Tábor dvojí krve - Moře nestvůr 7 8 9 kapitola\nÚvod » Moře nestvůr 7 8 9 kapitola\nPŘIJÍMÁM DARY OD CIZINCE\nodle Tantala si ti stymfalští ptáci prostě hleděli svého v lese a nebyli by zaútočili, kdybychom je s Annabeth a Tysonem nerozčilili svou nešikovnou jízdou.\nBylo to tak nespravedlivé, že jsem Tantalovi odsekl, aby šel radši zas honit koblihu, což mu náladu nijak nezvedlo. Odsoudil nás do služby v kuchyni – celé odpoledne drhnout hrnce a mísy v podzemní kuchyni s čisticími harpyjemi. Ty harpyje nemyly nádobí vodou, ale lávou, aby všechno zářilo čistotou a aby se zahubilo devadesát devět celých devět procent všech bakterií. Já a Annabeth jsme proto museli mít azbestové rukavice a zástěry. Tysonovi to nevadilo. Ponořil se do lávy klidně holýma rukama a pustil se do drhnutí, ale Annabeth a já jsme si museli protrpět celé hodiny horké a nebezpečné práce. Ke všemu tam byly tuny talířů navíc. Tantalos objednal speciální slavnostní oběd na oslavu vítězství Clarisse – jídlo o několika chodech včetně obalovaných řízků z vražedných stymfalských ptáků.\nJediné dobré na našem trestu bylo to, že jsme teď měli s Annabeth společného nepřítele a spoustu času si promluvit. Když si znovu poslechla můj sen o Groverovi, vypadalo to, jako by mi začínala věřit.\n„Pokud to fakt našel,“ zamumlala, „a pokud bychom to dokázali sebrat –“\n„Tak pr,“ řekl jsem. „Ty děláš, jako by ta… ta věc, kterou Grover objevil, bylo to jediné na světě, co může tábor zachránit. Co je to?“\nPovzdechla si. „Rouno. Kožich berana se jmenuje rouno. A když ten beran má náhodou zlatou vlnu –“\n„Zlaté rouno. To myslíš vážně?“\nAnnabeth seškrábla kosti vražedného ptáka z talíře do lávy. „Percy, vzpomínáš si na šedé sestry? Říkaly, že znají místo té věci, kterou hledáš. A taky se zmínily o Iasonovi. To jemu před třemi tisíci let řekly, jak najde zlaté rouno. Znáš přece tu historku o Iasonovi a argonautech?“\n„Jasně,“ přikývl jsem. „Ten starý film s kostlivci.“\nAnnabeth obrátila oči v sloup. „U všech bohů, Percy! Ty jsi úplně beznadějný případ.“\n„No tak jak to bylo?“ chtěl jsem vědět.\n„Jenom poslouchej. Opravdová historie rouna: žily byly dvě děti, chlapec a dívka, ano? Macecha je chtěla obětovat bohům, ale jejich skutečná matka se modlila za jejich záchranu. A tak jim bohové poslali kouzelného létajícího berana se zlatou vlnou, který je sebral v Řecku a odnesl je až do Kolchidy v Malé Asii. No, vlastně donesl jen chlapce. Dívka po cestě spadla a umřela, ale to není důležité.“\n„Pro ni asi jo.“\n„Jde o to, že když se chlapec dostal do Kolchidy, obětoval toho zlatého berana bohům a rouno pověsil na strom uprostřed království. Přinášelo rozkvět celé zemi. Zvířata přestala stonat. Rostliny rostly jako divé. Rolníci měli úžasnou úrodu. Nikdy žádná nemoc. Proto chtěl Iason to rouno. Dokáže ozdravit každou zemi, ve které se nachází. Léčí nemoci, posiluje přírodu, odstraňuje znečištění –“\n„Umělo by vyléčit Thaliin strom.“\nAnnabeth přikývla. „A celkově by posílilo hranice Tábora polokrevných. Ale Percy, to rouno je ztracené už stovky let. Hledaly ho davy hrdinů, ale marně.“\n„Jenže Grover ho našel,“ řekl jsem. „Šel hledat Pana a našel místo toho rouno, protože obojí vyzařuje přírodní kouzlo. To je jasné, Annabeth. Můžeme Grovera vysvobodit a zároveň zachráníme tábor. Perfektní!“\nAnnabeth zaváhala. „Trošku moc perfektní, nemyslíš si? Co když je to nějaká past?“\nVzpomněl jsem si na loňské léto, jak Kronos zmanipuloval naši výpravu. Málem nás napálil a my mu pomohli zahájit válku, která by zničila západní civilizaci.\n„Máme na výběr?“ zeptal jsem se. „Chceš mi pomoct zachránit Grovera, nebo ne?“\nPodívala se na Tysona, který ztratil zájem o náš rozhovor a spokojeně si dělal lodičky z hrnků a lžiček v lávě.\n„Percy,“ zamumlala tiše, „budeme muset bojovat s kyklopem. S Polyfémem, nejhorším kyklopem vůbec. A je jenom jediné místo, kde ten ostrov může být. V Moři nestvůr.“\nHleděla na mě, jako by si myslela, že si schválně hraju na pitomce. „Moře nestvůr. To moře, kterým plul Odysseus a Iason a Aeneas a všichni ostatní.“\n„Myslíš Středozemní moře?“\n„Ne. Teda, vlastně ano… ale ne.“\n„Další jasná odpověď. Díky.“\n„Podívej se, Percy, Moře nestvůr je moře, kterým proplouvají všichni hrdinové při svých dobrodružstvích. Bývalo to Středozemní moře, ano. Ale stejně jako všechno ostatní i tohle mění polohu podle toho, jak se mění centrum západní moci.“\n„Jako hora Olymp, která je teď nad Empire State Building,“ souhlasil jsem. „A Hádés, který trčí pod Los Angeles.“\n„Ale celé moře plné nestvůr – jak by se něco takového dokázalo schovat? Nevšimli by si smrtelníci, že se tam dějí divné věci… jako třeba, že to polyká celé lodi a tak?“\n„Jistěže si všimli. Nerozumí tomu, ale vědí, že je na té části oceánu něco divného. Moře nestvůr teď leží u východního pobřeží Spojených států, severovýchodně od Floridy. Smrtelníci pro něj mají dokonce jméno.“\nPomalu mi to docházelo. Myslím, že to nebylo divnější než všechno ostatní, co jsem se naučil od příchodu do Tábora polokrevných. „Fajn… tak aspoň víme, kde máme hledat.“\n„Stejně je to veliká oblast, Percy. Hledat jeden malý ostrov ve vodách zamořených nestvůrami –“\n„No tak, já jsem syn boha moře. To je moje domácí hřiště. Copak to může být tak těžké?“\nAnnabeth svraštila čelo. „Budeme si muset promluvit s Tantalem a získat povolení k výpravě. Jenomže on nám to zakáže.“\n„Nezakáže, pokud mu to řekneme dneska večer u táborového ohně přede všemi. Uslyší to celý tábor. Bude na něj tlačit. Nebude to moct zamítnout.“\n„Možná.“ Do Annabethina hlasu se vplížil malý kousek naděje. „Radši doděláme ty talíře. Podal bys mi lávový rozprašovač, prosím?“\nTen večer u táborového ohně vedl zpěv Apollónův srub. Pokoušel se všechny pozvednout na duchu, ale po tom odpoledním ptačím útoku to nebylo jednoduché. Všichni jsme seděli v půlkruhu na kamenných stupních, zpívali jenom tak vlažně a pozorovali, jak hoří oheň. Apollónovy děti k tomu brnkaly na kytary a na lyry.\nPřezpívali jsme všechny standardní táborové kousky: „Egejským mořem“, „Jsem svůj vlastní prapradědeček“, „Tahle zem je Mínová zem“. Oheň byl kouzelný, takže čím hlasitěji člověk zpíval, tím výš se zdvihal, měnil barvu a žár s náladou davu. Když byl fajn večer, vídal jsem ho i šest metrů vysoký a tak horký, že se vznítila celá přední řada ibišků. Dneska dosahoval oheň sotva půldruhého metru, hřál jen taktak a plameny měly bledou barvu.\nDionýsos odešel brzy. Přetrpěl pár písní a pak zamumlal něco o tom, že i hrát pinochle s Cheirónem bylo zábavnější než tohle. Věnoval Tantalovi znechucený pohled a zamířil zpátky k hlavní budově.\nKdyž dozněla poslední píseň, prohlásil Tantalos: „No, to teda byla krása!“\nPopošel dopředu s opečeným marshmallowem na klacku a pokusil se ho stáhnout jenom jakoby nic. Ale než se ho stačil dotknout, odlétl mu bonbon z prutu. Tantalos po něm divoce hrábl, ale marshmallow spáchal sebevraždu – vrhl se rovnou do plamenů.\nTantalos se obrátil zpátky k nám a chladně se usmíval. „Tak tedy! Pár sdělení ohledně zítřejšího programu.“\n„Pane,“ řekl jsem.\nTantalovi zacukalo v oku. „Náš kuchyňský pomocník má něco na srdci?“\nNěkteří Arésovi táborníci se zahihňali, ale já jsem se nehodlal nechat znervóznět a umlčet. Postavil jsem se a podíval se na Annabeth. Díky bohům, vstala zároveň se mnou.\nOznámil jsem: „Máme nápad, jak zachránit tábor.“\nZavládlo ticho jako v hrobě, ale odhadoval jsem, že jsem si získal všeobecnou pozornost, protože táborový oheň zaplál jasně žlutou barvou.\n„Jistě,“ poznamenal Tantalos vlažně. „No, pokud to má něco společného s vozy –“\n„Zlaté rouno,“ vyhrkl jsem. „My víme, kde je.