Přetrvávající dojem v české kotlině je, že Amíci jsou buď velmi hubení (to pokud sledujete moc amerických filmů), nebo velmi tlustí (to pokud při návštěvě USA máte na seznamu příliš mnoho McDonaldů). Můj první dojem z procházky po místním obchodním centru zjevně potvrzoval druhou verzi – po pravě řečeno, skladba nakupujících byla taková, že Žižkovák velmi vážně přemýšlel o tom, že si sbalí kufry, nasedne na první letadlo a poletí zas rychle zpátky. Později usoudil, že skladba tohoto nahodilého vzorku byla dosti ovlivněna denní hodinou (první návštěvy obchoďáku se odehrávaly během dne, kdy tam, zdá se, chodí sociálně slabší vrstvy) a večer se dá narazit i na poněkud evropštěji vypadající Kaliforňany. Občas.\nJelikož se ale ze Žižkováka stal dočasně taky Amík, přišel na řadu problém druhý, také vcelku očekávaný. Devět z deseti přátel ze Žižkova i odjinud Žižkovákovi předpovídalo, že se zanedlouho zařadí po bok slavných i méně slavných amerických tlouštíků a bude muset na cestu zpátky mít ne jednu, ale hned dvě sousedící letenky. A zpočátku vše nasvědčovalo tomu, že budou mít pravdu.\nTedy, ne že by se Žižkovák stravoval výhradně v McDonaldu. Žižkovák za dosavadní dobu svého pobytu do této vyhlášené frančízy ani nepáchl, a když jsem s ním naposled mluvil, neměl v plánu na tom něco měnit. Totéž se sice nedá říct o Burger Kingu nebo vyhlášeném In Out Burger (s ještě vyhlášenějším „tajným“ menu), ale i tak šlo o velmi ojedinělé incidenty. Naopak, stravovací návyky Žižkováka se změnily natolik, až se za to stydí. Místo svíčkové se šesti si k obědu dává podezřele vypadající věci jako vietnamskou polévku Pho, sashimi, nebo, jaká to hrůza, brokolici s veganským hovězím – a kdo přijde na to, co je veganské hovězí a jak se dělá veganský cheescake, dostane bonusový bod. (Ovšem kdo Žižkovákovi dodá svíčkovou se šesti, dostane jich 100.)\nAle americké porce jsou americké porce, a to platí i v těchto podnicích (ano, existují i tlustí vegani). A tak Žižkovák hledal sportovní vyžití. Spiningové lekce se mu najít nepodařilo. Kolo si pořád nekoupil, páč neví, kdy by na něm jezdil. A ten jeden výlet týdně to úplně nevytrhne. Jinými slovy, nedostatek sportovního vyžití začal vypadat přesně tak, jak všichni zlí jazykové tvrdili. Žižkovák přemýšlel o nových džínech. S širším pasem.\nNaštěstí ale má kamarády. A když jedna jeho kámoška prohlásila, že by „chtěla bych začít chodit na lezení na stěnu“, s radostí se přidal, aby vzápětí zjistil, že pokud někdy lézt uměl, už to dávno zapomněl. Ale lezení párkrát týdně mělo za následek minimálně zastavení se zvětšujícího objemu Žižkovákova. Zbytek byla otázka motivace: „Chtěla bych zhubnout, takže se potřebuju s někým vsadit, že shodím pět liber,“ prohlásila po čase stejná kámoška. „To já taky, a o co? „O 200 dolarů.“ „Ok, souhlas.“\nPak si teprve Žižkovák uvědomil, co vlastně slíbil, ale – sázka je sázka. A tak došlo na nesmysly jako počítání kalorii, zrušení večeří, běhání na pásu, a dokonce 30 dnů úplně bez alkoholu, což po pravdě řečeno už prý opakovat nechce. To by se ani nemohl honosit označením Žižkovák…\nMomentálně ve třetí iteraci této sázky je nyní Žižkovák asi o 15 liber lehčí než v červnu, což znamená lehčí, než kdy byl v Čechách v posledních 20 letech, a zvesela prohlašuje, že je akorát důležité najít tu správnou motivaci, a pak může i Amík vypadat přijatelně. Což ovšem, jak měl přiležitost analyzovat minulý týden na posledním českém setkání, nic nemění na tom, že Češi, a zejména Češky, se pořád tak nějak dají rozeznat v průměrné americké hospodě i docela na dálku. Kromě toho z vizuálního hlediska taková procházka po centru Prahy nabízí neskonale větší vyžití než procházka po centru San Jose. A tak se Žižkovák už těší do Prahy…\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Americká tloušťka\nJsou věci, které v české kotlině pravdu nepotkáte, kdežto v Americe se povalují tři na každém rohu. V tomto případě mám na mysli… letadlové lodě. I kdyby si náhodu Česká republika nějakou pořídila do sbírky, musela by asi poněkud rozšířit koryto Labe a Vltavy, aby ji mohla někam dotáhnout a zaparkovat. Před časem jsem se byl podívat na jedné letadlové lodi v New Yorku a byl to takový nezvyklý zážitek, že mi to nedalo, a když jsem zjistil, že jedna kotví také u Oaklandu, naproti San Francisku, zašel jsem se podívat i na ní. A dobře jsem udělal, protože zatímco ta newyorská je vyleštěnější, čistší a populárnější, na téhle zase provází hodně bývalých vojáků, kteří na ní sloužili a vyprávějí zajímavé historky. A navíc je relativně opuštěná, takže není těžké se v podpalubí na dlouhé minuty ztratit a nepotkat ani živáčka. Člověk se ovšem nesmí bát, prý na ní straší…\nLoď se jmenuje USS Hornet (česky Sršeň) a kromě toho, že se proslavila zejména v závěru druhé světové války, má ještě jedno unikátní prvenství. Byla to právě ona, kdo 24. července roku 1969 vyzvedl z vln Pacifiku modul Apolla 11. Na palubě lodi na astronauty čekal prezident Nixon a… mobilní karanténní stanice. Takže si uvařte čaj, pohodlně se usaďte a na chvíli se přeneste se mnou o několik desetiletí zpátky. Zde je poněkud větší komentovaná galerie, kterou jsem během pěti hodin strávených na lodi nafotil.\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Sršeň\nPředstavte si to – Američani umějí i hromadnou dopravu! Dá jim to sice docela zabrat, ale když člověk zrovna jede tím správným směrem, dá se v zásadě i používat. O minulém víkendu se Žižkovák vypravil konečně do centra San Franciska a rozhodl se otestovat, jak se žije poblíž zálivu bez auta. Tedy aspoň od okamžiku, kdy dojel autem na vlakové nádraží v San Jose, což mu trvalo jenom nějakou čtvrt hodinu. Tam auto odložil za 4 dolary na parkoviště, za dalších 17 dolarů si koupil zpáteční lístek, a sebe pak naložil do horního patra docela luxusního vláčku. Říká se mu CalTrain a v podstatě jezdí jenom ze San Jose do San Franciska. Vevnitř vypadá jako podobně náš City Elephant. Akorát ho tahá dieselová lokomotiva – ale nebojte se, elektrifikace je v příštích tak patnácti letech určitě v plánu, Američani jsou docela pokrokoví.\nSanta Clara, Mountain View, Palo Alto, Redwood City, San Mateo… San Francisco. Půl druhé hodiny trvající cesta vláčkem uběhla celkem rychle, a pak se Žižkovák ocitl na Čtvrté ulici. Což není přímo v centru San Francisca, ale poblíž. A navíc v oblasti, kterou za svých předchozích návštěv tomto městě ještě vůbec neprozkoumal. Tož se, pln objevitelského elánu, pustil do toho. Cíl první: dojít na Powell Station na Market Street, což je jedna z hlavních tepen. S hodobožovou mapkou, kterou dostal před odjezdem od kamarádů, celkem snadný úkol. Cestou se prošel kolem muzea moderního umění, jehož návštěvu se ale rozhodl odložit na později. Na dobu, až ho zas popadne jeho intelektuální období, aby se, rozjímaje na skulpturami vzhledu značně amorfního a ryze abstraktního a zdmi pocákanými náhodnými výrony barev, mohl pak nad stránkami svého blogu chlubiti, že viděl díla současných generací, tedy ani jím (to ale netřeba zdůrazňovat) nepochopená, avšak dozajista v daleké budoucnosti náležitě doceněná. O, pardon, nechal jsem se unést.\nNaproti muzeu potom Žižkovák zapadl do maličké zahrady Yerba Buena, která mu doslova vyrazila dech. Směle se může srovnávat se zahradami pařížskými – rafinovaně tekoucí voda, vodopád, za který se dá schovat (to člověk určitě docení především v parných dnech), výhledy na okolní mrakodrapy a průhled na sousední kostel, a to všechno do sebe krásně zapadalo. I tu čajovnu nahoře asi časem Žižkovák navštíví, byť cena čaje se zde rovná docela slušnému obědu.\nCo do denních plánů naopak moc nezapadalo, byla fronta na jízdenky na Cable Car na stanici Powell. A na jednodenní jízdenky vůbec. V tomto směru mají Kaliforňané ještě trochu rezervy. Jízdenky na jednotlivé jízdy se dají koupit celkem snadno v desítkách automatů ve stanicích, stejně jako měsíční předplatné, ale jednodenní jízdenku prodávají jenom speciální stánky. Anebo – supermarkety. Což naštěstí Žižkovák věděl dopředu, takže si došel do pár minut vzdáleného Wallgreens, u místního stolku s parfémy (asi parfémy málo vynášejí) si koupil jízdenku a mohl nastoupit… Na trolejbus. Pěkný, historický, po kolejích jezdící a hlavně hordami turistů dosud neobjevený. Pravda, Cable Car to není, ale zase si tam člověk může v klidu sednout a kochat se za okny ubíhajícím městem.