Archimandrita Rafail Prosinec r Jinak: Kristus ustanovil, e v zachovávání pokoje tkví (spoèívají) všechny dary a odmìny jeho zaslíbení. - PDF\nArchimandrita Rafail Prosinec r Jinak: Kristus ustanovil, e v zachovávání pokoje tkví (spoèívají) všechny dary a odmìny jeho zaslíbení.\nDownload "Archimandrita Rafail Prosinec r. 1998. 36 Jinak: Kristus ustanovil, e v zachovávání pokoje tkví (spoèívají) všechny dary a odmìny jeho zaslíbení."\n1 všechny dary a odmìny svých zaslíbení. 36 Pokoj, láska a jednota je odkazem (dìdictvím) Kristovým. Církev je královstvím Ducha Svatého Ducha pokoje, je pokladnicí Lásky Kristovy, duchovní jednotou dle obrazu jednoty Svaté Trojice. V nejtajemnìjší knize Bible Písni písní se pod jménem Nevìsty rozumí Kristova Církev, ale té lidská duše, která se skrze Církev stává nevìstou Kristovou Jeho vìènou láskou. Nále í se ještì jednou zopakovat, e kdyby bylo mo no Knihu o jednotì Církve od sv. mè. Kypriana zkrátit do nìkolika slov, pak by to byla slova dávného apoštolského výroku (citovaného i samotným biskupem kartagenským): Komu Církev není matkou, tomu Bùh není Otcem. Kdyby tlukot srdce sv. mè. Kypriana zvuèel jako øeè k jeho stádci a následníkùm, pak to byl odkaz: Láska je v jednotì a jednota je v lásce. Archimandrita Rafail Prosinec r PÁD p yšných Doslov pøekladatele Pro bezpeènou nadìji, e náš duchovní ivot není klamný a spása je naší reálnou perspektivou, je prvoøadým pøedpokladem jednota s konkrétním církevním spoleèenstvím, které je nepochybnou souèástí Pravoslavné katolické Církve Kristovy. A nemá-li být tato jednota pouhou iluzí, musí být touto Církví obecnì uznávána; nutné je tedy eucharistické spojení se svìtovou pravoslavnou církví a pota mo s jejími svatými a u døívìjšími èi dnešními, kteøí jsou v ka dém vìku vìrohodným svìdectvím pùsobení blahodati. O jiné ne eucharistické (jediné reálné) jednotì nemá v Církvi smysl uva ovat (výjimky, napø. katechumeni èi kajícníci, jen potvrzují toto pravidlo; k Eucharistii mají vztah pøípravy), nebo spoleèná Eucharistie potvrzuje sjednocení ve víøe a jednota ve víøe je vyjádøena spoleènou Eucharistií. 36 Jinak: Kristus ustanovil, e v zachovávání pokoje tkví (spoèívají) všechny dary a odmìny jeho zaslíbení. Pøeklad knihy archimandrity Rafaila (Karelina). Sta vìnovaná problematice církevních rozkolù a pota mo otázce jednoty Církve. Pøíspìvek ke studiu autentické køes anské eklesiologie.\n2 Podle toho poznají všichni, e jste moji uèedníci, e budete mít lásku mezi sebou, øíká Pán (Jan 13,35). Pøeklad knihy archimandrity Rafaila (Karelina) Padenie Gordych (kterou v r vydala Trojicko-sergijevská lávra s po ehnáním patriarchy Alexije II.); pøeklad poøízen v Jihlavì v letech (Místy lehce kráceno.) Vìnováno problematice církevních rozkolù a pota mo otázce jednoty Církve. Tento pøíspìvek ke studiu autentické køes anské eklesiologie jistì zaujme nejen ty, jich se nìjaký rozkol bezprostøednì dotýká, ale té všechny, kteøí se zajímají o pravoslavný pohled na tak základní a bytostnou vlastnost Církve Kristovy, jakou je její Bo ská nedìlitelná jednota. Osnovou tohoto díla archimandrity Rafaila je dílo sv. biskupa muèedníka Kypriana Kartagenského (zemøel roku 258): Kniha o jednotì Církve ; odtud jsou i všechny pou ité citace, není-li uvedeno jinak. Studijní text (v. 1.31) Vydáno pro vnitøní církevní potøebu; Jihlava 2003 Sazba knihy ke sta ení: download/pad_pysnych.pdf Na téma jednoty Církve jsme ji vydali výòatky z díla sv. Ignatia Antiochijského s komentáøi dle Patrologie od prot. prof. ThDr. Štefana Pru inského. Ke sta ení: download/ignatij.pdf se zmìní na vášeò a zvyk, tak pro sebe panovaènì a neustále vy aduje stále další potravu, a v rozkolu jsou pro nìj pøipraveny ty nejlahùdkovìjší chody. Slu ebník svého jazyka nalézá v rozkolu plnou kuchyò pomluv, kde se v kotlích vaøí jako maso cizí høíchy, hojnì koøenìné klevetami. Tento zloèin /rozkol/ je horší ne ten, jeho se oèividnì dopustili padlí (kteøí se zøekli Krista v dobì pronásledování), je se pozdìji káli ze svého høíchu a prosili Boha zcela dostaèujícím pokáním. Tito hledají Církev a prosí ji; tamti se Církvi protiví; tyto mohla do nepravosti pøivést nevyhnutelnost (muèení), tamty však svobodná vùle. Tady si padlý zpùsobil škodu jen sám sobì, ale tam vidíme, e ten, kdo se sna í uskuteènit herezi èi rozkol, táhne pomocí lsti za sebou mnohé. Zde je pád týkající se jedné duše; tam je nebezpeèí pro veliké mno ství dalších. Tento èlovìk chápe, e zhøešil, pláèe nad tím a trápí se; jen e tamten je pyšný na svùj høích a kochá se nejvìtšími zloèiny 34, odtrhává syny od matky, odlákává ovce od Pastýøe, nièí Bo í Tajiny, a zatímco padlý zhøešil jednou, tak tamten høeší ka dodennì. A nakonec padlý, který se stane hodným muèednictví, mù e být hoden i zaslíbení Království; leè tamten, i kdyby mimo Církev vytrpìl smrt, nemù e dosáhnout odmìny Církve (píše sv. Kyprian). V závìreèné èásti knihy sv. Kyprian vyzývá své stádce k plnìní pøikázání Evangelia, pomáhat chudým a opatrovat pokoj a jednotu mezi sebou. Rozkol jako úder blesku a posel budoucích zkoušek má probudit vìøící z lenivého spánku (Pøísl 19,15) 35. Sítí rozkolu, kterou chce ïábel omotat kolem Církve, jako gladiátor kolem svého protivníka, uloví jenom namyšlence, leè pokorných se ïábel nemù e dokonce ani dotknout. Pán pøed svým utrpením pravil uèedníkùm: Pokoj svùj zanechávám vám, pokoj svùj vám dávám (Jan 14,27). Sv. Kyprian píše: Do zachovávání pokoje On /Kristus/ zasadil 34 Proti Církvi; pozn. pøekl. 35 Lenost uvádí do mrákot, zahálèivá duše bude hladovìt. 59\n3 mù e ít a dýchat svým ivotem (praví sv. mè. Kyprian). Jestli e ekumenismus srovnáváme s nádorem èi novotvarem na tìle, co v urèitém stádiu pøechází v rakovinu, pak rozkol to u je rozkládající se tìlo. Sv. Kyprian píše: A se nikdo nediví e dokonce i nìkteøí z vyznavaèù tam vstoupili (do rozkolu) a následnì pak tak bezbo nì a tì ce zhøešili. Vyznavaèem je ten, kdo trpìl pro víru v Krista, ale nebyl usmrcen. Tací lidé po ívají v Církvi zvláštní vá nosti, jejich hlasu je nasloucháno na snìmech, jejich prosby za odpuštìní høíšníkùm, zvláštì pøímluvy za pøijetí padlých (zøeknuvších se Krista v dobì pronásledování) do eucharistického spoleèenství, byly hierarchy obvykle brány v úvahu a splòovány; krev vyznavaèù jakoby smývala temné skvrny hanby padlých a uprošovala Boha o milost k tìm, kteøí Ho zradili. Avšak vyznavaèství neosvobozuje od úkladù ïábla a tomu, kdo se ještì nachází v tomto svìtì, nepøináší ustaviènou záštitu pøed pokušeními, nebezpeèími, útoky a ranami (tohoto) vìku. Naproti tomu, høích vyznavaèe se stává zvláštì tì kým, kvùli tomu, e se stává pøíèinou pohoršení pro mnohé duše zvláštì kvùli slávì vyznavaèe jako to hrdiny víry, který pøetrpìl okovy, vyhnanství, vìzení a muèení kvùli Kristu. Èím výše se duchovnì povznesl duchovní zápasník (podvi ník), tím radostnìjší je pro bìsy jeho pád. Pøedešlé zásluhy neuchraòují rozkolníka pøed trestem, ale pouze jej násobí. Kdy zaslou ilý voják, který se vyznamenal v bitvì, potom uzavøe domluvu proti svému pánu, pak ho budou soudit ne jako hrdinu, nýbr jako zrádce. Sv. Kyprian píše: On je vyznavaèem Kristovým, ale jen v takovém pøípadì, e skrze nìho není pozdìji posmívána (rouhána) velikost a dùstojnost Kristova. Jazyk, který vyznával Krista, nesmí být zloøeèící a svárlivý, nesmí pronášet osoèení a nadávky, nesmí po svých slovech chvály vyvrhovat hadí jed na bratry a knìze Bo í. Tady sv. mè. Kyprian poukazuje na høích, který skrytì zmìní rozpolo ení lidského srdce k rozkolu je to høích odsuzování. Kdy Díl I. Svoji knihu zaèíná sv. muèedník Kyprian Kartagenský slovy Kristovými: Vy jste sùl zemì (Mat 5,13). Jako sùl nepodléhá hnilobì, tak i køes ané jsou v tomto protibo ském a rozkládajícím se svìtì nositeli ducha nerozkladu, èistoty pohanùm neznámé a blahodati 1 Bo ské síly, osvìcující svìt. Sv. Kyprian utvrzuje své stádce v nutnosti s prostotou a nehnìvností sjednocovat smýšlení, co je umìní pøedcházení vychytralosti ïábla, který zkušenì roztahuje a klade sítì køes anùm a sna í se jimi spoutat celý svìt. Svìtec praví, e skrytých nepøátel je nutno obávat se více, ne li zjevných, rozkolu více, ne pronásledování. Proto nejsou pronásledování køes anù rùznými Nerony a Diokleciany (nedávno napø. krvavou inkvizicí ateistù) tak strašná a nebezpeèná pro Církev, jako její vnitøní nepøátelé rány od zubù divokých zvíøat se mohou zahojit a mo no je pøe ít, ale uštknutí hada, který se pøitiskne, je v dy smrtelné. Høích rozkolu je ve svých následcích více zhoubný, ne zloèiny Tamerlana, který vršil ze u atých hlav køes anù hory Vrahové mohou zabít tìlo, ale jsou bezmocní zpùsobit škodu duši. Rozkolníci však zabíjejí duši. Satan se mù e zjevit v podobì andìla svìtla, ïábel mù e hovoøit o míru a pravdì, ale je to klam. Zbranìmi kní ete tmy jsou laskavá l ivá slova, jeho hadova píseò uvádí do bloudìní neopatrné a lehkovìrné. Ïábel je vynikající diskutér a dialektik. Jeho mysl se (po pádu) promìnila v nevysychající pramen úkladù a lstivosti. Pøesvìdèit démona je nadmíru tì ké, proto e on nemá srdce je uvnitø prázdný. Sv. Kyprian uèí, e hlavním prostøedkem, který umo òuje rozpoznat satanovu pøítomnost, která je tajena pod obrazem dobrého andìla, vìènou tmu, která se skrývá uvnitø 1 Milosti 58 3\n4 umìlého svìtla, je pro køes ana správnì vedený duchovní ivot, plnìní pøikázání, co je neotøesitelným základem pro zkušenost bohopoznání. To je Pravoslaví nejen rozumu, ale i srdce. Pravoslaví rozumu to je víra v to, co uèí Církev. Pravoslaví srdce to je mo nost okusit duchovní svìt, rozlišit temné a svìtlé síly, dobro od zla, le od pravdy. Pravoslavné srdce okam itì cítí ve všech herezích a rozkolech, i kdyby byly sebelépe maskovány, cizího a smrtonosného ducha, podobného smradu hniloby vycházejícího z mrtvoly Sv. Kyprian píše, e ten, kdo nemá správné duchovní vedení v duchovním ivotì, bude otøásán a zaujat duchem bloudìní, e ten, kdo se nedr í pravdivé spasitelné cesty, nedosáhne spásy. Jediná spasitelná cesta to je sama Církev. Dosáhnout spásy to znamená dosáhnout vìèného ivota, sjednocení lidské duše s Duchem Svatým. Falešná cesta odvádí èlovìka od cíle, a èím horlivìji kráèí èlovìk po falešné cestì, tím dále a rychleji se vzdaluje od pravé cesty pravdy a spásy. Proto askeze ( podvi nictví ) rozkolníkù je horlivým útìkem od Boha. Sv. Kyprian píše, e po pøíchodu Krista na zemi ïábel spatøil modly opuštìné a své pøíbytky a obìtištì zpustlé ; a tak se utekl k nejjemnìjšímu zlu a lstivosti, k novému klamu: obelstít neostra ité samotným jménem køes an. Dávná le to je pohanské mnohobo ství, kdy padlí andìlé pod podobou bohù pøijímali slu by a klanìní lidí, které oklamali. Nový podvod to jsou hereze, rozkoly, kdy ïábel k sobì táhne lidi hrou na zbo nost. Rozkoly jsou zalo eny na cti ádosti, na tom, e se nìkdo postaví do opozice vùèi Církvi. V rozkolu se Pravoslaví zmìní na divadlo a vyznávání køes anství na reklamu, která zve k úèasti na rozkolu rozkolníci zde slibují to nejèistší a nejduchovnìjší Pravoslaví, které je opatrováno pouze u nich. Nìkteøí lidé jsou uvedeni do bloudìní tím, e rozkolníci a heretici konají dlouhé slu by, dodr ují pøísné pùsty, prokazují pomoc atd. V knize Luh duchovní Jana Moscha se vypráví mítají. Pøišli o schopnost objektivnì pøemýšlet, stejnì jako pøichází o tuto schopnost èlovìk opanovaný silnou vášní. Nejvìtší bláznovství (pošetilost) je ztratit Boha, proto Církev ve svých liturgických hymnech nazývá blázny všechny heretiky a rozkolníky. Tito lidé jsou tìlesní 32, nemající ducha (Jud 1,19) 33, i kdy pro svìt mohli být lidmi neobyèejnì talentovanými. Pán nazval farizeje slepými vùdci (Mat 23,16). Starozákonní i novozákonní farizeové peèlivì bádají nad ka dým pravidlem, ale vidí pouze slovesnou slupku, proto e zapomínají, e princip všech kánonù, pøikázání a proroctví je láska k Bohu a k lidem. Pán mluví o vnitøních oèích srdce (Ef 1,18). Oèi víry to je tajemné a skryté zøení, to není Pravoslaví vnìjších pravidel (i kdy i ono je nezbytné), nýbr Pravoslaví srdce, které se tvoøí askezí po celý ivot, zvláštì zápasem poslušnosti a pokory. Pýcha nenávidí poslušnost; podle slov sv. Jana Kronštadtského pýcha nemù e shýbat svoji kovovou šíji pøed kýmkoliv. Koho poslouchat? tá e se s pøezíravostí ten, kdo má duchovní pýchu. V naší dobì není koho