“\nPlameny zahořely oranžově. Než mě Tantalos stačil zarazit, vychrlil jsem svůj sen o Groverovi a o Polyfémově ostrově. Annabeth se přidala a připomněla všem, co rouno dokáže. Od ní to znělo jaksi přesvědčivěji.\n„To rouno může zachránit tábor,“ uzavřela svou řeč. „Tím jsem si jistá.“\n„Nesmysl,“ prohlásil Tantalos. „My nepotřebujeme zachraňovat.“\nVšichni na něj zůstali hledět, až z toho začal být nesvůj.\n„Kromě toho,“ dodal rychle, „Moře nestvůr? To není zvlášť přesné umístění. Nevěděli byste ani, kde ho máte hledat.“\n„Ale ano, já to vím,“ namítl jsem.\nAnnabeth se ke mně naklonila a zašeptala: „Ty to víš?“\nPřikývl jsem, protože mi Annabeth oživila paměť, když mi připomněla tu jízdu taxíkem se šedými sestrami. Tehdy mi ta informace, kterou mi daly, nedávala smysl. Ale teď…\n„30, 31, 75, 12,“ odrecitoval jsem.\n„Fááájn,“ ušklíbl se Tantalos. „Díky, žes nám pověděl ta nesmyslná čísla.“\n„Jsou to souřadnice pro plavbu,“ nedal jsem se. „Zeměpisná šířka a délka. Já, hm, učili jsme se to ve společenských vědách.“\nDokonce i Annabeth vypadala, že to na ni zapůsobilo. „Třicet stupňů jednatřicet minut severní šířky, sedmdesát pět stupňů dvanáct minut západní délky. Má pravdu! Ty souřadnice nám daly šedé sestry. Bude to někde v Atlantiku u pobřeží Floridy. Moře nestvůr. Je třeba podniknout výpravu!“\n„Počkejte chvilku,“ brzdil nadšení Tantalos.\nAle táborníci začali skandovat: „Výprava! Výprava!“\nPlameny zahořely výš.\n„To není nutné!“ stál na svém Tantalos.\n„Dobře!“ houkl Tantalos a oči mu planuly vztekem. „Vy spratci chcete, abych povolil výpravu?“\n„Výborně,“ souhlasil. „Určím tedy bojovníka, který podnikne tu nebezpečnou cestu, aby získal zlaté rouno a přinesl ho zpátky do tábora. Nebo zemřel, když se o to bude snažit.“\nSrdce mi přetékalo vzrušením. Nehodlal jsem se nechat Tantalem zastrašit. Tohle jsem musel udělat. Chtěl jsem zachránit Grovera a tábor. Nic mě nezastaví.\n„Povolím našemu bojovníkovi poradit se s Orákulem!“ oznámil Tantalos. „A vybrat si na cestu dva společníky. A myslím, že výběr toho šampióna je zřejmý.“\nTantalos se podíval na Annabeth a na mě, jako by nás nejradši zaživa stáhl z kůže. „Tím šampiónem by měl být někdo, kdo si vysloužil úctu tábora, kdo projevil duchapřítomnost v závodě vozů a odvahu při obraně tábora. Výpravu povedeš ty… Clarisse!“\nOheň zablikal tisícem pestrých barev. Arésův srub začal dupat a jásat. „CLARISSE! CLARISSE!“\nClarisse se zvedla a vypadala ohromeně. Pak polkla a hruď se jí dmula pýchou. „Přijímám výpravu!“\n„Sedni si!“ zaječel jeden z Arésových táborníků.\n„Tys měl šanci loni v létě!“\nClarisse do mě zabodla pohled. „Přijímám výpravu!“ opakovala. „Já, Clarisse, dcera Arésova, zachráním tábor!“\nArésovi táborníci se rozjásali ještě hlasitěji. Annabeth protestovala a její druhové ze srubu ji podpořili. Všichni ostatní se přidávali na jednu nebo druhou stranu – křičeli a hádali se a házeli po sobě bonbony marshmallow. Myslel jsem, že se z toho vyklube klasická válka sušenkových sendvičů, ale Tantalos vykřikl: „Ticho, vy spratci!“\nJeho tón šokoval i mě.\n„Sednout!“ nařídil. „Povím vám duchařskou historku.“\nNetušil jsem, co má za lubem, ale všichni jsme se neochotně přesunuli zpátky na místa. Ďábelská aura, která z Tantala vyzařovala, byla stejně silná jako u každé nestvůry, se kterou jsem se kdy setkal.\n„Kdysi dávno žil smrtelný král, kterého bohové milovali!“ Tantalos si položil ruku na hruď a já začal tušit, že mluví o sobě.\n„Ten král,“ pokračoval, „měl dokonce dovoleno hodovat na hoře Olymp. Ale když se pokusil odnést s sebou na zem trochu ambrózie a nektaru, aby zjistil recept – jenom jeden maličký pytlík, abyste věděli – bohové ho potrestali. Navždycky ho vykázali ze svých síní! Jeho vlastní lidé se mu vysmívali! Děti mu nadávaly! Jasně, táborníci, měl příšerné děti. Děti – přesně – jako – vy!“\nUkázal pokřiveným prstem na několik svých posluchačů, včetně mě.\n„Víte, co ten král udělal svým nevděčným dětem?“ zeptal se Tantalos měkce. „Víte, jak se pomstil bohům za jejich krutý trest? Pozval Olympany na hostinu do svého paláce, jen aby jim dokázal, že k nim necítí žádnou zášť. Nikdo si nevšiml, že děti tam chybějí. A když bohům podal hlavní chod, uhodnete, mí drazí táborníci, co to bylo za maso?“\nNikdo si netroufal odpovědět. Oheň zaplál tmavě modrou barvou, ďábelsky se odrážel na zvrhlém Tantalově obličeji.\n„Jistě, bohové ho v posmrtném životě potrestali,“ zaskřehotal Tantalos. „To teda ano. Ale prožil aspoň tu chvíli zadostiučinění, ne? Jeho děti už mu nemohly nikdy odmlouvat ani zpochybňovat jeho autoritu. A víte co? Říká se, že duch toho krále teď sídlí přímo v tomto táboře, čeká na příležitost pomstít se nevděčným, vzpurným dětem. A tak… jsou ještě nějaké stížnosti, než pošleme Clarisse na její výpravu?“\nTantalos pokývl Clarisse. „Orákulum, má drahá. Jdi za ním.“\nNeklidně se zavrtěla, dokonce jako by ani ona nestála o slávu za cenu toho, že bude Tantalovým oblíbencem. „Pane –“\n„Běž!“ vyštěkl na ni.\nNemotorně se uklonila a pospíchala k hlavní budově.\n„A co ty, Percy Jacksone?“ zeptal se Tantalos. „Náš umývač nádobí nemá žádné námitky?“\nNeřekl jsem nic. Nehodlal jsem mu dát to potěšení, aby mě mohl zas potrestat.\n„Dobře,“ řekl Tantalos. „A dovolte mi, abych všem připomenul – nikdo neopustí tento tábor bez mého povolení. Každý, kdo se o to pokusí… no, pokud ten pokus přežije, bude z tábora navěky vyloučen, ale tak daleko to nedojde. Zákaz vycházení budou ode dneška hlídat harpyje, a ty mají věčně hlad! Dobrou noc, milí táborníci. Dobře se vyspěte.“\nTantalos mávl rukou, oheň zhasl a táborníci se potmě vytráceli ke svým srubům.\nNedokázal jsem to Tysonovi vysvětlit. Věděl, že jsem smutný. Věděl, že jsem se chtěl vydat na cestu a Tantalos mi to nedovolil.\n„Stejně půjdeš?“ zeptal se.\n„Já nevím,“ přiznal jsem. „To by bylo těžké. Moc těžké.“\n„Ne. Já – hm, to bych po tobě nemohl chtít, chlape. Je to nebezpečné.“\nTyson shlédl na kousky kovu, které si montoval na klíně – pérka a ozubená kolečka a drobné drátky. Beckendorf mu dal pár nástrojů a volné součástky a Tyson se v tom teď každý večer rýpal, i když jsem netušil, jak může tak velkýma rukama zacházet s tak drobnými kousíčky.\n„Co to stavíš?“ zeptal jsem se.\nTyson neodpověděl. Místo toho jaksi hluboce zaskuhral: „Annabeth nemá ráda kyklopy. A ty… nechceš mě s sebou?“\n„Ne, tak to není,“ řekl jsem nepřesvědčivě. „Annabeth tě má ráda. Vážně.“\nV koutcích oka měl slzy.\nVzpomněl jsem si, že Grover stejně jako všichni ostatní satyrové dokáže číst lidské city. Zajímalo by mě, jestli to dokážou i kyklopové.\nTyson zabalil svou titěrnou práci do voskovaného plátna. Položil se na postel a objal ten balík jako medvídka. Když se obrátil ke zdi, zahlédl jsem mu na zádech škaredé jizvy, jako by ho někdo přejel traktorem. Uvažoval jsem už po milionté o tom, jak se mu to stalo.\n„Táta o mě vždycky stál,“ pofňukával. „A teď… Asi mu vadí, že má syna kyklopa. Neměl jsem se narodit.“\n„Takhle nemluv! Poseidón se k tobě přihlásil, nebo ne? Takže… o tebe musí stát… a hodně.“\nHlas mě zradil, když jsem pomyslel na všechny ty roky, které Tyson prožil na newyorských ulicích v kartonové krabici od ledničky. Jak si mohl Tyson myslet, že o něj Poseidón stojí? Co je to za tátu, když tohle dopustí u vlastního dítěte, ať si je to dítě nestvůra?\n„Tysone… tábor pro tebe bude dobrým domovem. Ostatní si na tebe zvyknou. To ti slibuju.“\nTyson si vzdychl. Čekal jsem, jestli něco řekne. Pak mi došlo, že už spí.\nLežel jsem na zádech v posteli a snažil se zavřít oči, ale nějak jsem nemohl. Bál jsem se, že budu mít další sen o Groverovi. Pokud je to spojení vcítěním opravdové… pokud se Groverovi něco stalo… vzbudím se vůbec?