\nna stolku mezi námi. Trhá sebou a vydává nepatrné\nzvuky, čenich se jí chvěje. Něco se jí zdá.\nOdložím časopis, zvednu se, a když přinesu z haly\nvodítko, co visí na háčku u dveří, vzbudí se. Přiběhne\na vrtí ocasem. Vezme vodítko do zubů a spolu\npřekročíme pár bot, co se povaluje na koberci v hale.\nVyjdeme dveřmi a pak brankou ven.\nZrovna když vycházíme na silnici, vyjíždí\nz příjezdové cesty před domem Thomas. Zamává, a jak nás míjí\nsměrem k dálnici, cítím jeho pohled ve zpětném\nzrcátku. Má Volvo V70. Zajímalo by mě, jestli mu jeho žena\nříká doktore. Jestli mu to připadá sexy, nebo je mu\njenom trapně. Zajímalo by mě, jestli spolu spí, jak často,\njak dlouho, jak to dělají. Bere ji zezadu, nebo na něm\nsedí? Dělají to v koupelně? Líbí se mu ležet na ní?\nNení to divné přemýšlet takhle o jiných lidech, o někom,\nkoho neznáte a s kým jste se sotva kdy vůbec bavili?\nJohn se se mnou rozloučil docela nezvykle a to bude\nnejspíš to, co mě trochu zneklidňuje. Objal mě a něko -\nlikrát políbil, vzal mou hlavu do dlaní, políbil mě na\nčelo a na vlasy a pak mě k sobě přitiskl. Líbí se mi, když\nmě líbá na čelo a na vlasy. Líbí se mi, že pořád dělá věci,\no nichž ví, že je mám ráda. Má rád to, co mám ráda já.\nZtuhla jsem. Vzal si s sebou tašku, držel ji v jedné ruce.\nVypravil se tak, jak to obvykle nedělá. Nehnula jsem\nani brvou. Nic jsem neříkala.\nDřív by se strhla hádka. Odjel by a já bych šla ven\nběhat. „Vědělas, do čeho jdeš,“ říkával pokaždé, když\nse vydával pryč, a byla to koneckonců pravda. Vždyť\njde o přímo klasickou repliku. Všichni jsme přece ty\nfilmy viděli. „Vědělas, že to nebude vztah jako každý\ndruhý.“ Nikdy přede mnou neskrýval, co je zač – teda\nsnad kromě úplného začátku, ale kdo by se zachoval\nNyní se z jeho mizení stala rutina, už jsme se naučili,\njak na to. Za prvé je to vždycky narychlo. Spěšné\nrozloučení, co nedává prostor k otázkám. Rychlá výměna\nminima informací. Popřípadě usměrnění komunikace.\nPokud má dojem, že je to nutné. Popřípadě mobilní\ntelefon – a zpočátku opravdu volal –, popřípadě pár\nklíčů, pager, gmailové adresy, co napíše na papírek\na poprosí mě, abych je schovala, popřípadě ještě jedna\ntaška, co postaví do haly, nebo co mám zavézt někam\ndo města nebo k nějakému kámošovi. Víc než tohle\nudělat nedokážu. Nechci nic vědět, nechci s tím mít nic\nKdyž se vrátíme zpátky, má Maxa ještě pořád vodítko\nv tlamě. Upustí ho v hale na podlahu. V místě, kde mě -\nla jazyk, je oslizlé a na dlaždicích se udělá vlhký flek.\nZvoní můj normální mobil.\nVýhoda toho, že mi dal mobil na dobíjecí kupon –\nnemusím si nikdy namlouvat, že když zazvoní můj\nnormální mobil, volá on. Aspoň nemusím doufat a být\nhned zklamaná. Ale ne že bych ty mobily dostala\nz toho důvodu.\nPtá se, jak se mám, a já odpovím, že John je\nnemocný, a ona s jistou úlevou řekne, že Alexovi také není\ndobře, tudíž se přece můžeme o víkendu sejít, jen my\na ostatní holky. Já na to, že John má nejspíš horečku\na musím o něj trochu pečovat, takže zůstanu celý\nvíkend doma. Odpoví, že už má po krk pečování\no Alexe, takže by se možná mohla stavit. Ptám se, jestli to\nAlexovi nebude vadit, a ona, že je jí to jedno, protože\nbyl tohle léto hodně nemocný. Měl by jít k doktorovi.\nÚplně slyším, jak to musí znít, když se bavíme.\nPomyšlení na někoho cizího, kdo poslouchá. Tahle\nparanoia zničí veškeré rozhovory. Možná že je Alex\nTřeba jel John pryč sám.\nTřeba neodjel kvůli práci.\nNevím, proč takhle uvažuju.\nHenry Hill měl spoustu různých bytů a míst, kam jez -\ndil. Když jim to s Karen neklapalo, jezdil domů k Lin.\nA to bylo často, s Karen se hádali pořád. V jednom kuse\nsi připadal pod tlakem a měl pocit, že na něj Karen\njenom ječí, ale Karen nenapadlo, že by jí mohl být\nnevěrný, dokud ji to skutečně nepraštilo do očí. Všechna\nKdyž na to přišla, pokoušela se ho zastavit. Prosila\na žadonila, on jí praštil dveřmi před nosem. Vyhodila\nvšechny klíčky od aut, on si zavolal někoho, aby ho\nodvezl. Když Lin požadovala víc než občasné chvilky\nuloupené od Karen a rodiny, poslal ji do Las Vegas\nnebo na Bermudy a slíbil, že přijede za ní. Když náhodou\nnepřijel, tak zůstala o týden déle a osladila mu to\nútratou v hotelu.\nPo nějaké době Karen situaci přivykla. Henry byl\npořád ještě štědrý, přitažlivý a zábavný, a když byli spolu,\nbýval nejčastěji střízlivý a staral se o děti. Uvědomila si,\nže z toho vztahu každopádně vytěžila maximum a bylo\nnejlepší brát to tak, protože ať už udělal, co udělal,\npořád ještě ho chtěla. Došlo jí, že kdyby sečetla všechna\nplus a minus jejich manželství, nedávalo by na papíře\nžádný smysl, aby s ním dál zůstávala. On ji ale vždycky\npřitahoval. Když byli od sebe na chvíli odloučeni,\nmyslela jen na něj, mluvila jen o něm. Říkala si, že zatímco\nLin ho poznala hlavně z té špatné stránky, ona sama\nzískala jen to dobré.\nJejí máma měla za to, že jí vymyl mozek, že jím byla\nposedlá, ale pro ni byl životní láskou a vše stálo za to.\nNeslyším, co Tereza říká, protože Maxa kňučí a štěká.\nUž má hlad.\nTereza mluví o Alexovi.\nNatáčím vodu z kohoutku do misky na pití. Telefon\npřitisknutý k rameni, dvakrát mi málem upadne, má -\nlem spadne do dřezu.\nZe skříňky vyndám pytel psího žrádla. Mastné\ngranule při dopadu do misky haraší a pak ten smrad...\nŽere jak o závod. Než skončí, půlka je rozházená po\npodlaze a v misce s vodou.\nZnova jí vyměním vodu.\nTerezin hlas jde trochu mimo mě. Zeptá se, jestli už\njsem jedla, a já odpovím, že ne. Maxa vklouzne zpět\nna svoje oblíbené místo na pohovce, hlavu položí na\npracky před sebou a pozoruje mě.\nZavěsím, vezmu dálkový ovladač a pustím televizi.\nVe stejném okamžiku, kdy Usher dostane zprávu od\nR. Kellyho, pípne můj normální mobil. Nesnáším\ntohle vyzvánění a vibrace. Vždycky jsou to špatné hovory,\nTereza 22. června 11.03: Mám suši jsem na cestě k tobě\nJohn mohl mít každou, na kterou si ukázal. Chci říct\nkteroukoli z holek, o které měl mít správně zájem,\nz těch, co byly ve stejné lize jako on. Správně vlast -\nně vůbec neměl dostat někoho, jako jsem já. Jsme jako\nKaren a Henry. Nejsme ve skutečnosti stejný typ lidí,\ni když na druhou stranu vlastně ano. Nikdy jsem se\ntakhle s nikým necítila. Dohromady jsme silnější než\ncokoli jiného, ale kdybych nesestoupila do jeho světa,\ntak jsme nikdy neměli možnost to zjistit.\nVlastně ani Henry a Karen se vůbec neměli potkat.\nNesestoupila... teda, takhle to nemyslím. Chci říct,\nkdybych nezavítala do jeho světa.\nKdyž jsme se viděli poprvé, řekl, že mám úžasné oči.\nPřipadal mi trapný. Když si toho všiml, něco prohodil\na uzemnil mě tak, až mi došlo, že se beru příliš\nvážně a že za komplimentem není třeba hned vidět něco\nhlubšího. Cítila jsem se trapně, a jestli to bylo míněno\njako fígl na balení holek, pak mu to vyšlo.\nTo bylo na Ibize.\nPracovala jsem tam v jednom klubu. Tam jsem taky\nKromě nás tam bylo ještě pět dalších holek a\njediné, co jsme vlastně měly za úkol, bylo přijít do klubu\nchvilku po půlnoci a vydržet tam tři hodiny nebo i víc.\nMěly jsme se bavit s návštěvníky a trochu tančit, ale\njenom v baru. Byly jsme takovou barovou obdobou\ngo-go tanečnic, které o patro níž stály ve velkých klecích\nzavěšených nad tanečním parketem. Na rozdíl od nich\njsme byly oblečené a nikomu nedošlo, že i my dostává -\nme zaplaceno za to, že tam jsme.\nSoučástí dohody bylo, že budeme sledovat, co tam\nchodí za dealery, kdo kterému z hostů prodává,\na hlásit majiteli klubu všechny změny, kterých si všimneme.\nJohn přicházel většinou kolem druhé či třetí. Nosil\nkolumbijské košile s krátkým rukávem, takže mu bylo\nvidět tetování. Tygrovi na jeho pravém rameni vykukoval\nzpod rukávu ocas a zadní noha.\nByl zrovna pátek, když jsem s ním mluvila poprvé.\nDali se se mnou do hovoru dva Angličani, co byli na\nIbize poprvé, a když jsem vypila polovinu vodky\ns tonikem a odmítla další, přišel John a nějak je přerušil.\nNepamatuju si, co jim řekl, pamatuju si ale jejich\nnejapné sluncem spálené obličeje. Pamatuju si, jak jsem mu\nskoro řekla, že je výstřední pako, a nechala ho, aby\nmě za ruku odvedl k baru. Měla jsem na sobě krátké\nšaty s třásněmi. Ještě dnes si je občas vezmu na sebe\na vždycky mi ten večer připomenou.\nMoc si nepamatuju, o čem jsme se bavili.\nZato si pamatuju, jak jsem si říkala, že by bylo fajn\nho poznat blíž.\nZeptal se mě, jestli bych s ním nejela na lov ptáků.\nNamítla jsem, jestli na to není příliš brzy, s ohledem na\nto, že sezóna je od října do března a teď máme srpen,\nale on řekl, že tady je to každému jedno. Ptáci\npřitáhli teď, člověk je může začít střílet, kdy chce. Nevěřila\nZe začátku mi John vůbec nepřipadal pohledný.\nVlastně právě naopak. Byl hodně vysoký a mohutný\na vypadal jako nadutý hlupák. Některé jeho grimasy\nvypadaly strojeně. Jako kdyby stál před zrcadlem a na -\ncvičoval a říkal si, že takhle se musí tvářit, aby vypadal\njako gangster. Bylo to takové klišé. Nepřitahoval mě,\nale cítila jsem se s ním vyrovnaná a připadalo mi, že\nmohu být sama sebou. Možná právě proto. Zároveň\nbyl vzrušující, chtěla jsem ho poznat blíž a něco mi\nříkalo, že by to s ním nemuselo být špatné, že bych\nse cítila bezpečněji, kdyby všichni věděli, že jsme\nspolu. Nasávala jsem jeho komplimenty, chtěla jsem se\nmu zalíbit, ale celou dobu jsem si dávala pozor, aby\nto bylo v jakémsi kamarádském duchu. Bylo důležité\nnechovat se jako typická holčička. Kdybych začala\nvykřikovat, vtipkovat a krmit ho historkami, neskočil by\nmi na to.\nVyzvedl mě druhého dne odpoledne. Vzala jsem si na\nsebe džínovou sukni, bílou blůzu s výšivkou na přední\nstraně a plátěné boty s klínovým podpatkem. Přijel pro\nmě džípem. Naskočila jsem dovnitř, posadila se\nvedle něj a zabouchla za sebou dveře. Všimla jsem si, jak\nmě několik dívek u venkovních stolků sleduje.\nStoupali jsme po silničkách vysoko nad pobřežím a on celou\ncestu nezavřel pusu. Měl trému, ale to mi nedošlo.\nStřelba byla pro ten den už u konce. Byl to první den\nlovu ptáků. Bažanti a drobné ptactvo. Myslela jsem,\nže si budu moct taky zastřílet, ale místo toho jsme\njeli do vily, co si s kamarády pronajal, včetně personálu\na teras s pomerančovníky. Když jsme přijeli, stálo před\ndomem už několik aut. Jeho přátelé roztopili u\nbazénu grily a vytáhli chladicí boxy s pivem. Představil mě.\nJeště pořád mě nepřitahoval, ale začala jsem si všímat\ni jiných věcí.\nDal mi samostatný pokoj. Přišla jsem sice s ním, ale\nv té době jsem s ním ještě nespala a byla jsem ráda,\nže mi to tak usnadňuje. Teď s odstupem času se na to\ndá pohlížet různě. Je dost možné, že měl hodně práce.\nPravděpodobně neměl ten večer čas se na mě vrhnout,\ntak mě odložil trochu stranou do pokoje pro hosty.\nMožná že měl schůzku s někým jiným. Nikdy jsem se\nChoval se ke mně jako ke svému nejvýznamnějšímu\nhostu. Pouštěla se spousta starých disko hitů, co mám\nráda, grilovali jsme a koupali se v bazénu i ve vířivce.\nBrala jsem to hlavně jako divadlo. Pořád jsem ještě by -\nla ve stadiu, kdy mi šlo hlavně o to, zažít něco\nzajímavého, něco, o čem bych pak mohla vyprávět. Vzrušující\nživot. Prohlížela jsem si Johna a jeho kámoše. Všichni\nvypadali drsně, všichni měli tetování, všichni prodávali\ndrogy, všichni měli nejspíš zbraň a tím nemyslím jen\nna lov ptáků. Byl tam nějaký makléř, také dva majitelé\nrestaurací a řada dívek, většina z nich super kočky, co\nchtěly pařit. Pokud některá nebyla tak hezká, bylo to\nproto, že byla vdaná za někoho z těch týpků a už to\nměla na háku. Jelikož už musela dělat tolik dalších věcí\nokolo, nemohla ještě dbát o svůj vzhled.\nKdyž jsem Johnovi řekla, že se mi nějaká písnička\nnelíbí, šel za dýdžejem, ať pustí jinou.\nPo tom večeru jsme se viděli skoro denně, teda aspoň\nkdyž byl ve městě. Vozil mě a všechno mi ukazoval. Byl\nmazaný a netlačil na mě. Choval se zdvořile a na\nvšechno se mě vyptával. Chtěl o mně vědět vše, odkud\npocházím, co moje rodina. Sám toho o sobě moc neřekl.\nCítila jsem, jako by rozuměl mým potřebám, jako by\nmě viděl a chápal, a přesto mě měl rád. Ne jako ti kluci,\npřed kterými si musíte hrát na někoho jiného. Ne, to\nzní moc drsně, tak jsem to nemyslela. Mám na mysli\nten plíživý proces, kdy jen co někoho potkáte, téměř\nnepozorovaně se mu začnete přizpůsobovat. Zakouká -\nte se do chlápka a sondujete situaci, snažíte se zjistit,\nco má rád. Když se mu líbí prsa, tak si zvednete prsa.\nKdyž vypadá, že je na zadky, tak se prohnete\na vyšpulíte zadek. Když jsem poznala Johna, na nic takového\njsem ani v nejmenším nepomyslela. Ale zrovna tak mě\nvůbec nenapadlo, že by mohl být moje životní láska.\nByl milý a prostě mi s ním bylo zrovna v tu dobu\ndobře. Když to šlo, doprovázel mě domů. Podržel mi\ndveře, platil za mě pití, vozil mě do restaurací za městem\na zval mě na večeře.\nVždy chodil krok za mnou a všímala jsem si, kterak\nsleduje, jak se na mě ostatní dívají. Na nás. To se mi\nlíbilo. Zamlouval se mi ten pocit, že moje tělo zvyšuje\njeho status. Máma by mi nejspíš řekla, že je to pro ženu\nponižující. Ale i pro mě měla jeho společnost výhody.\nBrzy budou dvě.\nKdyž se ozve zvonek u dveří, Maxa sebou škubne a vy -\nstartuje z pohovky. Štěká, tlapami bubnuje o parkety.\nTereza vypadá ztrhaně, to je první, čeho si všimnu.\nDžínovou bundu pověsí v hale a sandály skopne do\nS sebou vláčí tři nákupní tašky a ještě kabelku.\nChce se mi pochlubit a vybalí novou bundu s\nčerným kožíškem a nové lakované kozačky s masivním\nzipem. Dosáhnou jí skoro až ke kolenům.\nPrý mi je chce jenom předvést.\nNatáhne si kozačky a promenáduje se přede mnou\ntam a zpátky. Zapíná a rozepíná přitom zipy.\n„Tohle si vezmu na podzim. Byly ve výprodeji. Tyhle\nkozačky a bunda. To bude můj podzimní model.“\nMá na sobě džínovou minisukni se vzorem vyšitým\nna zadních kapsách a nahoře šedivý top bez rukávů. Na\nprsou velkou látkovou nášivku. Drobné stříbrné\ncvočky. Vlasy sviští ze strany na stranu, prochází pokoji,\nvejde do obýváku a zvýší hlasitost na hi-fi věži. Pak\nnapochoduje zpátky a postaví se přede mě. Rukou máchá do\nvzduchu. Štíhlé prsty s dlouhými nehty.\n„Myslíš, že už tu začali?“ ptá se a rozhlíží se po\nA vůbec, nemám ponětí, jak bych to taky mohla vě -\ndět. Ten nový zákon platí od ledna, ale nevím, jestli už\nzačali. A i kdyby ano, tak to nemusí znamenat, že byli\nzrovna tady. A navíc – je mi to vlastně jedno.\nVezme jednu z tašek a na jídelní stůl vyndá dvě\nkrabičky se suši. Vypadá nervózně.\n„Musí to být tak nahlas?“ zeptám se. „Chceš mi něco\nPodívá se na mě, jako bych nic nepochopila.\nŘeknu: „Musíme to řešit zrovna teď?“\nNejdřív vypadá zklamaně. Nadechne se, vydechne\nnaráz všechen vzduch a civí do prázdna před sebou.\nPak mírně zavrtí hlavou, zrak pořád upřený, a znovu\nvnoří obě ruce do igelitky.\n„Čert to vem. Máš pravdu. Vždyť to nemusíme řešit\nJdu k hi-fi věži a ztlumím zvuk.\nTeď nic řešit nechci.\nChci to nechat plavat, ne se v tom ještě víc plácat.\nPodá mi moji krabičku.\nProhlásí, že zbožňuje náš jídelní stůl, a konečky\nprstů přejede přes vrchní desku.\nSedíme naproti sobě, otevřeme krabičky, sundáme\npapír z hůlek, odlomíme je od sebe a pustíme se do\nmíchání wasabi a sójovky. Tereza kvrdlá hůlkami dokola a dře\njimi o stěny polystyrénu. Je nervózní, obě jsme\nnervózní. Řekne, že je na cestě do města. Chce se podívat na\njedny šaty, co by si vzala na Alexandrovu oslavu. Sundá\nz kousků suši veškerou rýži a tvrdí, že drží dietu South\nBeach, ale pak stejně skoro nic nesní. Nemůže jíst.\nVyptávám se na oslavu – vím, že o ní chce mluvit.\nProspěje nám mluvit o věcech, co jsou teprve před námi.\n„Budeme grilovat na zahradě,“ popisuje. „Dostane\node mě nové tetování. A já si nechám udělat taky jedno.“\nVyhrne si tričko a nehtem udělá přes jedno ňadro ob -\nlouček. Kůži má hladkou a opálenou.\n„Tady bude psacím písmem Alexandr.“\n„Víš, jak to bude bolet?“\n„Já vím, ale je to přece sexy, ne? On ví taky, jak to\nbolí. Že se tomu člověk podvolí, to je sexy.“\n„Prosím tě já nevím. Tetování je super.“\n„Ale no tak vážně, člověk musí trochu popustit uzdu\nfantazii. Nemáš někdy takové nutkání?“\n„Ty bys mohla mít tetování tady,“ říká a ukazuje na\nvnitřní stranu nadloktí. „Třeba psacím písmem John?\nUkáže si dolů na ruku mezi palec a ukazováček,\nakorát nad zápěstím, jak bývají potetovaní echt\n„No fuj, to je hnusný.“\n„Vzpomínáš na tamten víkend?“ zeptá se.\nDříve jsme se k tomu víkendu často vracely – bylo to\nna Ibize, než jsem se seznámila s Johnem a než Tereza\nzačala chodit s Alexem. Ten víkend se vyspala s tolika\n„No tak jsem si vzpomněla, že jeden z nich měl\nstrašně hnusný tetování. Na bicepsu měl uprostřed takový\nto kormidlo, co je na starých lodích, něco jako sluníčko\nna těch lahvičkách s kokosovým olejem. Říkala jsem si,\nže to o něm asi něco vypovídá, ale problém byl, že jsem\npak nemohla přijít na to, kdo z těch třech ho měl.“\n„Ale teď už přece musíš vědět, který z nich to byl.“\n„Jo. Byl to ten jediný, kterého jsem vlastně chtěla!“\n„Vylučovací metodou. Byl jediný, komu jsem si ne -\ntroufla zavolat. A když jsem se znovu sešla s těmi\ndalšími dvěma, tak jsem si všimla, že ani jeden takové to\nhipísácké sluníčko nemá, takže to musel být on. To\nbyla jediná výhoda toho, že už nikdy nezavolal. Strašně\njsem se na to sluníčko soustředila, když mi nevolal.“\n„Pokud ses teda nevyspala s nějakým čtvrtým, na\nkterého jsi potom úplně zapomněla.“\n„Jo, asi tak. Super.“\nJde a začne otvírat skříňky v kuchyni. Vlasy má do\npasu, je malá, štíhlá a nejvíc vysportovaná ze všech, co\nTereza a já.\nPoprvé, kdy jsme si společně vyrazily ven.\nPoznaly jsme se v práci. V té době s Alexem ještě\nnechodila. Občas se vídali, ale nebylo to nic vážného.\nMěla něco s jedním Senegalcem a vláčela mě k němu\ndomů. Ten byt smrděl hulením a hašišem. Když jsme\ndorazily, ostatní už tam byli – čtyři kluci a dvě holky.\nHolky přijely na návštěvu z Paříže a bydlely v tom bytě\ns ním. Teď byly otrávené z toho, že jsme tam přišly.\nTýpek přinesl mísu rýže s kuřecí čínou a postavil ji na\nnízký stoleček. Nahoře na stěně visela plochá televize.\nV protilehlé části pokoje stál stůl prostřený pro čtyři\nosoby. Pro mě, Terezu a ty dvě holky. Nandal nám jídlo\nna talíře. Jeho kámoši se usadili na podlaze kolem sto -\nlečku. Jedli rukama, hlasitě se bavili tou svojí řečí,\nsmáli se a pili pivo rovnou z flašky. Občas se ztišili, zvedli\nse a upřeli zrak k televizi, kde bez zvuku běželo porno.\nPodívala jsem se na Terezu. Jedla a chvílemi se\nkoukala na televizi.\nTy holky seděly ke klukům zády a bavily se jen\nfrancouzsky. Občas k nám zvedly hlavu a usmály se, pak se\nzas otočily na sebe a řekly, že vypadáme jako šlapky.\nStěžovaly si, že jsme tam přišly, a nechápaly, co tam\nděláme. Nic jsme neřekly.\nNež jsme tam odtud vypadly, zašly jsme obě na\nzáchod a Tereza chtěla, abych ji naučila francouzsky:\nNazdar holky, už musíme jít. Namířila si to přímo do\nobýváku a větu jim přednesla. Jedna z těch holek se\nzatvářila ještě kyseleji, ta druhá se usmála a odpověděla\nnějakou zdlouhavou frází. Tereza odvětila, jestli nemá\noheň. To bylo to jediné, co francouzsky uměla, naučil\nji to ten kluk. Ten hned přispěchal a zapálil jí. Dala mu\npřed nimi pusu a pak jsme šly.\nZe skříňky nad linkou vyndá sklenici a obrátí se ke\nmně – ruku pořád na madle dvířek. Otočí kohoutkem\na nechá vodu odtéct.\n„To víš, že po tomhle PTC mají v plánu ještě další dvě,\nže jo?“ prohodí. Nevím sice kdy, ale vím, že to tak je.\nNatočí si vodu do sklenice a začne pít.\nNechci o tom mluvit. Nechápu, proč to chce vědět.\nA navíc nesnáším ty směšné zkratky. Jako by nikomu\nnedošlo, že je řeč zrovna o přepadení transportu\ns cennostmi. Jestli teda vůbec poslouchají.\nKaren a Henry měli napíchnutý telefon. Ačkoli teh -\ndy už to s nimi šlo nějakou dobu z kopce. Karen také\nzačala brát kokain, několikrát za den. Panenky měla\nvelké jak černé díry a byla hubená.\nNechápu, jak při tom mohli ještě zvládat děti.\nVyndá mobil a potěžkává ho na dlani.\nJe růžový s imitací diamantů kolem displeje.\n„Nemám zavolat Lindě, jestli nechce večer přijít?“\n„V tom případě radši zítra. Půjdu si brzo lehnout.\nZítra se přece ještě nevrátí.“\n„To je jasné, že ne.“\nLinda to zvedne.\nChvíli spolu mluví.\nPředá mi telefon. Linda je v ráži.\n„Ahoj, nemohla by nás s Ellou Tereza nabrat, že\nbysme pak přijely k tobě na kafe?“\n„No, já nevím, jestli to půjde, potřebuju ještě něco\n„Co něco? Co budeš dělat?“\nAno, co budu dělat? Co bych tak nejspíš mohla mít\ndneska na práci?\n„Prostě musím něco zařídit. Může to chvíli trvat.“\n„Ale dámská večeře zítra večer platí, že jo? Už jsem\nmluvila s Terkou, přijedeme k tobě.“\n„Nevadí ti to teda?“\n„Samozřejmě že vadí, ale myslíš, že se z toho složím?\nTo je fuk.“\nLíbí se mi, když hraje takhle důležitou. Na druhou\nstranu mě něco zneklidňuje.\n„Nemusíme jim o tom přece nic říkat,“ nadhodím.\n„Ne, vždyť přece stejně není komu to říct. Pro jednou\nse na ně můžeme vybodnout. Chtějí jenom, abysme\ndřepěly na zadku a hnily zaživa, protože to pak budou\nmít jednodušší. Abysme byly doma a postaraly se o ně,\naž se vrátí. Jestli se vrátí.“\nUž jednou se stalo, že se John a ostatní naštvali, pro -\ntože jsme se o jednom takovém víkendu sešly všechny\nu nás doma. Nechtějí mít mezi sebou spojitost. Nechtějí,\nabychom se spolu scházely, když jsou pryč, nebo vlastně\nmožná abychom se vůbec scházely. Když jde o nás,\nchovají se jak zasraný fízlové. Určitě na tom něco bude, že\nbychom se měly každá držet doma, kdyby je náhodou\nzabásli, ale především tu jde o to, že nemají rádi, když\nse příliš často scházíme. Myslí si, že se proti nim\nspolčujeme, pomlouváme je a navzájem se popichujeme. Ano,\nsice to částečně sedí, ale není to tak, jak si myslí.\nNechápou, jak jsme loajální. Nechápou, že teď jsme\nv podstatě loajální jenom k nim.\n„Jestli tu budeme, můžeme se všechny aspoň\npostarat o Johna. Pokud se vrátí.“\n„To si teda piš, že se raději postarám o Johna než\no Abbeho. Nehodlám tady dřepět a čekat na něj, na to\nÚplně ten její výraz vidím. Lehce zvednuté obočí.\nMuseli se s Abbem pohádat, když odjížděl. Jako\nvždycky po jejich hádce mám ten samý nepříjemný pocit.\nDomněnka se vynoří, zavrtá se do mě a zase zmizí.\nJestli ho opustí, ztratím ji.\nKdyž je člověk mladý, tak přesně tohleto chce:\npartu, kde spolu páry chodí a všichni se navzájem znají.\nTereza o tom často mluvila, když s Alexem začali cho -\ndit – jaká to je nádhera, že jsme kámošky a naši kluci\nkámoši. A tohle je ten starý dívčí sen, jenom stokrát\nznásobený. Všichni jsme propleteni se všemi.\n„A co Ella, co s ní zítra uděláš?“ ptám se Lindy.\n„Může tam být s námi. Vezmu s sebou film a pak usne\nu tebe v posteli.\n„Fajn. Jen vem s sebou všechno, co potřebuje,\nprotože my tu samo sebou nic pro děti nemáme.“\nTereza mi vezme telefon z ruky a dá se s Lindou do\nhovoru o jiných šatech, co by měla zkusit. Sedí a\nnohy má pokrčené, chodidla nahoře na židli, kolena pod\nbradou. Když mluví, gestikuluje. Nehty prořezávají\nvzduch. Rozhovor se stočí na Abbeho.\n„Nemůžeš to prostě nechat plavat?“ zeptám se, když\nProhlíží si lesknoucí se nehty. Jsou umělé\ns perleťovým lakem.\n„Všechno. Tyhlety kretény.“\n„Ve všech vztazích jsou problémy. Je to něco jako\n„Myslíš první krizi?“\n„Ano, to už člověk zažil s tím druhým skoro všechno\na musí se posunout na další stupeň. Stojí na\nkřižovatce – buď chce, nebo ne.“\n„A pak přijde sedmiletá krize.“\n„Ano. To už se navzájem znáte a makali jste na tom,\na ono to stejně nefunguje. Právě tehdy to vzdáte.“\n„Anebo jste spolu třeba patnáct let. Myslíš ale, že by\nLinda byla schopná Abbeho opustit?\n„Ne, proboha ne. Je do něj přece pořád zamilovaná.\nA on by se s ní nikdy nerozešel.“\n„Jen mi přijde, že se hodně hádají a že je unavená,\nprotože tak nějak stojí mezi ním a Ellou. Musí jim být\noběma po ruce a zároveň pracovat a všechno doma ob -\nstarat, poněvadž on nehne prstem.“\n„Ale vždyť to vypadá, jako že ho ani není s to\nk něčemu dokopat. Všechno je jakoby její. Když on něco dělá,\ntak tvrdí, že jen pomáhá.“\n„Jo, ale víš, že to jediný, co dělá, je, že je různě vozí.\nProstě řídí, to je jeho činnost, protože ona to neumí.“\n„To kvůli tomu si nechtěla udělat řidičák, poněvadž\nto by pak už nedělal ani tohle.“\n„Podle mě je prostě línej jak veš. A děsnej\nmanipulátor. Protože ví, že ona nakonec všechno udělá.“\n„Když si jen počká dostatečně dlouho, tak ona to\n„Jo, stačí si jen počkat dostatečně dlouho, to se pak\nvždycky najde nějaká buchta, co se toho chopí. Přesně\n„Ale už nechápe, že právě tohle rozbíjí vztah. On si\nmyslí, že jen žvaní.“\n„Tady hrozí, že mu to nedojde, dokud nebude pozdě.“\n„Tak strašně mě vytáčí, že se takhle chová. Ale kdo ví,\nmožná by se John choval stejně, kdybysme měli děti.“\n„Ne, to si nemyslím. Ty jo?“\n„Já nevím, ale zřejmě to nějakou souvislost s dětmi\nmá. Jakmile máš děti, tak musíš začít dělat spoustu\nvěcí, cos předtím nedělala.“\n„Ale Abbe je sám dítě. Přestěhoval se od Nicholase\na mámy rovnou k Lindě domů. Takže si za to může\ntaky trochu sama.“\n„Byla do něj příliš zamilovaná a chtěla s ním bydlet.“\n„O to nic, ale pak se nemůže divit, že musí všechno\n„Na druhou stranu ne že by toho od něj chtěla tak\n„Ne, není jako ty, ty jsi přece pedant, nebo ne?“\n„Jo, ale to je i John. Proto jsme spolu.“\n„Ale prosím tě... chce to jen mít někoho na uklízení.\nTo přece máte, ne? Člověk by měl za tyhle věci prostě\nprachy dát. Ať je pokoj a nemusíte se hádat. Za to se\nprostě platí. A když má člověk děti, musí mít na to,\nzaplatit si chůvu.“\n„Prostě si ale nemyslím, že je to až tak o uklízení.\nPodle mě jde spíš o věci, jako kdo zve ostatní na večeři\nnebo kdo zarezervuje dovolenou v Thajsku nebo všech -\nno to kolem.“\n„On neudělá nic! Říká jí, že není potřeba toho tolik\ndělat, můžou přece být jen tak spolu. Ale když už ona\nněco zařídí, tak mu to samozřejmě není proti mysli.“\n„To jo, jinak už od něj dávno odešla.“\n„To neříkej. Nejsem si tím úplně jistá.“\n„Možná že má depku. Od té doby, co se přihodilo to\ns Nicholasem a vůbec.“\n„Ale prosím tě, je akorát línej. Takhle se choval už\npřed tím, než se to Nicholasovi stalo. Poprosím Johna,\njestli by si s ním nepromluvil. Musí si přece uvědomit,\nže pokud se nezmění, tak s ním navěky nezůstane.“\nTereza roztrhala papírový obal od hůlek na kousíčky\na na stole je navršila na hromádku. Odvrátí se ode mě\na pohlédne na Maxu, která leží na koberečku před\nfrancouzským oknem na verandu. Sluneční paprsky\nse jí odráží v kožichu. Hruď se jí zvedá a klesá. Jedno\nucho má naruby. Už zase spí. Tereza se zvedne,\npopojde k ní a opatrně ji pohladí po jednom boku.\nTaky se zvednu a popojdu ke kuchyňskému ostrůvku.\nVedle Johnova hrníčku tam leží mobil. Nevím, proč\nse takhle chovám. Abych se ujistila, že se nic nestalo?\nAbych to cítila v konečcích prstů, když se dotknu tlačí -\ntek ovládání hlasitosti a displej se rozsvítí? Je prázdný\nVidím, že mě Tereza sleduje. Vidím, že ví, co\n„Tys aspoň dostala telefon,“ řekne.\nMaxa se vzbudí, vyskočí, položí tlapky Tereze na\nkolena a oblizuje jí ruce. Tereza k ní mluví, drbe ji na\nkrku a opatrně ji šťouchne do boku, až jí pracky na\npodlaze proklouznou. Pak si ji k sobě zase přitáhne a se\nsmíchem poznamená, že nechápe lidi, co se těchhle psů\nbojí, vždyť jsou tak sladký, že by jeden brečel.\nVstane a oblíkne si bundu.\nSmetu papírové vločky do krabičky od číny. Snášejí\nse do sóji. Vezmu obě krabičky a hodím je do koše pod\ndřezem, otřu stůl hadříkem na nádobí. Na dřez\na ledničku použiju speciální ubrousky na nerez ocel. Je tu\nflek, co nikdy úplně nezmizí.\nZvenčí je slyšet zvuk.\nŽuchnutí. Jako kdyby někdo něco hodil na verandu.\nNěco studeného se mi rychle šíří přímo klíčními\nkostmi. Těžce se mi polyká, těžce se mi dýchá.\n„Bylo to něco na verandě,“ řekne Tereza.\nOtevřu dveře a vyhlédnu ven. Přímo u nohou mi leží\nJe to konipásek. Narazil do skla a spadl na dřevěnou\npodlahu. Leží tam. Téměř nepatrný záchvěv prsou.\nStojím blízko a dívám se na něj.\nNeřeknu Tereze, že žije.\nA najednou ustrne.\n„Zavolej Maxu,“ řekne Tereza.\n„Ne, kristepane, ty jsi nechutná.“\nUdělá obličej a zajde dovnitř.\nVidím, jak jí musím připadat vykolejená.\nDál tam stojím a hledím na jezero. Dolů se nepodí -\nSlunce se třpytí na hladině.\nVrátí se s mikrotenovým sáčkem v jedné ruce\na řekne: „No tak, zlato.“\nA pak na ptáčka: „Tak pojď, chudáčku.“\nNavlékne si sáček na ruku a sebere ptáčka tak, jako\nse sbírá psí lejno. Zaváže na sáčku uzel a sejde po\nschodech z verandy. Otočí hlavu a podívá se na mě přes\nrameno, pak zmizí za rohem domu.\nJe slyšet, jak se zabouchne víko od popelnice.\nJeden ze židovských mladíků, se kterými se ji matka po -\nkoušela dát před svatbou s Henrym dohromady, vzal\nKaren jednoho večera ven ve své korvetě. Jela s ním\nprávě proto, že se chtěla svézt v tomhle autě. On ale\npak zajel do postranní uličky a začal ji osahávat.\nRozmyslela si to. Pak mu dala pohlavek a on ji vyhodil na\nulici. Všechno se seběhlo strašně rychle. Projel kolem ní\nautobus a ohodil ji blátem a vodou.\nV té době už Karen znala Henryho, takže došla\nk benzínové pumpě a zavolala mu. Přijel pro ni a odvezl ji\ndomů. Pak zašel přes ulici za tím židovským mladíkem,\nstrčil mu do pusy pistoli a otáčel hlavní, přičemž ho\nněkolikrát praštil do obličeje.\nMladík se pomočil.\nHenry si říkal, že ho měl zabít.\nJeden ze sousedů zavolal policii.\nKaren byla doma u mámy.\nHenry se přihnal k zadnímu vchodu, otevřel dveře\na zavolal na ni. Dal jí pistoli a šeptem ji požádal, ať\nji schová. Karen ztuhla, když ucítila ocel v rukou. Na\nzápraží stála krabice od lahví s mlékem, do ní pistoli\nupustila. Třásla se po celém těle. Když si uvědomila,\nco kvůli ní Henry udělal, připadala si důležitá. Henry\nskočil zase do auta a pistole tam zůstala.\nJiné holky by po tomhle řekly dost, napadlo Karen.\nManík, co vás na třetím rande požádá, abyste u sebe\nschovaly zbraň, zbraň, kterou právě napadl souseda,\nkam to může vést? Jiné holky by začaly ječet nebo by\nse složily nebo by ho poslaly do háje. Nezůstaly by stát\ns tím kusem oceli v rukou ani o vteřinu déle a nepřipa -\ndalo by jim to jako super odvaz.\nJiné holky by se necítily ani tak, jak jsem se cítila já.\nJestli se dobře pamatuju, tak jsem pocítila něco jako:\nkonečně. Není to nic, na co bych byla hrdá. Prostě to tak\nbylo a ani se za to nestydím. Aspoň teď už ne.\nPrvní pistole, kterou jsem kdy držela v ruce, aniž\nby mě kdokoli viděl, byla titěrná. Patřila klukovi, se\nkterým jsem chodila chvíli před Johnem. Byl to šok,\ni když ne tak docela. Ani jsem nevěděla, že ji má. Seděli\njsme ještě s dvěma dalšími páry v baru a on se\nz nějakého důvodu rozpovídal o tom, že má revolver. Měl ho\nv pouzdru na noze, a protože jsme seděli těsně u sebe,\nvyhrnul si nohavici, vyndal zbraň z pouzdra a položil\nmi ji pod stolem na koleno, aniž by si toho kdokoli\nvšiml. Vzala jsem revolver do ruky a zastrčila si ho do\nrukávu, vstala jsem, omluvila se a odešla o patro níž na\ntoaletu. Zamkla jsem za sebou dveře, rozsvítila,\nvyndala revolver a namířila ho do zrcadla proti sobě. Tuhle\npózu dělají všichni. Paže napnout, pohled upřený\npřímo před sebe. Možná ještě svraštit čelo. Pamatuju se,\nže jsem byla trochu zklamaná, jak je maličkatý.\nPak jsem ho zas zastrčila do rukávu a vrátila se\nKdyž jsme později toho večera seděli v taxíku,\nneodpustila jsem si otázku, jestli už tou bouchačkou\nněkoho zastřelil. Vím, že jsem se neměla ptát. Zadíval se\nokýnkem ven a odpověděl, že to je trochu osobní otáz -\nka. Zastyděla jsem se.\nMusela jsem mu připadat trapná.\nZašla jsem moc daleko.\n„Zítra si to prostě užijeme,“ prohlásila. „Chci se kou -\npat a zdunět se jak hovado.“\nDům opět utichl.\nMístnosti leží v tichosti v řadě jedna za druhou. Moc\nráda se jimi dívám na souvislou plochu parket. Na to,\nže je léto, jsou pokoje prázdné a tmavé. To je krásné.\nZnovu si lehnu na pohovku.\nMaxa vyskočí nahoru a vtěsná se mi k chodidlům.\nMá studený čumák a měkký kožich. Vmáčkne se mi\nmezi nohy a pracky si položí na mé lýtko.\nChystá se takhle usnout, už zase.\nNa stolku leží knížka, kterou právě čtu.\nJe o ženě, kterou opustí manžel. Zůstane sama\ns dvěma dětmi. Když je přijede muž navštívit, prosí ho\na žadoní, aby se vrátil. Pověsí se na něj. Zajímalo by mě, co\nse tam pokazilo. Kdy ji přestal milovat a kdy ho začala\nodpuzovat. Ten okamžik mě děsí.\nMožná ho nikdy nemilovala a jemu to konečně došlo,\nnebo taky nedokáže žít s někým, kdo vyžaduje věrnost.\nO Karen jsem toho přečetla stohy, obsáhlé\nrozhovory jak s ní, tak s Henrym. Film o nich dvou – Mafiány –\njsem viděla tisíckrát.\nDům je prázdný.\nPřipadala bych si tu jinak, kdybych neměla Maxu?\nKaždý, kdo sem přijde, říká, že si připadá jako v ho -\ntelu. Vše je nové a čisté. Nejsou tu skoro žádné věci.\nKdyž jsme se sem přistěhovali, neměl John víc než\nčinky a posilovací stroje, tři cestovní tašky s oblečením,\npár tašek bot a jednu tašku plnou bankovek a šperků.\nJá se všeho zbavila. Svoje staré věci jsem vyhodila\na taky cokoli, co pro mě něco znamenalo. Chtěla jsem, aby\nze všeho čišela svěžest. Novota, novota, novota. Pokoje\nu nás vypadají jako v hotelu a tak to taky chci.\nKdybychom odsud měli dnes večer vypadnout a nechat dům\nv tomhle stavu, to jediné, co by prozradilo, že zde bydlí\npár třicátníků, by byly moje časopisy, lak na nehty na\nstolku v obýváku a naše sluneční brýle, co leží na\nkomodě v hale.\nBarvy jsou tlumené v odstínech šedé, béžové, hnědé\na černé, doplněné fialovou a levandulovou a trochou\nzelené. Dřevo je tmavé. Použité materiály vypadají\ndraze. Taky že jsou drahé. Mám ráda vlněné knoflíky na\nlátce pohovky – je to příjemné, když se o ně opřu zády\nnebo když po nich přejíždím nehty. Ráda se chodidly\ndotýkám koberců a podlahy. Líbí se mi, jak do pokojů\ndopadá světlo a jak vypadají borovice před okny, jak\nse hodí k zařízení v místnostech, k Maxinu kožichu.\nLíbím se sama sobě, jak tu vypadám.\nJediné, co jsem si sem s sebou vzala, bylo oblečení\nKnížky jsou v domě to jediné, co je pouze moje, to\njediné, co jsem dostala od někoho jiného než od Johna\nnebo za co jsem sama zaplatila. Celou jednu stěnu u nás\npokrývají police s knihami. Všude, kde jsem zatím byd-\nlela, to tak bylo. Ne že by člověk tolik četl, ale já prostě\nmusím vlastnit knížky. V mém starém bytě stály knihov -\nničky v chodbě. Jednoho večera, právě když se vrátil\nz Ibizy, přijel pro mě John, abychom si spolu vyrazili,\na zeptal se mě, jestli jsem je všechny četla. Já řekla, že\nne, a on se zeptal, jestli je hodlám přečíst, a já na to, že\nnevím, a on se podivil, k čemu je v tom případě mám.\nPotom... To je fuk. Nechali jsme to tak.\nJe to sice můj dům, ale knížky jsou to jediné, co mi\nskutečně patří. Knížky jsou to jediné, co mi připomíná\nmůj starý život.\nZpočátku jsem se ho snažila přimět, aby taky četl.\nJednou jsem mu dala román o gangsterech s tím, že\nby se mu mohl líbit, ale on se jen smál a prohlásil, že\nchlápek, co to napsal, je trouba.\nDveře do sklípku.\nKlika je od slunce rozžhavená. Dveře jsou těžké, ale\notvírají se lehce. Lak na nich se leskne. Vypadá, jako by\ntím horkem vřel. Vyndám sekačku a postrkuji ji před\nsebou kousek dál na trávník. Vlastně posekat nepotře -\nbuje, ale já to dělám ráda. Vrstva zrnek prachu na\ntvrdém, lesklém černém plastu.\nZmáčknu knoflík a motor se probudí. Uvnitř tluče\nsrdce. Roztočí se a vyrazí.\nMaxa pobíhá po verandě a štěká, jako vždy když\nJdu za ní dovnitř.\nKdyž jsem s Johnem začala chodit, chtěla jsem být\nChtěla jsem se s ním milovat tak, aby se už nikdy\nnechtěl milovat s žádnou jinou, chtěla jsem být\npříkladnou přítelkyní, bez které by se nedokázal obejít. Chtěla\njsem se o něj postarat. Chtěla jsem ho lapit a probudit\nv něm závislost. Když jsme se sem přestěhovali, chtěla\njsem, aby se tu cítil doma, chtěla jsem vytvořit domov,\nkde by si připadal bezpečně. Chtěla jsem, aby to bylo