poslouchat. (Jedinou výjimkou je on sám.) Koho poslouchat? tá e se rozkolník. Jak to, koho poslouchat? Poslouchej mne, odpovídá ïábel. Kde jsou nyní duchovní otcové! volá rozkolník. Já jsem dávno tvùj duchovní otec, øíká ïábel, èerný episkop rozkolu. Sv. muèedník Kyprian píše: Bùh je jeden a jeden je Kristus, jedna je Jeho Církev, jedna je víra a jeden je lid spojený do jednoty tìla svazkem souhlasu. Tak v dy vìøila Svìtová Církev. Jednota se nemù e drobit, stejnì jako se nemù e drobit jedno tìlo vše, co se jen oddìlilo od poèátku ivota, ne- 32 duševní 33 Pamatujte na slova, která jsou døíve povìdìna od apoštolù Pána našeho Je íše Krista; nebo mluvili vám, e v posledním èase budou posmìvaèi (rouhaèi), chodící ( ijící) podle ádostí svých v bezbo nostech. To jsou ti, kteøí sami se oddìlují od jednoty víry a jsou tìlesní, ducha nemajíce. Vy pak, nejmilejší, vzdìlávejte se (budujte se) na svaté víøe vaší, v Duchu Svatém se modlíce (Jud 1,17 20) 4 57\n5 pøivleèeni oklamáním (podvodem, l í) èi obelstìni jakýmkoliv obratným úskokem, roztrhnìte sítì lsti a poznejte pravou stezku nebeské cesty. A je nutné s tím neotálet tak jako ve chvíli po áru musí èlovìk opustit hoøící budovu, nepøemýšleje nad svým jmìním, aby nebyl pohøben pod zøíceným krovem. Sv. Kyprian píše: Milovaní bratøi, radím a pøesvìdèuji, aby nikdo nezahynul. Veškerý ivot tohoto biskupa byl zasvìcen slu bì Církvi, boji proti satanským silám za ka dou lidskou duši; il skuteènì pro to, aby nikdo nezahynul. Kvùli tomu pøijal hodnost episkopa, pro to psal listy, které jakoby hoøely ohnìm jeho vlastního srdce, kvùli tomu nebojácnì vyznával pravoslavnou víru pøed pohany a pøijal smrt dosvìdèiv pravdu muèednictvím, aby nikdo nezahynul. Cesta pravoslavného køes ana, souèasníka sv. Kypriana, vedla mezi dvìma propastmi: vlevo pohanství, hlubina podobná lvové jámì Danielovì, kde se hladoví lvi iví lidskými tìly a èekají na nové obìti (Dan 6,16 ); vpravo jáma rozkolu, pøikrytá svrchu vìtvemi a trávou, aby poutník, mysle, e se pøed ním otevírá louka s kvìty, uèinil veliký krok a spadl dolù. Proto je hadova píseò rozkolu nebezpeènìjší ne lvová jáma pohanství. Pohanství dávalo jasnou alternativu: buï se odøekneš Krista, nebo pronásledování a smrt. Jen e v rozkolu se zøeknutí Krista koná ve jménu Kristovì. Pohanství oklamává zjevnými smyslnými høíchy, avšak rozkol oklamává domnìlou spravedlivostí, v ní nacházejí své naplnìní tajné vášnì: pýcha, neposlušnost, odbojný duch a závist. Sv. Kyprian srovnává Církev s takovou matkou, která dr í u své hrudi lidské duše, jako dì átka, a krmí je svou blahodatí, jako mlékem. Rozkolníci vyrvou dìti z náruèe matky a místo mléka vlévají do jejich úst luè (zlost). Vùdce rozkolu nazývá sv. Kyprian tìmi, kdo pøebývají ve slepém a úporném bláznovství, proto e si jakoby zakrývali své oèi a ucpávají uši, aby nevidìli a neslyšeli toho, kdo obviòuje jejich høích. Bojí se pravdy, proto ještì ani nevyslechnuvše, u namítají, nedoètou a od- o mnichu asketovi, následníku heretika Severa, který trávil své dny v mlèení a modlitbì. To zmátlo nìjakého pravoslavného, proto e podobnou askezi mezi svými nevidìl. Obrátil se k Bohu s prosbou o zjevení, jak to s tím je, a uvidìl nad domnìlým asketou èerného holuba, jakoby zamazaného od sazí byl to obraz toho ducha, který pøijímal modlitby heretika (Jan Moschos: Luh duchovní. Sergijev Posad, 1915, str. 128). V knize sv. Øehoøe Velikého Besedy je vyprávìní o tom, jak ïábel pod zpùsobem poutníka pøišel k jednomu italskému biskupovi a prosil o nocleh. Biskup skrze Ducha Svatého poznal, e pøed ním nestojí èlovìk, ale ïábel, a vyhnal ho pryè. Ïábel tedy zaèal chodit ulicemi mìsta a hlasitì si stì oval všem kolemjdoucím na krutost biskupa. Jeden z obyvatelù pozval démona k sobì, pøipravil mu pohoštìní a usadil ho u kamen, aby se host ohøál. Náhle domnìlý poutník chytil dítì syna hospodáøe domu hodil je do sálajících kamen a zmizel. Diakon Petr, jeden z besedníkù u sv. Øehoøe, kdy vyslechl ta slova, otázal se s údivem: Vladyko, proè dopustil Pán, aby ten èlovìk byl za své pohostinství tak strašnì potrestán; v dy za takové dobro by bylo tøeba oèekávat Bo í milost a ne prokletí? Sv. Øehoø odvìtil, e ten Ital pøijal poutníka kvùli tomu, e se pova oval za milosrdnìjšího a zbo nìjšího ne biskup; pozval poutníka do svého domu jen kvùli tomu, e poutník hanil biskupa; svým èinem chtìl ukázat lidem, e archijerej neplní církevní pøikázání. Ital nepøijal poutníka z lásky k Bohu, nýbr z nepøíznì k archijereji, a proto dostal, co si zaslou il (Sv. Øehoø Veliký: Besedy o ivotì italských otcù a o nesmrtelnosti duše; Moskva, 1996, str. 54). Stejnì tak je tomu i v rozkolu modlitba i almu na jsou nasyceny pýchou to nejsou ctnosti, ale opozice vùèi Církvi. Dobro prokázané lidem rozkolníky bývá jen prostøedkem, jak je odtrhnout od Církve. Jeden z optinských starcù vyprávìl, jak dívku, která vstávala po nocích k modlitbám bez po ehnání duchovního otce a o své vlastní vùli konala mno ství poklon, budil ïábel v podobì andìla a pobízel ji k takové modlitbì. Zlý duch nejen e nepøeká í, 56 5\n6 ale naopak raduje se z askeze ( zápasu, podvi nictví) rozkolníkù a heretikù, proto e on sám je nejvìtší asketa (podvi ník) v boji proti Bohu. Pro nìj není strašná modlitba tìch, kteøí mají pýchu v srdci, v dy v Písmu svatém se (o takových) píše: Jeho modlitba a je mu høíchem ( 108/109,7). Ïáblu jsou smìšné bdìní a pùsty rozkolníkù, proto e on sám nespí a nic nejí, a nestává se kvùli tomu svatým. Sv. Kyprian píše: Ïábel vynalezl hereze a rozkoly, aby svrhnul víru, rozvrátil pravdu, roztrhal jednotu. Satan je tady nazýván vynálezcem a pramenem hereze a rozkolu a duchovním otcem všech odpadlíkù od Církve. Z jeho útrob vytékají mrtvé vody rozkolu, které berou svùj poèátek v pekle, vylévají se po celé zemi a znovu se stékají v podsvìtí. Podle slov Apokalypsy satan, dávný had, smetl s nebe svým ocasem tøetinu hvìzd (Zjev 12,4). Hlavou tohoto draka je pýcha; jeho ocasem je le ; a tøetina hvìzd jsou andìlé, které ïábel odtrhl od Boha a stáhl za sebou. Rozkol v Nebeské Církvi to je první svìtová tragédie, je to katastrofa, která otøásla svìtem. Kdyby nebylo høíchu rozkolu, pak by se první z andìlù nezmìnil v satana naši prarodièe by nebyli Luciferem uvedeni do høíchu vzpoury proti Bohu a ivot na zemi by byl bla ený, jako na Nebi u duchù svìtla, kteøí zøí Boha. Rozkol v Nebeské Církvi je tedy zaèátkem všech høíchù. Všechny lidské pøestupky a zloèiny v prùbìhu celé historie jsou jakoby ozvìnou høíchu prvního z andìlù; a všechny høíchy mnohých rozkolù na zemi nejsou nièím jiným, ne podobenstvím vzpoury satana proti Bohu a Nebeské Církvi. Sv. Kyprian Kartagenský øíká, e satan skrze rozkol odchytává lidi ze samotné Církve, a kdy u se zjevnì pøiblí ili ke svìtlu a zbavili se noci tohoto vìku, tak nad nimi opìt rozprostøe novou temnotu, ani by si toho všimli. A rozkolníci sebe stále nazývají køes any, bloudíce v tmách, myslejí, e chodí ve svìtle. Jako bloudící poutník pova uje hnilobná svìtýlka za záøící okna rodného domu, pospíchá za nimi a utopí se v ba- inách, tak nezkušení asketové pova ují mrtvolný fosforeskují- zemì to je chøtán podsvìtí (tj. pekla), a plamen to jsou vìèná muka pekla. Sv. Kyprian nabádá: A s námi neotøese a nezmate nás /jejich/ krajní a neoèekávaná vìrolomnost. Ten, kdo byl vèera pøítelem, dnes se stal nepøítelem. Ten, s ním jsme vèera stáli spoleènì u prestolu, jej opustil, jako zbìh v dobì války opouští zástavu svého pluku, pøed ní skládal pøísahu a kterou mìl bránit do smrti. Ten, s ním jsme nedávno pøijímali ze spoleèného kalicha, nyní odmítá Tajiny Církve, a strašný Kalich Tajin u pro nìho není svatý více ne kuchyòské nádobí. Nìkteøí souèasní rozkolníci se obávají mluvit takto pøímo; nìkteøí z nich prohlašují, e nevìdí, jestli je v Církvi blahoda, jen e proè tedy od Církve odešli? Další øíkají, e mo ná v Církvi pøebývá blahoda, ale ménì ne v jejich spoleèenstvu. Jen e v takovém pøípadì se staví na pozici ekumenismu hovoøí o rozlièných vyznáních jako o vìtvích na spoleèném kmeni køes anství; tím dìlají to, proti èemu horoucnì vystupovali a odporem k tomu ospravedlòovali svùj rozkol a tak se protiklady setkávají 31. V principu však ti, kteøí odmítli Církev, odmítají tím blahoda, je v Církvi pùsobí, a proto kdy se odtrhli od prestolu, odtrhli se od Toho, kdo na nìm pøebývá. Je-li dobrý èlovìk oklamán kvùli své prostotì, mù e se náhodnì ocitnout v rozkolu, leè zùstat v nìm dlouho mu nedovolí jeho vlastní svìdomí tento tajemný hlas ducha. Takový èlovìk nevydr í zápach rozkolnických shromá dìní tu duchovní tí i, ty démonické síly, které nutí duši tesknit a jakoby svírat se bolestí v pøedtuše vìèné smrti. K takovým lidem se obrací sv. Kyprian: Nemù e-li spásná rada rada navrátit na cestu spásy nìkteré vùdce rozkolu a pùvodce neshod, kteøí setrvávají ve slepém a úporném bláznovství (nerozvá nosti), pak tedy alespoò vy, kteøí jste byli uloveni kvùli prostodušnosti anebo Hospodinem, nebo dopadne jako Kórach a jeho skupina, jak to øekl Hospodin prostøednictvím Moj íše. 31 Ekumenisté spolu s rozkolníky (právì øecký metropolita Kyprianos Kucunda, zakladatel tzv. synodu v opozici, a jeho stoupenci hlásají tento podivný interpravoslavný ekumenismus); pozn. pøekl. 6 55\n7 né od apoštolù tedy mají posílit naši víru. Kdyby nebylo rozkolù, znamenalo by to, e se apoštolové mýlili, avšak apoštolé nám jasnì ukázali nebezpeèí, které nás èeká, a pøikázali køes- anùm odtahovat se od lidí pøinášejících rozdìlení: Tìch se vzdaluj! (Takových se straò.) (2.Tim 3,5). Uprošuji vás, utíkejte od takových lidí jako pøed smrtelnou infekcí, vzdalujte od sebe i od vašeho sluchu jejich smrtící hovory, podle Písma økoucího: nenaslouchej jazyku bezbo nému (Sir 28,28), praví sv. Kyprian, biskup kartagenský. K nemocnému, který je naka en infekèní smrtelnou nemocí, se nesmíme pøibli ovat ani kvùli lítosti nad ním, k jeho lù ku toti mù e pøistoupit pouze zkušený lékaø, který doká e pomoci (je-li ještì nadìje) a pøi tom umí zachovávat patøiènou opatrnost. Jiní lidé nepøinesou nemocnému u itek, ale kdy se pøiblí í, tak se od nìho jenom sami nakazí a dostanou do sebe neviditelný jed pouhým vdechnutím. Sv. Kyprian øíká, e je nutné nejen se stranit, ale dokonce utíkat od ka dého, kdo se oddìlil od Církve. Rozkolník je nepøítel oltáøe, buøièem proti Obìti Kristovì, zrádce ve vztahu k víøe a svatokráde ník ve vztahu ke zbo nosti; nepokorný slu ebník pøehlí eje episkopy a opustiv Bo í knìze, drze si udìlal jiný oltáø l ivými obì mi poskvròuje pravdu Obìti Pánì (píše sv. Kyprian). Dále svatý pøipomíná potrestání, které stihlo rozkolníky starozákonní církve Korecha, Dathana a Abirona 29 za iva je pohltila zemì a ty, kteøí pøijali úèast na jejich rozkolu, se ehl oheò. Pøed tím Moj íš a Áron poveleli národu odstoupit od stanù (tj. od pøíbytkù) povstalcù; ti, kdo poslechli, byli zachránìni, ti, kteøí zùstali s nimi, zemøeli (Num 16,1 35) 30. Rozestoupivší se 29 Kórach, Dátan, Abíram 30 Tj. 4. Moj íšova. V 4.M 17,4 5 (èíslování dle èeského pøekl.) se pak píše, jak z kadidelnic, co zùstaly po zahubených samozvaných knì ích, vytepali øádní knì í výstra nou pøipomínku pro Izraelce, aby nikdo nepovolaný, kdo by nepocházel z potomstva Áronova (tj. nemající øádné svìcení a ustanovení v Církvi Bo í, viz id 5,4), nepøistupoval a nechtìl pálit kadidlo pøed cí svit padlých duchù za svìtlo, pøijímají je jako svìtlo zjevivších se nebeš anù. Pán prohlásil ïábla za lháøe a vraha (Jan 8,44). Ïábel l e, aby zahubil, a skuteènì hubí ty, kteøí uvìøili v jeho le. Satan to je duch l i, a proto dokonce i sama pravda, vyslovená jím, se ve skuteènosti nakonec uká e jako lest pùsobící tím, e se podobá pravdì. Ve Skutcích sv. apoštolù èteme, jak posedlá slu ka køièela za Pavlem a apoštoly: Tito lidé jsou slu ebníky Boha Nejvyššího (Skut 16,17), avšak ap. Pavlu to nebylo vhod, pøíèilo se mu, e se satan chtìl ukázat jako svìdek pravdy (kterou ve skuteènosti nenávidí) a zpùsobit chválu apoštolùm, a tak vyhnal toho démona, který ústy slu ky mluvil. Ïábel, který odpadl od Nebeské Církve, nemù e hovoøit pravdu. Jako had sbírající nektar z kvìtù, promìní nektar v jed, tak i rozkolníci, kteøí opustili Církev, sloup a utvrzení Pravdy (1.Tim 3,15), u na vìky ztratili pravdu a jejich ústy hovoøí ten, kdo prvý povstal