\nOknem svítil dovnitř úplněk. V dálce duněl příboj. Cítil jsem teplou vůni jahodových plantáží a slyšel smích lesních víl, jak honily po lese sovy. Ale něco na té noci mi připadalo špatné – nemoc Thaliina stromu, která se rozšiřovala po údolí.\nDokáže Clarisse zachránit Vrch polokrevných? To mě spíš Tantalos vyznamená jako nejlepšího táborníka.\nVylezl jsem z postele a hodil na sebe nějaké oblečení. Popadl jsem deku na pláž a zpod postele vytáhl balení šesti plechovek coly. Cola byla v táboře odjakživa mimo pravidla. Nebylo tu povoleno žádné jídlo ani pití z venku, ale pokud sis promluvil se správným člověkem z Hermova srubu a zaplatil mu pár zlatých drachem, dokázal z nejbližšího obchodu s potravinami propašovat skoro všechno.\nVyplížit se ven po zákazu vycházení bylo taky proti pravidlům. Kdyby mě chytili, buď budu mít velký malér, nebo mě rovnou sežerou harpyje. Ale já chtěl vidět oceán. Tam mi bylo vždycky líp. Myslelo mi to jasněji. Vyšel jsem ze srubu a zamířil na pláž.\nRoztáhl jsem si deku poblíž příboje a otevřel si colu. Cukr a kofein mi odjakživa kdovíproč zklidňovaly hyperaktivní mozek. Snažil jsem se rozhodnout, co udělat, abych zachránil tábor, ale nic mě nenapadalo. Přál jsem si, aby ke mně promluvil Poseidón, dal mi nějakou radu nebo tak.\nObloha byla modrá a hvězdnatá. Hledal jsem souhvězdí, která mě naučila Annabeth – Střelec, Héraklés, Severní koruna – když tu někdo řekl: „Krásné, co?“\nMálem jsem vyprskl colu.\nHned vedle mě stál chlapík v krátkých nylonových běžeckých kalhotách a v tričku s emblémem newyorského městského maratónu. Byl štíhlý a vysportovaný, měl prošedivělé vlasy a uličnický úsměv. Připadal mi trochu povědomý, ale nemohl jsem přijít na to, čím to je.\nNejdřív mě napadlo, že si asi dává půlnoční běh po pláži a nějak zabloudil za hranice tábora. To by se ale nemělo stát. Obyčejní smrtelníci do tábora vstoupit nemohli. Ale možná, že se mu nějak podařilo proklouznout kvůli oslabení kouzla stromu. Jenže uprostřed noci? A kolem nebylo nic než zemědělská půda a státní rezervace. Odkud by ten chlap asi tak mohl přiběhnout?\n„Můžu se k tobě přidat?“ zeptal se. „Celé věky jsem si nesedl.“\nNo jo, já vím – cizí chlap uprostřed noci. Zdravý rozum velel: utéct, volat o pomoc a tak dále. Ale ten chlapík to všechno bral tak klidně, že jsem se vlastně ani nedokázal bát.\nŘekl jsem: „Jo, jasně.“\nUsmál se. „Tvá pohostinnost ti slouží ke cti. Páni, Coca-Cola! Můžu?“\nPosadil se na druhý konec deky, otevřel colu a dal si doušek. „Páni… no to je ono. Klid a ticho v –“\nV kapse mu zazvonil mobilní telefon.\nBěžec si povzdechl. Vytáhl telefon a já vykulil oči, protože ten přístroj zářil namodralým světlem. Když vysunul anténku, začali se kolem přístroje kroutit dva tvorové – zelení hadi, ne větší než žížaly.\nBěžec si toho zřejmě ani nevšiml. Podíval se na displej a zaklel. „Tohle musím vzít. Jenom vte…“ Pak do telefonu: „Haló?“\nPoslouchal. Ti minihadi se ovíjeli kolem anténky hned vedle jeho ucha.\n„Jo,“ řekl běžec. „Poslouchejte – já vím, ale… mně je jedno, jestli je přikovaný ke skále řetězy a supi mu klovají játra, pokud nemá vyhledávací číslo, nedokážeme jeho balíček vysledovat… Dárek lidstvu, výborně… Víte, kolik takových věcí dodáváme… Ach, to nic. Poslyšte, prostě ho odkažte na Eris v zákaznické službě. Musím končit.“\nZavěsil. „Omlouvám se. Noční expresní služby zrovna vrcholí. Co jsem to říkal –“\n„Máte na telefonu hady.“\n„Co? Ale ti nekoušou. Řekněte ahoj, Georgi a Martho.“\nAhoj, Georgi a Martho, ozval se mi v hlavě chraplavý mužský hlásek.\nNebuď tak kousavý, okřikl ho ženský hlas.\nProč ne? chtěl vědět George. Já dělám veškerou opravdovou práci.\n„No tak, nechte toho zase!“ Běžec si zastrčil telefon zpátky do kapsy. „Tak, kde jsme to byli… Aha, ano. Klid a ticho.“\nPřekřížil si nohy tak, že se dotýkaly v kotnících, a podíval se nahoru ke hvězdám. „Už je to dlouho, co jsem se naposled dostal k odpočinku. Od té doby, co je telegraf – pořád jenom spěch, spěch, spěch. Máš nějaké oblíbené souhvězdí, Percy?“\nPořád jsem byl tak trochu vedle z těch zelených hádků, které si zastrčil do běžeckých kalhot, ale řekl jsem: „No, mám rád Héraklése.“\n„No… protože měl pořádnou smůlu. Ještě větší než já. Připadám si tak líp.“\nBěžec se zasmál. „Ne protože byl silný a známý a to všechno?“\n„Jsi zajímavý mladý muž. Takže co teď?“\nHned jsem věděl, na co se mě ptá. Co mám v plánu udělat s tím rounem?\nNež jsem stačil odpovědět, ozval se mu z kapsy tlumeně had Martha: Na lince dva mám Démétér.\n„Teď ne,“ odbyl ji běžec. „Řekni jí, ať nechá vzkaz.“\nTo se jí nebude líbit. Posledně, když jste ji nechal čekat, zvadly všechny kytky v divizi dodávek květin.\n„Zkrátka jí řekni, že mám schůzi!“ Běžec obrátil oči k nebi. „Ještě jednou se omlouvám, Percy. Říkal jsi…“\n„Ehm… kdo přesně jste?“\n„Tos ještě neuhodl, takový chytrý kluk jako ty?“\nUkažte mu to! zaprosila Martha. Nebyla jsem v pravé velikosti už celé měsíce.\nNeposlouchejte ji! vložil se do toho George. Chce se jenom předvádět!\nMuž znovu vytáhl telefon. „Původní podobu, prosím.“\nMobil se rozzářil jasně modrou barvou. Protáhl se na metr dlouhou dřevěnou hůl, ze které nahoře vyrazila holubí křídla. George a Martha, teď zelení hadi v plné velikosti, se společně ovíjeli uprostřed. Bylo to Aeskulapovo žezlo, symbol srubu číslo jedenáct.\nKrk se mi stáhl. Došlo mi, koho mi připomíná ten běžec s uličnickými rysy, rošťáckým leskem v očích…\n„Vy jste Lukův táta,“ vydechl jsem. „Hermés.“\nBůh našpulil rty. Zabodl žezlo do písku jako tyč slunečníku. „‚Lukův táta.‘ Obyčejně mě lidé takhle nepředstavují. Bůh zlodějů, to ano. Nebo bůh poslů a cestovatelů, když chtějí být milí.“\nBůh zlodějů, to úplně stačí, poznamenal George.\nAch, George si nevšímej. Martha ke mně švihla jazykem. Je jenom zatrpklý, protože mě má Hermés radši.\n„Chovejte se slušně, vy dva,“ varoval je Hermés, „nebo vás proměním zpátky na mobilní telefon a nastavím na vibrace! Takže, Percy, ještě jsi mi neodpověděl na otázku. Co máš v plánu s tou výpravou?“\n„Já – nemám povolení odejít.“\n„Jistěže ne. A to tě zastaví?“\n„Já chci jít. Musím zachránit Grovera.“\nHermés se usmál. „Kdysi jsem znal jednoho chlapce… byl mnohem mladší než ty. Pouhé dítě, vážně.“\nA je to tu zas, rýpl si George. Pořád mluví o sobě.\nTicho! vyštěkla Martha. Chceš být nastavený na vibrace?\nHermés si jich nevšímal. „Jednou v noci, když se matka toho chlapce nedívala, vyklouzl z jeskyně a ukradl nějaký dobytek, který patřil Apollónovi.“\n„Rozmetal ho za to na milion kousíčků?“ zajímalo mě.\n„Hmmm… ne. Vlastně všechno dopadlo docela dobře. Aby ten kluk odčinil svou krádež, dal Apollónovi nástroj, který vynalezl – lyru. Apollóna ta hudba tolik okouzlila, že na vztek úplně zapomněl.“\n„A co z toho plyne za poučení?“\n„Poučení?“ zeptal se Hermés. „U všech bohů, ty děláš, jako by to byla nějaká bajka. Je to pravdivá historka. Má pravda nějaké poselství?“\n„Co tohle: krádež není vždycky špatná věc?“\n„To by se mojí mámě asi nelíbilo.“\nKrysy jsou chutné, nadnesl George.\nCo to má co dělat s tou historkou? chtěla vědět Martha.\nNic, odsekl George. Ale mám hlad.\n„Mám to,“ řekl Hermés. „Mladí lidé nedělají vždycky to, co se jim nařídí, ale pokud se jim to povede a dokážou něco úžasného, někdy uniknou trestu. Jak se ti to líbí?“\n„Říkáte mi, že bych měl stejně jít,“ přeložil jsem si to, „i bez povolení.“\nHermovi se zablesklo v očích. „Martho, můžu dostat první balíček, prosím?