Olovení | Liška H. Ryška\nPublikováno 25.12.2013 | Autor: Liška H. ryška\nCOPAK ŘÍKÁ VÁNOČNÍ VĚŠTBA …\nJaký bude rok 2014 podle vyloveného olova?\nJako první mě napadlo: Orlík na hnízdě. Nebo fénix. Nějaké z mytolofických ptáčat. Ptáče je dravé, mytologické a je v hnízdě, zatím neletí.\nZajímavé je, že věštba na letošní rok, 2013, měla tvar tří křídel. Jenže zase utržených od ptáka nebo anděla nebo koho. Tak já nevim…\nCo se stalo důležitého v roce 2013 a jak se to týká křídel … rozešla jsem se, v práci byl nebývalý konflikt a dva lidi dali výpověď. To by tak mohla být tři křídla odervaná z života. Utržený pár křídel by mohl znamenat, že už nelítám v idejích, ale stojím na zemi. A co to třetí křídlo? To jsem utrhla někomu jinému, asi. Jo, buď při rozchodu, nebo při rozkolu v zaměstnání. Tojo, to jsem udělala já, jde to za mnou. A následky?\nNově vyrůstající křidýlka v roce 2014.\nCo dalšího odlitek připomíná? Co vám připomíná?\nEmbryo, létající pes, tuleň …\nOlovo jsem měla připravené, pořád na očích, až nedávno jsem ho uklidila a zapomněla, kam. Na Štědrý den jsem ho zuřivě hledala a ne a ne najít. Nakonec se mi to podařilo. Nejzvláštnější na tom je, že jsem vzápětí zapomněla, kde jsem ho našla. Nevím. To mě dostalo. Moje výpadky tedy evidentně nejsou vázány na podnapilost. Hrozivé? Táta ve stáří určité milosrdné dementní výpadky s návratem do mládí má. Jeho maminka je také mívala. No a kdo je tedy další na řadě…\n206 komentářů u „Olovení“\nJirka* ( 25.12.2013 (15:32) ) napsal:\nNa první pohled mi to připomíná válečné vyvěšování ruské vlajky na berlínský Reichstag. Na dalším snímku trigy na Národním divadlu. V každém případě mi to přijde jako bojová připravenost do dalšího období ;-)\nanina ( 25.12.2013 (16:50) ) napsal:\nAhooj liško, já tam vidím dost velkou stabilitu, až mě to překvapilo a taky v tom nějak cítím bezpečí..jen pocit :)\nbarča ( 25.12.2013 (16:57) ) napsal:\nprvní obrázek mi připomíná otevřené srdce. je v něm díra. poslední obrázek – postava co se tyčí nad kráterem a dívá se dolů do té hloubky a snaží se cosi vté hloubce a temnotě uvidět, zahlédnout .\nbarča ( 25.12.2013 (17:20) ) napsal:\n:-)) ano, souhlasím s Jirkou – bojová připravenost do nového období. :-)\nratka ( 25.12.2013 (17:30) ) napsal:\nposlední obrázek, nějaký drak a vedle něj postava. Krotitelka draků.\nextláča ( 25.12.2013 (18:56) ) napsal:\nprvní obrázek, Svatá Jiří majzá po hlavě hadi a štíři …\nrulisa ( 25.12.2013 (20:03) ) napsal:\nTaky na těch čtyřech za sebou vidím draka. Rozervaného draka. Do sebe se stáčejícího – možná bolestí? – rozervaného draka.\nNa té první jsem viděla medvěda či nějakou kočkovitou šelmu ležící na zádech a buď si hrající s nohama ve vzduchu, sekající po imaginárním nepříteli, nebo taky skučící bolestí, s tou dírou v hrudi. Nevím. Mám zas trochu temnější období, tak se i do toho mého čtení olova asi víc promítá. :-)\nanina ( 25.12.2013 (20:50) ) napsal:\nHm, tak to je zvláštní, taky nemám zrovna dobrý období a dám na ten první dojem, co cítím poprvé, aniž bych to dál zkoumala. Loni jsem si olovo lila u dětí a to moje bylo samý ostrý osten, prostě žádný kousek solidnější plochy, za kterou by se odlitek dal vzít, než ty ostny..tak mi fakt překvapily ty solidní plochy a pocit bezpečí z nich..\nJasně, že tam mohu vidět a i vidím i draka, otevřené srdce a trochu boje. Ale první celkový dojem mi zůstal :)\nratka ( 25.12.2013 (20:51) ) napsal:\n8. stabilita. určitě stabilita v tom smyslu že drak se poslušně plazí na zemi a krotitelka ho má pod kontrolou :-)\nLiška Ryška ( 25.12.2013 (21:53) ) napsal:\nNo tohle! To koukám.\nbojová připravenost, to by mě nenapadlo. Ta ostnitost ale opravdu spíš působí bojovně než jako nějaká hlaďoučká selanka. Třeba budu v roce 2014 nastražená a naježená…\najó, stabilita se v tom ukazuje, ano, v porov.nání s některými jinými odlitky – a to mi připomíná, že se dá hledat i to, co odlitek neukazuje, a ne jen to, co připomíná; něžnou květinku můj odlitek nepřipomíná.\nPrvní celkový dojem berem, souhlasím.\nnad kráterem, jo, takový dojem to taky dělá. Dramatičtější, než by se mi líbilo.\nOho, otevřené srdce jsem měla na rok 2012 – polootevřené. A v tom roce jsem začala chodit s Akčním Hrdinou.\ndraci, hadi, štíři, taktak – jen já jakožto majitelka věštby jsem si radši řekla, že je to fénix nebo jiné roztomilé bájné ptáče. Ale když říkáte, že Jiří nebo krotitelka je potírám tak to bych brala a nebála se už je tam vidět :)\nkřečovité to taky docela je – křečovitě se stáčející drak, fuj – pomyslela jsem na tátu, no to nééé; když je někdo tak blbej, že si odlejvá olovo, tak má bejt připravenej pohlédnout nepříjemnostem do tváře :( Nebo do čumáku.\nTrochu temnější období, ru? No to je blbý – hlavně v tom případě nedělej žádný pitomý novoroční věštby, ať se to ještě neprohloubí až do kráteruůůůůů, ble.\nrulisa ( 25.12.2013 (22:24) ) napsal:\nTo je v poho. Temnější neznamená beznadějnější.\nbarča ( 26.12.2013 (14:05) ) napsal:\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (19:25) ) napsal:\nnevím, čím to je, ale píseň „Křídla z mýdla“ nechápu. Vůbec nevím, co tím chtěli básníci říci, ani textem ani videoklipem. Vůbec nic mě nenapadá, bohužel to vnímám jako pomalý cajdák s pro mě nesmyslným textem. Hilfe. :)\nbarča ( 26.12.2013 (19:49) ) napsal:\n13. to nevadí :-) není to duchamorný, ani filosofický, spíše hodně pocitově prožitkový, jakoby se Richard Krajčo vypsal a vyzpíval ze svých depresí a neúspěchů. a let té vlaštovky směrem k zemi je symbolický, stejně tak jako on a jeho starší „dvojník“ Nohavica (mládí a postupně přicházející stáří)\npo každém vzletu následuje pád dolů – ale už se to zkrátka nebere tak tragicky a on to v té písni ten pád pozdvihl na to vzletné. Křídla z mýdla ubývají – takže už se nelétá tak vysoko, ale ani se nepadá tolik držkou dolů a když přece, nic se neděje.\ndala jsem to sem proto – jednak mě napadly tvoje křídla a pak i ten Rulisin komentář č. 11 mě k tomu přivedl. ale je možné, že tu písničku zase každý vnímáme úplně jinak – právě i díky tomu v jakém je člověk rozpoložení.\nbarča ( 26.12.2013 (20:04) ) napsal:\n14. no prostě, mě ta písnička dává hodně smysl a těžko se mi to vysvětluje – odpovídá to tomu mému prožitkovému rozpoložení a tomu jak se cítím. není to o žádné „pevné pravdě“ – proto jsem napsala, že to není filosofický. a samozřejmě tím také chápu, že jinému člověku se to může zdát celá ta písnička totálně nesmyslná.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (20:27) ) napsal:\náá, díky. Starší – mladší, to jsem tam viděla. Akorát mi neseděj ty pády; proč by mělo jít o pády … asi prostě proto, že ta píseň je o pádech a ne o vzletech a rozvoji; dobrá. Takjó, nic se neděje, pády jsou.\nNa každej pád já teď tím pádem nepadám a jsem ráda, že nejsem ve fázi páda.\nrulisa ( 26.12.2013 (21:26) ) napsal:\nMně přijdou jako verše pro verše a rádobypoetodrámo. Asi jako Voda živáááá…\nAsi už alergie na křídla v písničkách.\nAle u Kryštofa mám tenhle pocit hodně často.\nrulisa ( 26.12.2013 (21:30) ) napsal:\nČtu ten komentář a díky Barčo, to je ono – přijde mi, že se Krajčo nikoli vyzpívává z depresí (to mi přijde spíš u Müllera), ale že si je v písničkách pěkně načechrává a nafukuje, aby vypadal (si připadal) zajímavej.\nProstě tomu jeho podání nevěřím. Tak jako nevěřím celé jeho osobnosti. Je to podle mě z větší části imidž.\nbarča ( 26.12.2013 (21:31) ) napsal:\npády jsou taky rozvoj :-) pády a držení se při zemi je tak nějak s postupným stárnutím přirozený a každodenní. pády jakože gravitace – padají sny a člověk je na zemi v realitě, padají vlasy, padají zuby, padají prsa, padá a ohýbá se celý člověk.a ty pády v té písničce je to bráno právě tím vším textem, melodií a rytmem – pozitivně, vzletně. pád není žádná tragedie, prostě zase vstaneš a jdeš dál a někdy popletíš, ale už víš, že to přistání nemusí být zrovna na měkko, ale hezky tvrdě z výšky.\nta písnička je pro mě hodně pozitivní.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (21:39) ) napsal:\nJíííídla z Lííídla\nBidla bydla rydla vidla sídla stydla\n… ve mně to vyvolalo touhu rýmovat.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (21:46) ) napsal:\njá myslím, že Krajčo ještě není ve věku, kdy by mu padala prsa :)\nrulisa ( 26.12.2013 (21:58) ) napsal:\nSny nepadají. Sny jsou přímo svou podstatou určeny k tomu, aby člověku nedovolily padnout, natož aby padly samy.\nSny jen blednou a vytrácejí se.\nA až potom padne člověk.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:00) ) napsal:\nSny můžou padnout jen tehdy, jestliže se uskuteční.\n(Hlky, ale mám tak promile a něco, tak ta moje kategorická tvrzení berte jako báseň, a ne jako fakt.)\nbarča ( 26.12.2013 (22:08) ) napsal:\n17, 18. S těma písničkama je to složitý – tam je potřeba, aby se to rýmovalo, aby to ladilo, takže rýmy jsou potřeba u každé písničky. Jsou písničky opravdu bezduché s nějakým hodně jednoduchým textem a refrénem – furt dokola a do blba. Pak jsou písničky kde je pod tlakem nahuštěné celoživotní moudro a působí to pateticky, divně a uměle a pak je něco mezi tím – prožitá zkušenost a moudro a servírováno lehce a to mi přijde Kryštof.\nKrajčo, imidž … asi jo, ale přece jen bych řekla i to, že má dar na textování – umí chytit do slov ten pocit, náladu a prožitek a ten styl hudby – lehký popík se mi líbí, je to nenásilný.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:18) ) napsal:\nJsou skvělý písničky s inteligentním textem, co se rýmuje, a není to maškaráda.\nVyrostla jsem na textech, na folku, mám ráda, když text je dobře postavený, sdělný i zvukově dobře plynoucí.\nA právěže Krajčo přijde poněkud násilný.\nPocit je subjektivní záležitost. Tedy je pro mě tvoje sdělení, Barčo, infem, že Krajčova popularita není jen pro jeho rádobymužný vzhled, ale že jeho mně nemilé texty skutečně jiné lidi oslovují.- :-)\nratka ( 26.12.2013 (22:22) ) napsal:\nMě to přijde hodně formální, aby se to rýmovalo, bylo to vzletné a lidem se to líbilo. Žádná moudrost. Aby se člověk z pádu mohl poučit tak musí porozumět pádu. Co je pád. Proč to jako pád pociťuje. co je jinak než výška. Když neporozumí tak to není pád jen blbost. A pak i to zpívané není moudrost ale blbost. Padáááááám protože jsem se rozvééééééééd a ta jináááááá nebyla to co jsem čekáááááál. ‚A ten úspěěěěěěch taky nebýýýýýýýýýýl co jsem čekááááál takžéééééé tady stojíííííííím a zpííííváááám o svééééééééém žáááááááálu. a páááááádu.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:23) ) napsal:\nEhm, s tím folkem jsme chtěla říct, že tam taky bylo právě spousta snah o takovouhle úpěnlivou až násilnou poetiku a skoro účelově složitou sdělnost. Obrazy pro obrazy. Časem, když poslouchal ikstou rádobyintošskou kapelu s ikstým světobolem, to člověka docela otrávilo a naučil se vnímat docela jemný nuance textů. kdy se opravdovost rozplizávala ve snaze a imidži.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:24) ) napsal:\nAsi tak. :-)))\nbarča ( 26.12.2013 (22:26) ) napsal:\n26. Ratko, tys tu písničku neposlouchala, vid? protože právě píšeš úplný opak o čem ta písnička je.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:27) ) napsal:\nBarčo, ona se tak jen tváří. Ona taková není.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:28) ) napsal:\nPřestat pít už nepomůže, tak si du eště nalejt, pomůže přestat psát.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:28) ) napsal:\n24, 25 Pro mě se jeho písničky dají upotřebit jako cajdáky, který se dají vyřvávat, když mám zpěvnou náladu a ne energickou, ne rockovou.\n– Teda pokud zrovna nehrajou cajdáky od někoho jinýho.\nbarča ( 26.12.2013 (22:29) ) napsal:\njo, jinak se omlouvám, že jsem sem tu písničku vložila a prudím s ní. moje chyba, moje impulzivnost. jsem mainstrýmová, stejně jako ta písnička – takže ještě jednou pardon.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:30) ) napsal:\nTo je v pohodě, aspoň se můžem předvést i my, co si o sobě myslíme, že jsme nemainstrýmoví. :-)\nrulisa ( 26.12.2013 (22:31) ) napsal:\n(Eště jsem to nedopila.)\nrulisa ( 26.12.2013 (22:32) ) napsal:\nVíš co poslouchám teď já?\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:32) ) napsal:\nukazujem jak jsme namainstrýmovaný :)\nrulisa ( 26.12.2013 (22:33) ) napsal:\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:36) ) napsal:\nVy se máte,\nabyste věděli, protože Něco posloucháte.\nVíte, co posloucháte.\nJá neposlouchám nic\na když se mě někdo zeptá,\ntak nemám, co odpovědět.