proti pravdì. Typické je, e sv. Kyprian staví herezi a rozkol k sobì (na roveò) jako stejný høích odpadnutí od Boha, co má nevyhnutelný konec vìènou záhubu. Sv. Kyprian vnímá víru, pravdu a jednotu jako neoddìlitelnì vzájemnì spojené. Rozkol je pošlapáním, zvrácením pravdy a roztr ením jednoty. Východní patriarchové v okru ním poselství z r píší, e èistota víry je chránìna v jednotì lásky, e mimo (tuto) jednotu nemù e být èistého vìrovyznání; formou (této) jednoty je sborovost (katolicita), která je svìdectvím ivotnosti a zárukou pravdy. Toto poselství má kanonický význam. Nièení jednoty Církve mù e vycházet buï z uzurpátorské vlády (provokace proti katolicitì), jak to vidíme v osobì øímského patriarchy, nebo z rozkolù, které si osobují (pøivlastòují) a uchvacují jméno a dùstojnost Církve. Proto církevní monarchismus i rozkol jsou høíchy proti jednotì a lásce. V prvém 54 7\n8 pøípadì se dìje to, e se pravda u nepova uje za vlastnost blahodati Ducha Pravdy pùsobícího v Církvi, nýbr je pova- ována za nìco, co patøí lidskému titulu 2 je jakoby majetkem øímské katedry. V pøípadì druhém ka dý heresiarch 3 a rozkolník, kteøí povstanou proti Církvi, ve skuteènosti pretendují na tu samou neomylnost svých mínìní, jako øímský pape. Svatí Otcové píší, e heretici a rozkolníci jsou odsouzeni k záhubì u dávno pøed Strašným soudem. V prvém almu se píše: Neobstojí bezbo ní (svévolníci) na soudu ( 1,5). Soud skýtá mo nost ospravedlnìní nebo odsouzení, ale bezbo nost (svévole) to je høích proti víøe, a bezbo ní mají u znamení odsouzení, jako peèe Kainovu na èele. Pro høíšníky je ještì nadìje, touto nadìjí jsou modlitby Církve. Pro rozkolníky není Církev, proto jejich smrtí je vìèná opuštìnost Bohem. Dokud je ryba ve vodì, nevnímá, co je to voda. Jedinì a kdy ji vytáhnou v síti a vyhodí na bøeh, zaène se dusit, pochopí, e voda pro ni znamená ivot. A po smrti èlovìka jeho duše plnì pochopí, co je to Církev, a co to znamená být na vìky zbaven jejích modliteb. Pán nazval ïábla lháøem a otcem veškeré l i (Jan 8,44). Sv. Kyprian píše, e ïábel nemù e nelhat, proto e on sám je odvìkou l í. Ve chvíli pokoušení Pánì na poušti k Nìmu satan pøistoupil se slovy pøevzatými z Písma svatého satan jako teolog citoval Bibli (Mat 4,6). Slova, která prorok a almista David nazval svìtlem na cestì pozemského ivota ( 118/119,105), se v ústech ïábla obracejí ve smrtící past. Pán odrazil lest satana, poukázav na pravdivý smysl biblických pøikázání, avšak posledním slovem Pána byla kletba: Odejdi ode Mne, satane (Mat 4,10). Lidé, kteøí zkoušejí pou ívat citáty z Bible a svatých Otcù jako doklady pro svùj boj proti Církvi, jsou podobni vojákùm, kteøí dostali zbranì proti nepøíteli, ale tìmito zbranìmi smrtelnì zraòují sebe a ty, kteøí jsou s nimi. Rozkolníci èiní to samé, co satan odvolávajíce se na církevní pravidla svatých Otcù, kazí a pøevracejí duch a smysl jejich uèení; proto má pravoslavný køes an v èase po- 2 Je pøisuzováno lidskému úøadu 3 Vùdce heretikù, tvùrce hereze mi filosofie, Polychron a Nestorius byli známi osobní askezí, Árius byl mistrný øeèník, Theodor z Mopsuestie byl známý exeget atd. Jen e ti všichni nebyli zapojeni do vnitøního ivota Církve, nepokoøili pøed Ní svùj rozum, a tak se nakonec ukázali podobnými bláznovi, jen sám sobì zasadí ránu ostrým meèem a myslí si pøi tom, e porá í nepøítele. Víra, to není jen summa theologie, nýbr pøedevším schopnost mít spoleèenství s Bohem, to, co nazýváme kontaktem, který je mo ný pouze v Církvi a skrze Církev. A u rozkolník oplývá jakýmikoliv znalostmi, je to bezvýznamné ohlednì víry bude lhát; podobnì jako èlovìk vládnoucí silným hlasem, leè zbavený sluchu, kdy zapìje, vydá pouhý køik podobný hýkání osla. Podle slov apoštola Pavla mají tito lidé podobu zbo nosti, moc její však zapøeli (tváøí se jako zbo ní, ale svým jednáním to budou popírat) (2.Tim 3,5). Apoštol pøedpovídá, e jejich bláznovství 28 se odhalí pøede všemi (2.Tim 3,9). Podle myšlenky Kypriana Kartagenského rozkol odhaluje toto bláznovství stejnì, jako vøed indikuje jed, ji obsa ený v krvi. Sv. Kyprian píše: Pøedpovìzené (apoštolem Pavlem) se vyplòuje, a jak se pøibli uje konec vìku, ji se objevují tací lidé nastávají takové doby. Ze Svatého písma víme o dvou potopách: vodní (za Noe) a ohnivé, která má pøijít na konci svìta. První i druhou pøedchází jiná potopa bezbo nosti a høíchu, dosahujících neobvyklých rozmìrù; mo no øíci, e se potopa høíchu zhmotòuje ve svìtových katastrofách a kataklismatech. Pravoslavné chrámy zùstávají jako ostrùvky uprostøed této potopy doslova jako vrcholky hor, které ještì ènìjí nad temným bouøícím ivlem. Jen e ïábel jako stratég promýšlí plán boje; ïábel chce narušit hradby pevnosti Pravoslaví zevnitø, proto opakujeme rozkol se podobá vzpouøe v obléhané pevnosti, její obránci se musejí bít nejen s vnìjším, ale souèasnì i s vnitøním nepøítelem. Proroctví se naplòují pøed našimi oèima. Události pøedpovìze- 28 Pošetilost, ignorantství 8 53\n9 bude na konci vìku. Rozkol není jen eklesiologická, nýbr té psychologická hereze. Sv. Kyprian uvádí slova ap. Pavla: Nastupují tì ké doby lidé budou milovat jen sami sebe (budou sobeètí) (èti 2. Tim 3,1 2) a dále se vyjmenovávají duševní vlastnosti odpadlíkù. Jednou z pøíèin rozkolu je zranìná sebeláska. Ka dý rozkolník má za to, e je nespravedlivì opomíjen a urá en (dotèen), e jeho skvìlé schopnosti (obdarování) mu dávají právo na osobité místo v Církvi, o nì je nespravedlivì pøipraven. Jen e všichni nemohou být najednou prvními do køesla pøedstaveného nemohou usednout a vejít se všichni, kdo si pøejí pro sebe tuto poctu. Samolibý èlovìk nenávidí vyššího (tj. postavením), závidí tìm, kdo mají rovné postavení, a pøehlí í ni ší. Ji se ve svém srdci odcizil bratøím, zabil lásku k nim ještì døíve, ne se stal rozkolníkem. Slova ap. Pavla o rozvratu lidí v posledních dobách (2.Tim 3,1 9) vztahuje sv. Kyprian pøedevším na rozkolníky. Rozkolníci, stojící v opozici vùèi Církvi a její hierarchii, jsou podobni egyptským mágùm Janniovi a Jambriovi 25, které faraon (obraz ïábla) poslal do boje proti Moj íšovi. Ve 3. kapitole 2. listu apoštola národù 26 k Timoteovi jsou podrobnì rozebrány psychologické principy rozkolu, ty vášnì, které podemílají víru v Církev, podvrtávají ji jako termiti dùm. Termiti v ohromných rojích dnem i nocí neustále pod zemí hryzají základy a dùm, který je navenek velice pevný, se neoèekávanì hroutí jakoby pod vlastní tíhou. Apoštol Pavel píše, e jsou tito lidé ve víøe neumìlí 27 (ve víøe selhali) (2.Tim 3,8); zde se hledí na víru jako na vnitøní intuici schopnost proniknout do duchovního svìta a umìní rozeznat v tomto svìtì svìtlo od tmy, pravdu od l i. Mezi rozkolníky a heretiky dávných i souèasných dob byli lidé oplývající nesmírnou erudicí Apollinarius oslòoval znalost Tim 3,8 26 Pohanù 27 Ve víøe nevzdìlaní, hloupí, nevìdomí, ignoranti dobného duchovního pokušení odvìtit nepøátelùm slovy Kristovými: Odejdi ode mne, satane! Ïábel se zjevoval asketùm v podobì andìla svìtla, povzbuzoval je k modlitbì, vykládal jim Písmo svaté, pøedpovídal skrze nì budoucnost, tak e pak lidé pova ovali tyto askety za jasnozøivé a dokonce za proroky. Ïábel varoval pøed nebezpeèím, posílal vìštecké sny atd. Pøistupoval dokonce k tak velikým asketùm, jako byli ctihodní Simeon Sloupovník a Petr Athonský; jedinì blahoda Bo í a èistota srdce jim zjevovaly skuteènou tváø tohoto dobrého pøítele a návštìvníka s nebe pod zdánlivým svìtlem vidìli neproniknutelnou tmu, pod andìlskou krásou hnusnou pekelnou obludu Jen e kolik nezkušených lidí uvìøilo vnuknutím satanským, uvìøilo vidìním od démonù a klanìlo se jim jako andìlùm, ba jako samotnému Kristu! Ïábel pokouší zleva, láká k høíchùm tím nejlstivìjším zpùsobem; pokouší i zprava skrze falešné ctnosti, v jejich základu le í pýcha a dùvìra v sebe. Sv. Kyprian píše: Takové lstivé úklady nepøítele, který dle slov apoštola pøijímá podobu andìla svìtla (2.Kor 11,14) a dává svým slu ebníkùm podobu slu ebníkù pravdy (jako herci se líèí, /tak i rozkolníci jsou maskováni za podobné/ svatým biskupùm Athanasiovi Velikému, Markovi Efezskému, /Maximovi Vyznavaèi, Theodoru Studitovi/ obráncùm víry, èi /je ïábel líèí/ za ctihodné Makária a Antonia, otce mnišství; rozkol to není ivot podle pravidel Pravoslaví v pokoøe a ve vzdálení se od svìta, nýbr teatrální demonstrace Pravoslaví se skandováním hesel), zpùsobují, e rozkolníci prohlašují noc za den (le za pravdu), záhubu za spásu, zoufalství se zde skrývá pod povrchem nadìje (falešná nadìje konèí zoufalstvím ji za ivota poci uje duše rozkolníka nevysvìtlitelný stesk a tí i, avšak v èas smrti se pøed heretikem zjevuje podstata rozkolu jako bezedná èerná jáma, v ní hasne nav dy víra, láska a nadìje), vìrolomnost se dìje pod záminkou víry (rozkol je v dy spojen s podvodem, který rozkolníci nìkdy nazývají taktikou, svoje pøestupky nazývají péèí o Pravoslaví, jako by Bùh potøeboval, aby Ho høíšník bránil), antikrist je zde pod jménem Kristovým (ve l i-církvi /fa- 52 9\n10 lešné církvi/ musí být l i-kristus, ïábel v podobì bo stva; zde to má ještì jeden smysl veškerý rozkol bojující s Církví rozšiøuje království pekla a pøipravuje cestu pøicházejícímu antikristu), le je maskována podobností pravdì (podobnost pravdì je nejnebezpeènìjší, a proto ten nejhorší druh l i pro chycení ptáka se pod sí sype zrní, pro otrávení krys se do návnady zamíchá jed), nièí pravdu (pravdu zamìòují za pravdì podobnou le, jako démant v prstenu padìlaným kamenem). 4 Je typické, e rozkolníci pova ují všechny ostatní rozkoly, kromì svého, za zhoubné a l ivé, vzniklé pùsobením vášní a pýchy, vidí v nich nepìknosti a protiøeèení, avšak svùj vlastní rozkol, který se ve skuteènosti jen málo odlišuje od tìch ostatních, pova ují za jedineènou, š astnou výjimku v celé historii Církve. A co více rozkolník je pøesvìdèen, e Církev odpadla od nìho, a ne on od Církve; jako se opilému zdá, e kráèí pevnì, ale domy a stromy se klátí, zemì se sama houpe, a kdy opilec upadne nìkde za plotem, myslí si, e dla ba se neoèekávanì zdvihla nahoru a udeøila ho do èela. Sv. Kyprian øíká, e rozkolníci se neobracejí k prameni pravdy, tj. k Písmu svatému, v dy jinak by pro nì bylo lehké pøesvìdèit se krátkým vylo ením pravdy. Dále uvádí slova Spasitelova z evangelia od Matouše, e brány pekelné nepøemohou Církev (Mat 16,18). Pro køes ana jsou dostateèná u jen tato slova, aby uvìøil, e Církev zùstane neotøesena pøed zlými silami démony i lidmi, peklem i protibo ským svìtem, jako útes uprostøed bouøícího moøe. Vlny se valí jedna za druhou k pobøe ním skalám a vrací se zpìt. Rozkolníkùm se zdá, e vlny rozbijí útes a moøe jej pohltí, jako obluda svou obrovitou tlamou. Zapomínají na slova Spasitele, e Církev postavil na skále víry ; rozkol je tedy nedùvìrou v Bo í slovo a malomyslnost (zbabìlost) pøed silami pekla, které u bylo pøemo eno Kristem. ijeme nikoliv schopnostmi slabého rozumu, ale vírou jako Zjevením abso- 4 Poznámky psané kursivou vsunuté v závorkách do citace z díla sv. Kypriana pocházejí od archimandrity Rafaela; vsuvky v lomítkách jsou od pøekladatele. (Stejnì tak i na str. 16.) rozdìlí Církev, nièí víru, pohoršuje svìt, vykoøeòuje lásku, poskvròuje Tajiny 24? Pýcha vysušuje lásku. Rozkolník se ustanovil za soudce nad Církví a vynesl pro ni tvrdý rozsudek. Nedávní bratøi ve víøe se pro nìho náhle stali hloupými (neznalými) a pomýlenými. Láska to je zvláštní dar Bo í blahodati; kdo ztratil blahoda, ztratil pravou lásku. Znovu opakujeme: rozkolník pova uje za lásku svoji zanícenou fantasii, rozproudìnou krev a vášnivé emoce, ale o duchovní lásce nemù e mít dle slov sv. Kypriana ani ponìtí. Svatí Otcové nazývali pyšného satana dávným zlem ; sv. Kyprian témìø tými slovy mluví o rozkolnících: Kdysi dávno zaèalo toto zlo, a apoštol Jan Theolog ve svém listu píše, e pøedstavitel jedné z køes anských obcí byl zachvácen pýchou do té míry, e netoliko odmítá jeho samotného (tj. ap. Jana) a jeho uèedníky, ale dokonce proti nim podnítil pronásledování (3.Jan 1,9 10). Apoštol Juda srovnává lidi, kteøí neudr eli jednotu víry, a lidi, kteøí zavrhují panstvo a rouhají se vznešeným vládám (Jud 1,8; pravosl. pøekl.), s padlými duchy, kteøí opustili svá místa. I kdy dávný drak s sebou strhl tøetinu andìlù, pøece po této svìtové katastrofì, je otøásla