“\nMartha otevřela hubu… a otevírala ji pořád a pořád, až byla široká jako moje ruka. Vyzvrátila ze sebe nerezovou nádobu – staromódní termosku ze svačinového boxu s černým plastovým vrškem. Po stranách byly namalovány scény ze starořeckých bájí v červené a žluté barvě – hrdina, zabíjející lva, hrdina, zvedající Kerbera, tříhlavého psa.\n„To je Héraklés,“ řekl jsem. „Ale jak –“\n„Na dar se nikdy nevyptávej,“ napomenul mě Hermés. „Je to sběratelská záležitost z pořadu Héraklés sráží hlavy. První ročník.“\n„Héraklés sráží hlavy?“\n„To byla skvělá podívaná,“ povzdechl si Hermés. „V dobách, než se na reality show vrhla Héfaistova televize. Jistě, ta termoska by měla mnohem větší cenu, kdybych měl celý svačinový box –“\nNebo kdyby to neměla Martha v tlamě, dodal George.\nZa to tě dostanu. Martha ho začala honit kolem hole.\n„Počkejte chvilku,“ ozval jsem se. „To je dárek?“\n„Jeden ze dvou,“ potvrdil Hermés. „No tak, vezmi si to.“\nMálem jsem termosku upustil, protože byla na jednom konci ledově studená a na druhém rozpálená. Zvláštní bylo, že když jsem ji otočil, strana obrácená k oceánu – na sever – byla zase studená…\n„To je kompas!“ vyhrkl jsem.\nHermés se zatvářil překvapeně. „Chytrý kluk. To mě nikdy nenapadlo. Ale je to určeno k něčemu trochu divočejšímu. Otevřeš to, vypustíš vítr ze čtyř koutů země a ten tě na cestě popožene. Teď to nedělej! A prosím tě, až přijde čas, odšroubuj to víčko jenom trochu. Ty větry jsou trochu jako já – věčně netrpělivé. Kdyby všechny čtyři unikly najednou… no, ale já věřím, že budeš opatrný. A teď můj druhý dárek. Georgi?“\nOna se mě dotýká, stěžoval si George, jak se tak s Marthou plazili kolem hole.\n„Ona se tě vždycky dotýká,“ prohlásil Hermés. „Jste přece propletení. A pokud s tím nepřestanete, zas vás zavážu na uzel!“\nHadi se přestali prát.\nGeorge vyvrátil čelist a vykašlal malou plastovou lahvičku naplněnou žvýkacími vitaminovými bonbony.\n„To si děláte legraci,“ prohlížel jsem si ji. „Tyhle jsou ve tvaru Mínótaura?“\nHermés zvedl lahvičku a zachřestil s ní. „Ano, ty citrónové. Ty s příchutí hroznového vína jsou myslím lítice. Nebo hydry? Každopádně jsou dost účinné.\nNejez je, pokud je opravdu, opravdu nebudeš potřebovat.“\n„Jak poznám, že je opravdu, opravdu potřebuju?“\n„Poznáš to, věř mi. Devět základních vitaminů, minerály, aminokyseliny… no, všechno, co je třeba, aby tě to zas postavilo na nohy.“\nHodil mi tu lahvičku.\n„Hm, děkuju,“ řekl jsem. „Ale vládce Herme, proč mi pomáháte?“\nVěnoval mi melancholický úsměv. „Možná doufám, že touto výpravou dokážeš zachránit spoustu lidí, Percy. Ne jenom svého přítele Grovera.“\nZíral jsem na něj. „Nemyslíte snad… Luka?“\n„Podívejte se,“ začal jsem. „Vládce Herme, chci říct, díky a tak, ale klidně si ty dary můžete zase vzít. Luke se nedá zachránit. I kdybych ho našel… sám mi řekl, že chce zbořit Olymp kámen po kameni. Zradil všechny, které znal. On – on zvlášť nesnáší vás.“\nHermés vzhlédl ke hvězdám. „Můj drahý mladý bratranče, pokud jsem se za ty věky něco naučil, pak to, že se nedokážeš vzdát rodiny, i když ti to ta rodina ulehčuje. Nezáleží na tom, jestli tě nenávidí, nebo ti škodí, nebo prostě jenom nedoceňuje tvého génia, když jsi vynalezl internet –“\n„Vy jste vynalezl internet?“\nByl to můj nápad, ozvala se Martha.\nKrysy jsou chutné, poznamenal George.\n„Byl to můj nápad!“ zdůraznil Hermés. „Myslím internet, ne krysy. Ale o to tu nejde. Chápeš, Percy, co jsem říkal o té rodině?“\n„Já – nevím jistě.“\n„Jednoho dne to pochopíš.“ Hermés se zvedl a oprášil si písek z nohou. „A teď už musím jít.“\nMáte šedesát nepřijatých hovorů, oznámila Martha.\nA tisíc třicet osm e-mailů, přidal se George. A to nepočítám on-line nabídky slev na ambrózii.\n„A ty, Percy,“ dodal Hermés, „máš na splnění té výpravy míň času, než si myslíš. Tví přátelé by měli dorazit asi tak… teď hned.“\nUslyšel jsem Annabeth, jak mě volá z písečných dun. Odněkud z větší dálky křičel i Tyson.\n„Doufám, že jsem ti zabalil dobře,“ řekl Hermés. „S cestováním už mám přece jen nějaké zkušenosti.“\nLuskl prsty a u nohou se mi objevily tři žluté vaky. „Jsou samozřejmě nepromokavé. Pokud slušně poprosíš, tvůj otec by ti měl pomoct dostat se na loď.“\nHermés ukázal na moře. Jasně, průlivem Long Islandu právě proplouvala veliká výletní loď a na temné vodě se leskla její bílá a zlatá světla.\n„Počkat,“ zarazil jsem ho. „Já tomu vůbec nerozumím. Ani jsem neřekl, že půjdu!“\n„Já být tebou, rozmyslím se do pěti minut,“ poradil mi Hermés. „Pak dorazí harpyje, aby tě sežraly. A teď dobrou noc, bratranče, a pokud to tak můžu říct, ať tě bohové provázejí.“\nOtevřel dlaň a do ní mu vklouzlo žezlo.\nHodně štěstí, popřála mi Martha.\nDones mi krysu, ozval se George.\nŽezlo se proměnilo v mobilní telefon a Hermés si ho zastrčil do kapsy.\nRozběhl se po pláži. O dvacet kroků dál se zamihotal a rozplynul se a nechal mě samotného s termoskou, lahvičkou se žvýkacími vitaminy a pěti minutami na strašně těžké rozhodnutí.\nNALODÍME SE NA\níral jsem do vln, když mě Annabeth s Tysonem našli na pláži.\n„Co se děje?“ zeptala se Annabeth. „Slyšela jsem tě, jak voláš o pomoc!“\n„Já taky!“ přidal se Tyson. „Slyšel jsem tě křičet: útočí něco zlého!“\n„Já jsem vás, lidi, nevolal,“ bránil jsem se. „Nic mi není.“\n„Ale kdo teda…“ Annabeth si všimla tří žlutých vaků, pak termosky a lahvičky s vitaminy, kterou jsem držel. „Co –“\n„Jenom poslouchejte,“ řekl jsem. „Nemáme moc času.“\nVyprávěl jsem jim o svém rozhovoru s Hermem. Když jsem končil, slyšel jsem už v dálce vřeštění – hlídkové harpyje zachytily náš pach.\n„Percy,“ promluvila Annabeth, „musíme na tu výpravu.“\n„Víš přece, že nás vyloučí. Věř mi, já jsem expert na to, jak se nechat vyhodit.“\n„No a co? Když neuspějeme, nebude žádný tábor, kam bychom se mohli vrátit.“\n„Jasně, ale slíbilas Cheirónovi –“\n„Slíbila jsem mu, že tě budu chránit před nebezpečím. A to můžu dělat jedině tak, že půjdu s tebou! Tyson tady může zůstat a říct jim –“\n„Já chci jít,“ prohlásil Tyson.\n„Ne!“ V Annabethině hlase znělo zděšení. „Chci říct… Percy, no tak. Víš, že to nejde.“\nZnovu mě napadlo, proč je tak zaujatá proti kyklopům. Určitě mi něco neřekla.\nOba se na mě s Tysonem dívali a čekali na odpověď. Výletní loď se mezitím vzdalovala a vzdalovala.\nProblém byl v tom, že něco ve mně nechtělo Tysona s sebou. Poslední tři dny jsem strávil vedle něj, ostatní táborníci si ze mě dělali legraci, až mi miliónkrát za den bylo trapně, věčně mi připomínali, že jsem jeho příbuzný. Potřeboval jsem trochu prostoru.\nNavíc jsem nevěděl, nakolik nám může pomoct ani jak ho udržet v bezpečí. Jistě, byl silný, ale podle kyklopských měřítek byl ještě malé dítě, duševně možná sedm nebo osm let staré. V duchu jsem už viděl, že až se budeme chtít proplížit kolem nějaké nestvůry, ještě se vyleká nebo rozbrečí. A všechny nás tím zabije.\nNa druhé straně, zvuky harpyjí se blížily…\n„Nemůžeme ho tu nechat,“ rozhodl jsem. „Tantalos by ho potrestal za to, že jsme zmizeli.“\n„Percy,“ namítla Annabeth a snažila se mluvit klidně, „vydáváme se na Polyfémův ostrov! Polyfémos je ká-í-el… ká-í-ká…“ Vztekle zadupala. I když byla tak chytrá, přece jenom byla dyslektička. Strávili bychom celou noc, než by se jí povedlo odhláskovat slovo kyklop. „Ty víš, co myslím!“\n„Tyson může jít s námi,“ stál jsem na svém, „pokud chce.“\nTyson zatleskal. „Chci!“\nAnnabeth se na mě podívala jako na vraha, ale zřejmě usoudila, že si to nerozmyslím. Nebo možná jen věděla, že nemáme čas se dohadovat.\n„Fajn,“ řekla. „Jak se dostaneme na tu loď?“\n„Hermés říkal, že mi pomůže táta.“\n„No tak na co, chaluhový mozečku, čekáš?“\nOdjakživa jsem nerad vzýval otce, nebo se k němu modlil, jak tomu chceš říkat, ale vešel jsem do vln.\n„Ehm, otče?“ zavolal jsem. „Jak se máte?“\n„Percy!