\nTo byl tedy cíl druhý. Třetím cílem byla Chinatown. Žižkovák nemůže být v San Francisku a nenavštívit tento skvost, speciálně v čase oběda. Nicméně nebylo kam spěchat, cestou se Žižkovák svezl jednou ze tří linek Cable Caru (California Line, o které se říká, že je nejméně scénická, zato je ovšem také nejméně turistická), prošel se po finančním distriktu, dostal několik letáčků o Falung Kungu, viděl, jak se Číňané baví v místním parčíku, a nakonec zapadl do vietnamské restaurace na oblíbenou polívku Pho.\nCíl čtvrtý: Coit Tower. San Francisco je město mnoha kopců, ale jeden z nejvyšších se navíc pyšní pěknou vyhlídkovou věží, kterou Žižkovák nemohl ponechat bez povšimnutí. Takže se vydrápal na svůj asi patnáctý kopec tohoto dne, poté ještě na vrchol věže, a pak se chvíli kochal výhledem. Bylo sice zrovna trošku pod mrakem a výška nebyla úplně srovnatelná s Empire State Building, ale i tak stál výhled za to. Po sestupu dolů Žižkovák zatoužil po kávě. Jako na zavolanou se ocitl v Malé Itálii, tedy v poměrně velké italské čtvrti, kde se to kavárničkami jen hemžilo. A když pak zatoužil po ještě větším klidu a pohodlnějším křesílku, do cesty se mu postavilo proslavené knihkupectví City Lights, spojené se jmény jako Lawrence Ferlinghetti či Allen Ginsberg. Dobrá, přehlédneme na chvíli marxisticko-leninské vitrínky v suterénu a pokladního, co by se dobře vyjímal na jakémkoliv komunistickém plakátu, a soustředíme se spíše na koutek poezie v patře prvním s pohodlnými, útulně rozvrzanými křesílky a zasněnými intelektuálkami.\nAle zpět ven, opět do ruchu velkoměsta. Zbývá nám návštěva Lombard Street (údajně nejkřivější ulice na světě, která je z nějakých důvodů především atrakcí motoristů, k nesmírné radosti „místních“), projížďka nejlepší linkou Cable Car (po pouhém třičtvrtěhodinovém stání ve frontě!), cesta metrem na nádraží a odjezd expresním vlakem zpět do San Jose. Cesta tímto spojem trvá pouhou hodinu. Na parkovišti pak vyzvednout japonské vozítko (se zapomenutou GPS na přístrojové desce, která naštěstí nikoho nenalákala k rozbití okna), a zpět poslední čtvrthodina jízdy do místa pobytu.\nA tak až večer nastal okamžik klidu, kdy si Žižkovák s překvapením uvědomil, že se zamiloval. A opět… do města. San Francisco sice nenabízí tolik atrakcí jako Paříž, není tak staré jako Praha, ani tak exotické jako Istanbul, ale má něco… jak to definovat… Inu, má své specifické kouzlo. Teď už jenom vymyslet, jak se přestěhovat blíž. I když spojení CalTrainem není špatné, a člověk si tím ušetří starosti s hledáním parkování ve městě a hlavně řízení – jak praví místní průvodce z edice NFT (Not for Tourists): „Některé křižovatky jsou natolik šílené, že se vznesete do vzduchu dříve, než do nich uvidíte.“ Ale projet si Lombard Street je asi povinnost. Tak zas příště, San Francisko. A se slovy populární písničky v titulku: „Pokud se chystáte do San Franciska, mějte se na pozoru. Abyste se ještě chtěli vrátit…“\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem If you’re going to San Francisco\nJsem zvědav, kdo uhodne, co se tu změnilo? Můžete si připsat jeden bod za správnou odpověď.\nKdyž už tedy máte i auto i řidičák (který mi skutečně fyzicky přišel poštou v pátek), nic vám nebrání v tom, abyste si vyrazili na výlety i do trošku vzdálenějších míst, jako třeba do muzea v San Francisku. Kupříkladu, řekněme, do Legion of Honor. Slibují tam hezkou sbírku umění, je nádherně umístěné a těch 50 mil taky není zas tak daleko, co by člověk pro kulturu neudělal. Takže jsem nasedl ráno (dobře, spíše dopoledne) do Corolly, a zvesela vyrazil. Cesta vedla z větší části po dálnici, takže uběhla celkem rychle, až na závěr v San Franciscku, kde jsem se chvilku plížil v zácpě do kopce, a pak zas z kopce, a do toho mi skákali pod kola lidi (naštěstí se jim to moc nedařilo). Takže před polednem jsem se mohl začít kochat místní sbírkou umění.\nTa tedy, pravda, sestávala výhradně z umění evropského − ono také, jaképak umění měli Američané do devatenáctého století, kterým zdejší sbírky končily (a i to dvacáté století je trochu sporné). Takže jsem se tu mezi Tintoretty, Tiziany, Rodiny a jim podobnými, jakožto pravidelný návštěvník muzeí na druhé straně té louže, co se zve Atlantický oceán, mohl cítit jako doma. Na závěr mě potěšilo, když jsem se dostal do místnosti věnované kompletně mým oblíbeným francouzským impresionistům. Popravdě řečeno, být tato galerie třeba ve Vídni, nebo řekněme v Paříži, asi by moc velké pozdvižení nevzbudila. Ale tady člověk nemůže být přehnaně náročný, přecei jenom je s podivem, že sem ty obrazy vůbec z té dálky někdo dopravil.\nMoc lidí se dnes nekoupalo\nA na druhou stranu, ani ve Vídni, ani v Paříži nemůžete vylézt z muzea a ocitnout se na břehu té větši velké louže, známé jako Tichý oceán. Taková procházka podél pobřeží je něco, čemu jsem nemohl odolat, zejména s přihlédnutím k nádhernému počasí, které panovalo venku. Takže jsem procházkovým krokem vyrazil směrem ke známému mostu Golden Gate. Slunce za zády a modrá obloha slibovaly nádherné výhledy i fotky, a ani nevím jak, ale brzy jsem se ocitl dole u vody na jedné z místních pláží. Kupodivu se zde v únoru nikdo nekoupal, voda nebyla zrovna ukázkově teplá a pofukoval docela studený vítr. Ale aspoň pozdravit se s oceánem jsem musel, přece jen je to už nějaký ten pátek, kdy jsem si naposled sáhl na vody Pacifiku.\n„Co čumíš? Tady bydlím já s Betty. Tam za mnou? To je nějakej most. Nevím k čemu, když mám křídla."\nProcházka mě dále zavedla na nějaké útesy, k (pravděpodobně) bývalým dělostřeleckým věžím, které asi kdysi chránily záliv, a netrvalo dlouho, měl jsem cestu i výhledy na most Golden Gate téměř jenom pro sebe. Aspoň do té doby, než jsem se docoural až k vlastnímu mostu a k parkovištím před ním − tady pěší (a nejen pěší) provoz prudce zhoustl. Ale když už jsem tu byl, a slunce ještě úplně nezapadalo, zapojil jsem se do davu a za chvíli jsem se ocitl na chodníku vedoucím po východní straně mostuGolden Gate . Takže po umění starých malířských mistrů a po umění přírody jsem měl během jednoho dne příležitost obdivovat zblízka i umění éry industriální. Tlustá lana, na nichž je most zavěšen, obrovské ocelové stožáry, ale také proudy aut a cyklistů, nákladní lodě proplouvající pod mostem a jednou dokonce vrtulník rovněž pod mostem prolétající. Dost možná to bylo poprvé, kdy jsem měl možnost dívat se na vrtulník shora. Také jsem narazil na několik nouzových telefonů, které sloužily nejenom jako nouzové telefony, ale zároveň nabízely i radu v krizové situaci. Tady myslí úplně na vše. Když se člověk rozhodne skočit z mostu, může si předtím ještě s někým pokecat. Třeba mu tam i poradí, že to není tak dobrý nápad, protože ten pád lidé údajně většinou přežijí. Ti žraloci už pak ne.\nNicméně jsem usoudil, že radu v krizi nepotřebuji, a skákat z mostu dvě stě metrů do vody se mi taky moc nechtělo. Zato mi přišlo jako zajímavé přejít po mostě na druhou stranu zálivu a zpět. Což jsem nakonec také realizoval. Akorát, k mému překvapení, když jsem se vracel, začaly se už výrazně prodlužovat stíny. Až později jsem zjistil, že jenom hlavní část mostu má délku dva kilometry, takže tahle neplánovaná odbočka moji procházku poněkud prodloužila. Ke zpáteční cestě jsem tedy raději použil poněkud kratší cesty, která se vyhýbala pláži i útesům, zato mi umožnila dorazit k autu ještě před úplným setměním.\nUpadla vám přítelkyně přes zábradlí? Řešíte životní krizi? Stačí zavolat − jsme tu pro vás.\nA tak se Žižkovák během jednoho dne kochal uměním, panoramaty jak z pohádky, industriální architekturou a ještě navíc přešel záliv tam a zpět. Co si člověk může přát víc? No snad jenom, abych trochu parodoval klasiky: když to srovnám s výletem na Kokořín, tam byly stánky s občerstvením… Co je tady? Most. Voda. Čmáranice na plátně. Stánek s občerstvením jsem zahlídl všeho všudy jeden, na jižní straně Golden Gate, ale zjevně v lednu tohoto roku zkrachoval. A otevřít si pivo na pláži je tu protizákonné. Na této části infrastruktury by měli Amíci ještě trochu zapracovat.