\nNěkdy něco poslouchám a pak zase ne, často nevím, co to poslouchám, a většinou zapomenu, co se mi kdy líbilo, takže ani nic poslouchat nemůžu, protože mě nenapadne, co bych si pustila. Radši mám mluvený slovo.\nSchválně jsem si do levého sloupce na blogu dala aspoň nějaký písničky, co mě něčím během života zaujaly – abych je měla po ruce a nezapomněla.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:41) ) napsal:\nBez muziky nepíšu.\nbarča ( 26.12.2013 (22:41) ) napsal:\n39. klid, já poslouchám všechno, co se mi líbí a nemám vyloženě vyhraněný styl. Takže poslouchám téměř všechno kromě dechovky a tvrdýho metalu, kde jsou ty zvuky jakože blejou. prostě poslouchám podle nálady a napříč roky a generacemi. a podobně jako ty máš levý sloupec s hudbou , tak mám takový seznam na papírku, abych jak říkáš nezapomněla na jména, když si chci něco na youtube něco pustit.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:41) ) napsal:\nAhój, ráno brzo vstávám, jdu tradičně na výstavu betlémů a pak jedu ke kamarádům – to bude zase s jejich holčičkama legrace.\nNo a na svařák se taky těším.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:44) ) napsal:\n40 týbrďo. Já když píšu, je mi úplně jedno, jestli něco hraje nebo mluví, protože to vůbec nevnímám.\n41 „ty zvuky jakože blejou“ :-) – jo, přesně to přestanu poslouchat, odpojím se od hudby, když to slyším. Nebo odpojím hudbu, když je to v mé moci :)\nbarča ( 26.12.2013 (22:45) ) napsal:\nmám období, kdy poslouchám jen jednoho interpreta – nedávno lana del rey. pak se ho nasytím a jdu na jiného. http://www.youtube.com/watch?v=Bag1gUxuU0g\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:47) ) napsal:\nbarčo, ty jsi systematická!\na morální – teprve po rozchodu jdeš na dalšího. :)\nrulisa ( 26.12.2013 (22:49) ) napsal:\nLiško, když píšeš něco krátkýho, dá se i bez muziky, ale líp drží náladu. Taky ji nevnímám, ale hraju ji furt dokola. Ideálně si stáhnu do pc a nastavím do přehrávače nekonečnou smyčku. A když píšeš něco delšího, od čeho odcházíš a pak musíš navázat, pomáhá muzika tu náladu psaní navázat, držet stejný styl.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:53) ) napsal:\n46 ru, to je fígl!! na navázání po pauze dobrý.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:54) ) napsal:\nTahle písnička od Lany je dobře vyprodukovaná, taky si ji ráda poselechnu, ale když jsem četla recenze na její pražský živý koncert, potvrdilo mi to dojem z ní, že spíš něž kdovíjaká lvice zrozená k divoké smrti je to taková dobře udělaná spořádaná vzorná dívenka ze slušné středostavovské americké katolické rodiny. :-)\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:57) ) napsal:\nAha, vidíte – já o ní v životě neslyšela a teď si tu písničku nemůžu pustit, protože sedím u našich a v televizi metr a půl ode mne běží Někdo to rád horké.\nrulisa ( 26.12.2013 (22:57) ) napsal:\nbarča ( 26.12.2013 (22:58) ) napsal:\n48. jo, souhlas – ona to má postavené na těch obrazech – především. a je z hodně bohaté rodiny, písně má položené hluboko, protože výšky nevyzpívá a klipy má zajímavé, protože má hodně peněz.\nale ty její písničky mají zvláštní atmosféru, něco co tu asi lidem chybělo a proto se to líbí, ale na živým koncertě plném lidí si to tak nějak nedokážu představit.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (22:59) ) napsal:\n50 né; já mám ráda Někdo to rád horké.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (23:01) ) napsal:\n52 … a taky bych si připadala neslušně; sedět u někoho v pokoji, jíst jeho jídlo a dát si v jeho přítomnosti na uši sluchátka.\nrulisa ( 26.12.2013 (23:02) ) napsal:\nTy hloubky jsou příjemně do hloubky rozechvívající, mám radši tohle položení hlasu než klasický soprán.\nAle na obrazy se radši nekoukám, ona mi svou vizáží k tomu nesedí a ty kýčovitý americký záběry mi tu náladu spíš ruší.\nrulisa ( 26.12.2013 (23:03) ) napsal:\nJen bys přiznala, že děláš něco jiného, což děláš stejně. :-)\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (23:07) ) napsal:\n55 no to jó, ale zacpat si uši je pro mě těžkej kalibr.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (23:08) ) napsal:\n… krom toho mám sluchátka v Horo v prádelně. Jedny divný z letadla. Druhý tam mám taky a ty jsou vypůjčený, už tři roky.\nrulisa ( 26.12.2013 (23:14) ) napsal:\nEště jsem nevymyslela, jestli bych si ty uši třeba u tchýně zacpala.\nU maminky klidně.\nrulisa ( 26.12.2013 (23:15) ) napsal:\nZvláštní tester, kde si je člověk ochoten zacpat uši a kde ne.\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (23:16) ) napsal:\n58 jojo, hned mě taky napadlo téma tchýně, jak jsi začla o sluchátkách\nLiška Ryška ( 26.12.2013 (23:17) ) napsal:\njá nikde. Sluchátka jsem používala jen pár let s PC, protože nemám repráky. Jinak nikdy v životě.\nrulisa ( 27.12.2013 (00:27) ) napsal:\nMy na ně jeli v bývalém doma normálně. Právo na soukromí, právo na nerušení se navzájem.\nratka ( 27.12.2013 (09:52) ) napsal:\ntaky se omlouvám za toho Krajča :-) prostě jsem si ho poslechla. už předtím měl cajdák,alespoň já ho slyšela dřív s Klusem. schválně jsem si našla kdo to zpívá takovou mrvokárnost. a tohle je totéž v bleděmodrém, další ze stejného soudku. není moje muzika. ani trochu. i v autě kde vydržím hodně tak to není nic pro mě. ale nevypnu to. vypínám seslabuju jen takové ty vřískající uječené ženské co mi lezou do uší.\nratka ( 27.12.2013 (09:55) ) napsal:\nkdyž můj muž pořád poslouchá dokola NOhavicu a na stejným místech se posté řehtá jako blázen tak si připadám taky divně. proč mi to nic nedělá? lezu na nervy pak sama sobě :-) že se nenadchnu. a když, že se tak u toho musím snažit. abych nerušila.\nco se líbí mě? už jsme psala Pinkfloydy třeba, ale taky jen někdy. Obvykle mi stačí tony které si sama zpívám. nebo ton nějakého předmětu. naslouchám soustředěně zvukům\nbarča ( 27.12.2013 (10:02) ) napsal:\npísničky mám spojený s lidmi, s událostmi v životě. Ru psala o vodě živé od Anety Langerový, jak ji to tahá za uši – já když tuhle písničku slyším vzpomenu si na svou kamarádku, hráli ji to na pohřbu.\na v poslední době mám písničky spojený s mým osobním vnitřním tichým prožíváním – proto jsou mi některý tony a texty blízký, jakoby za mě mluvily. konkrétně já neumím moc nahlas a veřejně vyjadřovat a projevovat city, připadám si prkenně a uměle, kdo mě zná blíž ví to o mě – když to někdo ze mě vycítí co cítím, nesmírně se mi uleví a já to mám podobně s těmi písničkami, slyším je a uleví se mi, protože nejsem v tom sama. :-)\nbarča ( 27.12.2013 (10:04) ) napsal:\npísnička je zase o tom, co brnkne o moji vnitřní strunu.\nbarča ( 27.12.2013 (10:05) ) napsal:\n66. jako vlastně všechno. :-)\nratka ( 27.12.2013 (10:18) ) napsal:\njinak vůbec nedokážu nějakou písničku posoudit. Už jsem psala že si pouštím doma Retro muziku. Staré písničky ještě z dob komunismu, které jsme v dané době většinou neznali v originálu jen jako náhražku od korna či vondráčkové. nebo slyšeli ale neviděli interpreta. lehnu si na gauč a poslouchám tyto staré písničky a nořím se do zvláštního stavu polovědomí, v kterém jakoby se dorovnalo něco co ještě nebylo porovnáno. je to jako živá voda pro mě :-) písničky let 70-80. ty poslouchám nezávisle na tom zda se líbí nebo ne. jen je poslouchám a nořím se do kouzla minulosti. relaxuju.\nratka ( 27.12.2013 (10:20) ) napsal:\n68. přičemž opět mají toto kouzlo jen písničky většinou cizí. éra hippie a beatles, bee gees, ale i ohrané skupiny\nbarča ( 27.12.2013 (10:21) ) napsal:\nted právě hrajou na Retro Bryana Adamse :-) retro poslouchám taky často. :-)\nratka ( 27.12.2013 (10:22) ) napsal:\nopět jsem všem ke smíchu, něco nedopečeného se dopéká. něco nedodělaného dodělává. právě v tom stavu polovědomí jakoby v těch hlubokých polohách. zklidnění. hlazení.\nbarča ( 27.12.2013 (10:23) ) napsal:\na někdy si říkám, že je dobrý, že nerozumím té angličtině :-) třeba bych byla i těmi texty zklamaná.\ntakhle si to užívám (jo, nevědomost je sladká) :-)\nratka ( 27.12.2013 (10:26) ) napsal:\nse zájmem jsem pozorovala třeba Bony M. Vůbec jsem netušila že měli tolik písniček (na jedno brdo) a ty oblečky a pohyby :-) fascinovaně čumím na ten svět. tohle můžu. protože je to tak absurdní až to člověk právě v té absurditě dokáže přijmout. Protože tohle si nehraje na doopravdy. Tohle ukazuje jak lidský svět je absurdní. a v tom je kouzlo nepředstíraného.\nratka ( 27.12.2013 (10:28) ) napsal:\n72. pro mě je právě ta absurdnost přijatelná. teprve když se něco netváří jakože doopravdy mohu se v tom uvolnit. protože uvěřím tý hře. hravosti. jsem hravá uvnitř. a velmi citlivá když mě někdo zkouší ohýbat, dělá ze mě vola.\nbarča ( 27.12.2013 (10:28) ) napsal:\n68. také vidím některé ty klipy (originály) poprvé, sbírali jsme obrázky zpěváků z bravíčka, tahalo se to z německa a všelijak kšeftovalo a vyměnovalo. písničky se nahrávaly s cizích stanic přes mikrofon, a aby se ta stanice cizí chytala byl člověk ochoten udělat cokoliv – ale originál klipy člověk neznal. takže souhlasím – dopéká se to. :-)\nbarča ( 27.12.2013 (10:31) ) napsal:\nno jo, jenže ty oblečky byly vyjádřením i té svobody, nového stylu a jakože doopravdy. :-)\na bylo to vnímáno velmi vážně právě i tady – kopírovaly se oblečky z plagátů, šilo se podle této „západní“ mody. prostě uniknout z té šedi tady.\nbarča ( 27.12.2013 (10:33) ) napsal:\na dnes už ty výstřelky jsou na ulici nuda. :-) všichni jsou originální a výstřední až mi to splývá, už to nevnímám tak jako kdysi.\nratka ( 27.12.2013 (10:33) ) napsal:\n75. jojo. cítím opět tu nenaplněnou touhu té doby, mých 15-16. ležení u radia Luxenburg a natáčení na magneťák s příšernou reprodukcí. a schovávání pásků… které mi tatínek vymazával. a tu lítost že jsem toohle nebo tamto nestihla dobře nahrát, že mi to ujelo. a to kecání komentátora do toho. ty zvuky, ty zvuky. cítím jako teď ty zvuky. A pak si pustím televizu a je to TAM. Fascinovaně čumím a kochám se a cítím ten balzám, to hojení mé rozervané dívčí duše. relax. absolutní relax.\nratka ( 27.12.2013 (10:36) ) napsal:\nKaždá nahraná píseň z radia Luxenburg v televizi znamená zahojení jedné jizvy. jizvy nedokončeného. tak jednoduché :-) jen si lehnout, ponořit se do sebe a naslouchat.\nbarča ( 27.12.2013 (10:38) ) napsal:\nratka ( 27.12.2013 (10:48) ) napsal:\ntakže pak je jasné že můj úsudek na Krajča, Lucie Bílá a spol. neleze brát vážně, je to jiná generace. Další generace, dostala jsem se tam kam jsem nikdy nechtěla jako holka se dostat. Ale když fakt čestně odpovím, tak jsou mi tihle zpěváci úplně putna. ničím mě nezaujali. oni mě nezaujali ani ti starší čeští zpěváci, asi proto že jsem je měla spojené s povolenou českou přizpůsobenou kulturou. jsou mi úplně jedno. to co mě třeba rozechvěje je videt tančícího Springsteena a to pokaždé když běží na Retro, to je ono moje mládí, moje touhy, rebelství, život :-) http://www.youtube.com/watch?v=sfk0uMLhXqY\nbarča ( 27.12.2013 (10:53) ) napsal:\n81. jo, zaseklas ses hudebně v určitých letech. takhle byl můj bývalý manžel a dodnes je zaseklý jen na „svém hudebním mládí“ a nic jiného neposlouchá, nic jiného ho neoslovuje. a když něco hodnotí, tak jen ty své kapely – jak se změnili hudebně apd.\nratka ( 27.12.2013 (10:58) ) napsal:\npro mě snad ani nejsou skvělí jen náhodně seskládaní, vůbec bych je nemohla nějak chválit :-) mám ráda operu, koncerty, chrámovou hudbu, varhany. V kostele zpívám a ruší mě když někdo mečí a ruší harmonii. Ale je mi jasné že je to jen souhra tonu. Nemůžu to změnit. Nemůžu si přikázat, tak a odteď se mi bude líbit Krajčo. Asi až se odpoutám od toho Springsteena :-) A to asi nebude nikdy. Náhodní zpěváci mě rozechvívají, jednu písničku max. dvě. víc už ne. To je pak už moc. to se pak kouzlo vytratí. Nevydržím to poslouchat dlouho.\nratka ( 27.12.2013 (11:01) ) napsal:\nPrávě jsem se koukla na obstarožního Springsteena. Všichni stárneme :-) to je pro mě nezadržitelné plynutí času. nedá se zastavit. jen chci říct že TED je pokaždé jediné možné. ať s písničkou nebo bez.\nbarča ( 27.12.2013 (11:06) ) napsal:\n83. no a to je taky ono, můj exmanžel zná a sbírá celá elpíčka, všechny desky a já jsem pak už byla z toho trochu šílená, bylo to na jedno brdo, tedy jeden styl a jedna kapela moc dlouho a moc nahlas :-) poslouchám všechno možný, něco mě drží déle, něco méně, no podle nálady. nemám ráda vánoční koledy – zprotivili se mi vším – v obchodákách jak je hrajou, a taky je po nás chtěli každý rok zpívat pacientům před vánoci u snídaně, no trapárna a ještě povinně.