celým vesmírem, u ani jeden ze svìtlých andìlù, kteøí zùstali v pravdì, nepadl a nebyl oklamán. Co se pak týèe lidstva, zlo a høích se na zemi rozšiøují stále více a peklo uchvacuje do svého bezedného chøtánu stále nové a další obìti. Láska, je lidi sjednocuje, ochabuje, slábne a ztrácí se, jako potoky uprostøed hnoucích pískù pouštì. Høích nemù e sjednotit, on pouze rozdìluje, rozmetává, drobí a odcizuje druh od druha. Rozkoly a hereze strhávají stále více lidí podobnì jako pøímo pøed oèima mohutní lavina snìhu, která se odtrhla z vrcholku hory. Rozkol se stává jednou z apokalyptických pohrom, hoøkým pohárem zla vylitým na zemi. Zvláštì mnoho rozkolù a rozdìlení 24 Myslí se rozkolnické konání posvátných obøadù; pozn. pøekl\n11 èedníkù se radují andìlé a jejich duše nesou do rajských pøíbytkù; leè od muèednické smrti rozkolníka se odvracejí jako od provazu, na nìm se obìsil Jidáš. Mù e-li být pøíjemný Bohu ten, kdo by svými ústy oslavoval Krista a souèasnì vbíjel høeb rozkolu do Jeho Tìla Církve? Co se mù e líbit králi ten, kdo se klaní vládci, a v ten samý èas nestydatì roztrhává odìv jeho nevìsty? Opravdu bude vyznamenán voják, který obrátil zbraò proti svým soudruhùm? Sv. Kyprian píše: Podobný takovým mù e být usmrcen, ale nemù e být korunován. Mnozí kráèí na smrt pro své l ivé ideje, a ještì více je tìch, kteøí hynou kvùli svým vášním. U rozkolníkù jsou tyto dva høíchy spojeny dávají svùj ivot za svùj falešný oltáø l ivého boha zbudovaný za hranicemi království Církve; rozkol jim však skýtá mo nost realizovat i tu nejvra- ednìjší vášeò duchovní pýchu. Rozkolník umírá bez lásky k Bohu, bez lásky, která je oním zázraèným kvìtem rostoucím na koøeni pokory; rozkolník umírá a pyšní se pøi tom sám sebou. Korunou opravdových muèedníkù je Bo í blahoda. Blahoda a vìrolomnost však nemohou být vzájemnì spojeny. Kupole køes anského chrámu symbolizuje duchovní Nebe, proto jsou v ní èasto vyobrazeny hvìzdièky rùzných velikostí. Duše toho, kdo opovrhuje Církví a opustil její krov, je na vìky zbavena nadìje, e by mohla být mezi tìmito hvìzdami v duchovním Nebi. Jako není mo no být spasen bez Krista, tak není mo né dojít spásy bez Církve. Kdo si myslí, e svým duchovním zápasem (askezí) a horlivostí nahradí blahoda, je podoben èlovìku, jen si myslí, e se máváním rukou mù e povznést k obloze. Sv. Kyprian poukazuje na Spasitelova slova, e v lásce k Bohu a k lidem je jakoby zkráceno celé Písmo svaté, a tím nám odkrývá morální propast rozkolu. Kategoricky tvrdí, e v rozkolu nemù e být láska, proto e opravdová láska usiluje o jednotu: Jakou zachovává jednotu, jakou opatruje lásku nebo o jaké lásce pøemýšlí ten, kdo se nechá opanovat návalem sporu, lutní Bo ské mysli. Rozkol to je, kdy se proti evangelijní Pravdì postaví jako opozice lidská pøedstava o Pravdì, proti Bo skému Logu 5 opozice pavuèiny lidských myšlenek. Víra to je zápas (podvig) ducha, který pøemáhá všechny pochybnosti a zkoušky. Rozkolníci nemají v co vìøit, pøesnìji, zùstává jim víra pouze v sebe samotné. Sv. Kyprian se obrací ke Starému zákonu a uvádí slova z Písnì písní: Jediná moje, dokonalá moje (Píseò 6,8; círk. slov. pøeklad). Tato slova vztahuje k Církvi (podobnì jako sv. Øehoø Nišský, bl. Theodorit Kyrský). Ono jediná znaèí, e nemù e být druhé Církve, ono dokonalá znamená, e nemù e být ádné nové Církve (dokonalost nepotøebuje ádnou promìnu). Bible je psána Duchem Svatým, proto v ní nemù e být ádné protiøeèení ani dvojsmyslnost. Vykladaèi Bible jednomyslnì tvrdí, e Církev zùstane blahodatná a spasitelná, pøe ije pronásledování antikrista a setká se s Pánem pøi Jeho druhém pøíchodu na zemi. První rozkolník (ïábel) øekl: Bùh to jsem já. Noví rozkolníci jeho synové opakují: Církev to jsme my. Sv. Kyprian soudí, e kdyby rozkolníci opravdu vìøili v Bibli, pak by nebylo potøebné jim nic dokazovat, proto e by pravda byla oèividná. Pravoslavná církev nám ukládá uèit Písmo svaté, ale pøi tom se nechat vést objasnìními svatých Otcù, a nikoliv vlastními mínkami, které jsou plodem našeho neèistého vášnivého srdce. Rozkolníci však, odkazujíce na biblické texty, ignorují výklady svatých Otcù, tak e kazí smysl biblických textù i jejich symboliku 6 Dle teorie relativity není mo né prokázat, jestli se skákající dítì odpoutalo od zemì, která zùstala na místì, anebo zemì poklesla dolù a dítì je nehybným objektem; dítì se oddìlilo od zemì, nebo zemì od dítìte? A u teorie relativity tvrdí cokoliv, vidíme zde oèividnou (axiomatickou) a logickou absurditu. 5 Slovu (tj. Bùh Syn; druhá Osoba Bo ské Trojice) 6 To samé èiní s posvátnými kánony, kde ignorují jejich tradièní autorizovaný církevní výklad; pozn. pøekl\n12 Rozkolníci opakují ten samý nesmyl, kdy tvrdí, e oni stojí nepohnutì na místì, ale celá všesvìtová Církev se odpoutala od jejich nohou, padá dolù a propadá se do herezí a kosmické prázdnoty. Rozkolníci tvrdí, e oni neodešli od Církve, e oni sami zùstávají Církví a e u nich mají svùj episkopát a své knì stvo a ochraòují èistotu víry. V odpovìdi na tyto pyšné nároky sv. Kyprian píše: Mo no-li se domnívat, e ten, kdo se nedr í jednoty Církve, mù e chránit víru? Mù e doufat ten, kdo se protiví Církvi a postupuje proti Ní, e se nachází v Církvi, kdy bla. ap. Pavel ukázav tajemství jednoty, øíká: Jeden Pán, jedna víra, jeden køest (Ef 4,5). Právì tuto jednotu se nále í silnì podporovat a obhajovat nám, zvláštì episkopùm, kteøí pøedsedáme v Církvi, abychom ukázali, e i samotný episkopát je jeden a nerozdìlený. A nikdo nepodvádí bratrstvo l í! A nikdo nepodrývá pravdu víry vìrolomnou zradou! Episkopát je jeden, a ka dý z /øádných/ biskupù je v nìm plnì úèasten. U svatého Otce je tady nìkolik dùle itých myšlenek, zvláštì: mimo Církev není mo no ochraòovat víru, proto e ochránkyní pravdy je obecná (soborná, katolická) plnost Církve. Pravoslavná víra v sobì obsahuje víru v Církev, jako to Bohem ustanovený, neotøesitelný sloup pravdy. Rozkol to není jen odpadnutí od Církve, nýbr je to válka s Církví, je to odpor (vzdorování, odboj, opozice) proti Církvi, podobnì jako to bylo v pøípadì rozkolu v Nebeské Církvi nejen odpadnutí od Boha, ale i bezmocná válka padlých andìlù proti Bohu, vzdor satana vùèi Bohu, od èeho má satan své jméno protivník. Sv. Kyprian vyzývá všechny køes any za jakýchkoliv okolností podporovat a obhajovat jednotu, zvláštì se to týká episkopù. Uèí (jako všichni ostatní církevní Otcové), e episkopát je jeden a nerozdìlený. Ten, kdo uèí nìco jiné je lháø. Ten, kdo se pøipojuje k odpadlým od Církve episkopùm, chová se jako vìrolomný zrádce. Episkop mimo Církev je l i-episkop (falešný biskup). Jako nemù e existovat andìl mimo nebeskou hierarchii, tak Díl IV. Sv. Kyprian píše, e rozkolníci i kdyby byvše odevzdáni (na muèení), shoøeli v ohni nebo vypustili svého ducha, byvše pøedhozeni k se rání šelmám, stejnì ani to se pro nì nestane korunou víry, ale bude to trestem za vìrolomnost nebude to slavným završením zbo ného zápasu, ale exitem zoufalství. I kdyby rozkolníci vytrpìli ty samé strasti, jako køes anští muèedníci v dobách pronásledování od pohanských císaøù, i kdyby je upalovali na pomalém ohni anebo je házeli na roztrhání divoké zvìøi, pøesto se jim jejich krev nestane královským pláštìm vítìzství; oheò po írající jejich tìla nemù e oèistit srdce od høíchu duchovní pýchy; zuby šelem nejsou pro nì znakem spasených, pøed ním cherubín støe ící bránu Edenu spustí svùj meè. Muèednictví to je neotøesitelná peèe vìrnosti. Jen e rozkolníci se ukázali být a do krve a smrti vìrnými høíchu odpadlictví, co znamená vìrnými satanu. Ïábel to je sebevrah; a jeho existence to je vìènì trvající smrt. Rozkolník neobrátí-li se je také sebevrahem, proto e zopakoval høích ïábla odpadnutí od Církve. Muèednictví není pro rozkolníka druhým køtem, ale smrtelnou agónií a zaèátkem vìèných muk. Pro nìho by bylo menším zlem, kdyby se v dobì pronásledování zøekl své víry odøekl se svého falešného obrazu Krista (ve skuteènosti antikrista, jen si pøi svém boji s Církví pøisvojil jméno Kristovo). Mo ná, e by odpadlík od Církve v prùbìhu dalšího ivota pøinesl pokání z høíchu rozkolu, a potom z høíchu modláøství 23 ; mo ná by pokoøil svého ducha a smíøil se s duchovní Matkou Církví, kterou døíve urá el (hanìl), jako by byla smilnice, které plival do tváøe slova klevet. Kdy však rozkolník pøijme smrt kvùli svému l ivému vyznání, je s hrdì vztyèenou hlavou poslán do podsvìtí na hostinu ïáblovu. Ze skonu mu- 23 Zøeknutím se falešného krista by toti vyhovìl pohanským pronásledovatelùm, a proto by mìl høích modláøství (poklona idolu), z nìho by pøi vstupu do pravé Církve také musel èinit pokání; pozn. pøekl\n13 pøikázání mimo Církev naplnit nemo no pøestanou být faktorem vnitøního ivota èlovìka a stanou se vnìjším formálním pøedpisem. nemù e být biskup mimo hierarchii církevní. Podle slov svatého apoštola Judy, andìlé, kteøí neuchránili svoje dùstojenství (andìlský øád) a opustili svùj pøíbytek, Nebeskou Církev, se zmìnili v démony, spoutané pouty temnot (Jud 1,6). S èím vìtší výšky padli andìlé, tím hlubší a strašnìjší je jejich pád. Ap. Jan (ale pøesnìji Duch Svatý skrze apoštola) nazývá episkopy andìly Církve (Zjev 1,20). Episkop rozkolník, to je episkop samozvanec. Biskup, který je v opozici vùèi Církvi, je podoben padlému andìlu, který následoval výzvu satana. Rozkolníci øíkají: Náš souèasný biskup a nebo ten, který svìtil naše stejnì smýšlející biskupy na zaèátku rozkolu (oddìlení), získal svoji chirotonii v Církvi. Lucifer takté získal dùstojenství a jméno pøedního andìla v Nebeské Církvi, ale co mu to bylo platné? Naopak dary Bo í, jimi pohrdl, láska Bo í, kterou zradil, krása a svìtlo, jimi byl nadán více, ne ostatní andìlé, pøinesly Luciferu vìèné odsouzení, ona budoucí muka, která sv. Jan Theolog srovnával s ohnivým jezerem (Zjev 20,10). Biskup, opustivší Církev, která ho duchovnì porodila a dala mu nejvyšší postavení na zemi, a stejnì tak i takový èlovìk, který mimo zákonnou chirotonii uchvátí (ukradne) biskupské dùstojenství, stávají se slu ebníky satanovými a biskupy Lucifera. Takovýmito duchovními otci se chlubí rozkolníci! Ti, kteøí se vkradou do cizího domu a loupí tam majetek, se nazývají lupièi a zlodìji a podléhají soudu. Avšak jak nazvat rozkolné biskupy, kteøí vtrhávají do cizích eparchií, jako se podkopávají lupièi v noci, a kradou ne majetek, nýbr cizí duše? Zlodìji a lupièi to zní pøíliš jemnì, proto e pro tyto biskupy svatokráde níky 7 a vrahy neexistuje zákon; pro nì samozvance a uzurpátory je zákonem jejich vlastní svévole a jejich zajetí vládychtivostí. Rozkolníci prolévají krokodýlí slzy z dùvodu porušování kánonù Církve. Ve skuteènosti však dávno pošlapali a znièili všechny kánony, nebo podstata kánonù spoèívá ve víøe v jednotu a vìènost Církve. Kánony jsou dány Církvi; mimo Církev jsou 7 Tj. zlodìje posvátného ukradli posvátný úøad a konají nezákonné liturgie 48 13\n14 neskuteèné a nesmyslné tak jako nemohou existovat zákony státní bez samotného státu. Apoštolský mu, sv. biskup muèedník Ignatij Bohonosec (Antiochijský), uèedník apoštolù Petra a Jana, svìdèí, e rozkol to je pøedevším odpadnutí od zákonného archijereje a boøení Bohem ustanovené hierarchie. V dopise filadelfským sv. Ignatios píše: Duch (Svatý) mi sdìlil toto: Bez biskupa nic nedìlejte, chraòte svoje tìlo jako chrám Bo í, milujte jednotu, utíkejte od rozdìlení. Na jiném místì tého dopisu uvádí: Dítky svìtla a pravdy, utíkejte od rozdìlení a zlých uèení, ale kde je pastýø (episkop), tam i vy, jako ovce, jdìte. Nebo mnozí vlci, zdánlivì dùvìryhodní berou do zajetí (lapají) ty, kteøí kráèeli po Bo í cestì, ale budete-li jednotni, nebudou mít prostor. V dopise ke smyrenským Ignatij Bohonosec pøikazuje: Všichni následujte episkopa, tak jako Je íš Kristus Otce. Bez biskupa a nikdo neèiní nic, co se týká Církve. Jenom ta Eucharistie má být ctìna jako pravá, kterou koná episkop a nebo ten, komu to on sám svìøil. Kde bude episkop, tam má být lid, stejnì jako kde je Je íš Kristus, tam je obecná (katolická) Církev. Není dovoleno bez biskupa ani køtít, ani konat veèeøi lásky. Je pøekrásným skutkem znát Boha a biskupa. Toho, kdo ctí episkopa, ctí Bùh; ten, kdo èiní nìco bez episkopa, slou í ïáblu. Toto je uèení dávné Církve, které bylo odevzdáno Ignatiovi Bohonosci apoštoly Petrem a Janem. Toto uèení je