\nNic to ale nemůže změnit na tom, že se Žižkovákovi povedl nádherný, lehce improvizovaný výlet, při kterém nafotil pár hezkých fotek. Většinu z nich, včetně dalších komentářů, můžete vidět v galerii. A taky dnes vznikla nová fotka v záhlaví blogu − a kdo to na začátku uhodl, může si připsat bod a přihlásit se mi při příští návštěvě v Čechách, abych mu osobně pogratuloval…\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Umění, příroda, industriál\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Jak dělal Žižkovák podruhé řidičák\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Velký bazén\nJak Žižkovák k autu přišel\n24 ledna, 2012\nJako člověk narozený ve znamení Vah mám docela problémy s rozhodováním. Ale naštěstí jsou určité věci, které mi pomohou je překonat. Třeba časová tíseň. Konkrétně třeba, když mi skončí firmou zaplacený pronájem auta. Což shodou okolností nastalo 23. ledna. Takže jsem jednal a v souladu s tím, co bylo řečeno v minulém příspěvku, si koupil auto.\nNebylo to tedy úplně snadné. Neboť, jak už jsem také zmínil, auta od dealerů mi přišla drahá a auta od soukromníků obnáší nepochybně určitá rizika. Nicméně tu existují prostředky, které přeci jen člověku takový nákup poněkud usnadní. Za posledních několik let technika nákupů poněkud pokročila, takže už není třeba studovat inzertní stránky novin, stačí zabrousit na Craiglist a chvíli studovat automobilové inzeráty. A dokonce ani není třeba tápat úplně v temnotách, jestli je cena auta odpovídající. To zase stačí zabrousit na Kelley Blue Book, zadat si typ vašeho vytouženého vozítka, rok výroby, najetou vzdálenost a vybavení, a dozvíte se přibližně, jaká je odpovídající cena v závislosti na stavu. Což je pořád kamenem úrazu. Jak poznáte ten stav, když o automobilech víte asi tolik jako o teorii hydroponického pěstování rýže.\nŠtěstím v neštěstí může být, že na rozdíl od hydroponického pěstování rýže se mezi výběrovým vzorkem třiceti ajťáků zpravidla najde někdo, kdo autům aspoň zdánlivě rozumí. Lokalizoval jsem tedy úspěšně takovou oběť ve svém novém pracovním kolektivu a najal si ho nejen jako konzultanta, ale i jako terénního pracovníka. Začátek byl velice opatrný a rozpačitý, protože jsem postupně zjišťoval, že:\nna některé inzeráty ani není třeba volat, protože inzerenti vám pořád říkají „zavolejte později“ či „já se ozvu“\nna některé inzeráty odpověď nikdy nedostanete,\nna některé je pozdě už v době, kdy jsou publikované.\nTedy po takovém opatrném začátku se mi dostalo kladné odpovědi od jistého Shufanga. Po počátečním váhání a matení typu „někdo si to auto přijde prohlídnout před vámi“ se mi nakonec podařilo dohodnou schůzku „nedaleko“ od práce, totiž ve východním San Jose. Pan Shufang byl zjevně tak netrpělivý na prodej svého vozítka, že poté, co jsem mu sdělil, že mám účet u banky Wells Fargo (má ve znaku krásný dostavník), hbitě navrhl schůzku před nejbližší pobočkou této banky, abych si potenciálně mohl na místě vybrat peníze a auto mu zaplatit.\nV den D došlo ještě k finální domluvě po telefonu, při které jsem zjistil překvapivou skutečnost, že pan Shufang je ve skutečnosti paní. Na místě, v doprovodu svého terénního pracovníka, jsem pak zjistil pár dalších skutečností, například, že:\nženské v Americe, ať už jsou to třeba i Asiatky, mají pravděpodobně občas také problém se s autem někam vejít, tudíž nabízené vozítko bylo z různých stran lehce pomačkané,\nlidé prodávající auto často nemají ani šajn o tom, jak se otvírá kapota motoru,\npo přečtení odpovídajících stránek jsem byl já tím jediným na místě, kdo věděl, jak takový prodej auta funguje a co je k tomu všechno potřeba,\nbych asi měl ještě drobet zapracovat na svých vyjednávacích schopnostech.\nI tak se mi povedlo sjednat slevu 400 $, což není tak málo, ale ani tak moc, vzhledem k ceně auta (zájemce o cenu auta odkazuji na KBB, model Toyota Corrola S, ročník 2005, najeto 84.600 mil). Pak se ovšem jednání zaseklo na tom, že prodávající Shufang (mimochodem zaměstnankyně firmy Oracle) neměla Smog Check, tedy jakousi kontrolu emisí, která je při převodu povinná. Tož jsme finální potřesení rukou odložili na druhý den.\nDo druhého dne si Shufang obstarala kontrolu emisí (což jí přišlo na padesát dolarů), manžela (na kterého bylo auto psané) a Certifiace of Title, tedy jakýsi papír, dosvědčující komu auto patří, a zároveň již v sobě obsahující převodní formulář (jak mazané). Já si mezitím obstaral Cashier’s Check (certifikované šeky kryté bankou) na příslušnou částku a mohla nastat obchodní transakce převod auta v plné své parádě. Já dostal Certificate of Title s přislušně vyplněnými kolonkami, potvrzení o kontrole emisí, tři klíčky a dvě dálková ovládání. Zatímco Shufangové dostali šek a vyrazili domů, já vyjel ke svému nově nabitému kočáru. Ten jsem pak značně roztřesenou rukou převezl osm mil domů, protože stav jeho pojištění a registrace byly přinejmenším pochybné.\nTuto situaci jsem napravil vzápětí po dojezdu do bytu. Pojištění na auto se ve Státech dá naštěstí sjednat online. Naneštěstí k tomu potřebujete buď Social Security Number (které zatím nemám), anebo americký řidičák (který vám nedají bez Social Security Number). Tedy s výjimkou pojišťovny Progressive, která se spokojí s cizím řidičákem, ale taky se k vám pak staví jako k někomu, kdo právě dostal řidičák, a napaří vám patřičné sazby pojištění. Nicméně spousta pojišťoven mi byla ochotná aspoň udělat odhad ceny pojištění (quote) a myslím, že už asi do smrti mi od nich bude chodit spam typu „Proč jste se u nás nepojistil“ (protože to neumíte, no).\nZbývalo poslední, tedy oficiálně auto na sebe zaregistrovat. Trochu mě zamrazilo při pohledu na již zmíněný Certificate of Title, kde byla kolonka na číslo kalifornského řidičáku nového majitele. Ale návštěva na místním DMV (Department of Motor Vehicles) nakonec proběhla naprosto hladce a trvala asi pět minut. Paní si vzala certifikát, naklepala ho do počítače, se zájmem se na mě podívala s otázkou „Vy nemáte řidičák?“, já vykoktal, že mám českej, ona na to, „To je jedno,“ a auto už bylo moje. Tedy po zaplacení daní, které činí 8,25 % ceny auta, tedy docela slušnou částku. Kupodivu po mě nikdo nechtěl ani doklad totožnosti, takže v zásadě jediné, co o mě, potažmo o autě, na místním DMV vědí, je to, že patří někomu s mým jménem, kdo bydlí na adrese kolegy z práce.\nA tak jsem nabyl auta v Kalifornii. Budu teď pevně doufat, že nějakou chvíli vydrží. Je pravda, že motor vydává trochu pískavé zvuky, je po stranách pomačkané, tlumiče taky nejsou nejnovější a stěrače… No v dešti se v tom zatím jezdit bojím, ale nové stěrače moc nestojí. Ale jinak jezdí výborně, skoro bych řekl daleko lépe než zánovní Chevrolet z půjčovny. Takže si na něj budu chvíli zvykat, a pak si s ním dojedu znovu na DMV a udělám si řidičák. Teď už mi v tom nic nebrání, protože po návratu s nově registrovaným autem domů jsem ve schránce našel svoje zbrusu nové Social Security Number…\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Jak Žižkovák k autu přišel\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Doprava u Zálivu\nKdyž přijedete do Ameriky pracovně, zamíříte k nejbližší pamětihodnosti, nebo na úřad? Já myslel, že je lepší, dle doporučení zaměstnavatele, zvolit druhou variantu. Ukázalo se ovšem, že jsem se mýlil. Poučení číslo jedna – po příletu do Ameriky není moc kam spěchat. Vyrazil jsem zařizovat důležité věci, především potřebuji Social Security Number (SSN), což je taková místní obdoba rodného čísla. Bez SSN totiž nejste nic. Nemůžete si:\nzařídit řidičák, který byste měli mít do deseti dnů po příjezdu,\npracovat – což vlastně můžete, akorát vám nemůže nikdo posílat výplatu, tedy je to lehce nepraktické,\nzařídit kreditku, účet v některých bankách, bydlení…\nmít zdravotní pojištění,\na spoustu dalších věcí, které jsem zapomněl.\nTakže jsem dorazil, v doprovodu kámoše, na odbor, kde tahle čísla přidělují. Tam jsem si vystál frontu mezi lidma, co chodili žádat o různé příspěvky na invalidního pradědečka nebo snad i plyšáka (vážně, viděl jsem tam jednu holku strkat plyšáka do okýnka!). No, je to v podstatě naše sociální správa, tak co člověk může čekat. Když jsem se dostal na řadu já, předložil jsem všechny potřebné dokumenty, načež mi bylo sděleno, že jsem přišel moc brzo! Údajně trvá deset dnů, než se data o mém příletu zaevidují v té správné databázi. A do té doby pro mě sociální odbor nehne ani prstem, protože nevědí, jestli jsem tady legálně (razítko v pasu jim asi nestačí) a v podstatě ani nevědí, jestli tady vůbec jsem a jestli jsem to já. Hlavně to prosím neříkejte případným teroristům… Na argument, že to číslo potřebuju třeba na řidičák, se mi dostalo lakonické odpovědi: „Budete to muset nějak přežít.