Tajný nevěstinec skrývali v prasečím chlívku – Novinky.cz\nMalajská policie ve středu odhalila nevěstinec, který byl ukrytý v opuštěném příbytku pro vepříky. Na stopu nelegálnímu hotýlku přišli strážníci poté, co si některé místní ženy stěžovaly na své manžele, kteří v chlívě trávili překvapivě hodně času. Ve čtvrtek o tom informovala místní média.\nčtvrtek 9. prosince 2004, 10:49 - KUALA LUMPUR\nChlívek byl pečlivě zrekonstruován, provozovatelé nevěstince neopomněli ani bar, kde se podával alkohol. Intimní atmosféru navozovalo neonové osvětlení a stereo souprava, z níž se linuly vábivé zvuky. Pro zákazníky bylo připraveno celkem dvacet kabinek vybavených mimo jiné stoly a ventilátorem, přiblížil Abu Bakar Mustafa, vyšetřovatel z kriminálního oddělení.\nPár kněžek uprchlo\n"Razie se konala poté, co policie obdržela několik stížností od žen, jejichž manželé trávili hodně času v chlívku," uvedl Mustafa pro deník Berita Harian a dodal, že strážníci ve středu zadrželi tři čínské prostitutky, malajského pasáka a třicet zákazníků. Na místě se pohybovalo ještě několik dalších kněžek lásky, těm se však podařilo utéci.\nPolicie na stanici zaznamenala vyjádření klientů, které pak propustila. Šlo převážně o místní podnikatele a rybáře. Malajská média informují, že v nevěstinci pracovalo asi patnáct zahraničních prostitutek, které klienty obšťastňovaly v přepočtu za 330 korun.