Zjevením Ducha Svatého osobnì Ignatiovi, o èem sám svìtec svìdèí v dopise filadelfským. Podle jeho slov oklamat (podvést) biskupa, to je to samé jako podvádìt Boha, neposlušnost biskupovi a utajování pøed ním èehokoliv, co se týká církevních vìcí, to je slu ba ïáblu. Jakými slovy jen nazvat zavrhnutí svého archijereje a opuštìní Církve? Je to dozajista nejen slu ba ïáblu, ale napodobování samotného satana. Sv. Ignatios tvrdí, e kde je rozdìlení tam Bùh nepøebývá. A jestli tam Bùh nepøebývá, jaký tedy duch tam ije a pùsobí? Další uèedník apoštolù Petra, Pavla a Jana sv. biskup muèedník Kliment, biskup øímský, píše korintským rozkolníkùm: Va- nì-duševní charakter. Kdy se rozkolníci pøesvìdèí, e èlovìk nepodlehne jejich pøesvìdèování, pak se jejich dobré skutky mìní v chronickou nepøízeò nebo lhostejnost. Soucit s neš astnými se rychle vypaøí. Nechcete být spolu s námi, tak a vám pomù e vaše Církev, øíkají jakoby se skrytou zlopøejícností. Duchovní láska, která objímá všechny, nezávisle na národnosti, vyznání a jiných rozliènostech, je pro rozkolníky nedostupná. Ztrativše Církev, ztratili schopnost køes anské lásky stala se pro nì vnitønì cizí a nepochopitelnou. Proto øíká sv. Kyprian, e v rozkolu se na lásku dokonce ani nemyslí. Píše: nemohou pøebývat s Bohem ti, kteøí nechtìjí být jednomyslní (svorní) v Církvi Bo í. Pøebývat s Bohem, to znamená být v Bo í blahodati. Zde na zemi je duše sjednocena s blahodatí a to dokonce i u svatých doèasnì, tak jako se napøíklad sjednocuje ár s roz haveným elezem; a proto je mo no blahoda ztratit. V budoucím ivotì bude blahoda sjednocena se spasenými na vìky a bytostnì 21 : neslitì s jejich pøirozeností, leè neoddìlitelnì od ní. V budoucím ivotì u nemù e být blahoda ztracena, naproti tomu však jen stálé získávání a vzrùst (stoupání) v ní je vìèným pøibli ováním se obrazu k jeho Pøedobrazu, podoby k jejímu nekoneènému Ideálu, to je vìènì pokraèující pohyb k Bohu, pohyb, který nemá konce, proto e Bo ství je absolutní a nevyèerpatelné. Èlovìk se stal rukou nevytvoøeným chrámem Bo ím, avšak kvùli tomu musí podrobovat svùj rozum uèení Církve, která má mysl Kristovu 22, své srdce odevzdat (pokoøit) blahodati, která pøebývá v Církvi nazývané v Písmu svatém Nevìstou Kristovou (vìènou láskou Krista). Církev má Ducha Kristova, který v ní pøebývá jako v Kristovì mystickém Tìle, a proto ten, kdo zavrhuje Církev, zavrhuje Krista. Mimo ivého Krista není mo ná spása pouhou lidskou askezí a dodr ováním pøikázání; ano, ani 21 Tj.: co se podstaty týèe; pozn. pøekl. 22 Viz ap. Pavel: 1.Kor 2,\n15 ze všech jmen na zemi jména køes an. Èíslo na krku oznaèuje, e pro vìznìného jsou dveøe do svìta zavøeny, e je zbaven svobody, e se stal èlovìkem-vìcí. Pro rozkolníka znamená ztráta jména køes ana, e je pro nìho zavøena brána do Království nebeského; a pokud on sám sebe køes anem nazývá, pak l e a krade toto jméno. V principu je rozkolník luciferníkem, proto e zopakoval odpadnutí lucifera. Spolu se jménem køes ana ztrácí rozkolník vše, co v Církvi získal, a vychází z Ní nahý, jako bìs. Jak je známo, tak satan zavlekl do rozkolu tøetinu andìlù. Jména rozkolníkù, kteøí následovali satana, a u se vztahují k jakékoliv (historické) dobì, mizí a hasnou jako padající hvìzdy. Spravedlivým Bo ím soudem jsou nav dy vymazána z vìènosti. Sv. Kyprian praví, e rozkolníci ztratili to nejdùle itìjší lásku, tedy to, co je srdcem Evangelia. Celé svaté Písmo se vejde do dvou pøikázání: lásky k Bohu a k lidem. Rozkolníci nemohou naplnit prvé z nich, jeliko Boha je mo no milovat pouze v Duchu Svatém. Láska duševní, neklidná (horoucí), neoèištìná od krve a tìla (srovn. 1.Kor 15,50), naplòující mysl touhou a srdce temnou rozkoší, je nehodná Boha. Jestli e skrze odmítnutí Církve odmítneme Svatého Ducha, není mo no v tu samou dobu milovat v Duchu Svatém Boha to je sebeklam. Stejnì tak není mo né duchovnì milovat èlovìka a zavrhovat pøi tom Církev. Církev i lidská duše jsou podobou svaté Trojice; pøièem Církev je ideální podobou, ale duše je mo nou podobou. Spojení èlovìka s Církví je pøiblí ení jeho duše k ideálu, Církev se zrcadlí v jeho duši. Mohou nám namítat, e i u rozkolníkù se vyskytují takové ctnosti jako almu na, pomoc chudým a péèe o nemocné 20. Milosrdenství rozkolníkù se však èasto omezuje na jejich spoleèenství a na to okruhy lidí, které chtìjí pøitáhnout k sobì. Dobro rozkolníkù má buï racionálnì-vypoèítavý nebo emocionál- še rozdìlení mnohé lidi zkazilo (rozvrátilo, myslí se mravní rozklad, pohoršení), mnohé pøivedlo do malomyslnosti, mnohé do pochyb, a nás všechny do alu. A váš zmatek stále pokraèuje (sv. Kliment Øímský, 1. epištola korintským). Sv. Kliment pøipomíná rozkolníkùm, jak tì ký je høích rozkolu: Pamatujte na slova Je íšova, Pána našeho. On pravil: Bìda takovému èlovìku, lepší by pro nìj bylo, kdyby se ani nenarodil, ne kdy pohorší jednoho z vyvolených Mojich; lepší by mu bylo, kdyby si zavìsil mlýnský kámen na šíji a vrhnul se do moøe, ne pohoršit jednoho z malých Mých (Mat 18,6 7; 26,24; Mar 9,42; Luk 17,2). To znamená, e pokáním neolitovaný høích rozkolu je ještì hroznìjší ne sebevra da (sebevrah hubí jenom sebe, ale rozkolník hubí sebe i další, proto je jeho vìèný údìl tì ší, ne sebevrahùv). Sv. Kyprian uvádí zøetelná srovnání a podobenství o jednotì Církve. Píše, e Církev je jedna (jediná), i kdy se rozprostírá po celém svìtì Slunce má mnoho paprskù, ale jedno svìtlo; mnoho vìtví je na stromì, ale jeden je kmen pevnì dr ící na koøenech; mnoho proudù vytéká z jednoho pramene avšak u samotného pramene je pøesto zachovávána jednota. Jednota to je bytostná, vìèná a nemìnná vlastnost Církve. Církev je vybudována podle obrazu Svaté Trojice. Pán se pøed svým utrpením modlil k Nebeskému Otci za své uèedníky: A jsou jedno, tak jako my jedno jsme (Jan 17,22). To je vùle Bo í, to je základ dvou hlavních pøikázání o lásce k Bohu a druh k druhu. Je íš Kristus zjevil apoštolùm, e satan ádal Boha, aby je mohl rozsévat jako pšenici (Luk 22,31) tj. rozdìlovat jeden od druhého, rozptýlit do všech stran, jako na humnì rozhazují vymlácené zrní, aby vítr odnesl plevy. 20 S tím se mù eme setkat i u øímských katolíkù a protestantù všeho druhu i u jiných nábo enství; pozn. pøekl\n16 Díl II. Kdo zùstává v Církvi, ten pøebývá i v lásce Kristovì; takový vstoupil do modlitby Kristovy: A jsou jedno, jako my jsme jedno. Na takovém se naplòuje po ehnání a zaslíbení Bo í, tomu se zjevuje cesta ke spasení. Avšak, kdo opustil Církev Bo í, na tom se naplnila modlitba satana, ten se ukázal jako prázdná sláma (pleva), kterou odnáší poryv vìtru. Ka dý dostává podle svého srdce 8 v hloubi srdce se ukládá (sèítá) celý ivot èlovìka, v hlubinì srdce se utváøí duchovní osobnost èlovìka, v hlubinì srdce se øeší osudná otázka èlovìka: je-li èlovìk s Kristem nebo s Beliálem. Proto do rozkolu èlovìk neupadá náhodnì skrytými nebo zjevnými vášnìmi zatemní svoji mysl, otevírá duši pro démonské vnuknutí a sám, vlastníma rukama, si kope jámu. Pouze skrze Církev pùsobí Bo í blahoda, a tudí není mo ná spása bez Církve. Sv. Kyprian píše: Zkus oddìlit sluneèní paprsek od jeho poèátku jednota nedovolí existovat oddìlenému svìtlu (paprsek pohasne); odlom vìtev od stromu a ulomená ztratí schopnost rùst (vìtev uschne, listí na ní uvadne a obrací se v prach); pøeruš spojení potoka s jeho pramenem vyschne (vsákne se, zùstane po nìm jen kamenité koryto anebo hnijící bahnitá lou e). A stejným zpùsobem Církev, ozaøovaná svìtlem Hospodinovým, po celém svìtì rozprostírá své paprsky, ale svìtlo, které se všude rozlévá, je jedno, a jednota Tìla /Kristova/ zùstává nerozdìlena. Skrze Církev se rodíme (do vìèného ivota), sytíme se jejím mlékem (Tajinami), oduševòujeme se jejím duchem (blahodatí). Sv. Kyprian stejnì jako Šalomoun v Písni písní srovnává Církev s nevìstou Kristovou. Píše, e Církev nemù e být znetvoøena, e je èistá a neporušitelná: Církev nás uchovává pro Boha, jména jsou vyškrtnuta z Knihy ivota. Ztratit jméno to znamená ztratit své dùstojenství, svoji tváø. Pøipomeòme: v Apokalypse se praví, e drak smetl svým ocasem tøetinu hvìzd (Zjev 12,4). (Drak je satan, jeho hlava pýcha; hadí ocas draka le, hvìzdy svr ené s nebes andìlé následující satana.) Nyní tento dávný drak zbavil jména køes an rozkolníky, kteøí ho následovali. Uloupil jména knìz, mnich, køes an, ale místo nich napsal v knize smrti, která je opatrována v podzemí pekla, spolu s jejich jmény jméno jiné: odpadlík. Kolikrát rozkolníci ètou Vìøím 19, tolikrát l ou; kolikrát se v modlitbì nazývají slu ebník Bo í, tolikrát pøipomínají Nebi svou vìrolomnost; kolikrát se nazývají køes any, tolikrát vykonávají køivopøíse nictví. Sv. Kyprian píše, e aèkoliv satan nazývá sám sebe Kristem, je to pøece le a klamání, o nìm pravil Pán: Mnozí pøijdou pod mým jménem ; (mnozí øeknou:) Hle, tady je Kristus (ale) nevìøte (jim) (srovn. Mar 13,6,21). (Hleïme, i rozkolníci nazývají sebe køes any, ale odstoupivše od Církve, odpadli od Krista, a proto se stali uchvatiteli cizího jména.) Kdy pohanské soudy po adovaly po køes anech, aby uvedli svá jména, mnozí muèedníci na to odvìtili pouze: My jsme køes ané. Pøed jménem køes an (jako to uèedník Kristùv a úèastník Svatého Ducha) blednou všechna lidská jména jako hvìzdy pøed svìtlem slunce. Pán pravil: Radujte se z toho, e vaše jména jsou zapsána na nebesích, a sv. Kyprian nám zjevil, e rozkolník ztratil jméno køes ana: Jako ïábel není Kristus, i kdy podvádí jeho jménem, tak za køes ana nemù e být ctìn ten, kdo nepøebývá v pravdì jeho Evangelia a víry. V koncentraèních táborech, aby psychologicky zdeptali vìznì, zbavovali je jejich lidských jmen a nazývali je èíslem, které mìli pøipevnìno na krku. Rozkolník sám sebe zbavuje nejvyššího 8 Viz modlitba ke Svatému Duchu ve svátek Padesátnice; pozn. pøekl. 19 Niceo-caøihradský symbol víry; pozn. pøekl\n17 zoufalství (šílenství) povstavší Jitøenky 16. Jestli se dávní farizeové pova ovali za poskvrnìné pouhým dotykem èlovìka, který nepatøil k jejich sektì, tak rozkolníci novozákonní farizeové se pova ují za poskvrnìné ji samotnou Církví Kristovou, která posvìcuje svìt. Sv. Kyprian pronáší slova, která zní podobnì jako alující hlas proroka Eliáše: Kdy se (rozkolník) nazývá køes anem 17, je to stejnì l ivé, jako kdy ïábel sebe èasto nazývá Kristem. To znamená, e rozkolník je horší ne pohan a nevìøící ti se narodili jako chudí, ale rozkolník mìl Království a ztratil je, mìl knì ství a zradil je. Sv. Makárij slyšel od andìla, e nejstrašnìjší muka jsou v pekle pøipravena pro smilné (svévolné) knìze a pokrytecké (licomìrné) mnichy; jen e smilstvo bylo v øeèi prorokù synonymem pro odpadnutí od pravdy 18. Mnich, který porušil své sliby, to je pøedevším mnich, který odmítl církevní vládu (slib poslušnosti); nejvyšším stupnìm tohoto høíchu pak je povstání proti episkopovi. Rozkolník l ivì nosí jméno køes ana; to znamená, e v dy, kdy rozkolník nazve sebe tímto jménem, l e; kdy se nazve slu ebníkem Bo ím, tak je to pokrytectví; i modlitba rozkolníka se mu stává høíchem (dle slov almisty, alm 108/109,7). Rozkolníka nelze nazvat køes anem, stejnì jako mrtvé tìlo nelze nazývat èlovìkem. Kdy Pán posílal apoštoly kázat, daroval jim zázraènou moc uzdravovat nemoci, køísit mrtvé a vyhánìt démony. Pøi návratu uèedníci s radostí vyprávìli Kristu o projevech Bo ské síly a o zázracích, které vykonali. Pane, i bìsové se nám podøizují (Luk 10,17), volali v ú asu. Kristus však odvìtil: Z toho se neradujte ale radujte se z toho, e vaše jména jsou zapsána na nebesích (Luk 10,20). Spolu s ka dým jménem zapsaným v nebi musí být uvedeno i další jméno: køes an. Podle slov sv. Kypriana je pro rozkolníky jméno køes an ztraceno, co znaèí, e jejich 16 Myslí se: vzpoura lucifera; pozn. pøekl. 17 Slovo køes an vzniklo odvozením od jména Kristus; køes an tedy znamená ten, kdo je Kristùv; pozn. pøekl. 