“ Číslo vám nedáme, protože jste tady moc brzo, a řidičák vám nedáme, protože ještě nemáte číslo, ale až ho budete mít, bude už zas pozdě. Doufám, že mě tu mezitím nezastřelí. Nakonec jsem si vyžebral alespoň papír, na kterém jsem měl černé na bílém, že jsem v procesu, a že klidně můžu i začít pracovat. Pak už k okýnku nastoupila další maminka s pěti dětmi…\nTak jsem si šel radši obstarat místní telefonní číslo, což by mělo být snadnější. A asi by i bylo, kdybych byl ochoten AT&T podepsat smlouvu na dva roky. Překvapivě se mi ale do toho den po příletu příliš nechtělo. Zato se mi chtělo mít nejen telefonního, ale i datového tarifu. Když má člověk chytrý telefon a je v neznámém prostředí, nechce si z něj přeci dobrovolně udělat telefon hloupý. Když se vám pak třeba rozpadne na dálnici auto, tak si dokážete v telefonu najit nejbližší servis – popřípadě, v závislosti na závažnosti, nejbližší hospodu.\nMůj požadavek na předplacený datový tarif překvapivě způsobil v domečku, v němž sídlí pobočka AT&T, docela značné pozdvižení. Zřízenec si vzal můj androidí telefon, odnesl ho někam dozadu, a pak ho vrátil s hláškou, že „na tom mi data nepůjdou“. Nechtěl jsem mu vysvětlovat, že „na tom data vždycky šly“, ale trval jsem na svém. Tož, že mi zavolá manažera. Po asi 15 minutách se vrátil bez manažera, ale s tím, že mi ten datovej tarif aktivuje, já si ho zaplatím, a když to nebude chodit, je to můj problém. Nevida žádné jiné alternativy, kývnul jsem na to. Zřízenec tedy vzal můj telefon, vyndal českou SIMku, zandal tam jejich, a pak na telefon nevěřícně koukal. Pětkrát ho restartoval, otočil tam a zpátky, a nakonec s tím skoro začal mlátit o pokladnu, než se mi podařilo si vyžádat telefon zpátky a podívat se, co vidí. Viděl, že nevidí nic, tedy hlavně žádný signál. Pak tedy odkráčel dozadu, já mezitím telefon otevřel, otočil jsem tu SIMku, kterou tam bůhví proč dal opačně (on je tam sice symbol, ale ne každej ho pochopí, že), a už to jelo. Akorát bez dat. Pak se vrátil zřízenec s novou SIMkou a divil se, že to začalo zázračně fungovat. Následovala další zábavná vložka, kdy se snažil zprovoznit data, aby mi pak telefon opět vrátil, a já si je mohl rozchodit sám. Což se mi taky povedlo (i když akorát v pomalém EDGE, ale i to je použitelné). Celá záležitost získání telefonu tedy stála dvě hodiny času, asi 60 dolarů, a pravděpodobně duševní zdraví jednoho zaměstnance AT&T. Zlatá sociální správa.\nDo pobočky banky jsem se tedy připlížil už značně opatrně v obavách, co se bude dít tam. Ale založení účtu v bance kupodivu šlo docela rychle a snadno. Ani jim nevadilo, že nemám SSN, což by měli vyžadovat. Tady aspoň chápou základní princip, totiž, že když jim chci dát peníze, neměli by mi dělat moc velké problémy. A dostal jsem spoustu materiálů ke čtení, pro jistotu převážně španělsky. Asi nenašli nic bližšího češtině.\nA tak mi ještě večer zbyl čas na krátkou návštěvu mého nového pracovního místa. Lokaci má hezkou, výhled z okna taky a v 18 stupních, co byly venku, jsem si připadal spíš, jako když jdu na pláž. Což je taky moje doporučení, kdyby se někdo chystal do Ameriky pracovně. Zajeďte si první den na pláž, zrekreujte se, a vůbec si užívejte pohody, protože než místní byrokracie pochopí, že tu jste a umožní vám pracovat, máte spoustu času.\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Kam ten spěch?\nHned zpočátku jsem nezvládl vystupování. Byl jsem vzadu, u okýnka, měl jsem pár tašek z duty free obchodů (alkohol, pochopitelně), a tak jsem do fronty na imigraci dorazil skoro poslední. Což vedlo ke skoro dvouhodinovému zdržení. Zavazadla na mě už dávno čekala, kupodivu nepoškozená, akorát pak nějaká zřízenkyně, původně asi uklizečka, píchala do mého celofánem obaleného batohu v obavě, že tam asi vezu ovoce, což je hrdelní zločin. Trochu jsem doufal, že mě donutí to rozbalit a budu jí moci prezentovat svoje smradlavé Hanwagy (boty na hory), ale nakonec k tomu nedošlo. Asi mi to přečetla na tváři.\nTak jsem někde popadl vozík a jal se sledovat šipky Rental cars a Air-train. Air-train je takový hezký jednokolejný automatizovaný vláček, který spojuje různé části letiště. Nakonec jsem do něj s vozíkem i nastoupil. Po pravdě řečeno nevím, jestli se do něj má nastupovat s vozíkem, byl jsem tam určitě s ním jediný, ale měl jsem toho hodně a žádné zábrany tam nebyly. Co ale vím, je to, že se chvíli po odjezdu z druhé stanice vlak se zaškubáním prudce zastavil, až lidi skoro padali, což asi podle plánu úplně nebylo. Ale cestující zůstali úplně v klidu a čekali, až to někdo opraví. Tohle je zjevně země, kde všechno funguje, takže takovýhle skutečnosti, jako že ten vlak by tam mohl třeba hodinu jen tak stát, jsou tak mimo reality všech lidí kolem, že je vůbec neberou v úvahu. Tak jsem tam taky stál, se svým vozíkem, a čekal. Už se domestikuju. Po chvíli jsem se šel podívat na jednu stranu z okna – byl tam hezký výhled na křižovatku asi 20 metrů pod námi, ale jinak nic. Tož jsem si mentálně poznamenal, že dveřmi na této straně nouzově unikat nebudu. Po 15 minutách už to někomu přišlo divný a z nouzového telefonu zavolal o pomoc. Přišla lakonická odpověď (z reproduktorů na celý vlak): „Technik už je na cestě.“ Tak jsme zas čekali dál. Klid trochu narušilo až to, když zezadu přijížděl druhý vlak. Už jsem začal přemejšlet, jaká to bude ironie, přeletět 9.500 km letadlem, a pak spadnout 20 m v nabouraném air-trainu, ale druhý vláček nakonec zastavil. A nejen to, vylezl z něj technik, obešel náš vlak po chodníčku na straně, kde nebyla ta křižovatka, něco udělal a náš vlak se zase rozjel. „Funguje!“ chtělo se vykřiknout filozofovi ve mně.\nPak jsem svůj vozík slavnostně dotlačil před zřízence společnosti Dollar (ten název zřejmě znamená: chceme vaše dolary, jak vyplyne vzápětí), u které jsem měl zarezervované auto. Tady si dovolím malou odbočku. Firma, co mě tu zaměstnává, nakonec usoudila, že než mi posílat někoho naproti (nemohl by pracovat, bylo teprv devět večer), je lepší rovnou mi zarezervovat auto na letišti, poslat adresu cíle a věřit, že to nějak dopadne. Dopadlo to tak, že zřízenec společnosti Dollar mi půl hodiny vysvětloval, jaký všechny pojištění a služby potřebuju kromě auta. Obchodník ve mně už dávno spal, takže to bylo na řidiči, který moc smlouvat neumí, a taky už se mu dost klížily oči. Takže jsem se vyhnul asi jenom dvěma položkám a upgrade na vyšší třídu auta, a cena auta na dva týdny se tak dostala na krásných 950 dolarů. Včetně GPSky, která sama dělala kolem 200, tedy víc než auto. Pokud jde o auto, šlo o relativně nový Chevrolet Aveo, třída Economy, ale v Evropě by to asi byl rodinný model. Nastavil jsem tedy cíl do GPSky a slavně vyrazil do kalifornské noci.\nPo asi 200 m jsem sjel z cesty poprvé – a GPSka se nestačila divit. Já pak taky ne, hlavně provozu o půl jedenácté a tomu, jak se na 4proudé dálnici nedokážu dostávat včas do pruhů, do kterých potřebuju. Sváteční řidič, neznámé auto, tma jak v pytli, nezvyklé značky a zmatená GPSka… Škoda, že ten chlapík nenabízel pojištění na blbost, to bych si koupil určitě.\nAle nakonec po necelé hodině jsem do cíle dojel, bez odření auta či sebe. A tak ten dlouhý den, který začal v osm v Praze (spíš dřív, protože jsem moc nespal), skončil večerkou po osmé u známého a kolegy z firmy…\nKomentáře nejsou povolené u textu s názvem Přílet


Rusko snižuje druhý měsíc za sebou investice do státních dluhopisů USA - 17.05.2016, Sputnik Česká republika\nRusko snížilo v březnu 2016 investice do amerických státních dluhopisů o 1,6 miliardy dolarů (z 87,6 na 86 miliard dolarů). Uvádí se to v zprávě amerického... 17.05.2016, Sputnik Česká republika\n20. ledna 2016, 09:26\nSnížení ruských investic do amerických státních dluhopisů probíhá druhý měsíc za sebou. V únoru 2016 se snížily hned o 9,3 miliardy dolarů, kdežto předtím tři měsíce rostly a dosáhly ke konci ledna maxima posledního roku 96,9 miliardy USD.\nNejvětším majitelem amerických dluhopisů je i nadále Čína, ke konci března 2016 byly její investice odhadnuty americkým ministerstvem financí na 1,2446 bilionu (za měsíc klesly o 7,7 miliard dolarů). Do desítky největších majitelů cenných papírů patří také Japonsko ($1,1371 bilionu), Kajmanovy ostrovy ($265 miliard), Irsko ($264,3 miliardy), Brazílie ($246,4 miliardy), Švýcarsko ($230 miliard), Velká Británie ($227,6 miliardy), Lucembursko ($221,3 miliardy), Hongkong ($200,9 miliardy) a Tchaj-wan ($182,3 miliardy), praví se ve zprávě.