Olomoucké barokní slavnosti pokračují. Koncert k oslavě Sloupu Nejsvětější Trojice proběhne už zítra - OLOMOUC.CZ\nOlomoucké barokní slavnosti pokračují. Koncert k oslavě Sloupu Nejsvětější Trojice proběhne už zítra\nVe středu 9. září od 19 hodin proběhne v rámci Olomouckých barokních slavností koncert k 20. výročí zařazení Sloupu Nejsvětější Trojice mezi památky světového kulturního dědictví UNESCO. Pokud se někdo nebude moci koncertu v kostele sv. Mořice zúčastnit, bude připravený i live přenos.\nNa slavnostním večeru zazní skladby olomouckého barokního skladatele Antona Neumanna (1721-1776), a to Symfonie C dur a tři díla uvedené ve světové premiéře: Missa Sanctissimae Trinitatis, Salve Regina a Te Deum. Neumann byl evropsky proslulý skladatel, houslista virtuóz a kapelník olomoucké katedrály. Do doby svého působení v Olomouci, měl skladatelské zakázky ve Vídni pro proslulou kapelu v Esterháze, kterou ovlivnil i Joseph Haydn.\nTěžiště koncertu spočívá právě na mši k Nejsvětější Trojici, která tematicky souvisí se slavností a výročím zapsání Sloupu Nejsvětější Trojice na seznam památek UNESCO. Nastudování se ujal dirigent, cembalista, varhaník a muzikolog Marek Čermák, který se dlouhodobě zabývá a specializuje na objevování historického hudebního materiálu olomouckých barokních skladatelůa a rovněž na tzv. historicky poučenou interpretaci. Se svým souborem Musica figuralis a sólisty Lenkou Cafourkovou Ďuricovou (soprán), Jarmilou Balážovou (alt), Matúšem Šimko (tenor) a Michalem MArholdem (bas) se budou na posluchače těšit ve středu 9. září od 19 hodin v kostele sv. Mořice. Vstup na koncert je volný a pokud se někdo nemůže zúčastnit osobně, pořadatelé zájemcům poskytnou live přenos, streamování koncertu bude možné shlédnout i ve videu níže.\nPřenos začne 9. září v 18:55