\nbarča ( 27.12.2013 (11:10) ) napsal:\nzpívám si ráda sama doma, když mě nikdo neslyší, to si to umím i užít, uvolnit se a to samé tanec. :-)\nratka ( 27.12.2013 (11:11) ) napsal:\n85. my zpívaly koledy v kostele na mši :-) ale taky spontánně se syny kolem stolu při přípravě vánoční večeře. měla jsem koledy na papírku a oni si to chvílí prohlíželi, zkoušeli je zpívat a tak jsme společně odzpívali všechny :-)))\nratka ( 27.12.2013 (11:13) ) napsal:\nZpívám se syny, všichni zpívají hezky. Zpíváme ruské písničky :-)) Třeba Kaťušu, Vstavaj strana ogromnaja, Kalinka a u toho jsme úplně v extázi. Blbneme. I tančíme. Muž se na nás dívá ze strany a kýve hlavou jakože jsme magoři. Se syny můžu úplně všecko. S mužem už to není tak spontánní. Brzdí mě v blbnutí.\nSaul ( 27.12.2013 (15:07) ) napsal:\nTakto se vyhrávají války a znásilňují ženy:-)\nViděl jsem je naživo a do obojího bych se s nima pustil:-)\nA to jsem opravdu já Saul:-)\npsice ( 27.12.2013 (16:16) ) napsal:\nNení času na čtení předešlých komentářů, takže možná opakuji, ale mně se nejvíc líbí fotka č.5 – tam je smějící se drak vyplazující jazyk a na zádech nese cosi jako vejce – možná se z toho vylíhne něco, co ostatní pěkně překvapí. Ale sám drak ví, co si v batohu nese – proto se tak směje a laškovně se vyplazuje. A poslední foto vypadá jako komiksové pokračování vyplazujícího plaza – vejce se vyklubalo. A podle toho kráteru to byla pěkná šupa. Možná bouchlo jako sopka:) Tak jsem zvědavá, o jakém vejci se tu bude příští rok psát. Snad to bude drak a ne pukavec!\nrulisa ( 27.12.2013 (20:15) ) napsal:\nJežíš, Bravíčko, to si taky pamatuju, ty šílený fotokomiksy á la jak ona byla zamilovaná do něj a on se ji pokusil na mejdanu znásilnit a ona tím prozřela… :-)))\nrulisa ( 27.12.2013 (20:20) ) napsal:\nA co si pamatuju, tak věk pro Bravíčka byl počátek dělení adolescentů na veksláky a somráky, veksláci ujížděli na těch Boney M a barvičkách a pozlátkách, disko, duhový vlasy a mrkváče, somráci měli imidž vzor hippies, folk a rozervaná poezie, vlasy na pěšinku uprostřed, somradlo a kristusky. Co mi dalo práce sehnat laboratorní pláťáky, abych je mohla Duhou obarvit na takovou tu „správnou“ šedohněď… :-)\nratka ( 27.12.2013 (20:47) ) napsal:\n92. to rozdělení neznám. ale asi jsem patřila spíš k somrákům :-) ale když mi tatínek koupil hippisácky obleček tak jsem si na něj netroufla. prostě hippisák na baterky, takový napůl. ožrat se jak doga to jo, ale zatloukat. zatloukat jakože vůbec. kouřit taky a zase zatloukat…\nratka ( 27.12.2013 (20:48) ) napsal:\nnedokázala jsem to dotáhnout někam, couvala jsem. schovávala se. kličkovala. mizela a utíkala.\nanina ( 27.12.2013 (21:59) ) napsal:\nBravíčko si taky pamatuju, že starší přišla ze školy, jestli si ho může koupit a že holky ho mají a je to výbornej časopis.\nKdysi jsem četla Mladý Svět, nebo 100+ 1, pokud jsem se k němu dostala. Pak byla Vlasta a snad Květy.\nVysvětlila mi, jak je to dobrý, a co se tam dozví.\nPřišlo mi to jako drsnější Sally z Mlaďáku, samé rady..typu..co mám dělat , je mi 13 a ..teď nevím.\nByla jsem trochu na rozpacích, protože jsem se poprvé dozvídala, co znamenají určité sexuální termíny..koukala na mě jak na blbce :)\nTak abych věděla, co čte, četla jsem to radši taky.\nNaštěstí, ve 13 tyhle problémy neměla.\nratka ( 27.12.2013 (22:02) ) napsal:\nPro mě přišlo Bravíčko příliš pozdě :-) Už jsem byla velká. Byla jsem naivní blbec.\nrulisa ( 27.12.2013 (22:47) ) napsal:\nTo já taky, když se se mnou chtěl poprvní kluk na čundru vyspat, tak jsme myslela, že mě chce udusit ve spacáku. :-))\nbarča ( 28.12.2013 (08:55) ) napsal:\npoprvé jsem se setkala s Bravíčkem asi ve 14. Bylo to u mé kamarádky u ní doma – celý pokojíček měla vylepený plagáty zpěváků a skupin z Bravíčka. byl to pro mě úplně nový jiný svět i ten celý její „západní“ pokojíček. bravíčko představovalo západ, luxus, věci z tuzexu, z německa.\nbarča ( 28.12.2013 (09:04) ) napsal:\n92. ano, tohle dělení bylo a různě se scházeli. ono se to vlastně od dnešních adolescentů moc neliší, také mají své různé styly a scházejí se. nepatřila jsem nikam. ale líbili se mi depešáci, (i písničky od depeche mode)byli jednoduše elegantní a do toho jsem jezdila s oddílem na dobrodružné výpravy, takže se to tak trochu ve mně všechno tlouklo a na zdrávce se mi líbili kluci ze strojárny a to byli tvrdáci metaláci, chodili jsme s nima někdy společně na oběd, byli tvrdí a zároveň jemně roztomilí. :-)\nbarča ( 28.12.2013 (09:08) ) napsal:\n99. ne ze strojárny, ze stavebky.\nbarča ( 28.12.2013 (09:13) ) napsal:\na pak když jsem opustila Liberec a oddíl (po devíti letech) a přešla do Hradce, prošla jsem si naplno diskotékovým obdobím, pak obdobím rockových klubů, samozřejmě to bylo vše spojené s různými vztahy a lidmi.\nratka ( 28.12.2013 (10:33) ) napsal:\n101. mám v sobě nedotažené diskotékové období. nějak jsem nedokázala navázat spojení, netroufala jsem si a zároveň strašně moc chtěla. tak moc až jsem se vyblokovala. takže jsem jen zpovzdálí sledovala jak ostatní vyprávěli co zažili a jak to bylo skvělé, sama jsem to nezažila. Párkrát na vesnici ale to jsme prchla. Hledala jsem takovou tu velkoměstskou diskotéku, vím že kluci byli v Berlíně když jsem byli na výletě i s dvěma holkama. a ty vyprávěly…. úžas. tak tohle ve mě zůstalo jako nedodělek. že jsem to nezažila. Nikdy. Chodili jsme do klubů a tančili.\nAle diskotéka s technikou světly a třeba i návštěvou nějaké hvězdy, to bylo pro mě něco tajemného… něco z jiného světa. Extáze :-) Asi proto se mi tento sen nesplnil.\nSyn pak jednou nadhodil že mě vezme na Techno Párty, ale když jsem pak opravdu chtěla tak couvl. Co s mamkou :-)\nratka ( 28.12.2013 (10:50) ) napsal:\nI mladý svět se Sally mě minul, už jsem byla stará. Holky, já jsem neskutečně stará. V mých 14 (rok 1972-74) teprve začínali Diskotéky, takové ty hromadné akce se západní muzikou, světýlky, kde se mladí k sobě beztrestně tisknou a mohou si všecky svoje sny promítnout do svého tanečníka kterého třeba již více nepotkají. sny. fantazie. touhy. jak já byla natlakovaná ve svých 14 – 15 letech si snad nikdo nedokáže představit. to jsou nevybité zatuhlé krusty a krusty které se v té době naskládaly kolem mé nevinné toužící dětské duše. Netuše co chci a kam vlastně směřuji jsem jen trpěla utopena ve svých touhách a vnitřním puzení a neurozach. Diskotéka, to bylo pro mě místo zázraků, kde se přitisknu beztrestně na hocha a smím se ho dotýkat. ooooo jak slastné :-) a zapovězené. když jsem si dala dvě vodky tak jsem mu dýchala na krk a nasávala vůni muže, oblékla si jeho svetr a dotýkala se jeho ruky. tohle vše hluboce zažrané a nedotažené žiju teď. v naprostém uvolnění a jen slyším. křup, křup a křup. andělské stvoření se klube opět na svět :-) aby nasávalo svět v úžasu vlastní nevinnosti a nevědomosti\nbarča ( 28.12.2013 (10:57) ) napsal:\n101. je to trochu mimo téma, ale vzpomněla jsem si na kamaráda z Liberce, znali jsme se asi od mých deseti let. odcházela jsem z Liberce a on mi povídá něco v tom smyslu: Jednou třeba budeš litovat, žes odešla, máš tady dětsví, kamarády, nešel bych nikam, vím, že až budu starej budu vzpomínat na to, kam jsem chodil, když jsem byl malej a taky kam jsem chodil pařit a taky kam s holkama na rande, no a vlastně to vidím u svých rodičů, jak si ten Liberec s věkem prožívají :-))\npak chápu lidi, který se ze svého rodného města nehnou a moc dobře vědí proč a proč to své město mají tak rádi.\nratka ( 28.12.2013 (11:33) ) napsal:\n104. to mi říkali tatínek když jsem odcházela ze Slovenska a nechtěla jsem již se Slovenskem nic mít. Táhlo mě ti jinam. Pryč. A nic se zatím na tom nezměnilo. Moc nevzpomínám, možná po přestěhování z rodiště v mých deseti letech kdy jsem přišla o celou základnu ale to byl zákonitý proces, to muselo přijít. vytržení z dětských let. pak už jsem se nevracela. I setkání se spolužáky ze Slovenska je milé ale nevracím se.\nJeden psycholog psal, že tento návrat do svého rodiště prožívají spíše muži, že ženy jsou nomádky :-) U mě je to jasné, kam táhla rodina tam táhnu i já s ní a jsem doma.\nTo dopékání se netýká vzpomínek jako spíše zastydlých energií, které nenašly odbytiště a překážely. a teď se uvolňují a mizí.\nbarča ( 28.12.2013 (11:44) ) napsal:\n105. jo určitě to hodně souvisí s rodinou a domovem určitě. spousta mých kolegyn žije jen „pár metrů „od rodičů a nedokáží si představit, že by třeba žili v jiném městě než jejich rodiče a také to samozřejmě souvisí s hlídáním a babičkováním a podobně. no, jinak k těm energiím – některé trvají, prostě jsou přítomny stále, jen v jiné podobě. dotýkat se muže a vnímat jeho vůni, to třeba trvá.\nratka ( 28.12.2013 (11:47) ) napsal:\nu nás se doma se potvrzuje že muže to táhne k rodišti zpět a ženy až tak moc ne. Ty to táhne za „ohništěm“.\nI když moje děti – synové krouží sem tam. Uvidíme kde skončí.\nbarča ( 28.12.2013 (11:49) ) napsal:\n:-) ty energie , připomnělo mi to vánoční večírek, kdy jedna starší paní doktorka obdivně hltala nejdříve očima jednoho mladého doktora, pořád o něm básnila jaký je roztomilý andělský klučík, byla z něj úplně mimo a pak ho hladila po vlasech, no …. prostě se ho musela dotýkat a nasávat nevinnost a mládí. :-)\nratka ( 28.12.2013 (11:52) ) napsal:\n108 to jsou ty odpady :-) čurání vsedě. někdo čurá kudy chodí.\nbarča ( 28.12.2013 (11:55) ) napsal:\n108. z její strany rozhodně nešlo o žádné lovení, nebo dokazování si, prostě jen si dala dvě skleničky vína a uvolnila se, bylo to od ní také jemné, nevinné až dětinsky, jakoby se probudila a začala vnímat jinak. :-)\nratka ( 28.12.2013 (12:02) ) napsal:\n110. odpadem rozumím produkt vnitřního života :-) není to nic negativního.\nratka ( 28.12.2013 (12:08) ) napsal:\numělecké dílo, obraz, hudební dílo může být odpadem (produktem) vnitřního života. A taky nemusí. Může to být mistrné zopakování naučeného.\nrulisa ( 28.12.2013 (12:10) ) napsal:\nTak to je jasný, to si nemůžem rozumět. :-))\nJá se Bravíčkem taky potkala někdy ve 13, ale přišlo mi hrozně legrační, jak ten povrchní pozlátkovej šmejd o ničem holky žerou. A že si to ještě ke všemu pleskaj na zeď, takový umělohmotný chvilkomódní kratury. :-)\nHolt jsem na zdi měla obrázky koní a v hlavě sny o drsném mužství kácející stromy, střílejícím z černé americké pistole a snášejícím rány od gangsterů až do zcela zkrvaveného obličeje. :-))\nrulisa ( 28.12.2013 (12:12) ) napsal:\nNa diskotéce jsem jednou byla, byl tam hroznej randál, rozlámaný do čoí bolavý světlo a nebylo slyšet vlastní myšlenku. Nedalo se tam na nikoho vyladit. Všichni byli takhle rozlámaní.\nTak jsem ocaď utekla a už mi to nechybělo.\nrulisa ( 28.12.2013 (12:16) ) napsal:\nRatko, to je divný, s tou Sally. Brácha je o 14 let starší než já a Mladej svět má nasbíranej od sedmašedesátýho, a Sally tam byla už nějak od toho smutnýho osamšedesátýho, myslím. Vím, že jsem ji četla moře let zpátky, když jsem pak ty starý MS u bráchy našla, a že byla skoro ve všech číslech.\nrulisa ( 28.12.2013 (12:18) ) napsal:\n105 poslední věta – ano, to mám taky. Teď poslední dobou.\nratka ( 28.12.2013 (12:40) ) napsal:\n115. no divné to není :-) Na Slovensku se asi nečetl tolik. My četli Roháč. Prostě takové to, miluji ho a nevím jestli mám u líbání strkat jazyk mezi zuby jemu nebo jeho sobě mě míjelo. A chybělo mi to jako základ. Byla jsem stydlivka. když mě kluk začal líbat tak jsem utekla místo abych se mu vrhla kolem krku ačkoliv jsem chtěla (se mu vrhnout) Místo toho jsem utekla a pak v koutku toho litovala.\nratka ( 28.12.2013 (12:42) ) napsal:\nKdyž jsem pak byla mámou, furt jsem chtěla klukům dělat sexuální výchovu aby nebyli tak blbí jako já. KOupila jsem jim švédské komixy aby věděli jak se to dělá. ale oni nechtěli :-) vůbec nich nechtěli vědět. a můj nejmenší koukal porno v 9 letech s kamarádem.\nbarča ( 28.12.2013 (12:49) ) napsal:\n113. jasně, všechno bylo umělý, a žádnou to nemělo hodnotu, všechno bylo načančaný a jen „jako“ to jen Ru byla odjakživa ta pravá a opravdová a to čtu v komentářích celou dobu – je jedno, jestli jsme se bavili o dětských kamarádstvích, nebo různých kolektivech. Jen Ru je ta správná, opravdová žena, všechny ostatní jsou pipiny, vždyt to čtu tady každou chvíli od tebe stále, takže mě už vlastně od tebe nic nepřekvapuje – tedy až na ta umytá okna a sedm druhů cukroví, to si asi onemocněla, tohle se probírá v typickém ženském pipigrilu, třeba u mě v práci – a to ty přece né, nikdy… ach jo Ru, někdy si kouzelná …\nrulisa ( 28.12.2013 (12:49) ) napsal:\nAle ze Slovenska jste se odstěhovali ve tvých deseti, ne? Nebo jen z rodiště, ale zůstali jstena Slovensku?