FLASHBACK FRIDAY: RICKY CARMICHAEL EARLY YEAR - Motocross Action Magazine\nPrvní profesionální závod Rickyho Carmichaela byl v Steel City v roce 1996. Celkově se umístil na 8. místě.\nMnoho z největších závodníků v motokrosu zahájilo svou kariéru na Kawasaki. Někteří, jako Ryan Villopoto, závodili celou svou kariéru na Kawasaki. Jiní, jako Jeff Emig, zahájili svou kariéru na Kawasaki, odešli do jiné značky a po delší době se vrátili. Ricky Carmichael závodil na Kawasaki od svých dominantních amatérských dnů. V roce 1996 se stal profesionálem v Steel City a byl součástí týmu Pro Circuit Kawasaki od Mitche Paytona. V sezóně 1997 si Carmichael nevznesl žádné výhrady k prokázání své hodnoty. Šest závodů do 125 Eastern Regional Supercross série, Ricky vylezl na pódium v Atlantě. Dovednosti Carmichaela se plně projevily v rozstřelu 125 východ / západ v Las Vegas, kde byl jako levný oblek šampionem více než 125 západů, Kevinem Windhamem. Zatímco Windham nakonec závod vyhrál, Carmichael oznámil svou přítomnost. Kevin Windham nevěděl, že se bude muset s Rickym vypořádat v příštím desetiletí.\nV roce 1997 Ricky vyhrál národní titul ve třídě 125cc.\nZatímco Carmichael v Supercrossu 1997 umlčel ty, kteří se neptali, celkově třetím na 125 východě, jeho talent byl vhodnější pro skvělé venku. V 1990. letech se úvodní kolo seriálu National konalo v Gainesville na Floridě uprostřed sezóny Supercross. Otvírák 125 National byl epický. Kevin Windham, Mike Craig a Robbie Reynard byli vpředu, zatímco Carmichael byl zapleten zpět do smečky s dvojnásobným bránícím 125 National Champ, Stevem Lamsonem. Ti dva se vrhli dopředu, zatímco ostatní zakolísali. Ricky doufal, že Lamsona obrousí, ale Steve se nedal odradit. Jezdec Hondy vyrazil pryč s prvním moto vítězstvím, zatímco Carmichael skončil druhý. Ve druhém moto se RC brzy dostal pryč a šel 2: 1 na své první celkové vítězství. Ukázalo by se, že jde o vítězství číslo jedna z 26 - rekord, který by vydržel, dokud nepřijde James Stewart.\nRicky s číslem 1 v roce 1998.\nCarmichael skončil svržením soutěže na AMA 1997 Nationals z roku 125 a skončil s 95 body před Kevinem Windhamem (téměř dvě celé kola). Byl by to první 125 národní šampionát týmu Pro Circuit Kawasaki Mitche Paytona a první titul pro Carmichaela. O rok později vyhrál osm z 12 kol, aby získal svůj druhý po sobě jdoucí 125 národních titulů. V roce 1998 také vyhrál každé kolo 125 východů. Je stále jediným jezdcem v historii, který vyhrál za rok každé 125 (25) regionální superkrosové kolo.\nRicky ve svém nováčkovském roce na 250 závodních Supercross v roce 1999.\nV roce 2001 měl Carmichael čtyři národní mistrovství a titul 125 East Supercross. V roce 250 postoupil do třídy 1999 Supercross, ale prošel mlýnkem na maso a celkově se mu podařilo pouze 16. místo v pořadí. Nicméně, on se vrátil k 125 Nationals a znovu odfoukl pole. V roce 2000 měl ve třídě 250 mnohem větší úspěch. V Supercrossu skončil pátý, vyhrál v Daytoně a vyhrál devět z 12 státních příslušníků na cestě ke svým prvním 250 národním titulům. Série Supercross 2001 byla střídáním stráží.\nRicky holeshot v moři 250 jezdců v roce 2000.\nJeremy „Showtime“ McGrath v podstatě vlastnil sérii Supercross od roku 1993. Student (Carmichael) však předčil mistra v Anaheimu 3. Oba dva měli v úvodních čtyřech kolech flip-flopové vítězství. Bitva vyvrcholila u A3, což bude navždy známé jako průchod pochodně Supercross. Od té chvíle postupovala série Carmichael, která vyhrála zbývající kola. Celkově by v roce 14 získal 2001 vítězství v hlavní události. Bylo to neskutečné. Zatímco rok 2001 byl jeho posledním rokem na Kawasaki, Carmichael se etabloval jako dominantní šampion. Značce motocyklu podle všeho nezáleželo na „KOZĚ!“\nRicky Carmichael v roce 2001 sesadil z trůnu krále Supercross Jeremyho McGratha.\nRicky Carmichael sleduje, jak se jeho motocykl opravuje v Washougalu v roce 2001. To je Chad Watts, který v popředí mění trojitou svorku.\nRicky Carmichael slaví jedno ze svých mnoha vítězství Unadilla v 2001.\nFLashback pátekKAWASAKIotravný karmeládSUPERCROSS


Absurdní F1: Alonso musel šetřit benzin a přišel o desáté místo - iDNES.cz\nPro Fernanda Alonsa byla Velká cena Německa formule 1 nejhorším závodem roku. A když už se protrápil šedesáti koly na desátém místě, těsně před cílem o něj přišel. Nesměl se bránit, jinak by mu došel benzin.\nKdyž byla před lety představena novými pravidly menší nádrž na palivo, mělo to podle vedení seriálu znamenat nejen úsporu, ale také zvýšení atraktivity. Měly se objevit nové strategie. Byl to však mylný předpoklad. Jezdci často nemohou jet naplno, když nešetří zrovna palivo, tak pneumatiky nebo motor, a v důsledku se ze závodů stává velká nuda. Diváci navíc často nerozumějí tomu, co se na dráze děje, nebo proč někdo náhle zpomaluje. Tak tomu bylo v případě Velké ceny Německa a Fernanda Alonsa.\nJezdec McLarenu byl blízko čtvrtým bodům v sezoně, ještě pět kol před cílem držel desáté místo. Navíc se spolu s týmovým kolegou Jensonem Buttonem blížil k Valtterimu Bottasovi, který na osmé příčce bojoval se sjetými pneumatikami. Ale zatímco Brit Fina předjel, Alonso se propadl za Sergia Péreze a Estebana Gutierreze na 12. místo. Nemohl držet tempo svého kolegy, docházel mu benzin.\n„Pro mě to byl nejhorší závod roku. Okruh nám moc nesedl, neměl jsem výkon, na rovinkách jsem byl pomalý a v poslední části mi docházel benzin. Bylo to trápení. Nemohl jsem jet naplno,“ popisoval dvojnásobný mistr světa.\nMcLaren používá jako jediný tým v seriálu motory Honda. Japonský výrobce postupně stahuje výkonnostní ztrátu, kterou měl na jiné automobilky. Zatím je to však na úkor spotřeby, takže Alonso i Button musí často ubrat plyn, jinak by nedojeli do cíle.\n„Dnes nebyl žádná safety car, nebyly žádné nehody a celou dobu se jelo naplno. Věděli jsme předem, že za takových podmínek budeme mít problémy,“ přiznal Alonso, který zároveň doufá, že to bylo naposledy. „Do Spa přiveze Honda pár technických novinek, takže snad budeme mít k dispozici více výkonu.“\nNa vylepšení motoru se těší i Button, který díky skvělému startu ušetřil v závodě více paliva a ke konci mohl jet naplno. „V závodě nechcete nikdy slyšet: Blížíš se rychle k autu před sebou, ale nezapomeň šetřit benzin!“\nTémata: Auta na okruzích, Formule, Formule 1, Honda, Jenson Button, Marcus Ericsson, Sergio Pérez


Šel si zdřímnout, děti nechal v horku v autě. Teď otce viní z jejich vraždy - tn.cz\nŠel si zdřímnout, děti nechal v horku v autě. Teď otce viní z jejich vraždy\nSmrt dvou malých dětí vyšetřují policisté z americké Oklahomy. Potomky nechal minulý týden otec v rozžhaveném autě a šel si zdřímnout. Čtyřletá dívka a tříletý chlapec po několika hodinách v zamčeném pickupu zemřeli.\nPolicisté obvinili jednatřicetiletého Dustina Lee Dennise z dvojnásobné vraždy druhého stupně. "Podle jeho výpovědi jel s dětmi kolem poledne do obchodu. Když se vrátili, usnul přibližně na pět hodin,“ píše deník Daily Mail.\nPoté, co se vzbudil, nevěděl, kde děti jsou. Jejich bezvládná těla našel na podlaze svého pickupu. Dívku a chlapce přenesl do domu a zavolal lékaře, kteří konstatovali smrt.\nDaily Mail uvádí, že policie má také kamerový záznam, na kterém je vidět, jak muž po příchodu z obchodu zamkl auto a děti v něm nechal. Po celou dobu je nikdo nekontroloval.\nHasiči zasáhli na poslední chvíli! Dítě vytáhli z rozpáleného auta\nPolicie Dennise zatkla a soud mu určil kauci ve výši 750 tisíc dolarů (přibližně 17 milionů korun). Výsledky pitvy zatím nejsou známé, v době události však bylo extrémní horko a teploty ve městě Tulsa dosahovaly až 32 °C.\nPodle informací Daily Mailu sourozenci s otcem nežili. Ten před pár dny na svém facebooku zveřejnil příspěvek o tom, že své děti velmi miluje a nedokáže si svět bez nich představit.\nOtec, který nechal v rozpáleném autě zemřít své dítě, dostal doživotí. Více se dozvíte v následující reportáži:\nOklahoma, smrt, děti, zavřené, auto, otec, policie, případ, tragická událost, horko