Bentley Turbo R/T - Zabava.Vitejdoma.cz\nRoku 1982 se objevil přeplňovaný Bentley Mulsanne (založený na modelu SilverSpirit) s jedním turbodmychadlem Garrett, první opravdový krok na cestě znovuzrození Bentleye.\nNež Bentleye převzal Rolls-Royce, byl jednou z nejlepších britských sportovních značek s bohatou historií závodních úspěchů. Za Rolls-Royce se to všechno změnilo. Image Bentleye vybledla, jeho vozy byly sotva víc než Rolls-Royce s vyměněnou značkou a bez jakéhokoli vlastního lesku.\nRozdíly mezi autíčky\nRolls-Royce se jednu dobu dokonce zabýval myšlenkou, že by se značka Bentley, jedno z největších jmen v britském motorismu, měla zrušit. Naštěstí k tomu nedošlo. Naopak, Rolls-Royce si uvědomil, jak může být značka Bentley užitečná, a začal s logem okřídleného B vyrábět verze sedanů Rolls-Royce orientované více na výkonnost.\nRoku 1982 se objevil přeplňovaný Bentley Mulsanne (založený na modelu SilverSpirit) s jedním turbodmychadlem Garrett, první opravdový krok na cestě znovuzrození Bentleye. V souladu se svou obvyklou politikou neuvádět čísla o výkonu Rolls-Royce jednoduše oznámil, že výkon vozu je „dostačující, plus padesát procent”.\nZměny u Bentley\nJeště více vzrušující ovšem byl Bentley Turbo R z roku 1985, kde označení R znamenalo „road-holding”, tedy silniční verzi. Aby se ovládání vozu stalo ještě přesnější, byly uskutečněny značné změny šasi.\nKdy nastala změna u autíčka\nTurbo R byl bestseller značky Bentley, ale to nejlepší přišlo až nakonec. Roku 1997, kdy se chystalo ukončení výroby skořepinové karoserie Silver Spirit, přišel Bentley s nejvýkonnějším Turbem vůbec. Model R/T byl kříženec Turba R a Continentalu T. Z prvního z nich měl skořepinovou karoserii a šasi s dlouhým rozvorem, z druhého vysoce výkonný motor s původním objemem 4 880 cm3.\nVůz měl čtyřstupňovou automatickou převodovku, stejně chytrou, jako bylo zavěšení. Měla totiž adaptivní technologii, tj. naučila se stylu jízdy a pak se odpovídajícím způsobem chovala při řazení rychlosti.\nMaximální rychlost modelu R/T musela být omezena, protože pneumatiky technologicky značně zaostávaly za rychlostmi, jichž byl Bentley byl mohl dosahovat.\nK tomu, aby Bentley nabízel hladkou, ale sportovní jízdu, měl elektronické tlumiče otřesů. Nerovnosti vozovky monitoroval kontrolní systém, který pak individuálně zachytil každý náraz, aby se otřesy nepřenášely na zavěšení vozu. Pokud jde o zavěšení samo, R/T se přidržovalo standardní praxe Bentleye, tj. měl zdvojené lichoběžníkové zavěšení vpředu a vlečené polonápravy vzadu.\nMax. rychlost 244,5 km/h\nZrychlení z 0 na 96 km/h 6,7 s\nTyp motoru V8\nZdvihový objem 6 750 cm3\nMax. výkon 298 kW při 4 000 ot/min\nMax. kroutící moment 664 Nm při 2 000 ot/min\nHmotnost 2 477 kg\nSpotřeba 4,39 km/l\nBrzdy kotoučové na všech kolech, ABS jako standard\nPodvozek a karoserie samonosná karoserie, čtyřdveřová limuzína\nPrávní prohlášení: Obsah internetového magazínu i jednotlivé jejich prvky jsou právně chráněny. Jakékoli užití spočívající v kopírování a/nebo napodobování obsahu a/nebo prvku tohoto internetového magazínu bez výslovného souhlasu provozovatele internetového magazínu je protiprávní, porušující práva společnosti k autorskému dílu a databázi a zakládající nekalosoutěžní jednání. Neoprávněným užitím obsahu a/nebo prvku interntového magazínu může dojít též k naplnění skutkové podstaty trestného činu porušení předpisů o pravidlech hospodářské soutěže dle § 248 trestního zákoníku a/nebo trestného činu porušení autorského práva, práv souvisejících s právem autorským a práv k databázi dle § 270 trestního zákoníku, za jejichž spáchání může být uložen trest zákazu činnosti, propadnutí věci nebo jiné majetkové hodnoty nebo trest odnětí svobody. Pokud máte o užití obsahu a/nebo prvku internetového magazínu zájem, kontaktujte redakci internetového magazínu. id8682 (vitejdoma.cz/zabava#7854)\nAmulety pro ochranu, štěstí, lásku, bohatství,