18 Viz výroky prorokù ve Starém zákonì: Hospodinu nevìrný Israel smilní s cizími bohy; pozn. pøekl. pøipravuje pro Království (Bo í) ty, které porodila. Církev je èistá a neporušená, avšak je takovou kvùli blahodati Bo í, která v ní zùstává, a nikoliv pro lidskou spravedlnost a svatost. Církev napájí svìt øekami blahodati, nicménì i v samotné Církvi jsou nekající se høíšníci, jakoby pøedurèení pro záhubu; jen e takový høíšník s tvrdou vùlí, høíšník, který se vydal v plen vášním, se nachází v Církvi pouze vnìjškovì, ve skuteènosti je jí toti odcizen. Louka skrápìná vodou se pokrývá kobercem kvìtù a zelenì, avšak kameny le ící u samotného pramene a skrápìné tou samou vodou, zùstávají mrtvými a ivotapustými kameny. A mù e za to pramen? Církev je ve své metafyzické pøirozenosti svatá a nezmìnitelná. Sv. Kyprian píše: Ka dý, kdo se oddìluje od Církve, spojuje se s nevìstkou, co znamená, e podle jeho názoru ka dý rozkol je podoben poskvròujícímu a mrzkému høíchu smilstva. U u biblických prorokù se zrada víry symbolicky nazývá smilstvem (je to duchovní smilstvo). Proto pohanská obìtištì, kde Israelité zrazovali Hospodina, heretické sbory pøipomínané ve Zjevení Jana Theologa (Zjev 2,9) i modlitebny rozkolníkù pøedstavují brlohy duchovní neøesti (rozkladu, zkázy) a v nich ve všech je pustošen (nièen) lidský duch. Sv. Kyprian tvrdí, e rozkolník je pro Církev cizí a neu iteèný, je to její nepøítel. A dle slov Spasitele nepøítel Církve, který s ní bojuje, to je peklo: Brány pekelné ji nepøemohou (Mat 16,18). To znaèí, e kdo zápasí s Církví, je nejen ve slu bách pekla, ale dokonce vstoupil do pekelného vojska. A enich pøece mnohem pøísnìji, ne li svého nepøítele, ztrestá nepøítele své nevìsty toho, kdo ji pomlouvá a zneuc uje. V souvislosti s tím nelze zapomínat, e Církev to je Nevìsta Kristova a Láska Kristova. Poté sv. Kyprian pronáší slova, která mohou být nazvána kvintesencí obsahu jeho knihy: Nemù e mít Boha za Otce ten, kdo nemá Církev za Matku. Tento výrok dle tradice pochází od svatých apoštolù. Stal se známým aforismem (i kdy v trošku jiné podobì: Komu Církev není Matkou, tomu Bùh není Otcem ) a mìl dùstojenství dogmatu ve všech periodách církev\n18 ních dìjin. Pouze v Církvi, vykoupené Krví Krista Spasitele, mù eme nazývat Boha a Stvoøitele svìta svým Otcem. Ve Starém zákonì se Bùh zjevoval lidem pod jménem Ellohim (Mocný, Silný), El (Silný), Jahve Jehova (Jsoucí), Savaof (Vùdce nebeského vojska, zástupù), Šadaj (Záøe a pøítomnost Bo ství). Podle myšlenky sv. Basila Velikého je jméno Otec nad ostatní jména, proto- e toto jméno zjevuje tajemství Svaté Trojice a vztah mezi Bohem Otcem a Bohem Synem. Bùh je Láska a ve jménu Otec je obsa ena hloubka Bo ské lásky k èlovìku. Bùh v ráji je pøítomen jako Otec svojí láskou, milosrdenstvím a blízkostí ke svatým; Bùh v pekle je pøítomen jako Soudce a vìènì trestající Spravedlnost. Padlí andìlé ztratili své synovství, Bùh zùstal pro své vzbouøené slu ebníky Pánem, leè nikoliv u jejich Otcem. Komu Církev není Matkou, pro toho Bùh není Otcem, ale vìènì trestajícím Spravedlivým Soudcem. Jako oheò mù e být pro jedny svìtlem a teplem, ale pro jiné muèením a zhoubou. Rozkolníci praví: My pova ujeme svoji církev za svou matku, jen e jejich církev to je falešná církev (l i-církev), a proto jejich otec je falešným bohem je to ten, kdo se u pøed stvoøením viditelného svìta vydával za Boha. Kráde jmen je obvyklá v magii a okultismu. Adepti jedné démonické sekty sebe nazývají Andìly, a pøívr enci jiné, neménì hanebné, Adamity syny Adama. Nìkteré okultistické sekty berou svá jména od takových slov jako Sion, Rù e a køí apod. Mù eme vidìt zneva ující pou ívání znakù a jmen, za ním se skrývá démonický tajný smysl èím vìtší svatostí oplývá nìjaké jméno (èi znamení), tím rouhavìjší je jeho svatokráde né pøisvojení. Naši rozkolníci však pøekonali i okultní sekty, kdy se nazvali Pravoslavnou katolickou církví na takovou bezoèivost si netroufli ani rosikruciáni èi Pøedstavitelé Sionu. Sv. Kyprian píše: Ten, kdo je vnì Církve, by mohl být spasen jen v takovém pøípadì, kdyby se mohl zachránit nìkdo z tìch, kteøí zùstali vnì archy Noemovy. Podle dávné tradice stavìl Noe archu v prùbìhu stovky let. Po hnìv nenarušuje duchovní pokoj èlovìka, ale ohrazuje jej od nièivého pùsobení høíchu. Duševní hnìv pochází z toho, e èlovìk nenachází mo nost uskuteènit své pøání. Svatý hnìv vidí svého nepøítele v høíchu kdy èlovìk naruší Bo í vùli, a v ïáblu jako to ve vtìlení høíchu. Duševní hnìv je obrácen proti lidem; vlastností duševního hnìvu je chronická podrá dìnost (vzpurnost), co èasem pøechází v zuøivost (vztek). Duše takového èlovìka je podobná zanícené ránì, u které pouhý dotek vyvolá bolestivé køeèe. Rozkol zápasí nikoliv proti metafyzickému svìtu zla (jakoby na nìj zapomínal èi jej opomíjel), nýbr s lidmi a jim pøipisuje všechny potí e a neštìstí. Pro rozkolníky je charakteristický jeden rys: nemohou klidnì rozebrat problémy a naslouchat tvrzení, které je v rozporu s jejich mínìním, neustále se vrhají do boje, k odsuzování èi posmìchu, jako by chtìli na spolubesedníka vylít vše, co se nahromadilo v jejich duších; bohu el je to však jen vzpurnost (rozdrá dìnost). Láska nikdy nepomíjí (1.Kor 13,8 círk.-slov. pøeklad). Podle slov sv. Kypriana láska v dy zùstane v Království (nebeském), vìènì tam bude pokraèovat v jednotì bratrského svazku. Nesvár nemù e být hoden Království Nebeského 15 Nebude patøit ke Kristu ten, kdo vìrolomnou neshodou porušil lásku Kristovu ten, kdo nemá lásku, nemá ani Boha. Sv. Kyprian poukázal na jednu z hlavních pøíèin rozkolu zeslábnutí (ochabnutí) lásky. Je to umrtvenost srdce, která zrodila farizejství s jeho formalismem a dvoutváøností. To je falsifikát svatosti a vnitøní odcizení se od Boha; je to maska zbo nosti. Jeden theolog pravil, e ïábel to je padlá mysl; ïábel nemá ani duši, ani srdce; místo duše je v nìm temný plamen pekla, místo srdce prázdno, chladné jako led. Rozkol to je ochromení (paralýza) srdce, dokonèená pýcha, 15 Myslí se hlavnì spory èi rozbroje s bratøími ve víøe, uvnitø Církve; pozn. pøekl\n19 Princip struktury nebeské i pozemské Církve to je hierarchie, a proto se zbo nost projevuje pøedevším vztahem k hierarchii, která musí zùstávat nepohnutou a neporušenou, aby Církev byla ivou. Hierarchii je mo no srovnat s nervovým systémem, prostøednictvím nìho se uskuteèòuje jednota lidského organismu, kontroluje se pohyb ka dé kùstky a koordinují se fyziologické procesy; buòky a tkánì, které jsou vytr eny z tìla, jsou odsouzeny k rozkladu mìní se na hnilobu a zápach. V pøírodì, která nás obklopuje, nevidíme chaos, nýbr poøádek fyzikální a energetické struktury, je jsou podøízeny pøesným zákonitostem. Kdyby jen jediná hvìzda èi planeta zmìnila svou cestu èi dráhu, mìlo by to za následek celý øetìzec katastrof v kosmickém systému. Atomový jaderný výbuch s jeho ohromnou nièivou silou a radioaktivním záøením to je následek umìlého narušení vnitøní struktury atomu. Makro- i mikrokosmos pøedstavují z pohledu in enýrsko-materialistického jeden dokonalý mechanismus. Neoduševnìlá matérie se podøizuje zákonùm, které jí dal Stvoøitel, avšak rozumné stvoøení, èlovìk, urèený pro vìènost, povstává proti duchovním zákonùm, rozbíjí strukturu Církve, pro kterou byl stvoøen svìt. Zlá vùle obrací rozum ve zbraò, kterou èlovìk nièí sebe samotného. Pomozme si opìt pøímìrem k lidskému organismu: rakovinový nádor to jsou buòky nezpùsobné podøídit se systému, vymkly se z øízení a kontroly a staly se agresivní vùèi sousední zdravé tkáni. Tyto nemocné buòky, kdy se oddìlily od ivotní jednoty, staly se nepøáteli a vrahy organismu, který je jejich pùvodcem. Rozkolníci, pøijavše duchovní ivot v Církvi a od Církve, povstali proti ní a jsouce sami odsouzeni k duchovní smrti, sna í se svojí l í pøesnìji: rakovinovými metastázemi znièit i další duše. Láska se nedá vydrá dit (nevzpouzí se) (1.Kor 13,4 5). Ap. Pavel nepíše: Nehnìvejte se, proto e existuje i svatý hnìv, který je obrácen proti ïáblu a høíchu, hnìv jako strá duše. Jen e to není afektovaný cit, zatemnìlá mysl, není to vášeò, je opíjí èlovìka, není to rozkoš z rodící se vra dy a z pøedstavy msty. Svatý tuto dobu vyzýval své pøíbuzné k pokání a tím k odvrácení Bo ího hnìvu, jen e ti se nad jeho proroctvími jen smáli. Podle slov Bible: Lidé se stali tìlem (Gen 6,3, Job 10,11), tìlem, které jakoby úplnì pohltilo jejich ducha; lidé se pøipodobnili zemi, z ní byla uèinìna tìla prvostvoøených lidí (Gen 6,7; pravosl. znìní), jen e zemi neo ivené dechem Bo ím. Jen u svìtla je vidìt stín, v šeru stíny mizí; jenom u svìtla svìdomí èlovìk cítí svoji høíšnost a potøebnost pokání. Kdy umlká a usíná svìdomí, pak èlovìk pøestává vidìt své chyby, ztrácí schopnost odlišovat špatné od dobrého. Podle slov sv. Theofana Zatvornika, pøedpotopní lidé odpovídali Noemovi: Co po nás chceš?, my ijeme tak, jako ijí všichni! Jakoby høíšníka ospravedlòovalo to, e høeší nejen on, ale všichni! Noe stavìl svùj koráb (archu) nikoliv na bøehu moøe, ale v horách, a to rozveselovalo lidi, kteøí pova ovali praotce za blázna. Jen e doba urèená na pokání minula. Proroctví se naplnilo. V prùbìhu ètyøiceti dní pršel liják, jaký v dìjinách lidstva ještì nebyl vidìn, takový, jakoby bylo nebe pohárem plným vody pøevráceným na zemi. Otevøely se prameny podzemních vod a jejich proudy se vylily na zemi. Podnebeská a podzemní propast jako by se spojily, aby znièily všechno ivé na zemi. Lidé hledali útoèištì pøed vodním ivlem, pøed oceánem pohlcujícím zemi. Jedni se zavírali ve svých domech, doufajíce v pevnost kamenných stìn, druzí hledali záchranu ve vìtvích vìkovitých stromù, a další vylezli na skály, myslíce, e utekou pøed záhubou na vrcholcích, ale vlny potopy pronásledovaly lidi všude a dostihly je jako zvìø svoji koøist. Noemùv koráb zùstal jediným místem záchrany, které sám Hospodin lidem ukázal, leè lidé neposlouchali hlasu proroka, a dobrovolnì si zvolili smrt. Zvíøata a dobytek poslechl hlasu praotce a vešel do archy, avšak pyšní lidé projevili svou nevíru a pøezíravost vùèi slovùm Noemovým. Pøesto ani na stromech v lesích ani v hlubokých propastech ani ve výšinách orlích hnízd ani v rozsedlinách skal ani na vrcholcích hor pro sebe nikdo nenašel záchranu. Archa (koráb) to je obraz Církve; vnì Církve není spásy. Pøedpotopní lidé urèitì museli mít lodì, lodièky, vory, jen e potopa je 42 19\n20 rozmetala jako tøísky a moøe je pohltilo. Kdy nastala potopa, lidé se vrhli k arše, ale ukázalo se, e archa je u zavøená. Podobnì té Církev zve lidi k pokání pøed tím, ne pøijde Strašný soud, a však pøijde Pán na zemi soudit ivých i mrtvých, tehdy se brána Církve uzavøe, jako vchod do archy. Jakýkoliv rozkol to je snaha obejít se bez archy, snaha zachránit se vlastními silami, pokus uèinit z nìkolika klád svùj vlastní malý èlun. Zvíøata se zachraòují v arše, ale lidé umírají i to je symbolické: kající høíšníky vidíme získávat Království nebeské, ale pyšné, kterým se nechtìlo zachraòovat se mezi zvíøaty a skotem, vidíme na moøském dnì. Jak se jen podobají rozkolníci hanìjící (kárající) Církev tìm, kteøí na výzvu Noemovu odpovídali: Jak bych mohl být vedle zvíøat a skotu! Není nám známo, koho vyvolí Bùh zjevným høíšníkùm je však lehèí pøinést pokání, ne pyšným a samolibým farizeùm. Mimochodem, je typické, e novozákonní rozkolníci novaciáni a donatisté souèasníci sv. Kypriana, nazývali sami sebe kathary, tj. èistí, tedy v podstatì stejnì jako starozákonní farizeové. Leè Evangelium nám ukazuje, co je to farizejská èistota je to maska, pod ní se skrývá nejodpornìjší vášeò pýcha. O ní se píše: Mrzký pøed Hospodinem je ka dý s nadýmajícím se srdcem (Pøísl 16,5). Nu, druhý koráb se neobjevil a oceán, který pokryl celý povrch zemì, zmìnil všechna útoèištì v jediný hrob. Dnes existuje mno ství rozkolù je to celá flotila hraèkáøských lodièek, a ka dá z nich se pokouší být místo Noemovy archy. Je všechny spojuje jedno chtìjí se zachránit nikoliv vírou v zaslíbení Bo í, které bylo dáno Církvi, nýbr lidskou dùmyslnosti a silami, proto jsou všechny odsouzeny a všechny je èeká stejný údìl. Sv. Kyprian vysvìtluje, e slova Kristova: Kdo neshroma ïuje se Mnou, ten rozptyluje (Mat 12,30), znamenají, e pole a vinice Kristovy to je Církev, pouze tam je mo no sbírat plody; mimo Církev, i kdyby se nec namáhal jakkoliv, výsledkem jeho úsilí a odmìnou za jeho práci bude pouze plevel a trní, nebo shroma ïující na jiném místì, nikoliv v Církvi, rozptyluje Církev ducha. Pod zpùsobem boje za spravedlnost se mstí své Matce Církvi za ta dobra, která od ní dostal. Satan nenávidí lidskou duši, proto e ji Hospodin miluje jako svùj obraz a podobu. Satan bojuje s Bohem v lidském srdci, mstí se Bohu za svoji porá ku tím, e lapá do svého temného království