Ekumenická modlitba za zemřelé\nPřejeme vám pokojnou neděli a nabízíme záznam ekumenické modlitby u hrobu padlých vojáků z Bílé hory v poutním místě P. Marie Vítězné, kterou jsme prožili v neděli 8. listopadu 2020 ve 12 hodin.Modlitbu vedou benediktinky z Opatství Venio. Promluvu k… Celý příspěvek →\nRubriky: Aktuality a zajímavosti, Video archiv, Ze života farnosti\n33. neděle v mezidobí (15. listopadu 2020)\nKněží slaví neveřejnou mši svatou v bazilice v neděli v 9.00 na všechny nedělní úmysly (intence), které věřící u nás dosud objednali. Již objednané úmysly večerních bohoslužeb (intence) je možné konzultovat s administrátorem farnosti prostřednictvím farních i klášterních… Celý příspěvek →\nBlíží se Červená středa\n25. listopadu 2020 vzpomeneme na všechny pronásledované křesťany. Biskup Václav Malý ZVE\nŽalm 146, 6-10 Bůh o tom ví. Jako otroci nutného stereotypu, milí farníci, si připadáme v karanténě. Čas plyne pomalu, v „normálních“ dobách naopak vše „tak letí,“ jak říkáme. V obou případech si můžeme připadat jako otroci času. Křesťanství vysvobozuje svým způsobem… Celý příspěvek →\nRubriky: Aktuality a zajímavosti, Povzbuzení pro dnešní den\nCo můžeme dělat během pandemie?\nNechme se inspirovat tím, co můžeme, není toho málo!\n32. neděle v mezidobí (8. listopadu 2020)\nBělohorská bitva a český národ\nBělohorská bitva a český národ Jan Sokol V našich představách o sobě samých hraje od 19. století velkou roli historie. V zápase o politickou emancipaci byla velká minulost Čechů a Moravanů jedním z hlavních politických argumentů. Není jistě náhoda, že… Celý příspěvek →\nPojďme společně v neděli 8. listopadu 2020 ve 20 hodin rozsvítit v oknech svých domovů svíci a vyjádřit tak touhu po uzdravení svých blízkých, po uzdravení vzájemných vztahů i celé planety. V tento den si připomínáme 400. výročí bitvy na Bílé hoře, která proběhla 8. listopadu 1620 a stala se na celá staletí symbolem temnoty, útlaku, netolerance a rozdělení. Celý příspěvek →\nVeřejná bohoslužba mimořádně 2. listopadu 2020\nNa základě výzvy a povolení pražských biskupů se setkáme mimořádně při mši svaté 2. listopadu 2020 v 15.30 venku před bazilikou sv. Markéty v areálu kláštera. S dodržením všech vládních opatření – každý účastník se zakrytými dýchacími cestami a s minimálními rozestupy 2m.


Mapování potřeb v oblasti kulturních a kreativních průmyslů » Divadelní ústav\nMapování potřeb v oblasti kulturních a kreativních průmyslů\nV souvislosti s tvorbou mapovacího dokumentu výzkumného projektu Mapování kulturních a kreativních průmyslů v ČR (2011–2015) byli požádání zástupci jednotlivých odvětví KKP o definování priorit, které by v budoucnu měly být strategicky podporovány na státní i regionální úrovni (na úrovni měst a krajů).\nPotřeby byly rozděleny dle tematických cílů návrhu jednotného strategického rámce strukturálních fondů 2014–2020 Evropské komise. Zmapované potřeby tak mohou sloužit jako podkladový materiál k vyjednávání strategické podpory kulturních a kreativních odvětví, např. ze strukturálních fondů EU.\nNíže naleznete souhrnný materiál vhodný k dalšímu šíření.\nMapování potřeb v oblasti kulturních a kreativních průmyslů, Institut umění, leden 2014\nZároveň jsou zveřejněny detailní studie jednotlivých odvětví, tj. architektura, film, herní průmysl, hudba, knihovny, literatura, muzea, divadla, řemesla, design, tanec a nový cirkus.


VIDEO: Pulsní světlo pleť omladí a sjednotí, chodí na něj i dvacátnice - Potomek.cz\nzdroj: ona.idnes.cz, přidáno 6.3.2016 v 06:20, prečteno: 6x\nzdroj: ona.idnes.cz, přidáno 17.3.2016 v 06:20, zobrazit podobné\nKyslík potřebujeme k životu všichni, ale je možné, že ho potřebujeme ještě více, než si myslíme? Zastánci terapie, která ho ve vysokých koncentracích využívá, tvrdí, že ano. Nejčastěji se používá při léčbě respiračních chorob, ale své místo má i v péči o pleť. Podívejte se, jak to celé funguje.Další články k tématu:Jehličky, které pomáhají. Mezoterapie se používá proti vráskám i aknéVIDEO: Omlazení jako ze sci-fi. Vakuum nasaje kůži, jehličky ji ošetříVIDEO: Co s kruhy pod očima? Lékaři je maskují kyselinou hyaluronovouVIDEO: Tekuté nitě omladí i na čtyři roky, vpichují se po kapkách


Electrolux ehh6340fxk – Kovové konzole na police\nElectrolux EHH6340FXK + ZÁRUKA LET ZDARMA. Indukční varná deska Electrolux EHH6340FXK. Diskuze k produktu Electrolux EHH6340FXK Indukční vestavná varná deska Electrolux EHH6340FXK s dotykovým ovládáním. Indukční vestavná varná deska Electrolux EHH6340FXK s dotykovým ovládáním.\nPokud potřebujete vaše jídlo rychle ohřát, jistě využijete funkci Power Booster. Varná deska Electrolux EHH 63FXK, Indukční vestavná varná deska Electrolux EHH6340FXK je vybavena dotykovým ovládáním pro . Set spotřebičů Electrolux EOB3454AOX + Electrolux EHH 63FXK, Jedinečný set dvou vysoce funkčních spotřebičů značky Elektrolux sestává z trouby s p. Indukční deska, Šířka (mm): 59 Ovládání: Elektronické . Indukční varná deska Electrolux EHH6340FXK černá Video. Indukční varná deska Electrolux EHH6340FXK v černém provedení nabízí varné zóny s různým výkonem. Pokud potřebujete vaše jídlo rychle ohřát, určitě . Indukční varná deska s dotykovým ovládáním a možností časování varných zón. Vaření s rychlou a přesnou změnou teploty pro lákavé pochutnání Vždy dokonale čistá – díky indukční technologii Přímý přístup ke všem ovládacím prvkům . Indukční varná deska Electrolux EHH6340FXK pořiďte za akční ceny.\nOzvěte se a my vám rádi připravíme individuální cenovou nabídku . Set Electrolux EOB 34DOX + EHH 63FSK. Varná deska Electrolux EHH 63FXK Vlastnosti Nezávislá deska s vlastním ovládáním Typ desky: indukční . Se schopností posílení výkonu varné desky Electrolux EHH6340FXK budete vařit. Proto má Electrolux funkci Stop+Go, kdy jedním dotykem vaření přerušíte a . Electrolux EHH6340FXK prodáváme za příjemnou cenu. Přečtěte si uživatelská hodnocení, diskuze, recenze a doporučení skutečných zákazníků.\nIndukční samostatná varná deska Electrolux EHH6340FXK s dotykovým ovládáním vás oslní svou funkcí extra výkonu, kdy můžete začít vařit o hodně rychleji. Vaření s rychlou a přesnou změnou teploty pro lákavé pochutnání. Kvalitní indukční varná deska Electrolux EHH6340FXK z řady Inspiration se varnými zónami v provedení se zkosenými hranami.\nSporak amica navod