Šokovat svaly aneb když tělo stagnuje - Fitvit.cz\nFitvit.cz » Cvičení » Šokování svalů proti stagnaci i stereotypu\nŠokování svalů proti stagnaci i stereotypu\nSvaly si umí zvyknout na určitou zátěž a když jim nedáváme potřebné podměty k růstu, nastává stagnace. Tomu lze předcházet střídáním tréninkových postupů a zařazováním neobvyklých metod, které oživí růst. Navíc vyvedou sportování ze stereotypu. Pokud dojde ke stagnaci či únavě, měli bychom se nejprve přesvědčit, zdali je v pořádku naše regenerace. Stagnace může být totiž důsledkem i přetrénování, a tak se nabízí jednoduché řešení v podobě několikadenního volna a přechod k periodizaci tréninku.\nHledat vlastní styl\nMnozí odborníci na rozvoj a formování postav potvrdí, že nejlepší postup na dosažení cíle platný pro všechny neexistuje. To je také důvod, proč se v magazínech nachází tolik metod na formování postavy, ať už jde o hubnutí či nárůst svalové hmoty. Pravdou však je, že každý jednotlivec bude muset nalézt ten správný postup vhodný právě pouze na něj samotného. Musí však v počátku vycházet alespoň s nějakých doporučení, které si posléze bude upravovat dle své individuality.\nPříkladem může být postup pro nárůst svalů některých kulturistů. Jedni využívají super těžké váhy, jiní využívají předností tréninků s vyšším počtem opakování. Z počátku bude nejideálnější zvolit kompromis, který však může být tím pravým řešením pro většinu jedinců. Tím je kombinace cviků s vyšší vahou a nižším počtem opakování se cviky s nižší vahou a vysokým počtem opakování, které přiženou množství krve a živin a pomohou napumpovat svaly. Krajní metodou je využívání heavy duty tréninku, či ty s počty 1000 opakování na tělesnou partii v jedné jednotce. Asi tyto metody bude používat pouze minimální množství lidí, ale občasné zařazování právě takových postupů, i když třeba ne v takovém extrému, může trénink posunout dopředu a uchrání nás též od stereotypu.\nZměnou postupů udržet trénink účinný a zajímavý, který zabrání stagnaci a stereotypu\nPodívejme se ale, jak konkrétně lze svůj trénink obohatit. Obyčejně se skládá ze cviků v určitém pořadí, většinou od základního cviku nasledovaný izolovanějšími. Pro každý cvik uděláme několik sérií a v nich běžná opakování. Máme techniky, které úplně změní intenzitu, zatíží svaly z jiného úhlu, a dokonce stačí i na první pohled nepatrné změny, aby tělo začalo reagovat na trénink.\nMezi ty jednoduché patří prodlužování či zkrácení přestávek mezi sériemi, zpřeházet pořadí cviků, změnit spojení partií v jedné cvičební jednotce, zvýšit či snížit počty opakování, pracovat s lehčími a těžšími vahami, používat odlišné cviky v jednotlivých dnech či periodách, používat různé úchopy či sklony laviček a dělit si trénink na periody. Pak zde máme další metody jako zařazování supersérií, trojsérií, gigantických sérií, negativních či vynucených opakování, pyramidy, sestupných sérií. Nakonec pak máme postupy jako např. 21 na biceps (lze použít i na jiné partie) nebo podávání zátěže mezi partnery bez přestávky, čili se série vykonávají ihned, jakmile ji dokončí partner.\nPro zlepšení síly lze provádět neúplná opakování, ovšem pouze za předpokladu, že se používají omezeně, protože opakování v úplném rozsahu pohybu musí být základem. Určitě není na škodu občas zařadit cviky s vahou vlastního těla jako např. kliky či shyby a cvičit s co nejvyšším počtem opakování. Všechny tyto metody se musí používat uváženě, protože jsou vysoce intenzivní a při jejich neustálém zařazování by naopak mohlo dojít ke stagnaci a přetrénování. Vkládáme je do tréninku tedy občas, aby zůstal pestrý a tělo si nemohlo zvyknout na určitou zátěž. Každý si může vymyslet vlastní strategii, jak svaly donutit k růstu, k tomu však bude potřebovat zkušenosti a čas, aby byl schopen takové postupy sám správně zařadit do svého cvičebního plánu.\nZatímco periody a změny si plánujeme dopředu, strategii šokování si neplánujeme. Zkušený sportovec totiž pozná, že má výjimečný den a tak nenadále zařadí neočekávaný postup, který zvýší pravděpodobnost úspěchu při budování svalů či formování postavy. V tom je kouzlo i síla strategie šokování svalů. I pře nesporné výhody těchto postupů je však nutné zde o to více myslet na bezpečnost. Některé způsoby cvičení nelze provádět bez pomoci druhé osoby a také je nutné mnohem více naslouchat pocitům těla a pokud tělo hlásí nenadálé změny, kdy hrozí zranění, je nutné okamžitě přestat.\nNěkdo řeší stereotyp delší pauzou, který však může vyústit až v ukončení tréninku. Přitom stačí snížit objem, změnit kompletně cviky, zařazovat cvičení s vlastní vahou či na čas změnit sportovní zaměření. Nikdo však nemá důvod zcela opustit cvičení udržující a obnovující svalovou hmotu. Třikrát týdně cvičit alespoň s vahou vlastního těla může téměř každý. A navíc se jedná o nečekaně efektivní aktivitu, která není vůbec náročná na vybavení a lze se tak poměrně jednoduše udržovat v kondici. Nabízí se přejít na kruhový trénink třikrát týdně a cvičit velmi lehce jako periodu udržovací. Časem každý opět získá chuť cvičit zase o něco tvrději a intenzivněji.\nZměny bude muset postupem času dělat v tréninku každý. Pomohou nám dál rozvíjet a udržovat tělo a činit ho aktivní a funkční. Změny se doporučuje občas zařazovat, lze je používat při stagnaci, či máte-li pocit, že jimi lze dosáhnout zlepšení. Měli by je však využívat spíše zkušenější sportovci. Pro začínající by mělo platit držet se základních pravidel, jako provádět obyčejné série a opakování bezchybnou technikou, protože v prvních měsících je kombinace tréninku 3 – 4 týdně, počty opakování mezi 8 – 12 a hlavně dostatek regenerace a kvalitního jídla tím nejlepším co mohou udělat. Co když však nestagnujete, trénink vás stále baví a máte strategii, která na vás zabírá? V tom případě není nutné nic měnit. Není to totiž bezpodmínečně nutná podmínka pro zlepšování. Pakliže však nejste se svými výsledky spokojeni, lze zmatení svalů, strategii šokování a změny v tréninku vyzkoušet a porovnat, zdali právě tento postup bude pro vás ten pravý.\n» Instinktivní trénink a význam zkušeností


GLOSA: Memento pro diplomaty - Jan Martinek – Novinky.cz\nGLOSA: Memento pro diplomaty - Jan Martinek\n„Pokud by se 17. listopadu komunisté postavili demonstrantům rychle čelem jako soudruzi v Číně na náměstí Nebeského klidu, kde je prostě postříleli, tak měli klid.“\nPolitický reportér, komentátor a sloupkař deníku Právo. Zabývá se především českou politikou a sociálními tématy, blízká je mu oblast náhradní rodinné péče. Dříve působil v Lidových novinách a v Euru, krátce se také živil jako redaktor a šéfredaktor bulvárního serveru. V redakci Práva je od roku 2012.\núterý 28. dubna 2015, 8:49\nTakový výrok (který dodnes můžeme v různých obměnách slyšet od radikálních spoluobčanů) by bývalého studentského vůdce a jednu z tváří listopadové revoluce Václava Bartušku jistě právem rozezlil.\nA přesto právě on, dnes diplomat (z čehož vyplývá, že by se alespoň měl vyjadřovat diplomaticky), vypustil nedávno slova velmi podobná. Ba co hůř – jeho slova zkrátka zní tak, že schvaluje upalování žen a dětí.\n„Skupina civilistů obsadí budovy administrativy, muži, ženy, děti. Do dvou dnů se tam začínají nosit zbraně, ženy a děti odcházejí, zůstávají ozbrojenci. Pokud se jim postavíte rychle čelem, jako to udělali třeba v Oděse, kde je prostě upálili, nebo v Dněpropetrovsku, kde je prostě zabili a pohřbili u silnice, tak máte klid,“ řekl doslova Bartuška.\nJeho slova jsou dokonce mnohem tvrdšího kalibru než z kontextu vytržený výrok o humanitárním bombardování, kvůli němuž jeho autora, exprezidenta Václava Havla, odpůrci dodnes nenechají v klidu spát.\nVěřme mu, že nic takového nemyslel – protože žádný soudný člověk snad doopravdy neschvaluje upalování lidí, byť ve válce – ale slovo je slovo, a jakmile je jednou na papíře či na obrazovce, nedá se vzít zpátky.\nJe dobře, že se alespoň pokusil své výroky vysvětlit, ačkoliv ani jeho výmluvy, že novináři s jeho slovy nějak manipulovali, nezní přesvědčivě. Je také dobře, že ministr zahraničí Lubomír Zaorálek tvrzení svého podřízeného razantně odsoudil. Snad tato kauza bude v Černínském paláci sloužit jako výstražné memento pro všechny jeho zaměstnance, aby pokud možno nezapomněli, že jsou diplomaty.