\nKdyž mě políbil první kluk jazykem, taky jsem z toho byla divoká, sice jsem věděla, že se to tak dělá, ale pocit byl hnusnej, nacpal mi tam slizkou chcíplou rybu. :-))\nTak tohle jsem měla podobně, při snahách o osvětu se moji synové od první jejich poluce styděli víc než já a radši se osvítili sami. :-))\nbarča ( 28.12.2013 (12:51) ) napsal:\n119. no jinak já jsem taky exot, neměla jsem nikdy svůj pokojíček a tedy žádné plagáty na zdi, jen vystřižených pár obrázků a tak různě poschovávané po knížkách.\nratka ( 28.12.2013 (12:55) ) napsal:\nBarčo, vem to z tý veselé strany. Proč by jsi nemohla být pipina ? A Ru jediná správná žena široko daleko. V momentě když tohle připustíš tak bude všecko zase OK. co ti na tom vadí?\nje to sranda v momentě když připustíš že ti to může být jedno.\nrulisa ( 28.12.2013 (12:55) ) napsal:\nPrdy, Barčo, to jsem přeci nenapsala. Nečetlas to o těch mužných typech s pistolí a od gangsterů rozmláceným obličejem? :-)\nRu měla akorát ty západní povrchní úletnosti hozený jinak. :-))\nBarčo, už dost. Přemýšlím, jestli nejsi někde v pozadí naváděná Orem, informacemi, jaká jsem a jak mě máš vidět.\nVy si tu navzájem povídáte, jaké jste v dětství a mládí byly, co vás bavilo a co jste měly ráda. Na čem ulítaly.\nJá píšu totéž. Tak ymám velkou potřebu někomu sdělit, jaká jsem byla a jak na to vzpomínám. Nemůžu ale psát, že jsem si lepila na zdi fotky z Bravíčka, když jsem si jenelepila.\nMůžu jen o tom nepsat, abych vám nerušila vaše kruhy, v nichž máš pocit, jak si s Ratkou pěkně povídáte, když máte ty vzpomínky tak stejný.\nOk, nebudu. To není problém. Mám svoje prostory na vypsání sebe sama, uznávám. :-)\nbarča ( 28.12.2013 (12:57) ) napsal:\n122. :-) to se přesně stalo. Dík. :-)\nratka ( 28.12.2013 (12:58) ) napsal:\n120. nene, odstěhovali jsme se v mých deseti do jiného města. Maturovala jsem na Slovensku a pak jsem šla studovat na Moravu. Vracela jsem se domů jen semtam, z nutnosti. Kdybych nepředstírala zájem, nejela bych domů vůbec.\nrulisa ( 28.12.2013 (12:58) ) napsal:\nSvůj vlastní pokojíček jsem měla až v sedmnácti.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:00) ) napsal:\nAha, tak proto mi to nešlo do hlavy.\nVidíš, a můj brácha zas maturoval na Slovensku, protože tam začal školy a na českou by se nedostal, s jeho češtinou, ale domů jezdil na Moravu, když jsme se pak ze Slovenska přestěhovali.\nratka ( 28.12.2013 (13:02) ) napsal:\nRespektu k druhým. to mě rodiče nenaučili bohužel. to jsme se musela pracně učit. nerespektovala jsem ani své rodiče. vůbec nikoho. doteď se učím respektu. chybí mi.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:04) ) napsal:\nJak se projevovalo, že jsi je nerespktovala? Nebo že jsi nerespektovala nikoho?\nVždyť celý život respektuješ svého manžela, přinejmenším.\nratka ( 28.12.2013 (13:05) ) napsal:\nkolikrát si uvědomuji, když třeba kritizuji nějakou písničku nebo knihu která se někomu jinému líbí. A kdo mi dal k tomu zmocnění? co jsem tak úžasného udělala já, že si otírám jazyk o dílo či vkus jiným lidí. je to chybějící pokora a nedostatek respektu. chybí nám obecně. lidem.\nratka ( 28.12.2013 (13:07) ) napsal:\n129. proč myslíš že respektuji manžela? Je celý nemocný z toho že hraje třetí (či čtvrté housle) I když je to teď mnohem lepší :-) To není otázka vnější, to je nastavení nitra. Respekt k bytostem.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:10) ) napsal:\nCo je kritizovat? Že napíšeš vlastní názor a vysvětlení, proč se ti něco nelíbí?\nTo není nerespekt.\nTo jen není připosranost.\nTen respekt, o který tedy asi stojíš, je přesně ten respekt, který perfektně ničí vztahy. Falešné éohledy a pojkrytectví.\nTvoje manželstbví vydrželo to všechno a už taky do konc evydrží právě proto, že tyhle obezličky jsi nepěstovala a manžel přesně vždycky věděl, jak na tom s tebou je.\nBeru, že teď máš potřebu pohladit po duši Barču, mně je taky líto, že se jí tolik věcí ode mě dotýká, mám hubu nevymáchanou aegocentrismus silnej, to vím, ale respekt na základě vyhlazování sdělování vlastní názorů tak, aby ani náhodou nemohly být přijaty konfliktně, to podle mě řešení není. To je cesta do pekla.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:11) ) napsal:\nDěti jsou hlavní, to ano, ale neuděláš nic, co by bylo doopravdy přímo proti tvému muži.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:16) ) napsal:\nPodívej, třeba já a Barča máme podle mějednu vlastnost přeci jen společnou – a to je rpávě ta přemíra respektu k muži jako partnerovi. Ta snaha vyjít s ním za každou cenu, nebýt s ním konfliktní, ubírat ze sebe pro hezký vztah… a prd. Akorát toho chalpa matem, protože on nevím, kolik ustupjeme a udusíme v sobě, takže když to pak bouchne a už dál nemůžem, je z toho nejvíc vycakaný, co se jako vlůastně stalo, když doteď nci nezaskřípalo…\nA i když jsem se už před časem zařekla, že podobnou chybu už neudělám, je to ve mně natolik silně, že hned v dalším vztahu, na němž mi začlo moc záležet, jsem ji udělala zas.\nAle on taky. A viděné u něj mě to tak nasralo a ponížilo, že jsme pochopila, jak muselo být mému exmanželovi.\nNe, už budu navždy radši zavčasu nerespektující.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:17) ) napsal:\nratka ( 28.12.2013 (13:20) ) napsal:\naha :-) takže když nejsem připosraná tak se postavím na piedestál a oháním se kolem svojim názorem. všichni ho potřebují znát a každý je na něj zvědavý. aby pokyval hlavou, no ta je moudrá, teď nám to řekla. to jsme potřebovali vědět :-)\nFAlešné ohledy jsou cesta do pekel. to nemám na mysli. mám na mysli obyčejný respekt vycházející zevnitř. láskyplný bezpodmíněný vztah. názory se mění jako ponožky jak člověk dozrává a je zbytečné nimi zasírat prostředí. ale na druhé straně proč je neříct když ten druhý je chce slyšet, že …\nto co člověk potřebuje je bezpodmíněnost. že i když kolem odšermuješ všecky názory které tě kdy napadly a ještě napadnou tak zůstane. i když ho pošleš do prdele a celý den si ho nevšimneš, neuteče ti. protože te má rád jaká jsi a povznese se nad to. bezpodmínenost. schopnost unést toho druhého i v jeho nesnesitelnosti.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:23) ) napsal:\n136 poslední odstavec\nA to je respekt.\nbarča ( 28.12.2013 (13:24) ) napsal:\nRu, na tohle není universální recept, není prostě není. takže máš možnost to zkoušet s respektem i nerespektem, no jednou to třeba vyjde. řekneš Ne a tak ne a nic nebude a nebo jednu řekneš Ne a najednou půjde všechno, to záleží koho potkáš.\nbarča ( 28.12.2013 (13:27) ) napsal:\n136. poslední odstavec, to už vnímám jako lásku. :-)\nrulisa ( 28.12.2013 (13:28) ) napsal:\nTen, kdo má podvědomě sklon respektovat moc, se učí respketovat míň. A naopak. Pro jednoho ze startovní čáry „mocrespekt“ bude cíl „“nerespekt“ a pro druhého ze startovní čáry „Nerespekt“ bude cíl „Respekt“ – a ve skutečnosti je ten cíl třeba v tomtéž místě.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:30) ) napsal:\nMožná to může být láska, pak tam nemusí být ten respekt.\nNebo to může být respekt, ale nemusí tam být pak ta láska.\nNebo může být obojí.\nratka ( 28.12.2013 (13:36) ) napsal:\nbyla jsem k nerespektu vychovaná. Jen naše rodina dělala všecko správně, byla skromná, vzdělaná, pracovitá a spřejná a velkorysá k druhým. jakože. intelektuálové. učitelé. Přitom mě jako malému dítěti bylo jasné že to co moji rodiče říkají se rozchází s tím co si myslí. slyšela jsem jak tatínek kritizuje toto a tamto, jak se směje třeba číšníkovi nebo prodavačce že udělala něco špatně, a maminka jak za dveřmi pomluvila kamarádku a pak se na ni usmívala, a jak mě nutili zdravit a „slušně mluvit“ a já to nenáviděla tak jak jsem nenáviděla moje rodiče za tu fasádu.\nUž jako malé dítě jsme to věděla a schovávala se. Nechtěla jsem nic mít se světem v kterém žili. Děsilo mě to. Na druhé straně mě naučili formálnostem a předsudkům, kterých jsem se léta zbavovala. Třeba že když někdo sprostě nadává a řve, tak je to špatně. Dlouho jsme se učila nadávat a řvát. A přiznat se ke lžím a zbabělosti. Učila jsem se čestnosti a statečnost za pochodu životem. Tak dlouho mi to nešlo.\nAle o to nejde. Respekt. Respekt pro mě znamená že respektuji životní styl a prostor toho druhého. Aniž bych mu do toho kafrala, remcala, shazovala a chtěla ho měnit. Jaký je taký je a mě je po tom prd. To je respekt.\nA na oplátku jsem se naučila natvrdo hájit svůj prostor. Vydobyla jsem si respekt před druhými. Tak nějak postupně. Jak jsem já respektovala druhé, tak jsem každému jasně dala najevo že můj prostor je můj. A druhém je po tom taky prd.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:45) ) napsal:\n142 první dva odstavce\nNojo, ale to se děje v naprosté většině rodin. To jsou prostě schémata.\nDalší dva – jo, to je respekt. Když hodnotím fotky na jednom fotoservru, je tam jedno z pravidel: Hodnotí se fotka, nikoli autor.\nA to je podle mě podstata respektu.\nKdyž je řeč o fotce, nebát se napsat svůj názor na ni, člověk, co jde do veřejného prostoru s něčím, musí počítat s názory na to.\nAle nebudu u podle mě nepovedené fotky psát, že autor je debil, když ji zveřejnil.\nMůžu ale napsat, jak by se mi líbilo ji nafotit jinak. Tu fotku.\nJe na autorovi, zdali to přijme, či mi napíše Díky, to není nic pro mě.\nrulisa ( 28.12.2013 (13:48) ) napsal:\nJo, pokud mi bude do ouška vzlykat kamarádka nad zklamaným vztahem, samozřejmě si tyhle kecy nechám od cesty, tam je to postavený jinak a tam ten respekt zanamená, že ji vyslechnu a nekecám jí do toho radama, na něž se mě neptá. Potřebuje jen akutně sdílet.\nAle až se mě zeptá po vystřízlivění, pokud se mě zeptá, tak jí svůj názor řeknu.\nratka ( 28.12.2013 (13:58) ) napsal:\nnerespekt znamená i litování toho druhého v těžké situaci s kterou se dotyčný statečně pere. Moji maminku bych roztrhla vejpůl když začne dávat dobré rady moji sestřenici která má trochu opožděného syna. Přitom ten chlapec je neskutečně šikovný, vyučil se malířem, pomáhá svojí mamince se stavbou. A moje mamka vzdychá, jaký je ten chlapec chudák a její máma… A copak ona moje máma není chudák???? Je jí 88, sotva se vleče a ještě má čas se srát do jiných a hodnotit je :-) i když už jí to nejde tak jako dřív. ale když se dají do řečí s mojí švagrovou tak jen kroutme hlavou. A děcka jim to natvrdo řeknou, že jsou rasistky, že uvažují zcestně…. ale ony nerozumí. furt se snaží vysvětlit jak to mysleli. to není v názorech. to je vnitřní nastavení. nastavení na nepřítele, na odchylku. a odchylka musí být odstraněna.\nrulisa ( 28.12.2013 (14:32) ) napsal:\nJo, to dělá jedna paní důchodkyně na občasný úklid a výdej obědů u nás v práci taky. Moc hodná stará paní, rozdala by se, ale tohle její litování kdekoho pro kdeco, za to bych ji vzala hrncem po hlavě. :-))\nratka ( 28.12.2013 (14:32) ) napsal:\nnerespekt je i situace, kdy moje teta vyskočí na pohřební hostině z místa, zastaví servírku odnášející půlku řízku. Kam to nesete? Stůjte!! On (liborek) jí pomalu, on je pomalejší, on to ještě sní. Že Liborku? Že to dojíš. Že jsi to jen nestihl? Liborek kroutí hlavou že ne. Ale ano, ja vím že to dojíě. Liborek kroutí hlavou a my potvrzujeme že opravdu nechce. Tak mu to zabalte. On to dojí cestou. A tak servírka přináší Liborkovi zabalený řízek. Sedíme zaraženě a ptám se Liborka. Co to bylo? No to babička takhle dělá. Tak to je nerespekt. Liborkovi je 19 let.\nratka ( 28.12.2013 (14:39) ) napsal:\nVyrůstala jsem v rodině kde vládnou ženy. Muži ženám buď utekli (druhé generaci) nebo umřeli (těm starším). Žena jako vůdčí kráva. Pozná to? Je schopna to poznat a uznat? Nechci přijít o svého muže. A to fakt nevtipkuji. Pořád se říká co všecko tatínek sem a tatínek tam, a co si tatínek přeje a hovno. Přeje si jen to co dovolí žena.\nŽeny které nevidí a nevnímají svoji dominanci se nemohou nikdy změnit. Zestárnou jako zapřklé osamělé dominy.\nrulisa ( 28.12.2013 (14:43) ) napsal:\nPřesně takhle to bylo v rodině mojí macechy.\nA i ona a její dcery si to v sobě nesou.\nratka ( 28.12.2013 (14:48) ) napsal:\nVláda silných žen jako pohroma pro muže :-) V každém případě se musí syn dostat z dosahu matky.\nrulisa ( 28.12.2013 (17:08) ) napsal:\nTam naštěstí syni moc nejsou.\nratka ( 28.12.2013 (17:53) ) napsal:\njeden, ne? :-)\nrulisa ( 28.12.2013 (17:59) ) napsal:\nMacecha má dvě dcery, sama má jen mladšího bratra, ale to je silná vyrovnaná povaha a z domu skutečně odešel už dávno. A její matka má/měla jen sestry.\nratka ( 28.12.2013 (18:17) ) napsal:\nnějak jsem si to spletla s tchýní :-) To vlastně je druhá žena tvého tatínka.