“ zašeptala Annabeth. „Pospícháme!“\n„Potřebujeme, abyste nám pomohl,“ zavolal jsem trochu hlasitěji. „Potřebujeme se dostat tamhle na tu loď, víte, než nás to tady sežere a tak, takže…“\nNejdřív se nedělo nic. Vlny narážely na pobřeží jako obyčejně. Harpyje zněly, jako by už byly přímo za písečnými dunami. Pak se od nás pár desítek metrů v moři objevily na hladině tři bílé čáry. Rychle se blížily k pobřeží jako drápy, zarývající se do oceánu.\nKdyž dorazily k pláži, příboj se rozestoupil a z vln se vynořily hlavy tří bílých hřebců.\nTyson zalapal po dechu. „Rybí koníci!“\nMěl pravdu. Když se ti tvorové vytáhli do písku, viděl jsem, že jsou to koně jenom zepředu. Zezadu to byla stříbřitá rybí těla s lesklými šupinami a duhovými ocasními ploutvemi.\n„Hipokampové!“ užasla Annabeth. „Ti jsou ale krásní.“\nTen nejbližší vděčně zařehtal a lísal se k Annabeth.\n„Obdivovat je budeme až pak,“ řekl jsem. „Pojďme!“\n„Tady jsou!“ zapištěl za námi nějaký hlas. „Neposlušná děcka mimo sruby! Svačinka pro harpyje! Šťastné harpyje!“\nPřes vršek dun se jich vzneslo pět – oblé stařeny s vyzáblými obličeji, pařáty a kožnatými křídly, malými na ta buclatá těla. Připomínaly mi trpasličí kuchařky ze školní jídelny, křížené s ptáky dodo. Díky bohům se neuměly pohybovat moc rychle, ale když už člověka jednou chytily, byly surové.\n„Tysone!“ vykřikl jsem. „Popadni ten pytel!“\nPořád s otevřenou pusou zíral na hipokampy.\nS pomocí Annabeth jsem ho dostal do pohybu. Sebrali jsme pytle a osedlali si koně. Poseidón musel vědět, že Tyson pojede taky, protože jeden kůň byl mnohem větší než druzí dva – zrovna takový, aby unesl kyklopa.\n„Hijé!“ zvolal jsem. Můj hipokampus se obrátil a ponořil se do vln. Annabethin i Tysonův kůň jeli hned za mnou.\nHarpyje nám nadávaly, bědovaly, aby se jim svačinka vrátila, ale hipokampové se hnali po vlnách rychle jako vodní skútry. Harpyje zůstaly vzadu a z celého pobřeží Tábora polokrevných brzy nezbylo nic než tmavá skvrna. Napadlo mě, jestli to tam ještě někdy uvidím. Ale zrovna teď jsem měl jiné problémy.\nVýletní loď se rýsovala přímo před námi – naše svezení k Floridě a k Moři nestvůr.\nJízda na hipokampech byla ještě lehčí než na pegasech. Fičeli jsme si to s větrem ve tvářích, hnali se vlnami tak hladce a plynule, že jsem se skoro ani nemusel držet.\nKdyž jsme se dostali blíž k výletní lodi, uvědomil jsem si, jak je veliká. Připadalo mi, jako bych vzhlížel k nějaké budově na Manhattanu. Celý trup byl nejmíň deset pater vysoký, korunovaný dalším tuctem palub s jasně osvětlenými balkony a okénky. Jméno lodi bylo vymalováno přímo na přídi černými písmeny a osvětleno reflektorem. Trvalo mi pár vteřin, než jsem to rozluštil:\nNa přídi byla upevněna veliká ozdoba – tři patra vysoká žena v bílém řeckém rouchu, vytvarovaná tak, aby to vypadalo, že je připoutaná k předku lodi. Byla mladá a krásná, s rozpuštěnými černými vlasy, ale tvářila se úplně vyděšeně. Nechápal jsem, proč by se někomu chtělo trávit dovolenou na lodi s princeznou, která ječí hrůzou.\nVzpomněl jsem si na báji o Andromedě a o tom, jak ji vlastní rodiče připoutali řetězy ke skále coby oběť mořské nestvůře. Možná, že měla na vysvědčení moc pětek nebo co. Zkrátka, můj jmenovec Perseus ji zachránil právě včas a díky hlavě Medúzy proměnil tu nestvůru na kámen.\nTen Perseus vždycky vyhrál. To proto mě máma pojmenovala po něm, i když to byl syn Dia a já Poseidóna. Ten původní Perseus byl jedním z hrstky hrdinů v řeckých bájích, kteří se dočkali šťastného konce. Ostatní umřeli – podvedení, zbití, zmrzačení, otrávení nebo prokletí bohy. Máma doufala, že zdědím Perseovo štěstí. Podle toho, jak se mi zatím život vyvíjel, jsem nebyl velký optimista.\n„Jak se dostaneme na palubu?“ vykřikla Annabeth přes rámus vln, ale hipokampové jako by věděli, co potřebujeme. Projeli kolem pravoboku lodi, lehce zdolali mohutnou brázdu, kterou za sebou zanechávala, a dorazili ke služebnímu žebříku, připevněnému na boku trupu.\n„Jdi první,“ vyzval jsem Annabeth.\nHodila si pytel přes rameno a chytila se spodní příčky. Jakmile se vyhoupla na žebřík, její hipokampus zařehtal na pozdrav a ponořil se pod hladinu. Annabeth začala lézt nahoru. Dal jsem jí náskok pár příček a vydal se za ní.\nVe vodě zbyl už jenom Tyson. Jeho hipokampus s ním vyskakoval a dělal otočky jako na skateboardu a Tyson se smál tak hystericky, až ten zvuk duněl po celém boku lodi.\n„Tysone, pssst!“ napomenul jsem ho. „Pojď, chlape!“\n„Vezmeme Duháka s sebou?“ zeptal se a úsměv mu tuhl na tváři.\nKoukal jsem na něj. „Duháka?“\nHipokampus zařehtal, jako by se mu nové jméno líbilo.\n„Hm, musíme jít,“ řekl jsem. „Duhák… no, on neumí lézt po žebříku.“\nTyson popotáhl. Zabořil obličej do hipokampovy hřívy. „Budeš mi chybět, Duháku!“\nHipokampus zaržál a já bych dal krk na to, že to byl pláč.\n„Možná se s ním ještě někdy setkáme,“ podotkl jsem.\n„Ano, prosím!“ nadchl se Tyson a okamžitě se rozveselil. „Zítra!“\nNic jsem mu neslíbil, ale konečně jsem ho přesvědčil, aby se rozloučil a chytil se žebříku. Hipokampus Duhák naposled smutně zařehtal, udělal salto vzad a ponořil se do moře.\nŽebřík vedl na údržbářskou palubu, nacpanou žlutými záchrannými čluny. Byly tam zamčené dvojité dveře a Annabeth je zvládla otevřít za pomoci nože a vydatných nadávek ve starořečtině.\nPočítal jsem, že se jako černí pasažéři budeme muset plížit, ale když jsme prozkoumali pár chodeb a nakoukli z balkonu na velkou ústřední promenádu, lemovanou zavřenými obchody, začínalo mi docházet, že se nemáme před kým schovávat. Chci říct, bylo to samozřejmě uprostřed noci, ale prošli jsme půl délky lodi a nepotkali živou duši. Minuli jsme čtyřicet nebo padesát dveří kajut a za žádnými jsme neslyšeli ani hlásek.\n„Je to loď duchů,“ zamumlal jsem.\n„Ne,“ namítl Tyson a pohrával si s popruhem svého vaku. „Špatně smrdí.“\nAnnabeth se zamračila. „Já nic necítím.“\n„Kyklopové jsou jako satyrové,“ upozornil jsem ji. „Cítí monstra. Že je to tak, Tysone?“\nNervózně přikývl. Teď, když jsme byli mimo Tábor polokrevných, zkreslila mu mlha zase tvář. Pokud jsem se na něj nesoustředil, vypadalo to, že má dvě oči místo jednoho.\n„Fajn,“ vzdychla si Annabeth. „Co teda přesně cítíš?“\n„Něco zlého,“ odpověděl Tyson.\n„Výborně,“ zabručela Annabeth. „Tím se to vysvětluje.“\nVyšli jsme ven na palubu s bazénem. Lemovaly ho řady prázdných lehátek a bar, uzavřený závěsem z řetězů. Voda v bazénu tajemně zářila a cákala sem a tam podle pohybů lodi.\nNad námi na přídi a na zádi se tyčily další paluby – s lezeckou stěnou, golfovým hřištěm, otočnou restaurací, ale bez známek života.\nA přesto… cítil jsem něco povědomého. Něco nebezpečného. Měl jsem pocit, že kdybych po naší dlouhé noci nebyl tak unavený a u konce s adrenalinem, možná bych dokázal pojmenovat, co je tu špatně.\n„Potřebujeme úkryt,“ rozhodl jsem. „Nějaké bezpečné místo, abychom se vyspali.“\n„Jsem pro,“ souhlasila Annabeth unaveně.\nProzkoumali jsme pár dalších chodeb, až jsme v devátém patře našli prázdné apartmá. Dveře byly otevřené, což mi připadalo divné. Na stole stál košík s čokoládovými bonbony, na nočním stolku vychlazená láhev perlivého jablečného moštu a na polštáři ležel peprmintový bonbon s ručně psaným vzkazem: Užijte si plavbu!\nPoprvé jsme otevřeli vaky a zjistili jsme, že Hermés vážně myslel na všechno – měli jsme tam rezervní oblečení, toaletní potřeby, táborové balíčky jídla, igelitový sáček plný peněz, kožený váček plný zlatých drachem. Podařilo se mu dokonce zabalit i Tysonovo voskované plátno s jeho nástroji a kovovými součástkami a Annabethinu čepici neviditelnosti. Oba se hned cítili o moc líp.\n„Budu vedle,“ řekla Annabeth. „Vy dva tu nic nejezte ani nepijte.