My, studenti z Neředína ve světě: Marek Mynář: Fakulta tělesné kultury UP\nMy, studenti z Neředína ve světě: Marek Mynář\nstředa 22. květen 2019, 9:15 – Text: Tereza Kučerová\nStudentovi 4. ročníku Aplikované tělesné výchovy, Marku Mynářovi, se splnil sen, když vyjel na tříměsíční stáž do Austrálie, kde ve městě Gold Coast vedl sportovní aktivity pro lidi s mentálním postižením. Pokud budete po přečtení našeho rozhovoru Markovi tajně závidět, tak připomínáme, že jeho tamní zaměstnavatel, Gold Coast Recreation and Sport Inc., má zájem o dlouhodobou spolupráci s naší fakultou, nic vám tedy nebrání v tom to také zkusit.\nÚplně náhodou. Zbýval mi půlrok do státnic a měl jsem uzavřené téměř všechny předměty, tak jsem toho chtěl nějak využít. Začal jsem se tedy zajímat o stáže, a protože jsem již byl na Erasmu ve Finsku, tak jsem chtěl nabyté znalosti někde využít. Nejprve jsem chtěl vyjet do německy mluvících zemí, abych si procvičil jazyk, ale když jsem přišel na konzultaci, má studijní referentka mi doporučila Austrálii a řekla, že tam právě vyjíždí ještě jedna studentka. Tak jsem ji tedy kontaktoval a bylo jasno.\nV Austrálii je vízová povinnost, naštěstí pro dobrovolníka stážistu do tří měsíců stačí turistická víza, která jsou zdarma. Stačilo si tedy obstarat ubytování, které jsem si zařídil na vlastní pěst, a samozřejmě bylo potřeba komunikovat s organizací ohledně průběhu stáže. Pak jsem si jen pořídil letenky a mohl jsem vyrazit.\nVstával jsem brzy ráno, šel jsem si zasurfovat a po sprše jsem vyrazil na kole do práce. Tam jsem dostal pokyny, který sport se kterou skupinkou lidí s mentálním postižením budu mít na starost. Program byl rozdělen na dopolední a odpolední a každý trval s dopravou asi dvě a půl hodiny, některé byly ale celodenní. Pro klienty bylo na výběr z více než 100 druhů sportovních a rekreačních aktivit, proto i pro mě byl každý den jiný a zajímavý. Mé oblíbené programy byly gym, fishing, sailing, golf, surfing, kayaking, swimming, bowling, gardening, cooking, self defence a také jsme občas jezdili na farmu nebo na drama či muzikoterapii. Po práci jsem jel domů zase na kole nebo tramvají, která jela od organizace přímo až do míst, kde jsem bydlel. Poté jsem si šel vždy podle energie zasportovat a každý den jsem ukončil velkým vařením, které sloužilo jako večeře a pak i oběd na druhý den.\nBydlení i stravu jsem si zajišťoval sám, takže jsem volil nízký nájem v horších podmínkách a vaření byla jedna velká improvizace ze základních surovin.\nSvůj volný čas jsem vyplňoval sportem. Přidal jsem se do klubu "Field hockey", hry která velice připomínala florbal, dále jsem hrál aktivně discgolf a jezdil trénovat s místními AFL - australský fotbal podobný americkému sportu rugby. Když jsem měl hodně energie, tak jsem chodíval trénovat s místním triatlonovým klubem a reprezentoval je v pravidelných běžeckých soutěžích. Díky velkému počtu přistěhovalců z Jižní Ameriky jsem večery vyplňoval tancem salsy a bachaty. O víkendu jsem stopem cestoval všude možně, kam se jen dalo vyjet na dva a půl dne, a to například do Sydney, na poušť, nebo třeba do australské džungle.\nStipendium mi nestačilo, i když jsem se snažil neutrácet. Nicméně když člověk jede tak daleko, tak musí počítat s tím, že bude potřeba něco investovat.\nAustrálie je velice bezpečná země. Ale jak už to bývá, čím větší město, tím větší nebezpečí. V přírodě si člověk musel dávat pozor spíše na hady, pavouky a krokodýly, kterých je plná Austrálie, a to především na severu země.\nZákladem je najít si kvalitní ubytování, protože ne vždy je nejlevnější varianta opravdu nejvýhodnější. Pokud jedete v době české zimy, nezapomeňte, že tou dobou v Austrálii teploty neklesají pod 30 stupňů, a i když je zataženo, tak se kvůli ozonové díře snadno spálíte. Takže mazat, mazat, mazat!\nAustralani mají Evropany poměrně rádi, takže má národnost byla spíše výhodou.\nJá upřímně o Austrálii před odjezdem věděl jen to, že tam žijí klokani a že zajímavé město je Sydney. Teď vím, že je to země neomezených možností, nekonečného slunce a vysokých platů.\nJednoznačně poznání nových kultur a to jak té novodobé, tak i tradiční aboriginské kultury z místních teritorií, také asijské a jihoamerické (především brazilské) kultury, a mnoha dalších, kterých je na východním pobřeží nespočet. Bezpochyby největší přínos je samotná stáž a působení v obrovské organizaci s více než 200 klienty, kde jsem se v rámci stáže udržoval v kondici a aplikoval to, co jsem se za bakalářské studium naučil jako hrdý student Aplikované tělesné výchovy!\nAno! Kdybych neměl možnost vyjet přes školu s nějakým posláním a cílem, sám bych asi na tak velkou cestu kolem světa nikdy nevyjel. Reprezentujete univerzitu a jako student máte po světě spoustu výhod. Využijte toho, protože po dokončení studia budete mít daleko víc výmluv proč nejet, než máte teď!


blender3d.cz • Zobrazit téma - Série videotutoriálů pro Blender 2.62\nPrávě je pon led 21, 2019 10:59 pm\nSérie videotutoriálů pro Blender 2.62\nPředmět příspěvku: Série videotutoriálů pro Blender 2.62\nNapsal: ned dub 22, 2012 6:30 pm\nAhoj, na svém kanále na serveru Youtube postuju videonávody na celou sérii jednoho projektu. Videa obsahují komentář a zabývají se tvorbou alchymistické laboratoře podle obrázkové reference. Hotový model se může hodit jako lokace do izometrického RPG.\nPokud by vás něco zajímalo, klidně napište na kanál nebo PM.\nPředmět příspěvku: Re: Série videotutoriálů pro Blender 2.62\nNapsal: ned dub 22, 2012 8:04 pm\nDobrá práce, tyhle základy v novém prostředí 2.5+ tu chyběly\nNapsal: ned dub 22, 2012 10:11 pm\nDíky moc, to budu určitě potřebovat - jen doufám, že nám žádnej debil znova nepřekope Blender od základů, než se to stačím všechno naučit...\nNapsal: pon dub 23, 2012 6:22 am\nJá jsem se verze 2.5 taky bál, když jsem jí poprvé otevřel, ale teď na to rozhraní nedám dopustit. Má to logiku, krásně se to ovládá, takže jsem spokojenej. A zorientoval jsem se po pár minutách. ALe myslím, že teď už snad nemají vývojáři důvod měnit UI, když to šlape. Pokud si tedy někdo nestěžuje, o čemž nevím.\nNapsal: pon dub 23, 2012 10:22 am\nDěláš tu scénu pro tu svoji adventuru? Jinak dobrá práce, kdybych nemel ATI taky by se mi všechno dělalo líp\nNapsal: pon dub 23, 2012 10:59 am\nPro adventuru ne, je to spíš takovej osobní projekt zaměřenej hlavně na vytvoření českých videotutoriálů. Děcka ze školy, kde učím se na Blender vyptávají, ale děsí je ta angličtina. Takže takhle zabiju několik much jednou ranou:-) Já jsem se k Blenderu zase vrátil víc než po roce, protože jsem dodělával školní projekt - kreslenou adventuru, ale vytvořenou v programu Inkscape.


Herbert (2015) - film online zdarma\nHerbert - zde online ke zhlédnutí\nBývalý šampion v boxu Herbert využívá svou impozantní tělesnou schránku a pěsti stále schopné brutální síly v nepříliš zářné kariéře vyhazovače a vymahače dluhů...pro celý popisek se přihlašte. Film Herbert online.\nSnadno dostupný film online a zdarma. V režisérském křesle sedí Thomas Stuber. Své herecké umění ukáže především Peter Kurth Internet přinesl online filmy do každé domácnosti. Snadno si tak můžete zhlédnout třeba právě film Herbert. Alternativou k přehrání online je stažení filmu do počítače na pevný disk. Pokud preferujete informace o filmech z csfd.cz, můžete se tam podívat kliknutím na tlačítko profilu csfd. Herbert ke stažení. Přehrajte si film Herbert v prohlížeči, pokud vidíte, že je dostupné video. Obvykle můžete sledovat film online ze dvou různých zdrojů, Streamuj.tv a netu.tv. Streamuj.tv je zpoplatněno symbolickým poplatkem, ale přehrávání je bez reklam a ve vysoké kvalitě, Netu.tv je zdarma. Možností je také film nahrát do svého počítače například z úložiště Hellspy.\nHrají: Peter Kurth, Lina Wendel, Lena Lauzemis, Edin Hasanovic, Reiner Schöne, Peter Schneider, Kida Khodr Ramadan, Lola Liefers, Marko Dyrlich, Udo Kroschwald...


Pu Erh, 100g Akce / čaj na hubnutí\nSlinivkar.cz využívá analytic a trackiong cookies. Informace o používání stránek jsou sdíleny s Google\na pomáhají zlepšovat naše služby. Máte možnost tuto skutečnost neakceptovat.\n> Čaje / hubnutí>Pu Erh STD, 100g / AKCE spaluje tuk, málo teinu\nPu Erh STD, 100g / AKCE spaluje tuk, málo teinu\nPu Erh je čevený čaj s velmi nízkým obsahem kofeinu (teinu), je vhodný ke každodennímu pití. Je považován za nejzdravější čaj v Číně. Je dvakrát fermentovaný, podle starých receptur. Zahání deprese, posiluje imunitu, velmi pomáhá spalování tuků. Podle čínanů zapřičiňuje dlouhověkost. Pijte Pu Erh denně.\nPu Erh je pěstovaný v nadmořské výšce nad 1200 m.\nSkvělý celodenní nápoj, nebojím se ho pít i v podvečer.\nČaj využijte při očistných kůrách a redukčních dietách. Snižuje hladinu cholesterolu v krvi, odbourává alkohol, usnadňuje trávení těžkých jídel. Pu Erh také posiluje obranyschopnost, má antidepresivní účinky a povzbuzuje.\nObsahuje sice malé množství teinu, přesto je lepší nepít ho na lačný žaludek. Protože startuje zažívání, může u citlivých osob způsobit bolest břicha. Dejte si svůj první šálek raději až po snídani.


Servisní technik deratizace, dezinsekce, dezinfekce Písek Nabídka práce v Services PCM, s.r.o. | Správný krok.cz\nServisní technik deratizace, dezinsekce, dezinfekce Písek\nLokalita pracoviště: , Písek, Jihočeský\nSpolečnost Services PCM, s.r.o. hledá vhodného kandidáta na pozici Pomocní a nekvalifikovaní pracovníci ve službách jinde neuvedení.\nNa podporu našeho týmu hledáme Servisního technika. Odpovědného ,samostatného pracovníka v oboru boje proti škůdcům.\nschopnost samostatného plánování, péči o stávající zákazníky, zajištění kompletní služby a vykonání úkonů u zákazníků.\nKvalifikace: zručnost, technické znalosti, příjemné vystupování, vysoká orientace u servisu, excelentní přístup k zákazníkům, odpovědnost za provedenou práci, vůle učit se nové věci, řidičský průkaz sk.B, flexibilita, bezúhonnost, čistý trestní rejstřík.\nnejlepší odborné zaškolení "Rentokil Initial Academy Program",samostatné rozhodování a vlastní odpovědnost, pružná pracovní doba, možnost dalšího profesního postupu, možnost využití firemního vozidla k soukromým účelům.\nFinanční ohodnocení se odvíjí od kvalifikace a osobního ohodnocení. Jako mezinárodní koncern nabízíme atraktivní systém odměn.\nPrvní kontakt: pí. Jolana Wagnerová tel.: 777 741 001, email: wagnerova@pmc.cz\nTechnik systémové kvality Český Krumlov\nJolana Wagnerová, +420 777 741 001, wagnerova@pcm.cz, Vyšehradská 1349/2, Nové Město, 128 00 Praha 28\nKliknutím na níže uvedené tlačítko "Odeslat odpověď na inzerát" souhlasím se zpracováním a uchováním veškerých mých osobních údajů, které poskytuji prostřednictvím internetové služby Spravnykrok.cz (provozovatel společnost INET-SERVIS.CZ, s.r.o.). Osobní údaje budou zpracovány v souladu s rozhodnutím Komise EU ze dne 15. června 2001 a zákonem 101/2000 Sb. Tyto údaje poskytuji společnosti Services PCM, s.r.o. výhradně za účelem zprostředkování zaměstnání a to na dobu výběrového řízení, nejdéle však na 6 měsíců od jejich zaslání. Kdykoli můžete požádat společnost Services PCM, s.r.o. o smazání nebo o opravu osobních údajů.