Biom :: Konference BIOMASA & ENERGETIKA 2013 již za dva týdny! : Biom.cz\nbiom.cz › bioodpady a kompostování › novinky › Konference BIOMASA & ENERGETIKA 2013 již za dva týdny!\nKonference BIOMASA & ENERGETIKA 2013 již za dva týdny!\nUskuteční se opět přestřelka mezi Janem Laštůvkou z ERÚ a Martinem Bursíkem z Komory OZE o výkupních cenách energie z OZE? Co prozradí zahraniční hosté o podpoře bioenergetiky v EU? Jak najít s pomocí interaktivní mapy zdrojů OZE ideální místo pro novou instalaci v České republice? A rozetnou diskusi okolo podpory a užitečnosti rychlerostoucích dřevin vedoucí sekce RRD v CZ Biom Jan Saglena a zástupce Agrární komory?\nMnoho otázek nabízí program konference BIOMASA & ENERGETIKA 2013, která se 26. listopadu uskuteční na pražské ČZU. A samozřejmostí je, že na všechny nalezne odpovědi. Aby ne. Jedná se o tradiční akci, kterou čeká už 18. ročník.\nDíky tomu, že budou na konferenci zástupci Energetického regulačního úřadu, Komory obnovitelných zdrojů energie a dalších významných institucí, budou se přednášky i diskuze týkat výkladu posledních legislativních změn v oblasti podpory OZE. Jednou z nejvýraznějších změn je úplné zastavení podpory výroby elektřiny z bioplynu. Řada odborníků však tvrdí, že bioplyn má budoucnost i bez této podpory.\nBIOMASA & ENERGETIKA 2013 opět také přichází se zahraničními hosty. Letos se bude jednat o tři zástupce německé bioenergetiky. České sdružení pro biomasu tak bude moci přivítat třeba Martina Dotzauera z Deutsches Biomasseforschungszentrum, který rozebere, jaké “zelené“ zákony nabízí současná německá legislativa.\nNávštěvníci se též mohou těšit na Hermanna Hansena, který přiblíží, jaký je bioenergetický sektor v Německu a Simone Steinhilber z Fraunhofer Institute, která porovná rozlišné legislativní normy na podporu OZE v rámci Evropské unie.\nInteraktivně o zdrojích OZE\nTomuto inovativnímu nástroji bude věnován první odpolední blok konference BIOMASA & ENERGETIKA 2013. V jeho průběhu budou prezentovány výsledky projektu, metodika hodnocení OZE a ukázky praktické aplikace interaktivní mapy.\nJedním z nejvíce rozvíjejících se odvětví bioenergetiky je pěstování rychlerostoucích dřevin. Japonský topol, vrba ale i další energetické plodiny poskytují zároveň ekonomicky výhodný a dlouhodobý zdroj energie. O jejich přínosech, které jsou v poslední době neopodstatněně napadány, proběhne diskuse v rámci závěrečného bloku konference.\nVšechny zmíněná témata jsou však jen zlomkem toho, co se návštěvníci na konferenci BIOMASA & ENERGETIKA 2013, jejímž generálním partnerem je Česká spořitelna mohou dozvědět. Během jediného dne se totiž mohou těšit hned na 18 přednášejících, kteří jim přiblíží novinky ze světa bioenergetiky, a kteří nastíní, jaký vývoj čeká odvětví v následujících letech. Zkrátka důvodů, proč se této konference zúčastnit je víc než dost.\nKde se registrovat ONLINE?\nČlenové CZ Biom – platba předem 600 Kč\nStakeholdeři projektu ReStEP – platba předem 600 Kč\nNečlenové – platba předem 900 Kč\nPlatba na místě jednotná – 1200 Kč\nDatum uveřejnění: 11.11.13\nPoslední změna: 11.11.2013\nPočet shlédnutí: 1647


Odpovědi k tématu: technoparty Czarotek Free Party\nTo je pecka, je to slyset i tady v Hradku.\nTéma založil: Lucifer\nJe to verbes akorát stimuluje obtěžují lidé a naše policie nedělá nic protože se jich asi bojí\n29.4.2018 v 8:57:34\nMarti Půta na Facebooku:\nLibereckem duní už třetí den technoparty přímo z Liberec.\nU nás v hrádeckém Doníně byl CZAROTEK FREE PARTY slyšet dnes brzo ráno jako vzdálené dunění, včera odpoledne na grilovačce v Mníšku to bylo něco jako v sousedství dálnice, slévárny nebo nákladového nádraží. Takže nic příjemného. Celkem chápu všechny naštvané lidi, kteří se kvůli dunění a basům nevyspali. A rozumím požadavkům na to, aby s TÍM někdo něco udělal. Jenže situace s TÍM je složitější, než se může zdát.\nAkce se koná na soukromém pozemku s řádnou smlouvou, vlastník se bohužel tak trochu vykašlal na desetitisíce lidí žijících v širokém okolí, kteří si to od pana Kendíka podle mého názoru nezaslouží.\nPořadatel akce porušuje vyhlášku města Liberec, na jehož území v Krásné Studánce se akce koná. Akce nebyla řádně nahlášena a pořadatel opakovaně a soustavně porušuje noční klid stanovený touhle vyhláškou. Policie naměřila včera večer po 22 hodině uvnitř areálu 62 decibelů. Žádná zákonná norma bohužel neupravuje zvukové pozadí podobných akcí v blízkém či vzdáleném okolí podobné akce. Trestnou činnost pořadatel nepáchá ani neporušuje žádnou zákonnou normu, pouze vyhlášku města, takže po několika měsících zaplatí pokutu za její porušení. Město by mohlo vyzkoušet podat k soudu návrh na předběžné opatření, tedy vypnutí soundsystémů, ale výsledek o prodlouženém víkendu bude spíš nejistý...\nZatímco pořadatelé jakékoliv oficiální akce (Majáles Liberec, Benátská noc (OFFICIAL), HRADEKROCKSUMMER, Plechovka Fest a další) se úzkostlivě snaží dodržet všechny stanovené podmínky a vyhlášky, aby mohli v daném místě a čase akci uspořádat znovu, jsou pořadatelé nelegálních akcí vlastně v klidu. Policie bude jen těžko hledat důvod pro zásah spojený s vyklízením soukromého pozemku a to jen na základě porušení vyhlášky města. Pokud je na místě 7000 lidí, byl by takový zásah poměrně obtížný, navíc nepochybně spojený s nasazením hrubé síly a pořádkových jednotek. Při vzpomínce na Czechtech2015 mi je z téhle představy špatně a rozumím všem odpovědným, že se tímhle směrem nechtějí vydat.\nNa konec jediní opravdu vysmátí budou pořadatelé, žádná podobná akce se nedělá proto, aby prodělala. Na dunivých Čarodejnicích u Kendíků se vstupné neplatí a tak je v úvaze jen příjem z prodeje legálních a nelegálních látek. Ale třeba na místě už druhý den probíhají kontroly EET, když umí finančák zkontrolovat každého živnostníka se zmrzlinou, nemůže to být na podobné akci žádný problém.\nV diskusích na téma, jsou ke čtení vidět dva druhy příspěvků. Jednak nadávání všem, co mají akci nejlépe hned zrušit a zastavit a za druhé výzvy k toleranci od milovníků techna. Těm prvním jsme se snažil vysvětlit, jak je to s možnostmi situaci řešit a pro ty druhé mám krátký vzkaz: okolí bude k Vám a vaší subkultuře tolerantní přesně tak, jak jste k němu tolerantní vy. A tenhle prodloužený víkend je ukázka sobeckého a netolerantního přístupu k okolí. Prostě jste si to touto akcí na Liberecku moc nevylepšili.\nNelegální technoparty v Liberci jen potvrzuje další paradox. Lidé často volají po omezení a regulaci. Často jsou nové zákony a vyhlášky zaváděny v zájmu dobra a většiny. Na konci ale jejich omezení dopadne jen na ty slušné, kteří ptavidla dodržovat chtějí. Ti, kteří jdou od počátku mimo vyhlášky a zákon, žádná regulace stejně nezastaví. A pokud někdo nemá úctu k právům a svobodě svého okolí, neměl by se ohánět svými právy a svobodou.\nMůj příspěvek je dlouhý jak dunění technopárty. Pěknou a klidnou neděli\n29.4.2018 v 10:51:24\nMožná by pomohlo, kdyby pár aut zastavilo přes Kendíkovým domem a přes víkend tam nechat rádio puštěné na plné pecky. Možná by po takovém kulturním požitku více chápal starosti obyčejných lidí.\n29.4.2018 v 12:27:58\nJe to děs. Fet párty by měli pořádat daleko od civilizace\n29.4.2018 v 12:47:49\nKdyž slyšet jak moc je tady v Hrádku slyšet\n29.4.2018 v 13:15:21\nKdyž slyším jak moc je ten bordel tady u nás slyšet, tak dost lituji ty lidi co bydlí blíž. Ale nejvíce lituju Faunu, která je v okolí. A divím se,že ochránci kteří snad dělaji něco proti uplně všemu. Tak zrovna toto nechávají ladem.