\nrulisa ( 28.12.2013 (18:24) ) napsal:\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (20:35) ) napsal:\nJé, tady se dva dny diskutuje, hurá. Jdu to číst; koukám letmo, že to bude něco o vašich pubertálních obdobích.\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (20:54) ) napsal:\nto je dobrý, ratko, s tím dopékáním starých hitů.\n89 opravdový Saule, ahoj\nNaživo jsem alexandrovce neviděla a ani bych nechtěla, Kalinku jsem vždycky nesnášela, ale pro Svjašennuju vajnu mám slabost, tu jsem se jako dítě naučila zpaměti, doma, bez ohledu na povinnou ruštinu v škólje a na doma nenáviděné bolševiky\naa, přecejen drak, ale veselej a nikdo ho nezapichuje, tak to je dobrý. Vejce dračí – to mi připomíná trojhlasnou hlášku „Byl to dračí ocásek, vy chytráci!“\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (20:55) ) napsal:\nJo, dobrý, snědla jsem teď k večeři osm housek (s paštikou a když došla paštika, tak se špekem) a mám dostatek energie na dočítání komentů, juch!\nratka ( 28.12.2013 (21:24) ) napsal:\ntak jsem proběhla troje hospody a ve všech dala pivo :-) a s nadšením zjistila že dnes se dá najít všecko i svatou válku\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (21:35) ) napsal:\n159 nojéje, působivá. Tendenční, no jistě, ale i takovej „nevinnej“ Klus je tendenční (slyšela jsem od něj asi dvě písně)\nvidím, že puberta probíhala různě – někde s Bravíčkem, někde bez něj :-))\nJá ho nikdy neměla, jen když kolovalo ve třídě. Pro mě to byl jinej svět, ty divný dotazy o klukách a sexu. A to pokračovalo i na gymplu.\nA ohledně plakátů jsem taky exot – představte si, já měla svůj pokoj asi tak od 11 let, ale nikdy jsem si netroufla tam cokoli dát na zeď! Jen na dveře jsem si dala dvě mapy. Ale až ve 20 letech.\nJá si nikdy netroufla nic, já měla dojem, že to řídí táta, co kde bude, a hotovo. O nic jsem si neřekla, nic nevyvěsila. No divte se po tom zážitku, kdy otec vymaluje na zeď lučištníka ze stoletý války, máma přijde domů a říká: „No to snad ne, tady už chybí jen Johanka z Arcu!“\nA přijde máma z práce druhej den – a ta Johanka tam je!\nA to není anekdota.\nTa Johanka tam je furt, téměř v životní velikosti.\nAle to už jsem určitě dávala k lepšímu.\nNásledky jsou blbý: člověk se ve vlastním pokoji cítí furt jen jako jeho uživatel, nikoli vládce.\nJeště že bydlím sama… díkybohu.\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (21:45) ) napsal:\nS tím mým nedotčeným pokojem to mělo ještě jinej důvod:\nByl to totiž pokoj mojí babičky.\nKdyž mi bylo 11, šla do nemocnice. Děti do nemocnic tehdy nesměly, jak známo. Babička se v duchu navrátila do dětských let a v nemocnici asi řekli rodičům, že už domů nepůjde. No a můj táta mi řekl, že si mám svoje knížky přestěhovat do babiččina pokoje do knihovničky.\nA to byla pro mě hrozná rána, mně se to nelíbilo, nechtěla jsem, napřed jsem to asi i odmítla, to nevím, možná jsem si netroufla ani odmítnout :(. Nakonec mi on s těmi knížkami i pomoh.\nPřipadalo mi to jako zrada, protože babička byla naživu. Už nedlouho, ale stejně.\nA dodneška ten pokoj vypadá dost jako její.\nVíc , než je zvykem. Asi bych ho časem změnila víc, ale s tímhle začátkem – stěhovat si tam knihy ještě za života babičky – jsem ho nikdy nemohla přijmout jako úplně svůj. První dva roky jsem tam odmítla spát, nespala jsem tam. Byl to můj pokoj přes den, ale spala jsem na původním místě a úpravy v pokoji jsem nechala na tátovi.\nLiška Ryška ( 28.12.2013 (21:52) ) napsal:\nA k tomu vyvěšování plakátů – bych se i styděla vyvěsit si někoho, přiznat náklonnost k někomu. A připadalo by mi to nějak i zavazující, tehdy, někoho si takhle „malovat“ na zeď. Kdybych pak přesedlala na někoho jiného, tak bych toho prvního musela sundat? To mi bylo vzdálené, na to jsem byla moc útlocitné dítko.\nA nikdy jsem neměla „svůj vzor.“ Nikdy v životě. To s tím taky souvisí – koho bych vyvěsila na zeď, to netuším.\nratka ( 28.12.2013 (21:55) ) napsal:\nvyvěsila jsem si kočky\nrulisa ( 29.12.2013 (01:42) ) napsal:\nJá koně. Cválající stádo koní.\nNaši mi taky nechtěli dovolit plakáty na zeď, navíc když jsem měla pořád ještě pokoj jaksi napůl s bráchou, i když jen tu a tam. Tak když jsem si vydupala tenhle plakát koňský, dali mi ho zarámovat. Ehm.\nDocela trapas. Volní hřívatí koně s roztaženýma nozdrama zazděný pod sklem do tlustýho profilovanýho rámu se zlatou linkou.\nJohanka z Arcu naopak.\nProto byly lepší ty sny o gangsterech a zabíjení večer před usnutím. Nikdo mi do nich nekecal.\nbarča ( 29.12.2013 (01:50) ) napsal:\n164. :-) hele Ru, měla jsem od kamarádky darovaný obrázek složený v knížce – reklamu na Malborka, západ slunce, americké hory a kovboje, to by se ti možná líbilo, to mi bylo asi jedenáct, nebo dvanáct, to jsem měla podobný sny jako ty, hodně jsem byla ovlivněná turistákem dobrodružstvím, no než mi začla puberta, pak se to ubíralo jinam. :-)\nrulisa ( 29.12.2013 (01:56) ) napsal:\nTu reklamu si pamatuju. Líbila se mi. Do té doby, než jsem se někde dočtla, že ten kovboj umřel na rakovinu plic. :-)\nMně ty sny vydržely až do dospělosti. Akorát pak se z hlavního hrdiny muže stala hrdinka žena a z motivu spřátelení dvou mužů na opačné straně boje proti zlu motiv sexuálního vztahu s podtónem stockholmského syndromu. :-) Mezi cca čtrnáctým až semdnáctým rokem jsem ty dva filmy před usnutím střídala. Podle nálady.\nratka ( 29.12.2013 (11:35) ) napsal:\n164. Čí to byl nápad ty koně zarámovat? Tatínka nebo maminky? Já lepila ty kočky přímo na zeď lepidlem a bylo zle :-) všecko zapatlané. zapatlané dveře. zapatlaná okna. celý pokojík obří mrdník.\nrulisa ( 29.12.2013 (12:09) ) napsal:\nratka ( 29.12.2013 (12:26) ) napsal:\nu nás byli oba rodiče neskutečně rozdílní. Tatínek nepořádný se snažil přizpůsobit (bez úspěchu). A maminka dělala naučené a dělala to velmi pečlivě. Nikdy ji nenapadlo že si může tak něco vymyslet sama. Nerozuměla tomu. Odkud by se to mohla dozvědět co má udělat, že? To ji někdo musí říct. Párkrát to možná zkusila ale její nápady byly rozmetané.\nTakže zarámované obrazy se u nás házely na hromadu, všude se válely, i vzácné kousky byly rozbité a pošlapané. Pro něho mělo cenu jen to právě tvořené, okamžité v daný moment živoucí… již udělané se válelo v prachu a bylo určené zániku a rozpadu.\nZarámování plakátu. Tohle by udělal tatínek jako gesto. Zarámovaný plakát. Memento ženské přízemnosti a účelovosti. Aby se zdi nepomatlaly a ta věc visela :-)\nratka ( 29.12.2013 (12:33) ) napsal:\nje pravda že bestiální nepořádek v mém pokojíku byl odrazem mého chaotického nitra. a do toho se válející plakáty a fotky koček. Možná bych měla dodnes nepořádek ve věcech nebýt mého muže.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (12:49) ) napsal:\nTaky jsem měla v pokoji bordel. Postupně docházím k názoru, že nepořádek mám jen tehdy, když nemám dostatek vhodného úložného prostoru nebo nemůžu sama rozhodovat a řídit, kde co bude.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (12:53) ) napsal:\nad puberta – jasně, dobrodružství!\nNašla jsem si, co je stockholmský syndrom. Byl popsán v r.1973. Jedna bondovka je na to téma a už ji ukládám do počítače. Ačkoliv bondovky nemám ráda, nerozumím jejich humoru, nic mi neříkají, nudí mě, často jsou mi směšné. V kině jsme byla jen na té poslední, Skyfall, a to byl dost kýč, ke konci. Trapárna. Akorát to téma stárnutí nebylo špatný.\nNechápu, proč si tu bondovku teda stahuju-asi jsem nenapravitelný optimista a moje naděje, že mě zaujme bondovka, se vrací a vrací.\nrulisa ( 29.12.2013 (13:01) ) napsal:\nBondovky už jsem vzdala. Kdysi jsem jich pár četla, to se dalo, jakoobyč detektivky. Ale jako filmy, notabene kultovní, je nejsem schopná absorbovat.\nNevztah je miluje. :-)\nNaši byli tvořiví jen takovým tím praktickým způsobem. Co jak vyrobit z ničeho a za málo peněz. Třeba spacáky, stan, zahradní chatku… Jídlo…\nJinak stran tvořivosti v umění velmi, velmi konzervativní.\nratka ( 29.12.2013 (13:14) ) napsal:\ntatínek byl tvořivý i v „praktických“ věcech a vytvářel naprosté šílenosti. rozřezal manželské postele a udělal z nich poschoďovou postel protože byla ložnice moc malá. pak rozřezal jídelní stůl podélně a udělal z něj dlouhý úzký protože obývák byl podlouhlý (5,5m x 3 m). Nadělal sedátka z trabantových sedaček do předsíně (obalil je koženkou) a koženkou potahl i jídelní kout v kuchyni. Vyráběl nám kuchyňské náčiní (habarky, vařešky, vařechy a různé pomůcky) Když nám praskla sklenice ze setu, tak udělal náhradní nožku z dentakrylu (2x) MOhla bych pokračovat… nebylo jediné místo v bytě kde by nebyla nějaká náhražka či tatínkovo udělátko, které ehm to tam vylepšovalo dle představ tatínka. Pro mě to znamenalo úprk do mého světa protože ten tatínkův byl pro mě odstrašující.\nratka ( 29.12.2013 (13:17) ) napsal:\n174. jo a šil si boty. sám. našli jsme teď ještě kopyta z dřeva které si sám vypižlal nožem. a přešíval si kalhoty a kabáty, šicí stroj byl furt rozštelovaný protože na něm přešíval nějaké věci. a protože pálil pravidelně borovičku, tak jsme měli propálenou vanu i umývadlo, úplně steřený povrch z kyseliny. ale to bylo zničené i z vývojky a ustalovače jak dělal fotky a pral je ve vaně.\nratka ( 29.12.2013 (13:33) ) napsal:\nPřičemž jsem na vážkách. ale to jsem celý život. celý život jsem na vážkách. mezi bláznivě svým vyhovující jedině mě a účelně přizpůsobeným vyhovující všem ostatním. někde skrze tyto váhy pak vede život. houpajíce se mezi dvěma krajními polohami.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (13:39) ) napsal:\nparáda tatínek! Můj taky kutil kdeco, čalounil křesla i moji postel, udělal knihovnu až do (vysokého) stropu včetně vitrín na svoje vlastnoruční pajduláky, různá dřevěná „táflování“ – jenže to dřevo předtím neobrousil a natřel to brutálně fermeží a vrstvou bezbarvého laku… odklápěcí stoleček na záchodě, lampy a lustr a různé jejich kombinace, obrazy, bíle natřená bedna na „husitskou tramvaj“, jak jsem coby malé dítě nazvala husity na voze, u stropu předsíně zavěšené helmy, důmyslný podstavec na nožičkách od postele, který stál v koupelně ve výklenku a na něm lavory atd. a když se vytáhnul, pasoval akorát napříč na vanu a daly se na něj misky na vývojku a ustalovač … a hračky pro mne, to bylo něco, to byla paráda.\nratka ( 29.12.2013 (13:46) ) napsal:\n177. vidíš, ty jsi to vnímala pozitivně. Já naopak. V něčem byl rozdíl. Nepatrný ale rozhodující. Mě celá to domácí dílnička tatínka postupně vzdalovala. Až k úplnému odmítání všeho co udělal.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (13:52) ) napsal:\nmě to bavilo, protože jsem mu mohla pomáhat nebo aspoň být u toho.\nratka ( 29.12.2013 (14:05) ) napsal:\nmě to nebavilo. měla jsem úplně jiné zájmy než něco soustružit s tatínkem. Toužila jsem se předvádět se a natřepávat před rovesníky. Zmalovat se jak fena, obléct si něco strašne nápadného a vyrazit. Chovat se vyzývavě, pít a nechat se obdivovat od ostatních. to byl absolutní vrchol. Co doma… Teď se tomu směju. Ale jak já toužila po uznání od ostatních děcek. A jak šílené komplexy jsem měla. Na nic jiného jsem nemyslela, jen jak vyrazím ven a co budu říkat a co dělat abych byla zajímavá. a když jsem se znemožnila (což bylo furt) tak jsem si lízala rány a přemýšlela jak to udělat líp. No hrozné. Tatínek se na to nemohl dívat, hádal se se mnou a dokonce mi nadával do lehkých děv. že takhle se dívka chovat nesmí, že přijdu o čest a každý se mi bude vysmívat. takže mezi dvěma balvany. na jedné straně touha být zneuctěna a na druhé straně varování tatínka že si zničím život navěky věků….\nratka ( 29.12.2013 (14:07) ) napsal:\nKdyž jsem konečně odjela z domu na studia tak se mi ulevilo. Vlastně bych se z toho všeho doma zbláznila.\nrulisa ( 29.12.2013 (14:34) ) napsal:\nAle jak to tak čtu, tak tě tatínek asi fakt zachránil. :-))\nratka ( 29.12.2013 (14:37) ) napsal:\n182. to vím už delší dobu :-) já jeho taky.\nrulisa ( 29.12.2013 (14:37) ) napsal:\nMě vlastně taky, taky mě tlačil někam, kde mi to nebylo nejpříjemnější, udržel mě na škole a nutil mě dělat věci pořádně a do detailů a nepoddávat se pohodlnosti se na věci vykašlat, když hned nejdou, nedaří se, neutíkat a vůlí vytrvat, a ohlížet se za sebe…\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (14:38) ) napsal:\n180 jaký ppití – já samozřejmě mluvila o věku dětském!