lidské duše, které byly stvoøeny pro Nebe. Rozkol je skrytou mstou Bohu skrze boj s Církví, Nevìstou a Milovanou Bo í. Pochází-li sedm hlavních vášní ze slabosti lidské vùle, tak osmá v poøadí (ale prvá významem) pýcha je zaèátkem høíchù a láskou ke høíchu. Všechny høíchy dávají v lidském srdci místo ïáblu, ale høích pýchy èiní samotnou duši ïáblu podobnou. Láska nejedná neèestnì (neøádnì, nepøístojnì, neslušnì) (1.Kor 13,4 5) (Nedìlá nic neøádného.) Øád to je poøádek a místo. Èlovìk je osobou s morálnì-duchovní autonomií a mo ností svobodné vnitøní volby a zároveò je èlenem Církve. V tomto ivoucím duchovním organismu zaujímá ka dý køes an své místo, ka dý plní své povinnosti a nese svou odpovìdnost. Øád to je zákon a struktura èi, jestli chcete systém, bez nìho nemù e existovat ádné organisované spoleèenství: ani Církev ani stát ani armáda ani rodina. V almu Davidovì se píše: Stanula Královna po pravici tvé, odìna jsouc v pøekrásný zlatý (zlatem protkávaný, mnohobarevný) odìv ( alm 4,10; círk-slov. pøekl.). Po pravici tvé (na pravé stranì Nebeského Otce) tím se vyjadøuje Bo ské dùstojenství Církve. Podle slov sv. Basila Velikého rùznobarevné odìvy vyjadøují mnohé zpùsoby slu by v Církvi, kde doplòuje druh druha jako se hudební akordy slévají v jednom souzvuku, leè falešná nota zpùsobí disonanci. Vlastností a projevem ivého organismu je jednota. Zlatem se lesknoucí øízy vyjadøují blahoda Svatého Ducha, který pøebývá v Církvi; prostøednictvím blahodati se lidská duše stává podobenstvím Církve a rukou nevytvoøeným chrámem. Blahoda se dává všem èlenùm Církve podobnì jako se jednou krví sytí všechny tkánì lidského tìla. Odìv Královny pøekypuje barvami, jimi je protkán ka dý èlovìk na svém místì mù e dosáhnout cíle køes anského ivota spásy, pøed ka dým shodnì je otevøena cesta k dokonalosti\nPøeklad knihy archimandrity Rafaila (Karelina). Sta vìnovaná problematice církevních rozkolù a pota mo otázce jednoty Církve. Pøíspìvek ke studiu\nPÁD p yšných Pøeklad knihy archimandrity Rafaila (Karelina). Sta vìnovaná problematice církevních rozkolù a pota mo otázce jednoty Církve. Pøíspìvek ke studiu autentické køes anské eklesiologie. Podle\np y šn ý ch Archimandrita Rafail Prosinec r. 1998\nSv. Kyprian píše: Do zachovávání pokoje On /Kristus/ zasadil všechny dary a odměny svých zaslíbení. 37 Pokoj, láska a jednota je odkazem (dědictvím) Kristovým. Církev je královstvím Ducha Svatého Ducha\nCopyright 1996, 2003 SAMUEL, Biblická práce pro děti ISBN 80-239-0735-2\nprvní kapitola Nejúrodnìjší misijní pole svìta 0 Nejúrodnìjší misijní pole svìta není na nìjakém zvláštním místì. Není to nìjaká urèitá zemì. Je to urèitý druh lidí jsou to dìti! Žádná skupina lidí není\nVelký pátek. Samotná jitøní celý text a notace\nVelký pátek Samotná jitøní celý text a notace Velkopáteèní jitøní Jitøní bohoslu ba se ètením dvanácti evangelií Kanonický èas pro zaèátek této jitøní je ve ètvrtek 2. hodina noèní (tj. 19. 20. hodina\nMt 4, 1-11: Povzbuzení k boji s ďábly ( Předpostní kázání)\nMt 4, 1-11: Povzbuzení k boji s ďábly ( Předpostní kázání) V minulých nedělích jsme slyšeli odpověď na otázku, kdo je Ježíš. Při jeho jordánském křtu bylo bezpečně zjeveno, že je milovaným a vyvoleným\nSVATÁ TAJINA POMAZÁNÍ OLEJEM\nSVATÁ TAJINA POMAZÁNÍ OLEJEM Postup svìcení oleje a pomazání olejem nemocných, je koná sedm knì í (nebo alespoò tøi) shromá dìných v chrámì neb v domì u nemocného. Tajina se udìluje pouze nemocným (a to\n6 Bùh Brahma Allah KØES ANSTVÍ\n6 Bùh Brahma Allah KØES ANSTVÍ Slova Ježíše Krista Moje království není z tohoto svìta nám jasnì dokazují, že celá naše víra se opírá o skuteènost, že za tímto svìtem, který známe, za hvìzdami a planetami,\nOD 1. SRPNA 2011 DO 30. ZÁØÍ 2011 4. DÍL KNIHA PRAVDY\nOD 1. SRPNA 2011 DO 30. ZÁØÍ 2011 4. DÍL KNIHA PRAVDY A VELKÉ VAROVÁNÍ VELKÉ VAROVÁNÍ BOHA DNEŠNÍMU SVÌTU KNIHA PRAVDY 4. DÍL Poselství od 1. srpna 2011 do 30. záøí 2011 Poznámka korektora: Pøekladatelé\nVelkévarování Boha dnešnímu svìtu\nVelkévarování Boha dnešnímu svìtu Bùh nám pomáhá vidìt souèasnost i budoucnost uèí a vysvìtluje pravdu Tematicky tøídìné výòatky z prorockých textù s názvem "Velkévarování" (Doporuèené prameny: http://jezis-kristus-varovanie.webnode.sk\nLáska Téma: Láska a odpovědné předávání lidského života Cíl: Poznání zákonitosti odpovědného předávání lidského života Obsah: Časová dotace: Doporučený věk: Přednáška o odpovědném rodičovství Čtvrtek 18.00\nMNOZÍ BUDOU VYMÌNÌNY, NEŽ BUDE NAKONEC ZFORMOVÁNO NOVÉ NÁBOŽENSTVÍ 1306\nVELKÉ VAROVÁNÍ A KNIHA PRAVDY LEDEN 2015 VELKÉ VAROVÁNÍ BOHA DNEŠNÍMU SVÌTU KNIHA PRAVDY LEDEN 2015 Poselství nebes dávaná skrze M.D.Mercy Mise spásy v tomto velkém okamžiku historie, zbytku našich dnù\nNázev školy: Základní škola a Mateřská škola Žalany. Číslo projektu: CZ. 1.07/1.4.00/21.3210. Téma sady: Dějepis pro 6. 7. ročník\nNázev školy: Základní škola a Mateřská škola Žalany Číslo projektu: CZ. 1.07/1.4.00/21.3210 Téma sady: Dějepis pro 6. 7. ročník Název DUM: VY_32_INOVACE_4B_6_Řecké_báje_a_pověsti Vyučovací předmět: Dějepis\nPoznáš mě? Masarykova ZŠ a MŠ Velká Bystřice projekt č. CZ.1.07/1.4.00/21.1920 Název projektu: Učení pro život Č. DUMu: VY_32_INOVACE_38_03 Tématický celek: Gramatika, skladba, sloh Autor: Mgr. Jarmila\nBLUD A KLAM. v t. s o. d i. l o. í t. t á\nBLUD A KLAM, í t ì n o p e t á M? o v t s d i l o l h i t s o p co BLUD A KLAM - Máte ponìtí, co postihlo lidstvo? Co mi osobnì bolí, je to, že když ètu køes anský tisk, lhostejno v jakém jazyku, vidím,\nOD 1. SRPNA 2012 DO 31. SRPNA 2012 KNIHA PRAVDY VELKÉ VAROVÁNÍ\nOD 1. SRPNA 2012 DO 31. SRPNA 2012 10. DÍL KNIHA PRAVDY A VELKÉ VAROVÁNÍ VELKÉ VAROVÁNÍ BOHA DNEŠNÍMU SVÌTU KNIHA PRAVDY 10. DÍL Poselství od 1.srpna 2012 do 31. srpna 2012 Poznámka korektora: Pøekladatelé\nKázání Daniel 7-12 (kapitola 7) Danielova vidění Tři apokalyptické vize a modlitba Daniela (7-12) První vize Syna Člověka (kapitola 7)\nKázání Daniel 7-12 (kapitola 7) Danielova vidění Tři apokalyptické vize a modlitba Daniela (7-12) První vize Syna Člověka (kapitola 7) Pozadí 7,1 a úvod Když si povídám s lidmi, zaznamenávám v zásadě tři\nFoto: Michala Šmikmátorová, Tomáš Buchmajer, RNDr. Petr Klán, Mgr. Jiøí Dvoøák Grafické zpracování: Lubomír Petlach. Edice\nTvoøivé nápady INDIÁNI Autoøi: Michala Šmikmátorová, Pavla Šmikmátorová, Mgr. Jiøí Dvoøák Foto: Michala Šmikmátorová, Tomáš Buchmajer, RNDr. Petr Klán, Mgr. Jiøí Dvoøák Grafické zpracování: Lubomír Petlach\nVLASTNOSTI PARAMETRY SVÍTIDLA VÝHODY NA PØÁNÍ\nPARAMETRY SVÍTIDLA Krytí optické èásti: Krytí elektrické èásti: Odolnost proti nárazu (sklo): Napájecí napìtí: El. tøída izolace: Hmotnost: TECEO 1 TECEO 2 Instalaèní výška: TECEO 1 TECEO 2 VÝHODY NA PØÁNÍ\nKlasické námìty ve výtvarném umìní\nNarození Ježíše Krista VV-1 Námìty DUM è. 4 tercie osmiletého studia Tento materiál byl vytvoøen v rámci projektu Gymnázium Sušice - Brána vzdìlávání II Mgr. B. Skrbková Gymnázium Sušice 1- Kde a kdy se\nKNIHA PRAVDY LEDEN 2013\nKNIHA PRAVDY A VELKÉ VAROVÁNÍ LEDEN 2013 VELKÉ VAROVÁNÍ BOHA DNEŠNÍMU SVÌTU KNIHA PRAVDY 14. DÍL Poselství od 1. ledna do 31. ledna 2013 Poznámka korektora: Pøekladatelé upozoròují, že z dùvodù náboženské\nIVOT SVATÉHO VÁCLAVA\nŽIVOT SVATÉHO VÁCLAVA Mìsíce záøí 28. den. Zabití svatého Václava, knížete èeského. Pane, požehnej, Otèe. Hle, nyní naplnila. se prorocké slovo, jež øekl Pán náš Ježíš Kristus: Bude zajisté v poslední\nSestoupení Svatého Ducha\nSestoupení Svatého Ducha Veèerní pøed dnem Svatého Ducha V nedìli svaté Trojice veèer. Veèerní bohoslu ba se sklánìním kolen a svatodušními modlitbami Z triodu kvìtného Pøíruèka pro duchovenstvo ke slu\nTOM A JEHO VELKÉ DOBRODRUŽSTVÍ\nTOM A JEHO VELKÉ DOBRODRUŽSTVÍ Ètrnáct pøíbìhù pro malé a velké Vypráví: Ursula Marcová Ilustroval: German Frank Pøíbìh první Když se Tom probudil, nevìøil svým oèím. Bylo to jako ve snu. Ležel na mìkké\nOndřej David Rada HLEDEJ PAŠIJE! (věnováno tatínkovi)\nOndřej David Rada HLEDEJ PAŠIJE! (věnováno tatínkovi) A v Pánův den jsem byl ve vytržení Ducha a uslyšel jsem za sebou mocný hlas, jako zvuk polnice, jak říká: Já jsem Alfa i Omega, Ten první i poslední.\nNEJDÙLEŽITÌJŠÍ PRAVDY PRO VÁŠ ŽIVOT\nNEJDÙLEŽITÌJŠÍ PRAVDY PRO VÁŠ ŽIVOT OBSAH 1/ O høíchu, který zraòuje Srdce Boží i Panny Marie 2/ O køíži mého Syna, kterým vám získává spásu 3/ Zemský Ráj 4/ O nebi, kté na vás èeká 5/ O oèistci 6/ O pekle,\nZákon a evangelium. Texty na tento týden: Ž 19,8.9; Ř 7,12; 1J 2,3.7; 5,3; Ř 3,19.20; Ex 20,8 11; Dt 5,15\nTýden od 2. do 8. prosince 10 Texty na tento týden: Ž 19,8.9; Ř 7,12; 1J 2,3.7; 5,3; Ř 3,19.20; Ex 20,8 11; Dt 5,15 Základní verš Podle toho víme, že jsme ho (Ježíše Krista) poznali, jestliže zachováváme\nVìštìní z kávy JOHAN RICHTER. Eko-konzult\nJOHAN RICHTER Eko-konzult Prvním pøínosem vìštìní z kávové sedliny je, že pomáhá lepšímu sebepoznání. Nìkteøí možná øeknou: Ale vždy já se pøece znám dobøe. Dalším pøínosem vìštìní je to, že dává lidem\nDatový a nabíjecí kabel Nokia CA-126\nDatový a nabíjecí kabel Nokia CA-126 ÈESKY Prostøednictvím tohoto kabelu mù¾ete pøená¹et a synchronizovat data mezi kompatibilním PC a pøístrojem Nokia. Kabel mù¾ete rovnì¾ pou¾ít pro souèasné nabíjení\nPíseň: 433 Otče náš, milý Pane+ modlitba. Est 9, 1-19 Milé sestry, milí bratři,\nPíseň: 433 Otče náš, milý Pane+ modlitba 1 Est 9, 1-19 Milé sestry, milí bratři, dnešní kapitolou se dovršuje převrat, jenž způsobila Boží moc pro ohrožené židy, a který započal již v Est 6. Nestihneme\nTHE GREAT CONTROVERSY CHS. 29,3,25 CZECH\nTHE GREAT CONTROVERSY CHS. 29,3,25 CZECH Pùvod zla 29. Pùvod zla Mnohé lidi znepokojuje otázka, jak vzniklo a proè existuje zlo. Vidí, jak zlo pùsobí, jaké pøináší strašné následky - utrpení a zkázu -\nCírkev československá (husitská) Snaha o dokončení české reformace\nCírkev československá (husitská) Snaha o dokončení české reformace Kdo jsme? Církev československou husitskou tvoří křesťané, kteří usilují naplnit současné snažení mravní a poznání vědecké Duchem Kristovým,\nKánon a modlitby pøed svatým Pøijímáním\nObsahuje: Kánon a modlitby pøed svatým Pøijímáním: zaèátek k pravidlu pøed svatým Pøijímáním kánon deset modliteb svatých Otcù a tropary Postup dìkovných modliteb po svatém Pøijímání: pìt modliteb svatých\nA MÍSTO NICH VYDÁNY NOVÉ, KTERÉ MÌ URÁŽEJÍ. ZÁKONÙ, ABY SE DAL PROSTOR VAŠÍ ŽALEM K PLÁÈI.\nBYLO ZRUŠENO MNOHO ZÁKONÙ A MÍSTO NICH VYDÁNY NOVÉ, KTERÉ MÌ URÁŽEJÍ. CO MI ZPÙSOBUJE SMUTEK OBZVLÁŠTÌ, JE PODÁVÁNÍ MÉ SVATÉ EUCHARISTIE LAIKY. NEDOSTATEK ÚCTY KE MNÌ A K MÉMU VÌÈNÉMU OTCI ZAVEDENÍM NOVÝCH\nVèera... a dnes... Rezoluce OSN vyhlásila 1. øíjen Mezinárodním dnem seniorù Leto ní Mezinárodní den seniorù je souèasnì zahájením Mezinárodního roku seniorù. Chceme v em seniorùm popøát hodnì zdraví,\nSymbolika zvíøat I. VV-1 Námìty ve výtvarném umìní DUM è. 8 tercie osmiletého studia\nSymbolika zvíøat I. VV-1 Námìty ve výtvarném umìní DUM è. 8 tercie osmiletého studia Tento materiál byl vytvoøen v rámci projektu Gymnázium Sušice - Brána vzdìlávání II Symbolika zvíøat I. Symbol - znak\nLIST EFEZSKÝM. Příručka pro učitele. Copyright 1992 Community Bible Study All rights reserved. C O M M U N I T Y\nLIST EFEZSKÝM Příručka pro učitele Copyright 1992 Community Bible Study All rights reserved. C O M M U N I T Y C O M M U N I T Y Copyright 1992 Community Bible Study All rights reserved. Tyto příručky


Florbalová hůl SONA Technium Aero levá - vel. 95 cm\nFlorbalová hůl SONA Technium Aero levá - vel. 95 cm - Základní informace\nFlorbalová hůl SONA Technium Aero nalezne své uplatnění u široké veřejnosti hráčů. Florbalová hůl je vyrobena ze sklolaminátu a omotaná měkkou protiskluzovou omotávkou\n- tvrdost: 29 - 30 mm\n- omotávka: protiskluzová\nFlorbalová hůl SONA Technium Aero levá - vel. 95 cm - Parametry\nFlorbalová hůl SONA Technium Aero levá - vel. 95 cm - Recenze (0)\nFlorbalová hůl SONA Technium Aero levá - vel. 95 cm - Otázky a odpovědi (0)


Umělá broskev 53,90 Kč\nNaše umělé broskve jsou takové dokonalé a detailní, že je musíte chránit před návštěvníky. Když se jejich dotknou až potom si uvědomí, že to není skutečné a jedlé ovoce. Tvar, barva a velikost umělé broskve je naprosto stejné jako originál. Budete překvapeni nejmenšími detaily, o které jsme se při výrobě postarali. Uvedený košík není součástí.