“\n„Myslíš si, že je to začarované?“\nZamračila se. „Já nevím. Něco není v pořádku. Jenom… buďte opatrní.“\nZamkli jsme za sebou dveře.\nTyson se svalil na gauč. Pár minut se ještě rýpal v těch svých kovových hračičkách – které mi ještě pořád neukázal – ale brzo začal zívat. Zabalil plátno a usnul.\nLežel jsem v posteli a koukal okénkem ven. Měl jsem pocit, že slyším na chodbě hlasy, nějaký šepot. Věděl jsem, že to není možné. Prošli jsme celou loď a nikoho jsme neviděli. Ale kvůli těm hlasům jsem nemohl usnout. Připomínaly mi mou výpravu do podsvětí – podobně zněly duše mrtvých, jak kolem nás plynuly.\nNakonec mě únava přemohla. Usnul jsem… a zdál se mi zatím nejhorší sen.\nStál jsem v jeskyni na okraji obrovské jámy. Znal jsem to místo dobře. Vchod do Tartaru. A poznával jsem ten chladný smích, který se ozýval z hloubek dole.\nJestlipak to není náš mladý hrdina. Ten hlas byl jako nůž, skřípající po kameni. Na cestě k dalšímu velkému vítězství.\nChtěl jsem Krona okřiknout, ať mě nechá na pokoji. Chtěl jsem vytáhnout Anaklusmos a mrštit ho dolů. Ale nemohl jsem se pohnout. A i kdybych mohl, jak bych mohl zabít něco, co už bylo zničeno – rozsekáno na kousky a uvrženo do věčné temnoty?\nNenech se mnou zastavit, řekl Titán. Možná, že až tentokrát neuspěješ, zamyslíš se, jestli stojí za to otročit bohům. Jakže ti to otec poslední dobou projevil přízeň?\nJeskyně se naplnila Kronovým smíchem a scéna se najednou proměnila.\nByla to jiná jeskyně – Groverova ložnice a vězení v kyklopově doupěti.\nGrover seděl u tkalcovského stavu ve svých umazaných svatebních šatech a zběsile rozplétal vlákna nedokončené svatební vlečky.\n„Cukroušku!“ houkl netvor zpoza balvanu.\nGrover vyjekl a začal vlákna zase splétat dohromady.\nProstor se otřásal, jak se balvan odsouval stranou. V otvoru se tyčil kyklop tak obrovský, že by vedle něj Tyson vypadal jako trpaslík. Měl křivé žluté zuby a pokroucené ruce, velké jako celé moje tělo. Na sobě měl vybledlé červené triko s nápisem SVĚTOVÁ VÝSTAVA OVCÍ 2001. Musel být nejmíň čtyři a půl metru vysoký, ale nejděsivější na něm bylo obrovské mléčně bílé oko, zjizvené a pokryté šedým zákalem. Pokud nebyl úplně slepý, neměl k tomu daleko.\n„Co to děláš?“ ptalo se monstrum.\n„Nic!“ nasadil Grover pisklavý hlas. „Jenom si tkám svatební vlečku, jak vidíš.“\nKyklop vrazil jednu ruku do jeskyně a šmátral kolem, až našel stav. Osahal látku. „Není o nic delší!“\n„Ach, ehmmm, je, můj nejdražší. Vidíš? Postoupila jsem nejmíň o celý palec.“\n„Samé odklady!“ zahulákal netvor. Pak začenichal ve vzduchu. „Voníš dobře! Jako kozy!“\n„Ach.“ Grover se přinutil chabě zahihňat. „Líbí se ti to? Je to Eau de Chévre. Používám ten parfém jen kvůli tobě.“\n„Hmmm!“ Kyklop odhalil špičaté zuby. „Dobré, až k sežrání!“\n„Ale, ale, ty jsi ale lichotník!“\n„Už žádné odklady!“\n„Ale drahý, ještě nejsem hotova!“\n„Ne, ne. Ještě deset dní.“\n„No dobře, tak teda sedm. Když na tom trváš.“\n„Sedm! To je míň než pět, že?“\nNetvor zamručel. Nebyl sice s domluvou spokojený, ale nechal Grovera jeho tkaní a odvalil balvan zpátky na místo.\nGrover zavřel oči a roztřeseně se nadechl, snažil se uklidnit.\n„Pospěš si, Percy,“ zamumlal. „Prosím, prosím, prosím!“\nProbudil jsem se, když se ozvala lodní siréna a hlas v reproduktoru – nějaký chlap s australským přízvukem, který zněl až moc šťastně.\n„Dobré ráno, cestující! Dnes strávíme celý den na moři. Vynikající počasí na mambo party u bazénu! Nezapomeňte na bingo o milion dolarů v Krakenově salonku ve třináct hodin a pro naše speciální hosty máme výcvik v kuchání na promenádě!“\nPosadil jsem se na posteli. „Co to říkal?“\nTyson zahekal, ještě napůl spal. Ležel tváří dolů na gauči a nohy mu přes jeho okraj trčely až do koupelny. „Ten veselý člověk říkal… výcvik v kuchyni?“\nDoufal jsem, že má pravdu, ale v tu chvíli se ozvalo naléhavé klepání na vnitřní dveře apartmánu. Annabeth strčila hlavu dovnitř – světlé vlasy měla jako vrabčí hnízdo. „Výcvik v kuchání?“\nJakmile jsme byli všichni oblečení, vydali jsme se na výpravu po lodi a s překvapením jsme potkávali další lidi. Tucet postarších cestujících mířil na snídani. Nějaký táta bral děti k bazénu, aby si hned ráno zaplavaly. Členové posádky kráčeli v zářivě bílých uniformách po palubě a smekali čepice před cestujícími.\nNikdo se nás neptal, kdo jsme. Nikdo si nás nijak zvlášť nevšímal. Ale přesto tu bylo něco špatně.\nJak nás míjela ta rodinka plavců, řekl otec dětem: „Jsme na výletní cestě. Užíváme si zábavu.“\n„Ano,“ odpověděly jeho tři děti jednohlasně a tvářily se neslaně nemastně. „Užíváme si. Budeme plavat v bazénku.“\n„Dobré ráno,“ pozdravil nás jeden člen posádky se skelným pohledem. „Všichni se bavíme na palubě Princezny Andromedy. Přeji vám příjemný den.“ Odloudal se pryč.\n„Percy, tohle je divné,“ zašeptala Annabeth. „Všichni jsou jako v nějakém transu.“\nPak jsme minuli jídelnu a uviděli jsme první nestvůru. Byl to pekelný pes – černý mastif s předními prackami opřenými o bufetový pult a s čenichem zabořeným do míchaných vajíček. Musel být mladý, protože ve srovnání s jinými byl malý – ne větší než medvěd grizzly. Přesto mi stydla krev v žilách. Jeden takový mě tuhle málem zabil.\nZvláštní: hned za tím pekelným psem stála ve frontě dvojice středního věku a trpělivě čekala na vajíčka. Nevypadalo to, že by jí něco připadalo divné.\n„Už nemám hlad,“ zamumlal Tyson.\nNež jsme s Annabeth stačili odpovědět, dolehl k nám z chodby jakýsi hadí hlas: „Šššest dalššších včččera.“\nAnnabeth divoce ukázala na nejbližší skrýš – dámské záchodky – a všichni tři jsme zapadli dovnitř. Byl jsem tak vylekaný, že mě ani nenapadlo se stydět.\nNěco – nebo spíš dvakrát něco – se proplazilo kolem dveří záchodů. Znělo to jako smirkový papír na koberci.\n„Jissstě,“ odpověděl druhý hadí hlas. „On je sssem přitáhl. Brzzzo bude sssilný.“\nTy věci se vplazily do jídelny s chladným syčením, které mohlo znamenat hadí smích.\nAnnabeth se na mě podívala. „Musíme odsud vypadnout.“\n„Myslíš, že mně senějak zvlášť líbí na holčičích záchodcích?“\n„Já myslím z lodi, Percy! Musíme zmizet z téhle lodi.“\n„Smrdí špatně,“ souhlasil Tyson. „A psi jedí vajíčka. Annabeth má pravdu. Musíme pryč ze záchodků i z lodi.“\nOtřásl jsem se. Pokud se Annabeth a Tyson na něčem doopravdy shodli, měl bych je asi vážně poslechnout.\nPak jsem zvenčí uslyšel další hlas – a z něj mě zamrazilo víc než ze všech nestvůr.\n„– jenom záležitost času. Nenuť mě, Agrie!“\nByl to Luke, o tom se nedalo pochybovat. Jeho hlas bych nikdy nezapomněl.\n„Já tě nenutím!“ zavrčel někdo další. Měl hlubší a ještě vzteklejší hlas než Luke. „Jenom říkám, pokud se tenhle risk nevyplatí –“\n„Vyplatí se,“ vyštěkl Luke. „Oni na tu návnadu skočí. A teď pojď, musíme do hlavního salonu podívat se na rakev.“\nJejich hlasy se vzdalovaly po chodbě.\nTyson zafňukal: „Teď už půjdeme?“\nS Annabeth jsme se na sebe podívali a mlčky se shodli.\n„Nemůžeme,“ řekl jsem Tysonovi.\n„Musíme zjistit, co má Luke za lubem,“ podpořila mě Annabeth. „A pokud to půjde, musíme ho přemoct, spoutat ho řetězy a dovléct na horu Olymp.“\nZAŽIJU NEJHORŠÍ RODINNOU\nnnabeth se nabídla, že všechno půjde prozkoumat sama, protože měla čepici neviditelnosti, ale přesvědčil jsem ji, že by to bylo nebezpečné. Buď půjdeme všichni společně, nebo nikdo.\n„Nikdo!“ vybral si Tyson. „Prosím!“\nAle nakonec šel taky a nervózně si kousal obrovské nehty. Zastavili jsme se v naší kajutě a vzali si věci. Vycházeli jsme z toho, že ať se stane cokoli, další noc už na palubě té výletní lodi oživlých mrtvol nezůstaneme, i kdyby pořádali to milionové bingo. Ujistil jsem se, že mám Anaklusmos v kapse a že vitaminy a termoska od Herma leží nahoře v mém vaku. Nechtěl jsem, aby Tyson nesl všechno, ale nedal si to vymluvit a Annabeth mi řekla, abych se na to vykašlal. Tyson dokázal nést tři plné vaky přes rameno tak lehce jako já batůžek na zádech.