Norinco 1911 - Stránky 4 - ZbraneKvalitneCZ\nPříspěvek#46 » stř 25. lis 2015, 11:26\nJe hezké, že tu píšete, kolik let už pistoli máte a funguje je vám. Já vám to ze srdce přeju, fakt jo.\nAle taková informace poněkud postrádá význam. Znám jak majitele zbraní, kteří za rok stěží vystřílí 500 ran, tak střelce se spotřebou nábojů přesahující 10 000 ks. Zvažte, jestli by nebylo lepší uvádět počet vystřelených nábojů, zbraně se stárnutím moc neopotřebují .\nPříspěvek#47 » stř 25. lis 2015, 22:39\nNo já ročně vystřílím cca 300 ran, no a mám Norníka 15 let a bez problému.\nJe to moc nebo málo, opravdu nevím ? Nevím, co tady řešíme, pokud mám peníze, koupím pochopitelně něco lepšího, když budu zásadně střílet tuto ráži !\nRáže 45 ACP není pro mě to pravé, přebíjím a střílím Lugery.\nPříspěvek#48 » pon 2. kvě 2016, 15:50\nTak jsem nedal na rady zdejších IPSC střelců a pořídil si take norinko 1911 A1 45ACP, jsem zvedav kdy na nej začnu nadávat a řešit nakup neceho lepsiho. Kdo nepochopil- jde o sarkazmus.\nPříspěvek#49 » stř 4. kvě 2016, 20:36\nPěknej kousek.Tak ať slouží alespoň jako mě!\nPříspěvek#50 » úte 14. čer 2016, 17:16\nDneska mě správce střelnice přesvědčoval, že Norinco je super, že zlepšili kvalitu, a vyrovná se to nebo překonává ostatní výrobce. I když odhlídnu od prémiový přirážky řekněme provařených amerických značek, nějak mi výroba v Číně a cena 10000Kč prostě přijdou podezřelý.\nPříspěvek#51 » sob 18. čer 2016, 15:08\nČlověk, kterej v životě neřídil nic jinýho než Felicii, taky bude tvrdit, že cokoli dražšího je zbytečný...toliko ke správci. A k těm množstvím patron. To je něco podobnýho, jednak nemám moc šanci za 300 ran ročně zjistit, co vlastně od zbraně opravdu chci ("potřebuju" je irelevantní - to bych potřeboval hlavně střílet) a jednak tohle musí vydržet snad jakákoli zbraň, včetně pověstných Fégů a vz.70 dělaných snad ze smrkovýho dřeva...\nPříspěvek#52 » ned 26. čer 2016, 10:33\nAhoj, nevíte kde by se dala koupit vratná pružina? Předem díky\nPříspěvek#53 » ned 26. čer 2016, 10:43\nhoděj ti to poštou\nhttp://www.rehak-lov.com/m18-prislusens ... inco-1911/\nPříspěvek#54 » ned 26. čer 2016, 11:50\nPříspěvek#55 » pát 13. led 2017, 05:12\nMáte někdo zkušenosti s tímto norincem??nejlépe někdo kdo už "pár ran " dal....\nhttp://www.rehak-lov.com/m5-kratke-zbra ... 11c-45acp/\nPříspěvek#56 » úte 17. led 2017, 14:04\nMáte někdo model NP-44?\nPříspěvek#57 » úte 9. kvě 2017, 21:45\nŽe by nikdo neměl nornika??\nZkušenosti s kvalitou,koupit new nebo jetou1911?\nA co Gal m6000(výrobce prý Norinco) je lepší nebo jako org. Norinco ?\nDíky že to někdo oživí...\nPříspěvek#58 » stř 10. kvě 2017, 20:39\ndoma mám norka 1911, sice klasiku A1 bez těch doplňků. Ze své (pravda nevelké) zkušenosti můžu potvrdit to, co se píše tady i na střelectví. Je to v podstatě normální spolehlivá bouchačka. Kvalita zpracování ale odpovídá ceně - pokud tedy Norka položíš vedle něčeho dražšího, uvidíš rozdíl ve zpracování. Tedy že je norek docela krumpáč. Ale tovární SB i přebíjenky (LOS 230grs, 0,5cc Ba10) baští naprosto spolehlivě. Pokud moc nestřílíš a máš rád 1911, jdi do ní.\nVšeobecně se u norka doporučuje jít do mírně zajeté - veškeré vůle uvidíš hned. Ale to se dá najít buď tady, nebo na tom střelectví.\nPříspěvek#59 » čtv 11. kvě 2017, 11:07\nCzgunova píše: Že by nikdo neměl nornika??\nkdo k tomu měl co říct, už se vyjádřil, což si nakonec najdeš na minulých stranách\nPříspěvek#60 » úte 8. srp 2017, 16:21\nMám NP-44, baští v pohodě všechno co dostane, jen LOS 230gr je třeba usazovat kratší - jsou moc bachraté. Potřeboval jen drobné úpravy jako zabrousit otřepy a poladit vykloktaná mířidla. Má jen jednu bolest - občas kouše nábojnice které sjedou s ozubu vytahováku a vyhazovák na ně již nedosáhne, tak zůstanou v okénku nebo se zaříznou do prázdného zásobníku.\nMáte někdo podobnou zkušenost ???\nUživatelé prohlížející si toto fórum: novas a 1 host


Cyklisté budou moci jezdit městem i v protisměru - Novinky.cz\nNovinky.czDomácíCyklisté budou moci jezdit městem i v protisměru\nCyklisté budou moci jezdit městem i v protisměru\n26. 6. 2010, 9:09\nUlehčit jízdu cyklistům a definitivně zastavit masové rušení přechodů pro chodce má změna vyhlášky číslo 30/2001 o pravidlech a řízení provozu na pozemních komunikacích, kterou v nejbližší době podepíše končící ministr dopravy Gustáv Slamečka.\nŘidiče nejspíš vyděsí doplňková tabulka k dopravní značce Jednosměrný provoz, která povolí cyklistům ve městech jízdu v protisměru do jednosměrných komunikací. Cyklisté mají také dostat možnost volby mezi využitím silnice a cyklostezky. K čemu se tedy speciální cyklostezky zaváděly, je záhadou.\n„Snažíme se plně integrovat cyklisty s ostatními účastníky silničního provozu,“ vysvětlil změny Právu ředitel odboru provozu silničních vozidel ministerstva dopravy (MD) Josef Pokorný.\nV pravidlech se proto má nově objevit víceúčelový jízdní pruh, který budou moci využívat cyklisté a za určitých podmínek i motoristé.\n„Vyhláška úspěšně prošla meziresortním připomínkovým řízením a nyní ji ještě posoudí komise legislativní rady vlády. To už je ale jen otázka několika málo dnů,“ dodal Pokorný.\nNovelizovaná vyhláška nabude účinnosti možná už v srpnu a nejpozději v září. Slamečka tak splní slib, že ji podepíše bez ohledu na probíhající povolební vyjednávání ODS, TOP 09 a Věcí veřejných o nové koaliční vládě.\n„Vyhlášku jsem odhodlán podepsat, dokud na to budu mít právo, a doufám, že mi to nebude vyčítáno. Ulehčení života cyklistům není politické téma, ale směr, kterým snad chceme jít všichni,“ řekl už dříve Právu ministr dopravy.\nRušení přechodů pro chodce odstartovala v Česku předchozí novela této vyhlášky, v níž MD stanovilo, že pokud přechod přetíná tramvajový pás, musí být vybaven světelnou signalizací. Na to ovšem města neměla peníze a zvolila snadnější cestu – rušení přechodů na úkor bezpečnosti chodců.\nNa dotaz Práva, kolik přechodů celkem ubylo, odpověděl Pokorný: „Jen v Praze jich byly zrušeny desítky. Poté, kdy jsme loni na podzim vydali metodický pokyn, to téměř ustalo. Stvrdit to ovšem ještě musíme další novelou.“\nJak se v návrhu vyhlášky uvádí, tam, kde by světelná signalizace mohla způsobit tvoření kolon vozidel, nebude už její instalace povinná. Na vozovce se ale musí namalovat nápis Pozor, tram!.


Co znamená výraz At znamená:\nVýraz na vůli znamená bez omezení, pokud existuje svoboda jednání.\nKdyž se člověk cítí dobře na oblečení, které nosí, kde je, nebo kde je, může říct, že je pohodlný.\nVe pozvánce na večeři, když hostitel řekne, že bude jídlo podle libosti, znamená to, že hosté se nebojí, ať chtějí cokoliv.\nV "přijít a dostat se pohodlně", osoba, která říká, že fráze zve ostatní vstoupit do místnosti a cítí vítáni jako ve svém vlastním domě.\nPokud jde o oblečení, je velmi spojena s komfortem, použitím lehkého oblečení, neformálního nebo dokonce bez oblečení. Když říkáte, že chcete být doma pohodlně, můžete říci, že jste nahý. Bude záležet na pojetí pohodlí aplikovaného subjektem.\nVýraz na vůli je příslovcem fráze a vždy bere crase. Bez trhliny není výraz, ale spojení článku "a" plus podstatné jméno "vůle", jako v "toto byla vůle Boží".\nVerze "will" s připojeným textem neexistuje v portugalském jazyce a je nesprávná.\nV angličtině, v pohodě lze přeložit, aby se pohodlně . A ve francouzštině v pohodě by to bylo.\nVíce informací o crase.


Zatímco na dovolené v Tunisku prochází cestou malého putujícího kočka, která všechno rozvrací (Fotografie) | 2018 | Kočky\nZatímco na dovolené v Tunisku prochází cestou malého putujícího kočka, která všechno rozvrací (Fotografie)\nJulie nebyla vůbec fanouškem koček a přesto, láska na první pohled s Aishou byla okamžitá.\nJulie je přítel miluje kočky a snil o tom mít. Ona je spíše psím týmem a nechtěla se s ní potýkat. Letos v létě, v Tunisku , kde se Ryan musel pohybovat za svou práci, změnila názor. Jednou v neděli se rozhodli navštívit zříceniny Kartága a zahájily svou cestu po katedrále svatého Louka. Když vyjížděli, přišla kočka domů, putující kočička jako v zemi je mnoho, ale tohle bylo jiné. Přišla bez váhání k páru, když ji mladá žena zavolala a okamžitě je podmanila. "Skočila na klíně a myslela jsem si, že ji mohu udržet," říká AllCreatureAnimalClinic Když Ryan a Julie našli kočku a okamžitě rozhodli se přijmout Rozmazlovat\nZapomínají na zbytek své návštěvy a vezmou si s nimi autem a přivezou\nPříjezd doma Následující den ho vezmou k veterináři, který diagnostikuje kožní onemocnění pod bradou a odhaduje, že jeho věk je o málo méně než rok. Kočka byla také\n, ale bohužel ztratila děti. "Byla příliš malá," lituje Julie, která už přijímala své koťata. Musela být léčena proti blechám, který byl na něž se vztahuje, odčervená, očkovaná, mikročip a sterilizovaných. Hned po sterilizaci „Nebylo to jednoduché, uprostřed stresu, protože jsme měli k pohybu, občas jsme se zajímali, co nám předstoupil hlavou, abychom si sbírali kočku, přiznává své lidi. Chudáci šli tam a zpátky k veterináři a nevím, jak to, že nás ještě nenávidí! Přesto,\n, od jejího nového jména (s odkazem na slavnou píseň, kterou Julie představila jejímu americkému příteli), se cítí s dvojicí a bezstarostně v novém doma naplněná hračkami pro ni. A především, osobnost a životní styl dokonale odpovídají těm ze svých pánů. Krásná Aisha „Není to domácí kočka, která vyrostla na ulici a ona n ' nikdy žil s lidmi. V Tunisku jsou kočky společenské, protože jsou dobře léčeny obyvatelstvem a turisty, ale\n. Například nepřijde s námi do pokoje a spí na gauči. Je to nejmoudřejší a nejvíce zdvořilá kočka, jakou jsem kdy viděl! Od té doby se Julie vrátila do Paříže, ale jen čekala na jednu věc: Aïcha se k ní připojila. Teď, když přišla do svých životů, neexistuje žádný způsob, jak by vyšla, dokonce i jednoho dne. "Od konce listopadu do konce prosince budeme oba být v Paříži, a to je otázka opustit Aisha na palubě za měsíc. Bylo rozhodnuto, že to přinese do Paříže\n. Za to je samozřejmě nutné, aby měla své očkování a blech. A protože je Tunisko považováno za zemi s vysokým rizikem vzniku vztekliny, provádí se krevní test, aby se zkontrolovalo její zdraví (bylo provedeno, čekáme na výsledky). Můžeme vzít kočku do letadla a vrátit ji zpět do Paříže. Jde to z domova do Tuniska do Paříže, „směje se mladý novinář. letech Julie a Aisha je láska blázen “ Chci, aby se na vrcholu Eiffelovy věže pro fotografii a značka Simba způsobem, ale nemyslím si, že se jí líbí! Ten, který neměl rád kočky, je nyní\n. "Nemám ráda kočky, kromě mých," říká. A ještě jsem neviděl zbytky Kartága! Čtěte také: Čištění lodi objeví malé kotě, o 5 měsíců později se všechno změnilo!\nJak jíst kočku\nThe úžasné přátelství mezi kočkou a pozůstalostní babička, která nelíbilo kočky\nKočka najde své miniaturní dvojníka a rozhodne přijmout\nTato kočka má dvě nohy..., ale to vás překvapí\n4-Měsíční podmíněný trest odnětí svobody za to, že stříká louhu kočku\nZatímco jeho dům hoří, tento pes přežil tím, že najde nejlepší úkryty\nSkutečný smysl pro přežití\nPřed několika dny v Severní Karolíně byl pes zachycen v ohni jeho domu. Strašný okamžik pro malého psa, který měl nepochybně velkou chvíli panice, když se jeho dům rozhořčoval. Ale naštěstí pro něj měl správnou představu ve správnou dobu !\nMísto toho, aby paniku a běh kolem nebo úplně zmrazil v rohu, měl pes další nápad. Nepochybně tlačil instinktem, vykopal skutečnou díru v pohovce svého člověka skrýt.\nPes se nezastaví štěkat, vyplývá z vnějšku a je šokován tím, co vidí,\nLola je Šípková Růženka ze všech psů\nPes Hero 2009...\nPit bull, který nemá rád brokolici (Video dne)\nKvíz: je vaše kočka šťastná\nKočka, která věděla, jak dělat taneční tanec (Video dne)\nPračka pro psy\nFotograf uděluje živému poctě svému psu tím, že z něj dělá obří