\nOd patnácti jsem už doma moc nebyla, to jsem s rodiči toho moc nedělala – trajdala jsem s oddílem a s kamarádkou a tak. Nejsem magor, abych seděla doma a zajímala se v pubertě o to, co dělají mí rodiče :)\nratka ( 29.12.2013 (15:15) ) napsal:\n185. ale bydlela jsi doma, ne? pro mě období 15-18 bylo dost těžké a neuspokojivé. Měla jsem sice zájmy (judo, kytara, malování) ale hlavně mě bavily pařby, tančení a slavení až do rána. Někoho vést nebo něco zorganizovat bylo moc zodpovědné, nechtěla jsem zodpovědnost, chtěla jsem se bavit. Pro propařené noci mi bylo špatně. Taky jsme jezdili na víkendy s kamarády a tam jsme slavili. doma jsem pak seděla a koukala do zdi. otrávená. čekala jsem kdy zase někam vypadnu.\nratka ( 29.12.2013 (15:17) ) napsal:\nten otrávený ksicht je vidět na některých fotkách co mě fotil tatínek :-) vzdalovala jsem se jim, nemohli mě zadržet. a když jsem odešla na VŠ, definitivně jsem se vzdálila.\nratka ( 29.12.2013 (15:18) ) napsal:\nNa výšce jsem pařila celé 3 roky. Ten čtvrtý jsem začala přemýšlet co dál. že takhle to dál nejde. A pátý rok jsem se vdala.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (15:24) ) napsal:\nmluvila jsem o věku tak do 11 let – když jsem říkala, že mě bavilo tátovi pomáhat a být u toho.\nNe, žádný paření, já měla jako teenager spoustu bohulibé zábavy, spoustu věcí jsem obíhala po Praze a zjišťovala a zkoumala a jezdila na výpravy o víkendu a tam opět objevovala a zkoumala a vymýšlela, co z toho použíz na hry pro děti – všechno jsme to s kamarádkou vymýšlely a objevovaly a vyráběly, připravovaly a realizovaly.\nA doma jsem dělala totéž – hledala si v knihách, co potřebuju, kreslila jsem, hudla na cello a na kytaru, vyráběla hry a psala hodně a tak. Žádná nuda, to jsem neznala, pořád jsem něco dobrodružného četla nebo dělala.\n– znala jsem spoustu našich rostlin, stromy, ptáky jsem si hledala, vojenský věci taky, znala různý domovní znamení v Praze, dobrodružný knihy, objevitelský a námořnický, kreslila jsem si, jak vypadá který typ plachetnice a jak se jmenujou plachty, četla jsem o indiánech a tak furt dokola samé zkoumání světa.\nIdeální pro dospívání.\nPak už to člověk nedožene.\nPokud neustydne v tom věku.\nratka ( 29.12.2013 (15:28) ) napsal:\n189. můj problém byl že mě nebavilo nic.\nratka ( 29.12.2013 (15:38) ) napsal:\nbyla jsem nadšený čtenář, ale bylo mi taky jasné že kniha je kniha, že fantazie není realita, že k Amazonce nepojedu… Teda že tam nepojedu TEĎ. V daný moment. Celkově asi doba komunistická nebo nevím co to bylo, vytvořila ve mě pocit že dobrodružství u Amazonky v brazilském pralese není pro mě. Sice jsem se brodila sněhem na cestě na Chopok, kde jsem trávila celé zimní svátky a celé léto. a kde byl uspokojen můj dobrodružný duch. ale prales to nebyl :-) nic nebylo prales a Amazonka. A když jsem třeba slyšela jak mojeho bratránka chytli v Amsterdamu když se chtěl tajně dostat na loď… tak se mi jen zachvělo srdce. To není pro nás. My musíme sedět doma. to je můj osud, sedět doma. Dlouho mi trvalo než můj dobrodužný duch skutečně vyrazil z domova na opravdickou cestu. a byl uspokojen\nrulisa ( 29.12.2013 (15:55) ) napsal:\nMěla jsem to hodně podobně jako Liška. Až na ty děti, ty jsem nevedla. Ale jinak žádné pařby, jen pořád nějaké podnikání něčeho. Koně, lyže, čundry a veškerá trampsaká tvořivost s tím spojená, psaní, muzika, skládání písniček a hraní v „kapele“, organizování kdečeho, pozdějc školní časopis, vodáctví… Od 13 přitom hospodaření s tátou po odstěhování se od maminky, pak dvoje další stěhování, protože garsonka rozdělená skříní na kout pro mě a na kout pro tatínka, pozdějc s jeho druhou těhotnou ženou, a s dvoukolovým vařičem v chodbě místo kuchyňského koutu nebylo to pravé ořechové… V 17 se mi narodila první z mých mladších sester, v 19 druhá. To už mě chytly hormony, že ten uzlíček něhy a lásky chci taky. :-)) Poté jsem se konečně vrhla do zrušení panenství, bohužel (bohudík) s neplodným pánem. :-)\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (15:55) ) napsal:\nto já měla chvění jiné: kdy to přijde, kdy už to bude a co se stane, dokážu něco, anebo je to jen snění nad literaturou; do čeho se pustím a za co budu se ctí bojovat, vykonám nějaká hrdinství, zachráním někoho a všimne si mého utrpení úžasný princ?\n– a tak podobně :)\nrulisa ( 29.12.2013 (15:58) ) napsal:\nChvění jsem měla… že někde mě čeká něco velikého, a já že musím naplno, upřímně a poctivě dělat všechno, co mě potká, naplno do sebe všechno nasávat a vstřebávat, abych byla perfektně připravena, až to veliké přijde….\nratka ( 29.12.2013 (16:00) ) napsal:\nTo je skutečně na celkový rozbor :-) jak byly prožívány přípravy (15-20 let) třeba a jak pak realizováno.\nTeda já vnímala část přípravy na život jako přípravu na život. opravdicky jsem si myslela že se připravuju na život. Když pak začaly pařby, tak jsem si říkala. Ještě rychle si něco užít než začne život. A pak, když jsem si řekla že už je život zde, tak jsem udělala symbolický krok právě vdavkami a narozením dítěte. To narození dítěte bylo opravdické, vdavky symbolické. Jakože předěl od přípravy k životu samotnému.\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (16:11) ) napsal:\nTo je asi dobrý, že sis stanovila, ratko, takový předěl, rituál.\nJá se furt plácala bez předělu, dlouho. To svoje dychtivé období bych datovala 11 – 18nebo19let.\n„Dychtění“ – to je pravé slovo.\nratka ( 29.12.2013 (16:13) ) napsal:\nSamozřejmě on se člověk vdá a jakoby začal bojovat o přežití. Teda mě to tak přišlo. Všechny síly které jsem do té doby měla a které byly využity možná z desetiny, najednou byly zmobilizovány a vloženy do pouhé existence. Do holého přežití.\nratka ( 29.12.2013 (16:16) ) napsal:\nKdybych chtěla srovnat, to období 24-30 let třeba s něčím v přírodě tak je to gepardice se svými mláďaty. Buď přežijou nebo zemřou. Buď anebo. Není střed. Neuvěřitelně intenzivní období existence. Které mám ještě pořád zasuté tak nějak v mezipaměti a nezpracované. Jen sesbírané obrazy které čekají na vyhodnocení.\nratka ( 29.12.2013 (16:27) ) napsal:\nMyslím, že jsem nebyla člověk. Spíše šelma co se plíží porostem se svými mladými, odkládá je na bezpečné místo a dává jim základní pokyny k přežití :-)\nrulisa ( 29.12.2013 (16:30) ) napsal:\ndémanty, kapradí, paprsky ( 29.12.2013 (18:44) ) napsal:\njo, povstavajici ptacek a nebo drace..klubajici se\nto dalsi je take nejake roztancene, menici se.. mozna pes co sedi na pokladu\nLiška Ryška ( 29.12.2013 (20:50) ) napsal:\npes sedící na pokladu -hlídač; vida vida.\nlucienne666 ( 23.1.2014 (07:26) ) napsal:\nNo tak aspoň takhle, sice pozdě, ale přece.\nDostaneš se do situace, které Tě emocionálně velmi zasáhne, ale moc jí neporozumíš. To, co bys měla, je věnovat hodně pozornosti vztahům kolem sebe a hlavně hodně chválit a nebrat vše jako samozřejmost. Velice pravděpodobná je nová známost, ale jiná, než jsi zvyklá. Nedej sebou orat. Vysoce pravděpodobné je duchovní přesouvání z jednoho názorového konce na druhý, spíš karmický, necítím v tom nepochopení, spíš nový level, vlastně někam půjdeš a nebudeš věnovat pozornost tomu kam, pojedeš, ale řídit nebudeš, budeš mít sílu vůle a štěstí a ty Tě povedou. Ohledně té nové lásky – moc rozumu v tom nebude. Nejdůležitější je ohodnocení lidí kolem Tebe v plusech, protože pak se na ně budeš moci spolehnout. Není moc čas myslet na samu sebe. Spíš budeš smílaná okolnostmi.\nV druhé půlce roku se dostaneš do jakési bitvy názorů, budeš spíš přitakávat, trénovat si diplomacii, ti lidé, které si kolem sebe udržíš Tě podrží, až se Ti stane nějaká neočekávaná věc, která bude souviset s tím, že pojedeš a nebudeš vědět jak ani kam. Výsledek bude pro Tvojí hmotnou existenci nad očekávání dobrým rokem sklizně. Zaslouženě.\nLiška Ryška ( 23.1.2014 (11:54) ) napsal:\nóóó, děkuju! Krom jiného obdivuju, že už v půl osmé ráno funguješ a dokážeš formulovat věty, narozdíl ode mne.\nChválit, pochvalovat si vztahy a svoje lidi, nebrat je jako samozřejmost, to jo, to bych jim mohla víc dávat najevo přímo! To můžu hned dnes. Jak říkáš, jsou pro mě důležití a můžu se na ně spolehnout – když si jich budu patřičně hledět. Loni jsem se spolehnout mohla, tak to letos nesmím zanedbat, spíš se jim revanšovat a ocenit je!\nSituace emocionálně silné, které úplně nechápu a neřídím, a cesta také taková – no, to je teda pěkný; to se dá zvládnout právě jen se spolehnutím se na běh událostí, nechat se vést a věřit a přitom i konat… jééje, to bude zase něco. Asi jako loni, tak snad to loňské byla dobrá průprava na další a vydatné náročné dění v novém roce. Á a ještě bitva názorů – trénovat diplomacii, to potřebuju jako sůl (i když dávám přednost nediplomatické hrubší spontaneitě).\nA známost jiná – to je dobře, že jiná, nechci opakovat nic pořád dokola – ačkoli jiná ještě neznamená, že vhodná. A nedat sebou orat, to si musím připomínat denně, zvlášť ve vztahu, když v nějakém jsem. Smílaná okolnostmi, achjé, nojó – hlavně aspoň do té míry, do jaké to jde, sebou nenechat úplně vorat.\nSklizeň zní dobře!\nlucienne666 ( 23.1.2014 (19:22) ) napsal:\nJojo, Liško, bude to zvláštní, ale dobrý rok!\nJá vstávám ve čtyři, pak hodinu a půl cvičím jógu, pak jdu s Eliškou ven, pak medituju no a tak dál a tak dál až v devět padnu a spím až do čtyř, pokud se nevzbudím třeba ve čtvrt na čtyři a už nezaberu, i když jsem se rozhodla na celou jógu vyprdnout a pořádně se vyspat. Ale budíkem se nebudím, budím se sama od sebe. Do toho posilovna, už jsem zhubla tři kila… To se mi to pak v půl osmé ráno píšou komentáře Lišce :))))\nNičeho se neboj a do všeho chutě, ve výkladu není nic negativního :)\nLiška Ryška ( 23.1.2014 (19:48) ) napsal:\nSláva, to zní ještě lépe! Nevímproč jsem měla tendenci hledat za tím skryté budoucí negativnosti.\nJá vstávat ve čtyři, tak do devíti do večera nevydržím. Spíš tak do devíti do rána a pak bych usínala. Posilovna? To máš vůli jako provazy! A svaly taky jako provazy. Já bych si přála, abych byla schopná nějak cvičit nebo běhat jako někteří jiní lidi, jenže je mi cvičení a běhání protivné už od školy.\nA vůbec mě nikdy nikdo neinstruoval,jak se vlastně běhá – já vyhazuju komicky nohama, švihám rukama, přemýšlím u toho, jak vlastně klást chodidla, a za chvíli se zadýchám a leknu se, že se mi něco stane, a radši přestanu. V tom jsem praštěná. Teď mi někdo vysvětlil, že musí být rytmus dýchání. A jiný zase, že až tak po půl hodině běhu to začne být dobrý :) Jenže já víc než 100 metrů naráz neběhám a to přece jen uběhnu dřív než za půl hodiny.\nTenhle svůj odpor – který do mě zaseli oba mí rodiče – kdybych překonala, to by byla bomba. Letos se chystám vyběhnout.


Pozvánka na vodácký HIKO Youngsters camp | Outfanatic.com\nPozvánka na vodácký HIKO Youngsters camp\n04.09.2014 |HIKO Youngsters camp | Voda a lodě\nPrvní letošní kemp úspěšně proběhl na konci července a nyní, jelikož léto již pomalu končí, je čas na druhý z letošních vodáckých kempů v pražské Troji.\nV termínu 20.–21. 9. 2014 pořádá Pirate Production za podpory HIKO a CNAWR kemp pro začínající, ale i již mírně pokročilé kajakáře.\nNezáleží na tom, zda umíte eskymáka, nájezd do vracáku, nebo dokonce loop! Zúčastnit se může každý a to jak úplný začátečník, tak i pokročilý kajakář. Během víkendu budete trénovat pod vedením instruktorů ve skupinách, rozděleni dle výkonnosti, po večerech si povíme při přednáškách pár věcí o pádlování a každý den pro vás budou také připraveny závody o hodnotné ceny, které zvládne opravdu každý. V sobotu i neděli bude vyhlášen a oceněn „Best rider of the day“.\nZázemí kempu poskytne HG sport přímo vedle slalomové dráhy. Občerstvení a grilování zajistí Boulder V Síti. Během závodů a tréninků nám bude energii dodávat Red Bull. Po celou dobu kempů budou mít účastníci možnost testovat vodácké oblečení HIKO, kajaky od firmy ZET a pádla značky Robson.\nPřihlášky zasílejte na kemp@pirate-production.cz (jméno, rodné číslo, termín kempu, variantu).\n1000 Kč (zahrnuje: kempovné, pronájem kanálu, sobotní grilování, 2 závody, testování produktů, instruktory)\n950 Kč (cena bez sobotního grilování)\nCena nezahrnuje půjčení celého vybavení na kemp (možné vypůjčit v HG Sportu).\nV případě uhrazení zálohy 200 Kč do 15. 9. 2014 sleva 50 Kč! Prvních 10 účastníků, kteří zašlou zálohu, získá originální tričko zdarma!\nZálohy zasílejte na účet 43-5375100297/0100\nVariabilní symbol: rodné číslo.\nZpráva pro příjemce: jméno a příjmení.\nNeváhejte a přijeďte se něco naučit, najít nové přátele a hlavně si užít víkend na vodě. Přijet můžete jak sami, tak klidně i s partou lidí či celým oddílem.\nVíce informací s detailním programem naleznete na stránkách Pirate Production a CNAWR. Případné dotazy pište na Ondra@pirate-production.cz.