\n29.4.2018 v 13:20:45\nMáme špatné zákony. Jistě všichni vzpomeneme na CzechTek a zásah P ČR na popud p. Paroubka. Policejní stát, bití nebohých dětí, nemožnost kulturně se vyžít... - a média to ještě krásně rozmázla.\nNikdo se neodvážil nějak zasáhnout, oprávněně, bojí se, že by byl láskopravdovými ctiteli vláčen v médiích, po soudech a že nakonec by z toho vyšli vítězně smažky a represívní orgány by ostrouhaly. A tak se Policie raději věnuje světlům, pásům, lékárničkám ..., tedy věcem, které ostatní nijak neohrozí, neomezí (ohrozí maximálně toho vyhmátnutého hříšníka).\nNemám informace - jak asi postupují v takovýchto případech v jiných, civilozovaných zemích? Pravda, tam mají asi hlavně problémy s Islámem, ale jak tam řeší tyhle věci?\nNebyl by od věci asi zákon, který by umožňoval represívním složkám zasáhnout v případě, když by se něco dělo proti vůli většiny občanů. Ať jsou to zmíněné fet párty, tak třeba ty motorové pily, křovinořezy o víkendech, ale třeba taky když se v Doníně trousí opilci z tamního Richmondu a křičí ve 3 ráno nejen na celý Donín, ale na celý Hrádek.\nZákony jsou bohužel dnes o slovíčkaření (Havel chtěl právní stát), takže i sebelépe vymyšlený zákon se dá vyložit několika způsoby a tak i když je jasné, o co v zákoně jde především, šikovní právníci typu JUDr. Sokol, Lžičař atd. dovedou udělat z poškozeného viníka a z viníka poškozeného, a pak na státu dovedou ještě vysoudit nemalé náhrady za ztrátu "dobré" pověsti, příp. i za (neoprávněnou) vazbu.\nJsme "civilizovaná" společnost, která musí mít na všechno zákon, selský rozum téměř nikdo nedovede použít. Bohužel.\n3.5.2018 v 9:11:52\nty máš nějaký mindrák z toho Donína ?? Od té doby co tam skončil všeználek a všechnonasera Láďa je tam klid :-) Jinak s výše popsaným 100% souhlas :-)\n3.5.2018 v 9:17:12\nZe všeho nejlepší, že ty zas.aný fetky křičí o osobní svobodě a nezajímají je vlastní povinnosti a svoboda druhých. Vlastník pozemků, pan Kendík se drží hesla "peníze nesmrdí". Příště doporučuji koupit vyřazené tlampače z demilitarizovaného pásma v Severní Koreji a pustit jim tam z vedlejší louky naplno třeba dechovku nebo nějaké nesnesitelné zvuky. S takovým výkonem jim to přehluší i ty jejich soundsystémy. Jeden pustit i Kendíkovi před barákem, aby z toho taky něco měl.\n3.5.2018 v 12:27:43\nTo Anonymní 3. 5. 2018 9:17:12:\nKlid, v Doníně, zejména pak u hřiště ? Ha ha ha\n3.5.2018 v 13:53:14\nanonymus - bydlím od stadionu co by pinpongovým míčkem dohodil a oproti předchozímu stavu je to úplně o ničem jiném. Nebudu se s vámi přít každý můžeme mít jiný pocit o rušení nočního klidu, ale oproti předchozímu stavu je to 1000x lepší\n3.5.2018 v 17:15:59\nI fetaci jsou lidi..tak proc by si nemohli jednou za cas udelat party..ne kazdyho bawi sedet dama u televize..tak jim to neber te a hled te si swyho.. no.jo jenze to vy neumyte nebo wy jste radny a uwedomeli obcane..ze..\n15.5.2018 v 14:01:17\nTo Pico: Klidně si dělejte technoparty každý týden, ale tak daleko, že nebudete obtěžovat okolí. Zajímá mě, kdo bude uklízet ten bordel co po téhle "úžasné" akci zůstal v lese (zejména injekční stříkačky)!!! Myslím, že feťáci to bohužel nebudou:-(\n15.5.2018 v 16:58:20\nPICO, hlavně, že ty umíš. Vyfetlej mozek, takže u repráků to pěkně duní.\n15.5.2018 v 19:06:57


Znamenitou kávu si můžete připravit i v kanceláři! - Deník.cz\nZnamenitou kávu si můžete připravit i v kanceláři!\nS kávou většinou začínáme den, zpříjemňujeme si s ní dopolední i odpolední pauzy, pracovní jednání i přátelské popovídání s kolegy. Proč bychom si ji neměli kvalitně uvařit a vychutnat i v kanceláři, kde trávíme nejvíce času?\nTrh kávy nabízí celou řadu kávových řešení, orientovat se v nich je ale pro laika poměrně složité. Vyplatí se vám kupovat zrnkovou kávu do profesionálních přístrojů, kde musíte kávu často doplňovat a kávovar složitě čistit na konci každého dne? Pijete často mléčné nápoje? Chcete ušetřit za porci kávy? Přejete si udržet stále stejnou kvalitu nápojů s podmínkou jednoduché obsluhy? Je dost pravděpodobné, že v následujících řádcích naleznete odpověď. Pokud ne, nezoufejte. Můžete kontaktovat odborníky, kteří vám rádi poradí a sestaví řešení na míru (www.douweegbertsprofessional.cz).\nKávovar Excellence Compact od firmy Douwe Egberts Professional je navržen tak, aby vám poskytl rozmanitou nabídku horkých nápojů od espressa či filtrované kávy po cappuccino a dokonale vrstvené mléčné lattè macchiato. Na své si přijdou i příznivci lahodné horké čokolády či čaje.\nObsluhu kávovaru snadno zvládne každý – stačí pouhé zmáčknutí tlačítka. Kapacita dosahuje až 140 šálků za hodinu, snadno tak pohostíte i více lidí naráz. Při konání větších konferencí si pak každý kávu může uvařit sám.\nTento malý kávovar na vás udělá velký dojem bez ohledu na to, jak velký je váš kávový koutek! Vejde se do kuchyňského koutu či na stolek na chodbu kanceláře. S využitím samostatného zásobníku na vodu můžete umístit kávovar kdekoliv, kde na něj budete mít místo či kde ho zrovna budete potřebovat.\nNemusíte si ani lámat hlavu s doplňováním kávy či mléka. Stačí odklopit přední kryt kávovaru a jednoduše vyměníte náplň. Mléko nemusíte měnit po každém pátém či šestém nápoji, z jedné náplně jich uvaříte až 40!\nNesmíme zapomenout na čištění, které bývá kamenem úrazu u většiny firem. S naváděcími ikonami na displeji ho 2x týdně vyčistíte za necelé tři minuty!\nPokud nepatříte mezi ty šťastnější a kávu od zaměstnavatele hrazenou nemáte, pak nezoufejte. Tento flexibilní kávovar se dokáže přeměnit I na malou občerstvovací stanici, která může příjímat mince.\nA kávu z rukou baristy si v klidu vychutnejte ve své oblíbené kavárně po práci.\nDalší informace o tomto kávovaru či jiných kávových řešení naleznete na www.douweegbertsprofessional.cz.


Na Ukrajině navrhli zákaz prodeje kalhotek na svátky - 17.06.2018, Sputnik Česká republika\nMěstská rada Ternopile doporučila, aby podnikatelé na náboženské svátky neobchodovali se spodním prádlem. To uvádí agentura UNIAN. 17.06.2018, Sputnik Česká republika\n© Fotolia / Nik_MerkulovKalhotky\nTento návrh podpořilo 25 poslanců ze 40. 15 poslanců se zdrželo hlasování.\n4. června 2018, 21:16\nIniciativa patří poslanci Vladimíru Grindeovi. Podle něj se na náboženském svátku stal svědkem toho, jak na trhu obchodovali se spodním prádlem. Poslanec se domnívá, že je to z hlediska morálky nepřijatelné, a proto je nutné zakázat prodávání kalhotek na Trojici, Velikonoce a Vánoce.\nVedoucí města Sergej Nadal přeformuloval návrh poslance. Nyní zní „dát za úkol obchodní správě, aby doporučila obchodním institucím, aby regulovali obchod během náboženských svátků".


Kožní plísně a onemocnění nohou | Wavita\nPokud chcete podpořit zdraví nejen svých nohou, zkuste doplněk stravy Selezin ACE Complex plný antioxidantů. Jde o kombinaci selenu, zinku a vitamínů A, C, E pro zdraví vlasů, nehtů, pleti a ochranu buněk. V rámci aktivní péče je také vhodné podporovat obranyschopnost organismu. Z naší nabídky doporučujeme např. Hlívu ústřičnou Plus, obohacenou o echinaceu a rakytník pro podporu imunity.