\nKradli jsme se chodbami a podle směrovek na pláncích jsme mířili do hlavního salonu. Annabeth v neviditelné čepici zkoumala cestu. Jakmile se někdo někde objevil, schovali jsme se, ale většina lidí, které jsme viděli, byli jen ti mrtvolní cestující se skelnýma očima.\nKdyž jsme vyšli po schodech na palubu třináct, kde měl být hlavní salon, zasyčela Annabeth: „Schovejte se!“ a postrčila nás do komory na zásoby.\nSlyšel jsem, že po chodbě jdou dva lidé.\n„Viděl jsi toho etiopského drakona v nákladovém prostoru?“ zeptal se jeden z nich.\nDruhý se zasmál. „Jo, je strašlivý.“\nAnnabeth byla pořád neviditelná, ale tvrdě mi stiskla ruku. Měl jsem pocit, že hlas toho druhého kluka bych měl taky znát.\n„Slyšel jsem, že sem dostanou další dva,“ řekl známý hlas. „Takové tempo, člověče – to je síla!“\nHlasy utichly, jak se vzdalovaly chodbou.\n„To byl Chris Rodriguez!“ Annabeth si sundala čepici a udělala se viditelnou. „Vzpomínáš si – ze srubu jedenáct.“\nTrochu jsem si na Chrise z loňského léta vzpomínal. Patřil k těm neurčeným táborníkům, kteří uvízli v Hermově srubu, protože se k němu otec ani matka z Olympu nikdy nepřihlásili. Když jsem o tom teď uvažoval, uvědomil jsem si, že jsem Chrise tohle léto v táboře neviděl. „Co tu dělá další polokrevný?“\nAnnabeth jenom zavrtěla hlavou, bylo vidět, že jí to dělá starosti.\nPostupovali jsme dál chodbou. Už jsem nepotřeboval plánky, abych věděl, že se blížím k Lukovi. Vycítil jsem něco chladného a nepříjemného – přítomnost zla.\n„Percy.“ Annabeth se najednou zastavila. „Koukej.“\nStála před skleněnou stěnou a dívala se do mnohopatrového prostoru, který se táhl středem lodi. Dole byla promenáda – nákupní centrum plné obchůdků – ale Annabeth se soustředila na něco jiného.\nPřed obchodem se sladkostmi se shromáždila skupina nestvůr: tucet obrů Laistrygonů, podobných těm, kteří mě napadli míči na vybíjenou, dva pekelní psi a pár ještě divnějších tvorů – žen s lidskou podobou, ale se dvěma hadími ocasy místo nohou.\n„Skytské drakény,“ zašeptala Annabeth. „Dračí ženy.“\nNestvůry udělaly polokruh kolem mladého muže v řeckém brnění, který sekal do slámového panáka. V krku se mi udělal knedlík, když mi došlo, že ten panák je oblečený do oranžového trička Tábora polokrevných. Zatímco jsme té scéně přihlíželi, ten chlapík v brnění propíchl panákovi břicho a rozpáral ho až nahoru. Sláma létala všude kolem. Nestvůry jásaly a řvaly.\nAnnabeth odstoupila od okna. Tvář měla bílou jako křída.\n„Pojďme,“ řekl jsem jí a snažil se mluvit kurážněji, než mi bylo. „Čím dřív najdeme Luka, tím líp.“\nNa konci chodby byly dvojité dubové dveře, které vypadaly, že musí vést na nějaké důležité místo. Když jsme se přiblížili na deset metrů, Tyson se zarazil. „Hlasy uvnitř.“\n„Ty slyšíš tak daleko?“ zeptal jsem se.\nTyson zavřel oko, jako by se napjatě soustředil. Pak se mu proměnil hlas, podobal se Lukovu chraplavému: „– tu věštbu sami. Ti blázni z toho budou pořádně vedle.“\nNež jsem stačil zareagovat, Tysonův hlas se zase proměnil, byl hlubší a drsnější, jako hlas toho kluka, kterého jsme slyšeli mluvit s Lukem před jídelnou. „Vážně si myslíš, že ten starý koňák je nadobro pryč?“\nTyson se zasmál Lukovým smíchem. „Nemůžou mu věřit, s těmi kostlivci, co má ve skříni. Otrávení stromu byla poslední kapka.“\nAnnabeth se zachvěla. „Nech toho, Tysone! Jak to děláš? Je to hrozné.“\nTyson otevřel oko a vypadal popleteně. „Jenom poslouchám.“\n„Pokračuj,“ pobídl jsem ho. „Co ještě říkají?“\nTyson znovu zavřel oko.\nZasyčel hlasem toho drsňáka: „Ticho!“ Pak následoval Lukův hlas, šeptal: „Jsi si jistý?“\n„Ano,“ prohlásil Tyson chraplavě. „Hned venku.“\nAž pozdě mi došlo, co se děje.\nStačil jsem vykřiknout jenom: „Utíkejte!“ a už se dveře luxusního salonu rozrazily a stál tam Luke, obklopený dvěma chlupatými obry vyzbrojenými oštěpy. Jejich bronzové hroty nám mířily přímo na hruď.\n„No páni,“ promluvil Luke se zvráceným úsměvem. „Jestlipak to nejsou moji dva oblíbení příbuzní! Pojďte dál.“\nSalon byl krásný a zároveň hrůzný.\nTa krásná část: veliká okna podél zadní stěny s výhledem na záď lodi. Zelené moře a modré nebe, táhnoucí se až k obzoru. Na zemi perský koberec. Střed pokoje zaujímaly dvě plyšové pohovky, v rohu stála postel s nebesy a ve druhém mahagonový jídelní stůl. Byl naložený jídlem – krabicemi s pizzou, lahvemi coly a hromadami sendvičů s hovězím masem na stříbrném tácu.\nTa hrozná část: na sametovém stupínku vzadu v pokoji ležela tří metrová zlatá rakev. Sarkofág s vyřezávanými scénami ze starého Řecka, města v plamenech, hrdinové, umírající strašlivou smrtí. I když se okny linulo dovnitř sluneční teplo, vládl v místnosti chlad kvůli té rakvi.\n„No,“ řekl Luke a pyšně rozpřáhl ruce. „Je to tu hezčí než ve srubu jedenáct, co?“\nOd loňského léta se změnil. Místo bermud a trička měl na sobě propínací košili, khaki kalhoty a kožené mokasíny. Světlé vlasy, odjakživa rozcuchané, měl teď zastřižené nakrátko. Vypadal jako ďábelský manekýn, který předvádí, co letos nosí elegantní vysokoškolští grázlíci na Harvardu.\nPořád měl pod okem jizvu – zubatou bílou linku po boji s drakem. A o pohovku měl opřený meč jménem Ostouzeč. Zvláštně se leskl se svou čepelí napůl z ocele, napůl z božského bronzu, která dokázala zabíjet smrtelníky i nestvůry.\n„Sednout,“ nařídil nám. Mávl rukou a do středu místnosti přilétly tři židle od jídelního stolu.\nNikdo z nás si nesedl.\nLukovi velcí kumpáni na nás pořád mířili oštěpy. Vypadali jako dvojčata, ale nebyli to lidé. Měřili asi tak dva a půl metru, to za prvé, a byli jenom v džínách, nejspíš proto, že měli obrovskou hruď porostlou hustými hnědými chlupy. Místo nehtů jim rostly pařáty, místo nohou tlapy. Nosy měli jako čenichy a zuby špičaté jako psi.\n„Zapomínám na dobré vychování,“ prohlásil Luke klidně. „Tohle jsou mí asistenti, Agrios a Oreios. Možná jste o nich už slyšeli.“\nNeřekl jsem nic. I když na mě mířili oštěpy, nebyli to ti medvědí blíženci, co mě děsilo.\nOd té doby, kdy se mě Luke loni v létě pokusil zabít, jsem si mnohokrát představoval, jak se s ním zase setkám. Maloval jsem si, jak se mu statečně postavím a vyzvu ho na souboj. Ale teď, když jsme stáli tváří v tvář, jsem měl co dělat, aby se mi netřásly ruce.\n„Vy neznáte příběh Agria a Oreia?“ zeptal se Luke. „Jejich matka… no, je to vážně smutné. Afrodita nařídila mladé ženě, aby se zamilovala. Ta ale nechtěla a běžela k Artemis pro pomoc. Artemis z ní udělala jednu ze svých panenských lovkyň. Afrodita se za neposlušnost pomstila. Začarovala tu mladou ženu, aby se zamilovala do medvěda. Když to Artemis zjistila, tu dívku si zhnusila a zřekla se jí. To je pro bohy typické, co říkáte? Bojují mezi sebou a chudáci lidi v těch tahanicích uvíznou. Dvojčata té dívky, tady Agrios a Oreios, Olymp zrovna nemilují. Ale polokrevné mají docela rádi.“\n„Na oběd,“ zavrčel Agrios. Ten drsný hlas jsem předtím slyšel mluvit s Lukem.\n„Hehe! Hehe!“ Jeho bratr Oreios se rozesmál a olízl si pysky lemované srstí. Smál se pořád dál, jako by měl astmatický záchvat, až se do něj Luke i Agrios zabodli pohledem.\n„Zavři hubu, idiote!“ zavrčel Agrios. „Běž se potrestat!“\nOreios zafňukal. Dovlekl se do rohu pokoje, zhroutil se na stoličku a praštil čelem o jídelní stůl, až stříbrné tácy zarachotily.\nLuke dělal, jako by to bylo úplně normální. Udělal si pohodlí na pohovce a opřel si nohy o kávový stolek. „No, Percy, nechali jsme tě přežít další rok. Doufám, že si toho ceníš. Jak se má máma? Co ve škole?