Město: Téměř nevyužívanou cestu opravovat nebudeme - Pelhřimovský deník\nMěsto: Téměř nevyužívanou cestu opravovat nebudeme\nKamenice nad Lipou – Letitý spor mezi městem Kamenice nad Lipou a Františkem Kolářem z místní části Gabrielka ohledně opravy městského pozemku nekončí.\nPřed dvěma roky nechalo město udělat nový povrch na cestě k rybníku Kalich. Součástí tohoto úseku je také zhruba čtyřicet metrů dlouhá příjezdová cesta k dílně, kde již přes dvacet let podniká v automobilové dopravě František Kolář.\nTen už několik let usiluje o to, aby město tuto příjezdovou, momentálně kamennou, cestu, kterou má ve svém vlastnictví, opravilo. „Když opravovali cestu ke Kalichu, byl jsem za místostarostou města Jaromírem Paříkem s dotazem, zda by dělníci mohli v rámci těchto prací zlepšit povrch také na již zmíněné příjezdové cestě. Odpověď zněla ne, ale důvod už jsem se bohužel nedozvěděl," popsal někdejší situaci František Kolář s tím, že by se jednalo pouze o trochu škrabanky, jelikož veškerá technika na místě byla.\nMěsto tento pozemek neplánuje opravit ani dnes. „Jelikož tento pozemek využívá pouze František Kolář, pro město není oprava cesty prioritní," vysvětlil Jaromír Pařík.\nDodal také, že majiteli dílny na Gabrielce, kam kamenná cesta vede, její vylepšení umožnili, ale pouze na vlastní náklady. „Kdysi jsme navíc udělali vstřícný krok a pozemek převedli ze státu na město. Požadavek ze strany Františka Koláře na odkoupení dotčeného pozemku jsme ale na úřadu nezaznamenali," přemítal Pařík.\nV roce 2012 prý po dlouhých diskusích přivezli na tuto cestu jeden vůz kamene. „Ten jsem ale rozhrnul na vlastní náklady a cestu tak zprovoznil," podotkl Kolář.\nTen na městský úřad poslal ještě několik stížností týkajících se také nevyhovujícího stavu propusti, kterou musí zdolat, když vjíždí na cestu směrem k rybníku Kalich. „Pokaždé, když přes tento rošt, který je umístěný na propusti, jedu autem nebo autobusem, tak mi to úplně škube s volantem a celý vůz to rozhodí. Hlavně když je špatné počasí, tak se propust napustí vodou a přes cestu se téměř nedá přejít," dodal Kolář.\nPracovníci města propust „pouze" čistí. „Tuto propust jsme na příchozí žádost vyčistili a čistíme ji pravidelně. Pokud bychom ji ale měli celou opravit, byla by to velká investice. Ve městě jsou důležitější věci, které potřebují opravit," ukončil Pařík.


Pozvánka: Fabrika bude patřit divadlu - Svitavský deník\nPozvánka: Fabrika bude patřit divadlu\nSvitavy – Do třech bloků po dva dny je rozdělena krajská přehlídka mladého amatérského divadla Svitavský Fanda. Na tradičním setkání se představí ve Fabrice a Divadle Trám soubory z Ústí nad Orlicí a Olomouce.\nZ divadelní přehlídky Svitavský Fanda. | Foto: Deník/Květa Korbářová\nDivadelní soubor z hanácké metropole Nabalkoně přiveze hned dvě představení Láskabaret a Hanako. Jejich kolegové z Po škole se budou prezentovat představením s názvem Výroba.\nVeselé zrcadlo z Ústí nad Orlicí zahraje Zoe. Přehlídka je také soutěžní. Jedná se o postupové kolo celostátní přehlídky experimentujícího divadla Šrámkův Písek, přehlídky studentských divadelních souborů Mladá scéna Ústí nad Orlicí a divadel poezie Wolkrův Prostějov.\nDivadelní program je v pátek od 14 do 18 hodin a v sobotu od 11 do 13 hodin.


Český jazyk 9. A | Základní škola U Vršovického nádraží\nÚvod > Výuka > Druhý stupeň > Chocholoušová Lenka > Český jazyk 9. A\nČeský jazyk 9. A\npro ty, kteří nejdou na SŠ:\nObracím se na Vás naposledy a doufám, že ne zbytečně.\nNa tento týden tu je jeden jednoduchý pracovní list pro ty, kteří nejdou na SŠ: pl ČJ 9 pro ostatní od 8.6.\nŽádám Vás, pošlete mi alespoň práci od 18. května.\nOdešlete nejpozději do 12. 6.\npro ty, kdo jdou na SŠ:\nPíšu naposledy a vybrala jsem jen něco ze zadávaných úkolů.\nPo přijímačkách tedy vypracujte a pošlete jen úkoly z týdne od 25. května .\nOdešlete nejpozději do 12. 6. 2020.\nPokyny pro výuku doma:\nMáte tu jen jednoduchá cvičení z učebnice, abyste měli čas dokončit a poslat úkoly z minulého týdne. Napište pokud možno ve Wordu jako přílohu. Pokud to nejde, napište a vyfoťte. Ale zkontrolujte před odesláním, aby to byl jen ten list papíru. Není nutné, aby místo zabíral ubrus, psací potřeby, apod.\nTakže zde je úkol: ČJ 87/3a, 51/ 8a, 47/1a\nPokyny pro výuku ve škole:\nPracovní sešit do str. 99- opravdu si vypsat do sešitu nebo na zvláštní papír grafy souvětí z PL SKLADBA.\nVypracovat zbývající úkol na PL.\nTentokrát tu máte jeden pracovní list s opakováním základního učiva a dva články v čítance.\nVzácná návštěva (str. 48)\nPřečíst, zapsat si úvod a vypracovat otázky:\n49/1,2 – s něčím snad poradí rodiče, jinak hledejte na internetu\nKdo chytá v žitě (52)\n53/1-jen první otázku (formy máme dvě)\nProč byl román často cenzurován?\nProč je spisovatel označován jako „autor jednoho díla“?\nPokud jste za dobu od uzavření škol přečetli zajímavou knihu, kterou dokážete zpracovat (informace o autorovi, hlavní postava/y a jejich charakteristika, děj, vlastní hodnocení), pošlete mi to místo uvedených úkolů z čítanky.\nOPAKOVÁNÍ devítka doma\nPokyny jsou stručné, a to jen pro ty, kteří nezačali chodit do školy. Vše je z učebnice:\n27/1 – napsat do dvou sloupků\n30/10- opsat i zadání\n33/6 - dejte do množného čísla\n33/8 – doplnit správné koncovky přídavných jmen\nTi, kteří začnou od 12. 5. chodit do školy, si přinesou :\npracovní sešity k přijímačkám\nvše, co doma vypracovali\nvšechny dotazy, které si k cvičením a testům z PL zapsali (a které mi neposlali, ačkoliv to byl úkol zadaný hned na začátku)\nOstatní urychleně do pátku dokončí a pošlou to, co neodeslali. To znamená, že někteří všechno!\nmožná se připravujete k přijímačkám, ale úkoly zadávám k opakování a procvičování. Stále jsem jich dostala jsem jich velmi málo. Ti, kteří přijímačky nedělají, vlastně nic neposlali. Tedy úkoly mi posílá jen jedna.\nDnes máte jednu přílohu. V ní je část společná a pak následuje zadání pro ty, kteří půjdou k přijímačkám: OPAKOVÁNÍ ČJ 9 DO 17. 5..doc\ndalší pokyny k odesílání prací jsou v dějepise.\nUkázka z literatury a práce s textem je pro všechny: úryvky z jedné kapitoly knihy Děti Sionu. pdf. pdf. pdf\nOpakování ČJ a LV je pro středoškoláky: Opakování ČJ a LV.docx\nDoplňování ZOO také: ZOO doplňování pro SŠ.docx\nPoslední - pro ostatní, kteří nejdou na SŠ: pravopis pro ostatní.docx\nPište, pokud máte dotazy nebo problém.\nmám pro Vás velikonoční dárek jako v dějepise. Ten, kdo mi poslal do 2. 4. alespoň jeden úkol, nemá na tento týden žádný nový! Pokud jste něco\nnestihli, využijete čas do 14. dubna jen k dokončení.\nTi, kdo nic neposlali, mají v přílohách úkoly, které jsou navíc. Všichni si přečtou články Sofiina volba a Kavky a vypracují pracovní list z literatury, ten stačí poslat do 19.4. Pro budoucí SŠ je test z tvarosloví. Pro ostatní je pracovní list s pravopisy. Tyto dva úkoly pošlete do 14.4.\nK přípravě na přijímačky jsem přeposlala e-mail s přístupem na elektronickou verzi Přijímaček z nakladatelství Tak Tik. Pochopila jsem, že s tímto pracovním sešitem nemáte problémy, protože jsem dostala jen jeden dotaz. Tak ať se Vám daří i dál!\nDalší pokyny a informace jsou stejné jako u dějepisu.\nPřeji pěkné Velikonoce a příjemné prázdniny\nČJ 9 litreatura od 19. 4..pdf.pdf\nČJ 9. A pravopis.pdf\nPrověříte si psaní velkých písmen, které jste si ve druhém týdnu měli procvičovat. Napište jedno ze souhrnných cvičení, které jste si procvičili .\nPokud jste je nenašli, vypracujte jeden z pracovních listů, které jsem Vám připravila. Kdo dělá přijímačky, vypracuje PL- A, ostatní PL-B.\nTřetí pracovní list obsahuje souhrnnější opakování. Ti, kdo nedělají přijímačky, mohou na něm 3 úkoly vynechat.\nOpakování z českého jazyka.pdf\nvelká písmena A.pdf\nvelká písmena B.pdf\nopakování literárních pojmů: lyrika, epika, epické žánry, báseň = verš, rým, druhy rýmů, rytmus (jen to, co to je, ne typy )\nnové pojmy: žánry lyrické – sonet, óda, elegie, epigram, epitaf\nVše najdete ve „žluté“ učebnici Literární výchova , ve svých zápisech z minulých ročníků a v čítance (od str. 121 + sonet str.33+str.131)\nTakže si přehledně vypíšete pojem, vysvětlení a příklady (názvy děl a jména autorů).\nK procvičení si můžete najít na stránce http://www.testpark.cz/ test z literárních pojmů.\nZopakujte si a procvičujte psaní velkých písmen, a to buď v učebnici nebo na stánkách http://ucirna.cz/ – tam je první možnost kliknout na Pravopis, pak na Velká písmena a vpravo se objeví jednotlivé jevy:\nPo kliknutí se otevře jedno cvičení. nebo si kliknete na Cvičebnice a tam si otevřete další cvičení.\nDoporučení: nedělejte co nejvíc cvičení nebo se je nesnažte dělat na čas. Ale pokud máte chyby, zapisujte si to, v čem jste udělali chybu. A to samozřejmě správně bez chyby.\n1. práce s pracovním sešitem k přijímacím zkouškám – strana 52-60 – žádám Vás, abyste tentokrát skutečně vypsali to, v čem jste chybovali\nzkusili si vyhledat si vyhledat, proč /na internetu, v učebnici, komunikujte mezi sebou\n=> tento výstup mi pošlete na adresu: lenka.chocholousova@zsvrsovicka.cz, odešlu zpětnou vazbu\n2. pošlete úkol, který jsem zadala před prázdninami: vypracujte osnovu článku, který jsme četli, a to podle vlastního výběru\n3. jinak doporučuji procvičování skladby na stránkách nakladatelství Fraus:\n„Pro domácí procvičování nabízíme portál Škola s nadhledem, který umožní vašim žákům zopakovat si všechny dosud získané znalosti. Součástí každého cvičení je i závěrečné vyhodnocení, kde žák získá zpětnou vazbu o tom, které učivo již zvládl a které je nutné ještě zopakovat.“\nPublikováno: 14. 3. 2020 4:36\nDějepis 9. A Publikováno: 14. 3. 2020 4:40 Zpět na přehled Občanská výchova 8.… Publikováno: 14. 3. 2020 4:31


Ve středu zasedne vláda k mimořádnému jednání - Novinky.cz\nNovinky.czDomácíVe středu zasedne vláda k mimořádnému jednání\nVe středu zasedne vláda k mimořádnému jednání\n7. 9. 2020, 17:57 – Praha • Aktualizováno 7. 9. 2020, 18:15\nVláda se ve středu mimořádně sejde, aby schválila návrh zákona o kurzarbeitu. Chce, aby zákon platil od l. listopadu, na konci října totiž přestanou fungovat programy na podporu zaměstnanosti Antivirus. Na tiskové konferenci to po pondělním jednání vlády řekl premiér Andrej Babiš (ANO).\n„Principiálně jde o to, že připravíme zákon, který bude mít značnou dávku flexibility, aby byl formou vládních nařízení upraven na konkrétní situaci. A nepůjde jen o epidemie, ale i o například živelní katastrofy. Jednou provždy tak budeme mít pružný zákon, kdy vláda bude moci reagovat,” uvedl Havlíček.


Big Green Egg zvedač litinových roštů 117205 - Elvin.cz\nPraktický pomocník pro vkládání, otáčení, uchycení i zdvihání horkých a těžkých roštů. Vhodné pro MINIMAX™, SMALL, MEDIUM, LARGE. Více >>\nZnačka: BIG GREEN EGG Kód produktu: BGE-117205\nVkládání, otáčení, uchycení i zdvihání. Nadzdvihnutí horkého a těžkého roštu Cast Iron Grid z vašeho Big Green Egg, například když chcete vložit nebo vytáhnout convEGGtor, je skutečně tvrdým oříškem.\nAle s praktickými kleštěmi Cast Iron Grid Lifter to zvládnete. Nerezový plát pod rukojetí kleští Cast Iron Grid Lifter vám chrání ruce před případným stoupajícím horkým vzduchem.\nKleště Cast Iron Grid Lifter jsou praktickým nástrojem vytvořeným na jednoduché zdvihání těžkých roštů bez toho, aniž byste si zašpinili ruce. A vrácení roštu zpět je díky kleštím Grid Lifter stejně jednoduché. Kleště Cast Iron Grid Lifter nejsou vhodné na rošt Cast Iron Grid k Big Green Egg Mini. A pokud chcete nadzdvihnout jen nerezový rošt… Použijte kleště Grid Gripper.\nPodívej se na tohle ... https://www.elvin.cz/p/big-green-egg-zvedac-litinovych-rostu-117205


Rybníky na prodej Skalice nad Svitavou | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka rybníky na prodej Skalice nad Svitavou denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si rybníky na prodej Skalice nad Svitavou než Vás někdo předběhne.\nKategorie rybníky na prodej Skalice nad Svitavou se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele rybníky na prodej Skalice nad Svitavou neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je rybníky na prodej Skalice nad Svitavou právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné rybníky na prodej Skalice nad Svitavou\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii rybníky na prodej Skalice nad Svitavou, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující rybníky Skalice nad Svitavou, a to rybníky na prodej Skalice nad Svitavou, pronájem kybníku pronájmy rybníků Skalice nad Svitavou, Vodní plocha Skalice nad Svitavou na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii rybníky k prodeji Skalice nad Svitavou nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích pozemky Skalice nad Svitavou, pozemky k prodeji Skalice nad Svitavou, pozemky k pronájmu Skalice nad Svitavou, Pozemky Skalice nad Svitavou na dražba.\nDalší lokality v okolí rybníky na prodej Skalice nad Svitavou\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii rybníky na prodej Skalice nad Svitavou, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr rybníky na prodej Skalice nad Svitavou. Určitě lépe naleznete rybníky na prodej Skalice nad Svitavou, který hledáte.