nacházíte se: NaZkušenou.cz » Aktivity » Mezinárodní jazykové zkoušky otevírají dveře\nPokud chcete svému úsilí a času, který do studia cizího jazyka vkládáte nebo jste dosud vložili, dodat vážnost a své schopnosti moci kdykoliv a kdekoliv hned doložit, je ideální mít to černé na bílém. A právě to vám umožní osvědčení o složení některé z mezinárodních jazykových zkoušek, které mají váhu jak u nás, tak ve světě.\nMezi nejpopulárnější jazykové certifikáty patří osvědčení největší britské vzdělávací organizace City & Guilds Qualifications. Výhodou jejích certifikátů je testování praktických jazykových dovedností, zaměření jak na všeobecnou tak na obchodní angličtinu, flexibilita termínů zkoušek a také fakt, že certifikáty jsou uznávány firmami, institucemi i školami po celém světě. Studenti velmi oceňují i to, že zkoušky City & Guilds umožňují složení pouze písemné nebo naopak ústní části, případně obou, ale na různých úrovních (např. ústní na úrovni B2 a písemné na B1).\n„Zájem o zkoušky City & Guilds neustále roste,“ uvádí Vítězslav Bican z jazykové školy Channel Crossings. „Možnost složit pouze některou z částí je hojně využívána, výrazně převažuje zájem o písemnou část. Úspěšnost u zkoušek je o něco vyšší u ústní části, celkově se pohybuje na hranici 88 %,“ dodává.\nCambridge English - zkoušky FCE, CAE a BEC\nNa stabilní úrovni zůstává zájem o zkoušky Cambridge English Examinations. Patří sem certifikáty pro obecnou angličtinu FCE a CAE, obchodní angličtinu BEC a odbornou angličtinu ILEC a ICFE, zkoušky pro děti a testující systémy pro organizace BULATS. „Tyto zkoušky přímo neorganizujeme, ale studenti u nás mohou navštěvovat celou řadu přípravných kurzů a my jim poté zajistíme registraci ke zkouškám u British Council,” uvádí Vítězslav Bican z Channel Crossings.\nJazykové certifikáty nejen z angličtiny\nSložte si jazykovou zkoušku, získáte zkušenost k nezaplacení\nPokud vaše jazykové znalosti zaostávají za očekáváním a tušíte, že na dobrý výsledek u jazykové zkoušky to zatím není, můžete zkusit pomaturitní studium angličtiny nebo jiných jazyků. Tento intenzivní typ studia často směřuje přímo k získání nějakého jazykového certifikátu. S tím, jak stále více Čechů vyjíždí za prací nebo na studijní pobyty do zahraničí, je poptávka po mezinárodně uznávaných jazykových zkouškách stále větší. „Za posledních 5 let evidujeme výrazné nárůsty v počtu zájemců o složení mezinárodních zkoušek. Jedinou výjimkou byl rok 2012, kdy došlo k mírnému poklesu. Tento propad se letoškem podařilo zastavit. Největší zájem je tradičně o certifikáty z angličtiny, následují zkoušky z němčiny a na třetím místě je francouzština. Pozorujeme i vyšší úspěšnost v absolvování zkoušek na první pokus. Většina zájemců se dnes totiž ke zkouškám hlásí po ukončení některého z našich jazykových kurzů, který je k přípravě na ni vede nebo po absolvování zkoušek nanečisto,“ říká Vítězslav Bican, výkonný ředitel jazykové školy Channel Crossings.


Máme další mistry! - MTBO.cz\nÚvod › Máme další mistry!\nKromě nezanedbatelné části výstavu okolních pivovarů přineslo závodní tornádo z počátku července do Plasů i množství cenných kovů v podobě mistrovských medailí. Čtvrteční sprint i následující závod štafet byly vypsány jako Mistrovství ČR v těchto disciplínách a oba závody byly velmi zajímavé terénem, svým průběhem i konečnými výsledky.\nZ důvodu souběhu ČP a MČR s WRE v termínu MTBO 5 Days vypadaly startovní listiny téměř jako při mistrovství Evropy. To bylo motivující jak pro zúčastněné, tak i pro přihlížející, neboť bylo možné očekávat opravdu vysokou kvalitu obou závodů.\nTratě sprintu vedly samotným centrem Plasů. Cestičky kolem přírodního koupaliště, kláštera i městskou zástavbou byly vesměs rychlé, malou výjimkou byly uměle vysekané "čárky" na louce, kde to trochu tahalo za nohy, ale sjízdné bylo vše bez problému. Vytvoření umělých cest na loukách v jinak přehledném prostoru vytvořilo pěkné bludiště a v této části byl závod i poměrně divácky atraktivní. Vychytané bylo i umístění startu ve dvou poschodích, kdy z prvního koridoru u školy ještě nebylo prakticky vidět, kam kdo ze startu po louce jede.\nPro závodníka bylo dalším zajímavým prvkem přirozené rozdělení prostoru na dvě poloviny řekou Střelou. Při jejím překonávání museli volit vždy jednu ze tří povolených lávek a před závěrečnou kontrolou na většinu kategorií čekal široký brod u kempu. Ten svou atraktivitou přilákal mnoho diváků a fotografů, kteří usilovali o co nejakčnější vodní záběry. Závod startoval brzy ráno, zejména proto, aby co nejméně omezil sváteční provoz v obci a také aby závodníci měli po dvou závodech přes den více času na odpočinek před večerním duatlonem nebo na případný výlet do okolí. Na oběd v kempové jídelně již proto docházeli závodníci svěží, čistí a téměř odpočatí.\nPevný povrch umožňoval velmi rychlou jízdu, v zástavbě byly i několikery lépe či hůře jetelné schody, které stavitel umístil do postupu většinou směrem dolů, za což byl mnohými elitními ridery téměř blahořečen. Zcela opačné komentáře však byly slyšet na adresu tvůrců mapy, konkrétněji pak odpovědného tiskaře. Keith Dawson to na Facebooku komentoval slovy ve smyslu: "...na test zraku si zajdu ke svému očaři, k tomu nepotřebuju MTBO." A byli to nejen veteráni, kdo z kvality a zřetelnosti kresby projevovali hlasité rozhořčení. Úspěch tak slavil ten, kdo si na startu nejvíc zapamatoval a umí jezdit na intuici v reálném prostoru, protože zobrazení v mapě jinak vyžadovalo co chvíli zastavit a opravdu důkladně zkoumat, co to tam vlastně je nakreslené.\nMezinárodní konkurence dala pocítit svou sílu, v mnohých kategoriích se čeští zástupci nevešli na stupě vítězů v celkovém pořadí, naštěstí pro ně se ale mistrovské medaile rozdávaly v pořadí redukovaném jen na závodníky ČR, takže medaile zůstaly součástí našeho národního pokladu. V ženské elitě na MČR nakonec Veronika Kubínová o sekundu porazila druhou Katku Novákovou, třetí skončila Renata Paulíčková. Mezi muži se tolik redukovat nemuselo, dlouho vedoucího Vaška Šňupárka (3. místo v MČR) nakonec přeskočili Vojta Ludvík (2. místo v MČR), celkově druhý Jonas Maišelis z Litvy a absolutní vítěz sprintu Vojtěch Stránský.\nKompletní výsledky všech kategorií (v neredukovaném pořadí) na webu závodu.\nI ve štafetách byla zahraniční účast velmi viditelná. Byly to především francouzské týmy, které byly vidět v popředí jednotlivých kategorií v soubojích o vedoucí pozice. Zároveň se ale potvrdilo, že naši bikeři patří i na klubové úrovni mezi evropskou špičku, neboť v mezinárodní konkurenci obstáli velmi dobře. Stavitel v členitém terénu postavil rychlé, ale fyzicky náročné okruhy s délkou okolo 40 minut pro nejrychlejší. Na startu byly vidět i velmi zajímavé mezinárodní, rodinné či mezigenderové sestavy. Ty sice neměly ambice na zisk titulu mistra ČR, ale jejich členové se závodu účastnili s velkou chutí a radostí ze zážitku.\nTohle všechno navíc skvěle podporoval neúnavný speaker celého MTBO 5 Days Honza "Hasák" Hasman, před jehož výkonem na téhle akci nezbývá než smeknout pomyslný klobouček a pěkně hluboko se poklonit.\nV týmové disciplíně si mezi elitními muži nejlépe vedli reprezentanti Francie (Y. Garde, B. Fuchs, J. Schmidt-Morgenroti), nicméně další příčky již patřily českým klubovým sestavám USK Praha (Laciga, Hora, Stránský) a SKOB Zlín (Hradil, Graubner, Šňupárek), které za sebou nechaly silné sestavy z Rakouska, Litvy, Ukrajiny nebo Itálie. Mezi ženami dokázala česká štafeta USK Praha (M. Lacigová, M. Hrdinová, M. Tichovská) na cílové rovině přespurtovat litevské reprezentantky (Andrasiuniene, Mickevičiute, Zaliauskaite) a o jedinou sekundu zvítězila. Na třetím místě dojely ženy z Dánska (Christoffersen, Ryge Carlsen, Soegaard).\n10.07.2017 14:48:15 | Zobrazeno 4317x | MTBO ČP + MČR | Pavel Štáfek


Jak předejít přehřátí miminka v horku\nV předporodním kurzu se mě nastávající maminky pravidelně ptají, jak mají oblékat děti v mrazu. Všechny se bojí nachlazení miminka. Někdy se vysloveně obávají, aby jim miminko nezmrzlo. Opatrnost je samozřejmě namístě. Ale mnohem častěji se stává to, na co se většinou maminky moc neptají. V létě se miminko může poměrně snadno přehřát.\nA vlastně to nemusí být jen v létě. Stačí jeden horký den na jaře. Je to raz dva. Stalo se mi to s mojí dcerou. Narodila se na začátku dubna. Ještě tehdy sněžilo. Celý duben pak bylo škaredé počasí, hodně foukalo, občas pršelo, stále bylo pod mrakem. Na procházky jsem chodila v bundě a malou jsem měla v kočárku pěkně zakuklenou v zavinovačce a s teplou čepičkou.\nA pak s prvním májem přišel zároveň první horký den plný slunce. Nejsem blázen, a tak jsem dceru samozřejmě nenavlíkala jako pumpu. Přesto jsem to nevychytala. Měla na sobě jen overal s krátkými rukávy a s krátkými nohavičkami. Na nožkách ponožky a na hlavičce lehký plátěný čepeček. Přikryla jsem ji jen plenkou. To by bývalo asi docela dobře stačilo, kdybych s ní šla na procházku v jinou dobu. Jenže já si na procházku vyrazila v poledne hned po obědě – logicky, aby mi pěkně spinkala.\nNeměla jsem tušení, jak moc může stoupnout teplota uvnitř korby a pod stříškou kočárku. Malá měla v té době rovné 4 týdny věku, vážila sotva 3 a půl kila. Její termoregulace ještě nebyla moc stabilní. Navíc jí ještě neodezněla novorozenecká žloutenka, takže byla spavá a na kojení jsem ji musela budit. Pila tedy poměrně málo na to, jak ten den bylo horko. Celou procházku mi spokojeně prospala.\nPo příchodu domů mi ale připadalo, že je trošku horká. A rozhodně byla dost červená. Nakojila jsem ji a napadla mě naštěstí rozumná myšlenka. Dcerku jsem vykoupala v příjemně vlažné vodě. Na nějakou chvíli to pomohlo, ale pak se opět červená barva pokožky vrátila. No ten den jsem ji koupala asi čtyřikrát. V 10 večer jsem si konečně byla jistá, že máme po problému. Ráno jsem to pro jistotu ještě po telefonu konzultovala s naší dětskou lékařkou a ta mě ujistila, že jsem postupovala správně.\nPoučená po této události jsem pak za teplého počasí chodila na procházky zásadně po ránu nebo až v podvečer. Přes léto jsme se hodně schovávaly před sluníčkem na koupališti pod stromy, kde bylo rozhodně líp než v našem přehřátém panelákovém bytě. Na koupaliště jsem vyrážela v 9 ráno, byl to kus cesty, kde nebyl žádný stín. Odcházela jsem v 19 hodin, když se koupaliště zavíralo. Dcerku jsem kojila tak často, jak jen si žádala, klidně co hodinu. Hlavně aby měla dostatek tekutin, však já mám přeci taky žízeň, když je vedro.\nJako další opatření jsem zjistila, že se dá stříška u kočárku odepnout a vytvořit tak v kočárku mírný průvan, aniž bych přišla o zastínění. Dokonce se tak dal stín docela dobře regulovat naklápěním boudičky.\nTakže co můžete dělat, aby se vám miminko nepřehřálo?\nOblékat velmi lehce\nNedávat čepičku, pokud nemá sloužit jako ochrana proti spálení na přímém slunci\nKojit co nejčastěji, klidně každou půlhodinu, prostě kdykoli se dítě přihlásí. Pokud je spavé, tak i častěji.\nVytvořit v kočárku průvan\nSledovat teplotu uvnitř kočárku\nChodit na procházky dopoledne nebo k večeru\nV případě potřeby chladit miminko včas třeba otřením vodou nebo koupelí\nMiminko nosit v šátku nebo nosítku, vaše pokožka bude odvádět jeho teplo, bude mu líp než v kočárku\nVíte, proč toto nesmíte zanedbat?\nDítě může při velkém přehřátí dostat úpal. A to už je stav, který může být docela nebezpečný. V lepším případě se dostaví horečka a bolest hlavy, což ještě zvládnete sama doma. V horším případě může dítě třeba upadnout do bezvědomí. V takové situaci okamžitě volejte 155 a dítě zatím ochlazujte mokrým obkladem. Ale pokud budete dítě před přehřátím včas chránit, nic takového se mu stát nemůže.\nV pohádkách se vypráví o sudičkách, které se sešly nad kolébkou novorozence o…