Přípravky s Beta-karotenem, vitamínem A\nPevné kosti, zdravá pleť, ostříží zrak, silná imunita a odolnost vůči rozvoji kardiovaskulárních onemocnění. Provitamín A, zvaný beta-karoten, který se v těle mění na vitamín A (přesto je nezaměňujme), přináší tělu samá pozitiva, nemyslíte?\n193 Kč 174 Kč -10 %\nPřípravky s Beta-karotenem, vitamínem A - detailní popis\nVitamín A se nachází v běžně dostupných potravinách, jako jsou: máslo,vaječný žloutek, játra, ryby, paprika, mrkev, rajčata, broskve nebo jahody.\nDospělý člověk je obvykle schopen zajistit si pestrou stravu obsahující dostatek vitamínu A, ovšem pro děti již taková jistota neplatí. Bývají vybíravé a ne vždy snědí to, co je potřeba. V tu chvíli je vhodné doplnit vitamíny formou tabletek či kapslí.\nBetakaroten je obsažen především ve žlutých, oranžových a červených rostlinách, jako je mrkev, rajče, paprika, překvapivě mnoho karotenu je i ve špenátu a petrželi.\nJeho funkce je taková, že má schopnost urychlit tělesný růst a vývoj kostí a navíc pomůže “nachytat lepší bronz”. Můžete vybírat z nabídky kvalitních přípravků, jako jsou: Cemio betakaroten, MedPharma Vitamín A+D.\nJeden mikrogram vitamínu A odpovídá 6 mikrogramům beta karotenu.\nJak betakaroten užívat?\nCo se týče pravidelného užívání beta karotenu, neexistuje zde žádný limit. Oproti vitamínu A se nelze betakarotenem předávkovat. Tělo si vždy vezme právě tolik, kolik potřebuje. Je-li ovšem potřeba provitamínu nasycena, začne jej tělo ukládat do kůže, která se tím pádem zbarví do oranžova. V tu chvíli je vhodné přestat na několik dní s užíváním.\nBatekaroten a kouření... Jde to dohromady?\nČastým předmětem diskuzí také bývá betakaroten a kuřáci. Podle některých zdrojů není kuřákům užívání syntetického betakarotenu příliš doporučeno.\nCena (Kč) Značka Určeno pro Štítky Druh zboží Klíčová vlastnost 1 Neobsahuje Forma výrobku Etapy mateřství Obsahuje složku Počet kusů v balení Kombinace slev


Zapáchající klec u křečka - Diskuze Omlazení.cz\nZapáchající klec u křečka\nPetunie 25. 5. 2012 13:25\nmám už rok křečka džungarského.. v poslední době mu začla ale zapáchat klec :Myslím si, že velký podíl na to má teplo v bytě..bydlím hned pod střechou (mám tady kolem 25-27 stupni). Včera jsem mu klec čistila a dnes už je opět cítit.. Poradíte, co s tím?\nGab123 25. 5. 2012 13:35\nZkus změnit typ podestýlky. A taky bys mohla vyměnit klec za akvárko.\nLillyth69 25. 5. 2012 13:48\nZkoušela si tu klec pořádně vyčistit? Já mám králíka a po čase musím pořádně desinfikovat záchodek, protože se do něj zapustí moč - záchodek umyji a pak na zazřaná místa naliji ocet, ono to tu špínu vyžere a pak ho znova opláchnu, aby nebyl cítit..\nCituji Gab123: A taky bys mohla vyměnit klec za akvárko.\nMyslím si, že klec je prodyšnější a lepší (pokud není teda celá i s vrškem z plastu - uzavřená)\nHook-Ups 25. 5. 2012 14:09\nMy jsme přešli z pilin na takové granule, které lépe absorbují moč a všeobecně se lépe mění ta podestýlka. Piliny křeček neustále vyhazoval, ty granule ne.\nMaika 25. 5. 2012 14:38\nKromě toho, že klec pořádně vymyješ teplou vodou (alespoň dvakrát za sebou), zkus tu desinfekci. Já používám Sanytol - tedy na kočičí záchod, ale to je nejspíš jedno. No a pak nechat pořádně proschnout či do sucha vytřít. Možná by pomohlo i mít dvě klece a střídat je, ale netuším, jak moc taková klec stojí ...\nImAdu 25. 5. 2012 15:02\nTaky se mi tohle stalo ... Změnili jsme typ podestýlky, ale pak jsem přišla na to, že zapáchá jeho domeček ze dřeva - nasákla se do něho moč ...\nMalinkaBoo 25. 5. 2012 15:26\nsouhlasím, měla jsem osmáka v kleci a časem ten spodní plastík hrozně smrděl...takže důkladná desinfekce(já používala klasické savo) a to nejen klece, ale veškerých hraček, tunýlků a všeho co v kleci má...\nmmenie 25. 5. 2012 15:32\nMy když měli džungaráky, tak taky strašně smrděli (a taky bydlíme pod střechou ) a zabrál nám na to likvidátor zápachu z křečků a morčat prostě sprj, tím postříkáš piliny, a ono to přestane smrdět\nmitternacht 25. 5. 2012 16:41\nBlázníš?! Dokážeš si představit, jaké horko by mu tam bylo?!\nmitternacht 25. 5. 2012 16:43\nCituji mmenie: prostě sprj, tím postříkáš piliny, a ono to přestane smrdět\nTo pro to zvíře musí být náramně zdravé!\nmitternacht 25. 5. 2012 16:46\nAle abych tu jen nekritizovala názory ostatních (byť si myslím, že mnou okomentované hraničí s týráním zvířat), přidám svou zkušenost.\nMám 2 morčata, takže vím, o co jde. A jak psaly holky přede mnou - vydezinfikuj pořádně klec. Já dezinfikuju octem. Klec hodím do vany, na půl hoďky zaliju octem, pak odrbu kartáčem a pořádně opláchnu. Ocet rychle vyčichne, takže to zvířeti nevadí. A pak taky bývá problém s již zmíněnými dřevěnými domečky - čili pokud jej máš, vyměň za nový.\nMidlinkaaa 25. 5. 2012 17:26\nMy měli kdysi křečky X let - v akvárku - měli větší vrstvu pilin, aby se mohli zavrtat cca 10 - 13cm - a nikdy nesmrděli.\nZa prvé dělali potřebu většinou jen do jednoho rohu, který jsem uklízela častěji.... Jinak už si nepamatuji jak často jsme je čistili celé - ale určo max 14dní....\nA jdou cítit jako jen když do té klece "strčíš hlavu" ...a nebo po celém pokoji?\nJá teď mám kromě králíka i morče - a to teda smrdí pokud jednou týdně zapomenu vyčistit\nCirie 25. 5. 2012 17:59\nZkus jinou podestýlku, třeba i namíchat více druhů- hobliny jemné, hrubé, peletky, papírkový Asan, kukuřičná podestýlka. Klec pořádně vyčistit, já používám obyč. univerzální čistič, opláchnout i vršek klece. Domečky v takovém teple co je teď zabavuju. Ještě jsem kdysi (když jsem měla ještě myšky) měla pohlcovač zápachu, ale teda nějak výrazně nepohlcoval.\ntyweee 25. 5. 2012 18:29\nLepší je určitě terárko a pak i to čistit třeba savem, hodně vařící vodou a chvili nechat to Savo v tom stát. Anebo jsem pak na terárko používala prostředek na okna, kde je alkohol\nPetunie 25. 5. 2012 18:59\nCituji Lillyth69: pořádně vyčistit\nano zkoušela.. nepomohlo


Vydáno dne 05. 06. 2015 (4964 přečtení)\nV sochařství bylo využíváno veškerých dostupných materiálů, nejčastěji dřevo, kámen, mramor či slonovina. Kámen byl používán nejčastěji, protože byl nejvariabilnější. Dalo se vybírat z mnoha barev a pevnosti. Sochy byly také často barveny.\nStejně jak amarnské malířství, tak i sochařství se stalo realističtějším a zobrazovalo lidi takové, jací opravdu byli a při práci tak, jak opravdu vypadali, nikoliv ve stylizovaných pózách. Po smrti Achnatona se však stát i umění vrátili ke starým pořádkům.\nSochy vždy následovaly přesná pravidla. Dlaně musely spočívat na kolenou, všechny části těla měly jasně dané poměry k celku. Na tvorbě jedné sochy mohlo tedy pracovat více sochařských dílen, jednotlivé části se poté dopravily na místo určení a tam byla socha sestavena, přičemž všechny části do sebe přesně zapadaly. Mnoho soch stojí čelem k místu, kde se předpokládalo konání rituálů či k místu, které mělo zvláštní důležitost. Sochy v různých městech mohou například směřovat čelem k sídelnímu městu faraona či k jeho přechodnému sídlu, sochy faraonů mohou směřovat k východu, aby vždy sledovaly, zda toho dne vyjde slunce, což mělo původ ve víře, že v noci bůh Ra bojuje s hadem a pokud hada porazí, na východě vždy vyjde slunce. Až jednou had vyhraje, nastane konec světa. Sochy faraona měly tímto zajistit ochranu lidu před koncem světa.\nNěkteré sochy byly vytvořeny pro náboženské rituály. Některé z nich byly oblékány a nošeny při procesích, aby byla duše zemřelého přítomna a zajistila úspěšnost rituálu. Těmto sochám byly často přinášeny obětiny, někdy seděly v čele hodovních tabulí a byly i zdobeny květinami.\nEgyptské sochy v muzeu v Louvre, socha Rammesse II. v Abú Simbelu, Memnonovy kolosy.\nObecně byly sochy vytvářeny v životních i nadživotních velikostech. Jejich majestátnost způsobovala jejich jistá strnulost a nehybnost. Hlavními sochařskými náměty byly sfingy nebo kolosy. Dosud nejznámější jsou Memnónovy kolosy. Jedná se obecně o volně stojící sochy lemující např. přístup k chrámu nebo vstup do budovy.\nDůležitou roli hrály i symboly. Symbolika, spojená s faraonem či jednotlivými bohy byla všudypřítomná. Často dopomáhala identifikaci jednotlivých postav, ačkoli většinou byly malby doprovázeny kartušemi se jmény či hieroglyfy.\nMezi symboly patřila například zvířata. Bohyně Hathor byla často zpodobňována jako kráva se slunečním kotoučem mezi rohy, bohyně Sachmet zase jako lvice, bůh Sutech jako šakal apod. I barvy hrály důležitou roli. Například u bohyně Isis to byla převážně modrá a červená.\nNamibie - cesta na Branberg


Týrání krav je jen přestupek, rozhodl soud - Domažlický deník\nTýrání krav je jen přestupek, rozhodl soud\nStaňkov – Farmář Josef Kazda se podle soudu trestného činu týrání zvířat nedopustil a měl by se zodpovídat jen přestupkové komisi. Státní zástupkyně proti verdiktu podala stížnost.\nTýrané krávy nabírají sílu v Chodské Lhotě ve společnosti Pošumavské zemědělství, která vlastní 400 kusů dobytka. | Foto: Deník/ S. Šebek\nTři sta hodin veřejně prospěšných prací a čtyřletý zákaz podnikání v živočišné výrobě – takový trest udělil v dubnu domažlický okresní soud soukromému zemědělci Josefu Kazdovi ze Staňkova za týrání dobytka. Stejný soud však po opětovném projednání případu rozhodl jinak – farmář se trestného činu týrání zvířat nedopustil a za své jednání by měl jít jen před přestupkovou komisi.\nPůvodní dubnový rozsudek domažlického soudce Milana Anderleho totiž krajský soud v odvolacím řízení zrušil a vrátil případ zpět do Domažlic k novému projednání.\n„Byl jsem vázán usnesením krajského soudu v Plzni," zdůvodňuje Anderle svůj nový, mírnější rozsudek pro zemědělce. „Ten totiž jednání obžalovaného interpretoval nikoli jako trestný čin, ale jako přestupek," vysvětlil soudce.\nNové rozhodnutí o přestupku však není pravomocné, státní zástupkyně totiž proti mírnějšímu verdiktu podala stížnost. Tou se nyní bude zabývat opět krajský soud.\nKazda byl souzen za to, že své šestnáctihlavé stádo nechával živořit v otřesných podmínkách a trápil ho hlady a žízní. Pohublá zvířata se pohybovala mezi haraburdím se zbytky rezavých plechů či drátů, o které se mohla zranit, všudypřítomné bláto a výkaly jim znemožňovaly ulehnout. Inspektoři z krajské veterinární správy při kontrolách zjistili, že dobytku chybí i voda a krmivo. O zubožená zvířata Kazda přišel letos na jaře v exekuci.\nStížnosti státní zástupkyně proti příliš mírnému rozsudku nahrává i fakt, že dvaapadesátiletý Kazda byl již v minulém roce shledán vinným z týrání zvířat a dostal tříletou podmínku a zákaz chovu dobytka – ten však ignoroval a krávy choval a nechával živořit dál. Podle žalobkyně navíc v tomto loňském případu Nejvyšší soud zamítl farmáři dovolání a prohlásil, že Kazdovo zacházení s dobytkem je týráním zvířat.\n„Je to skoro výsměch," podotkl k případu staňkovský starosta Alexandr Horák. Problémy spojené s chovem krav řešilo vedení Staňkova s Kazdou v minulých letech opakovaně, zemědělec navíc dlužil desítky tisíc korun na souvisejících pokutách. „Jestli se to vyřeší jen nějakou pokutou, tak si pan Kazda brzy pořídí další krávy a začne to celé nanovo," dodal starosta.\n7.11.2012 Diskuze 4


Řidiči pozor, hranice v Kraslicích budou blokovány lidským řetězem - Sokolovský deník\nŘidiči pozor, hranice v Kraslicích budou blokovány lidským řetězem\nKraslice – Hraniční přechod v Kraslicích zablokují v sobotu na několik minut ´živým řetězem´ lidé z Bloku proti Islámu a strana Úsvit Národní Koalice.\nChtějí tak vyjádřit nesouhlas s návrhem změny azylového systému, který ve středu zveřejnila Evropská komise. Podle aktérů má jít o symbolickou blokádu. Protestu se přitom mají zúčastnit i představitelé německého protiimigračního hnutí Pegida. Na sociální síti Facebook už přislíbily účast asi čtyři desítky lidí. Stejná akce se pak uskuteční i na dvou dalších přechodech v republice, a to na Cínovci v Ústeckém kraji a v Českých Velenicích v Jihočeském kraji.\nOrganizátoři akce chtějí konkrétně protestovat proti tomu, že Evropská komise chce členským státům vnutit systém rozmisťování uprchlíků dle kvót. Protest má začít úderem 13. hodiny.\nTajemník Městského úřadu v Kraslicích Viktor Semrád řekl, že akce je řádně nahlášená. Trvat má od 12. do 16. hodiny. „Organizátoři deklarovali, že samotné blokování hranic bude symbolické a potrvá maximálně deset minut," uvedl.\nMluvčí policie Kateřina Krejčí sdělila, že policie připravuje odpovídající bezpečnostní opatření. „Jeho cílem je dohlížet na ochranu veřejného pořádku, ale také na bezpečnost silničního provozu," uvedla.