Kniha: Divoká tlupa staví velkou loď | Knihy.ABZ.cz\nKniha: Divoká tlupa staví velkou loď – André Marx; Boris Pfeiffer\n> Divoká tlupa staví velkou loď\nKniha: Divoká tlupa staví velkou loď\n- Divoká tlupa je skupina zvířat, která utekla ze zoologické zahrady a žije v opuštěných jeskyních a v tunelech pod městem. Vede je vlk Hamlet, a mají pouze jediný cíl: žít konečně ... (celý popis)\nNázev originálu: Wilde Pack lässt es krachen\nSpolupracovali: ilustrace Sebastian Meyer\nz německého originálu ... přeložil Petr Dundek\nČlenové Divoké tlupy, kterou vede vlk Hamlet, se rozhodli postavit loď a odplout s ní do vzdálené země, zpět do svého vysněného domova. V minulém díle se dozvěděli, jak lidé staví lodě, ale teď je čeká obtížný úkol: získat velký trám. Naneštěstí ten správný objeví v krovu jednoho rozestavěného domu. Navíc je tu zlý ředitel ZOO Müller, který by rád zvířata pochytal a své dceři věnoval kožich z Hamleta. Čtvrté pokračování příběhů skupiny zvířat, která utekla ze ZOO, vypráví o tom, jak je těžké ve městě získat dostatečně velký trám na stavbu lodního kýlu.\nDivoká tlupa je skupina zvířat, která utekla ze zoologické zahrady a žije v opuštěných jeskyních a v tunelech pod městem. Vede je vlk Hamlet, a mají pouze jediný cíl: žít konečně opět na svobodě. Zažívají přitom nezvyklá dobrodružství a lidem předvádějí jeden povedený kousek za druhým…\nNa své cestě ke svobodě se rozhodnou stavět loď, s níž chtějí plout do vzdálené země, svého vysněného domova. K tomu potřebují pro svou velkou loď kýl. Zdá se, že v celém městě je jediný dostatečně velký trám – v krovu jednoho rozestavěného domu. Zbývá tedy Divoké tlupě něco jiného, než tento dům zbořit a trám si odnést? Jak to dopadne, to si přečtete ve čtvrtém pokračování úspěšné série.


Yves Bonnefoy životopis | Databáze knih\nKomunita • 386\nfrancouzská, 1923 - 2016 statistiky\nYves Bonnefoy (narozen 24. června 1923 v Tours) je francouzský básník a esejista, jeden z nejvýznamnějších francouzských poválečných tvůrců.\nNarozen v rodině montéra a učitelky, od mládí se cítil přitahován literaturou a matematikou. Z matematiky maturoval na Descartesově lyceu v Tours, vykonal zkoušky na universitu v Poitiers a hodlal pokračovat v jejím studiu v Paříži, ale nakonec zvítězila poezie.\nUž jeho první sbírka vyvolala mimořádnou pozornost, které se jeho dílo těší dodnes. Láska k matematice se u něj projevuje v schopnosti přesné analýzy a formulaci problémů.\nV Paříži se stýkal a spřátelil s mnoha básníky a malíři, hojně četl filosofické knihy. Po válce cestoval do zámoří a po Evropě, například do Itálie, jejíž renesanční umění na něj mělo zásadní vliv: poznal, že "vrcholné umění dokáže sevřít, "ztělesnit" (inkarnovat) i konečnost existence, onu "přítomnost", z níž se rozevírá znovu výhled na jednotu bytí" (Jiří Pelán, 2004).\nV roce 1967 byl u založení časopisu L'éphemère. Učil na několika evropských a amerických universitách; v roce 1981 se stal profesorem komparativního studia poezie na Collège de France. V roce 1995 dostal cenu Prix mondial Cino Del Duca a v roce 2007 Cenu Franze Kafky.\nKromě básnických sbírek píše i prózu a patří i k předním francouzským esejistům. Ve svém eseji "Století, jež obětovalo slovo" se vyjádřil ke známému výroku Theodora Adorna "Po Osvětimi už nelze psát básně." takto: "Rezignovat na poezii po zkušenosti s vyhlazovacími tábory by znamenalo dovést do konce jejich záměr." V roce 2005 byl hostem 15. ročníku Festivalu spisovatelů Praha.\nYves Bonnefoy - knihy\nKam preniká vietor 2005\nMaximuM poezie 1990\nOblá prkna 2007\nO pohybu a nehybnosti Jámy / Psaný kámen 1996\nVčera, keď vládla púšť 1967\nO literatuře Literatura světová Poezie\neseje francouzská literatura Cena Josefa Jungmanna


Výběr toho nejzajímavějšího: Rok 2016 na Masarykově univerzitě v kostce | Události | online.muni.cz\nonline.muni.cz Přejít na hlavní obsah\nVýběr toho nejzajímavějšího: Rok 2016 na Masarykově univerzitě v kostce\nFoto: Archiv Muni\nZměna systému akreditací, kterou přinesla od letoška účinná novela vysokoškolského zákona, je podle rektora Mikuláše Beka ideální šance protřídit až příliš širokou nabídku oborů a nastavit nová měřítka kvality.\nUplynulý rok znamenal nejen pro Masarykovu univerzitu, ale obecně pro české vysoké školství začátek období velkých změn. Po letech složitých vyjednávání a kompromisů je od září účinná novela vysokoškolského zákona, která školám umožňuje zásadně změnit způsob, jakým se budou vytvářet a akreditovat studijní obory.\nŽe univerzitu čeká velký třesk, si můžete přečíst v rozhovoru s rektorem Mikulášem Bekem, souvisí s tím i nový statut univerzity nebo zřízení Rady pro vnitřní hodnocení. Co dalšího se na univerzitě začalo měnit, jakých úspěchů dosáhli její vědci a studenti nebo prostě, co zajímavého se na Muni odehrálo, se dočtete v následujícím výběru (odkazy na celé články vždy najdete pod nadpisem).\nDalší krok v aplikovaném výzkumu na FSpS. Výzkum bot pro těhotné\nZdravotní potíže v těhotenství pomáhají eliminovat speciální boty, které se dlouhodobě vyvíjí na fakultě sportovních studií. Ukázal to předběžný výzkum, který odborníci dělali na vzorku 30 žen. Aby dostali přesnější data, začali s měřením, kterým za deset měsíců prošla stovka žen. Výsledky budou mít už brzy k dispozici.\nZměny ve vyměřování poplatků: Jednodušeji a menšímu počtu studentů\nNovela vysokoškolského zákona změnila několik zásadních věcí ve fungování českých univerzit, jedna změna se ale bezprostředně dotkla hned od 1. září studentů. Zjednodušil se totiž způsob vyměřování poplatků za studium. Některé typy poplatků byly dokonce úplně zrušeny.\nTakhle bude vypadat Filozofická fakulta MU v roce 2018.\nFilozofická fakulta začala s poslední etapou velké rekonstrukce na Arna Nováka\nDruhá velká etapa renovací na fakultě zahrnuje kompletní přebudování vstupu do areálu z ulice Arna Nováka a celé budovy D, která částečně zmizí a znovu vznikne v úplně jiném duchu. Na vedlejší budově C se bude pracovat především na vylepšení špatné statiky. Budovu čeká výměna podlah, rozvodů, úprava ústředního topení a částečná oprava vodovodního potrubí a kanalizace. Na drobné opravy pak dojde také v budově s označením F. Znovu učit by se v přestavovaných místech mělo od podzimního semestru roku 2018.\nExperti z Muni dokáží předpovědět návrat rakoviny. Zatím ve zkumavce\nZprávu o tom, že se pacientovi vrátila rakovina, která se zdála být vyléčená, nechce slyšet nikdo. Bohužel se to ale děje. Objev odborníků z lékařské fakulty by to mohl změnit. Tým Michala Masaříka umí totiž díky novému typu mikroskopu u karcinomu prostaty v laboratorních podmínkách určit, jestli léčba skutečně zabrala a rakovinové buňky zemřely, nebo jestli znovu povstanou a budou ještě zákeřnější.\nStudenti Muni bojují s dezinformacemi. Spustili kampaň pro středoškoláky\nZvol si informace!\nCeitec nabízí neinvazivní test na downův syndrom\nStředoevropský technologický institut Masarykovy univerzity získal akreditaci na nový neinvazivní test na tři genetické poruchy plodu, který teď nabízí zájemcům. Laboratoř Ceitecu se s dalšími pracovišti v Evropě i České republice podílela na ověření testu Clarigo vyvinutém belgickou firmou a mezi prvními v Česku získala akreditaci na jeho provádění.\nNový obchod v foyer Univerzitního kina Scala. Na dračku jdou hlavně školní mikiny.\nOtevřel první oficiální univerzitní obchod Scalanterie\nPřímo ve foyer Univerzitního kina Scala si může každý nově koupit propagační předměty Masarykovy univerzity, jako jsou mikiny či trička, nebo vybrané knihy vydané v nakladatelství Munipress. Nový obchodní prostor s názvem Univerzitní shop Scalanterie se otevřel pro veřejnost 20. září.\nCivilizace utvářel strach z bohů\nObjev, na kterém se podíleli i religionisté Masarykovy univerzity, zveřejnil časopis Nature. Článek podrobně vysvětluje, že bez strachu z bohů, kteří trestají zlé skutky, by se lidé nedopracovali k tvorbě dnešních zákonů a sociálních pravidel.\nDo vedení univerzita nastoupila první žena-kvestorka v historii\nNa pozici kvestorky začala v listopadu působit dosavadní předsedkyně Správní rady MU Marta Valešová.\nSoutěž o nejlepší univerzity pedagogy: Nová pravidla, tři vítězové\nFilozofická fakulta dostala tisíce knih od světoznámého historika umění\nKnihovna Hanse Beltinga byla letos otevřena na filozofické fakultě. Stalo se tak díky daru ceněného experta Hanse Beltinga, kterému imponuje práce místních odborníků i zapálení studentů.\nUniverzita spustila nový oficiální web zacílený hlavně na uchazeče\nNové www.muni.cz obsahuje menší množství detailních informací a je více zaměřené na to, aby návštěvník snadno a rychle zjistil, co lze na univerzitě studovat, kterým oblastem výzkumu se univerzita věnuje a jaké jsou případné možnosti pro spolupráci.\nČínští vědci usilují o vytvoření tetraploidního jinanu neúspěšně už roky. V Brně vznikl náhodně přirozenou cestou.\nBotanici našli výjimečný jinan. Může znovu nastartovat evoluci druhu\nV botanické zahradě přírodovědecké fakulty vybrali vědci devět semenáčků jinanu dvoulaločného pro pokusy s vlivem klimatu na růst rostlin. Zcela náhodou pak přišli na to, že jeden z nich se od svých druhů liší. Má totiž zdvojnásobený genom, což je u těchto rostlin zcela výjimečné a brněnský jinan je jediný na světě, u kterého se na tuto mutaci zatím přišlo.\nUniverzita zřídila mezinárodní vědeckou radu. Předsedá jí Josef Jiřičný\nMezinárodní vědecká rada má sloužit především jako poradní sbor při vymýšlení výzkumných strategií a plánů univerzity. Její členové budou mít možnost vyjádřit se také ke konkrétním nástrojům, které chce univerzita zavádět ve snaze napomoci výzkumu. Předsedou rady se stal profesor Josef Jiřičný z Curyšské univerzity.\nAstrofyzik Grygar převzal zlatou medaili Masarykovy univerzity\nDěkanem ESF se podruhé stal Antonín Slaný\nEkonomicko-správní fakultu povede další čtyři roky profesor Antonín Slaný. „Mé priority pro další funkční období jsou především posílení výzkumu, větší internacionalizace fakulty, revize doktorských studijních programů a obecně efektivní chod fakulty jako celku,“ uvedl po svém zvolení Slaný, který byl jediným kandidátem na post děkana.\nVědci zjistili, jak funguje zvířecí kompas zabudovaný v hlavě\nFascinující schopnost některých živočichů reagovat na geomagnetické pole byla již dokázána řadou výzkumů. Dosud však vědci nevěděli, jak tento smysl funguje a čím je směr k magnetickému pólu planety vnímán. Průlomový objev učinil kolektiv vědců vedený biologem Martinem Váchou z Masarykovy univerzity, který dokázal, že za fungování tohoto vnitřního kompasu je zodpovědný protein kryptochrom, jenž je umístěn v oku.\nHlavní události roku 2014 na Masarykově univerzitě\nCo přinesl uplynulý rok? Připomeňte si klíčové momenty.\nJaký byl rok 2017 na Masarykově univerzitě?\nPřečtěte si souhrn klíčových událostí a toho nejzajímavějšího, co se na univerzitě odehrálo.\nRok 2015 na Masarykově univerzitě v kostce\nČím žila Muni v roce 2015? Od hokeje, přes velké vědecké objevy až po nový dlouhodobý záměr.\nUdálosti roku 2013 na Masarykově univerzitě\nPřečtěte si, co přinesl uplynulý rok.\nTři osudové roky 1993 – procházky s odborníky\nVeletrh práce pro studenty a absolventy VŠ JobChallenge\nGenetické modifikace: Hrozba nebo příležitost?\nRozdělili byste v roce 1993 Československo?\nAno. Ne. Nevím.\nUkázat výsledky >> více k tématu\nDěkani filozofických fakult: Bez humanitních věd jsme odsouzeni k technokratismu\nBrněnský sedmnáctý dal naději, že historie se nemusí opakovat\nVýzkum středoškoláků: O nadváze rozhoduje domácí zázemí\nČlánky podle fakult\naplikace pro tablety\nweb Masarykovy univerzity\nVydává Masarykova univerzita, 2005–2018. ISSN 1801-0814.\nRedakce | Ceník inzerce | PDF | Podmínky užití | Sledujte Muni:


Frézkové holicí strojky Remington - barva: černá | Alza.cz\nFrézkové holicí strojky Remington - barva: černá\n»Remington»Krása a zdraví»Holicí strojky»Pro muže»Frézkové»Barva: černá\nVybírejte produkty z kategorie Frézkové holicí strojky Remington - barva: černá. Aktuálně máme v nabídce 2 položek. Většinu z nich přitom máme skladem. Až k vám domů je tak doručíme do druhého dne. Zajímají vás produkty s jinými specifikacemi než: Frézkové holicí strojky Remington - barva: černá? Pak se podívejte do obecné kategorie Frézkové holicí strojky, kde najdete úplnou nabídku.