“\n„Tys otrávil Thaliin strom.“\nLuke si povzdechl. „Přímo k věci, co? Dobře, jistěže jsem ten strom otrávil. No a?“\n„Jaks to mohl udělat?“ Annabeth mluvila tak vztekle, až mi připadalo, že vybuchne. „Thalia ti zachránila život! Nám oběma! Jaks mohl pošpinit její –“\n„Já jsem ji nepošpinil!“ vyštěkl Luke. „Pošpinili ji bohové, Annabeth! Kdyby byla Thalia naživu, stála by na mé straně.“\n„Kdybys věděla, co se blíží, pochopila bys –“\n„Já chápu jedině to, že chceš zničit tábor!“ zaječela. „Jsi zrůda!“\nLuke zavrtěl hlavou. „Bohové tě zaslepili. Nedokážeš si představit svět bez nich, Annabeth? K čemu je ta stará historie, kterou studuješ? Tři tisíce let přítěže! Západ je prohnilý skrz naskrz! Musí být zničen. Připoj se ke mně! Začneme se světem nanovo. Tvá chytrost by se nám hodila, Annabeth.“\n„Protože sám žádnou nemáš!“\nPřimhouřil oči. „Já tě znám, Annabeth. Zasloužíš si něco lepšího, než se tahat po nějaké beznadějné výpravě na záchranu tábora. Nestvůry obsadí Vrch polokrevných do měsíce. Ti hrdinové, co přežijí, nebudou mít jinou šanci než se k nám přidat, nebo se nechat štvát a vyvraždit. Vážně chceš být v týmu, který prohraje… s takovouhle společností?“ Luke ukázal na Tysona.\n„Hele!“ ozval jsem se.\n„Cestovat s kyklopem,“ lamentoval Luke. „Tomu říkám zneuctění Thaliiny památky! Překvapuješ mě, Annabeth. Zrovna ty –“\n„Nech toho!“ vykřikla.\nNevěděl jsem, o čem to Luke mluví, ale Annabeth si zabořila hlavu do dlaní, jako by se chtěla rozbrečet.\n„Dej jí pokoj,“ ozval jsem se. „A Tysona z toho vynech.“\nLuke se rozesmál. „Jo, jasně, slyšel jsem. Tvůj otec se k němu přihlásil.“\nMusel jsem vypadat překvapeně, protože se Luke usmál. „Ano, Percy, já o tom vím všechno. I o tvém plánu najít rouno. Počkat, jak byly ty souřadnice… 30, 31, 75, 12? Vidíš, pořád mám v táboře kamarády a ti mě udržují v obraze.“\n„Chceš říct špehy.“\nPokrčil rameny. „Kolik urážek od svého otce sneseš, Percy? Myslíš, že je ti vděčný? Myslíš, že Poseidónovi na tobě záleží víc než na téhle nestvůře?“\nTyson zatnul pěsti a zhluboka zavrčel.\nLuke se jen uchechtl. „Bohové tě pořádně zneužívají, Percy. Máš vůbec tušení, co se na tebe chystá, pokud se dožiješ šestnáctých narozenin? Prozradil ti Cheirón vůbec to proroctví?“\nChtělo se mi praštit Lukea mezi oči a poslat ho do háje, ale jako obyčejně přesně věděl, jak mě rozhodit.\nTeda, věděl jsem, že Cheirón před mnoha lety získal nějaké proroctví od Orákula. Věděl jsem, že část z toho se týká mě. Ale – pokud se dožiju šestnáctých narozenin? To se mi ani trochu nelíbilo.\n„Vím, co potřebuju vědět,“ podařilo se mi říct. „Jako třeba, kdo jsou mí nepřátelé.“\n„Potom jsi cvok.“\nTyson rozmlátil nejbližší židli na třísky. „Percy není cvok!“\nNež jsem ho stačil zastavit, zaútočil na Luka. Namířil si to pěstmi na Lukeovu hlavu – dvojitý úder seshora, který by vyrazil díru v titanu – ale do boje zasáhla medvědí dvojčata. Každé popadlo Tysona za jednu paži a zarazila ho. Stáhla ho zpátky a Tyson zavrávoral. Zhroutil se na koberec tak tvrdě, až se celá paluba otřásla.\n„Smůla, kyklope,“ řekl Luke. „Vypadá to, že moji medvědí kamarádi tě společně přemůžou. Možná bych je měl nechat –“\n„Luku,“ zasáhl jsem. „Poslouchej mě. Poslal nás tvůj otec.“\nJeho tvář nabrala barvu čabajky. „Už se o něm – nikdy – nezmiňuj.“\n„Řekl nám, abychom nasedli na tuhle loď. Mysleli jsme, že to bylo jenom kvůli svezení, ale on nás sem poslal, abychom tě našli. Pověděl mi, že se tě nevzdá, ať se vztekáš, jak chceš.“\n„Vztekám?“ rozkřikl se Luke. „Nevzdá? On mě opustil, Percy! Já chci Olymp zničit! Všechny trůny rozprášit na drť! Klidně vyřiď Hermovi, že se to stane. Pokaždé, když se k nám přidá nějaký polokrevný, Olympané zeslábnou a my zesílíme. On zesílí.“ Luke ukázal na zlatý sarkofág.\nTa bedna mi naháněla hrůzu, ale nutil jsem se nedat to najevo. „Ale?“ zeptal jsem se. „A co je tak zvláštního…“\nPak mi to došlo, co může být v tom sarkofágu. Teplota v pokoji jako by klesla o deset stupňů. „Páni, přece nemyslíš –“\n„On se znovu tvoří,“ přerušil mě Luke. „Kousek po kousku vyvoláváme jeho životní sílu z jámy. S každým dalším, který se přidá k naší věci, se objeví nový malý kousek –“\n„To je nechutné!“ ozvala se Annabeth.\nLuke se na ni ušklíbl. „Tvá matka se narodila z Diovy rozseknuté lebky, Annabeth. Být tebou, tak mlčím. Brzy bude vládce Titánů tolik zotavený, abychom ho mohli dát zase dohromady. Sestavíme mu nové tělo, bude to práce hodná Héfaistových dílen.“\n„Ty jsi cvok,“ prohlásila Annabeth.\n„Připoj se k nám a budeš odměněna. Máme mocné přátele, sponzory tak bohaté, že můžou koupit celou tuhle výletní loď a ještě mnohem víc. Percy, tvoje matka už nebude muset nikdy pracovat. Můžeš jí koupit dům. Můžeš mít sílu, slávu – co budeš chtít. Annabeth, ty si splníš svůj sen a staneš se architektkou. Můžeš postavit památník, který vydrží tisíc let. Chrám vládců příštího věku!“\n„Táhni do Tartaru,“ ulevila si.\nLuke si povzdechl. „Smůla.“\nSebral něco, co vypadalo jako televizní ovladač, a zmáčkl červené tlačítko. Za několik vteřin se otevřely dveře salonu a vešli dva uniformovaní členové posádky vyzbrojení pendreky. Měli stejný skelný pohled jako ostatní smrtelníci, které jsem tu viděl, ale měl jsem pocit, že tím nebudou v boji o nic míň nebezpeční.\n„Á, výborně, ochranka,“ uvítal je Luke, „obávám se, že tu máme pár černých pasažérů.“\n„Ano, pane,“ řekli nepřítomně.\nLuke se obrátil na Oreia. „Je načase nakrmit etiopského drakona. Vezmi ty blázny dolů a ukaž jim, jak se to dělá.“\nOreios se připitoměle uculil. „Hehe! Hehe!“\n„Nech mě jít taky,“ zabručel Agrios. „Bratr je k ničemu. Ten kyklop –“\n„Není nebezpečný,“ ujistil je Luke. Ohlédl se na zlatou rakev, jako by ho něco trápilo. „Agrie, zůstaň tady. Musíme probrat důležité věci.“\n„Oreie, nezklam mě. Zůstaň v nákladovém prostoru a postarej se, aby se drakon pořádně nakrmil.“\nOreios nás postrčil oštěpem a hnal nás ze salonu se dvěma lidskými strážci v patách.\nJak jsem tak šel po chodbě a Oreiův oštěp mě píchal do zad, myslel jsem na to, co řekl Luke – že ta medvědí dvojčata ho společně přemůžou. Ale možná, že každé zvlášť…\nVyšli jsme z chodby uprostřed lodi a kráčeli po otevřené palubě lemované záchrannými čluny. Znal jsem loď dost dobře na to, aby mi došlo, že to může být náš poslední pohled na sluneční světlo. Jakmile se dostaneme na druhou stranu, sjedeme výtahem dolů do skladiště a bude konec.\nPodíval jsem se na Tysona a řekl: „Teď.“\nDíky bohům mě pochopil. Obrátil se a odmrštil Oreia deset metrů pozpátku do bazénku, přímo doprostřed té mátožné turistické rodinky.\n„Ach!“ vykřikly děti jednohlasně. „Neužíváme siv bazénku!“\nJeden z hlídačů vytáhl pendrek, ale Annabeth mu vyrazila dech dobře mířeným kopancem. Druhý strážce se rozběhl k nejbližšímu alarmu.\n„Zastav ho!“ zaječela Annabeth, ale bylo pozdě.\nSpustil poplach těsně předtím, než jsem ho praštil do hlavy plážovým lehátkem.\nZableskla se rudá světla. Zakvílely sirény.\n„Záchranný člun!“ vykřikl jsem.\nRozběhli jsme se k tomu nejbližšímu.\nNež jsme stačili stáhnout kryt, už se po palubě rojili další strážci a nestvůry a odstrkovali turisty a číšníky s tácy tropických nápojů. Nějaký chlap v řeckém brnění vytasil meč a zaútočil, ale uklouzl v kaluži pinacolady. Na palubě nad námi se shromažďovali Laistrygonové a nasazovali si šípy do obřích luků.\n„Jak se ta věc spouští?“ křičela Annabeth.\nSkočil po mně jeden pekelný pes, ale Tyson ho odrazil hasicím přístrojem.\n„Naskočte!“ zavelel jsem. Otevřel jsem Anaklusmos a smetl první salvu šípů ze vzduchu. Každou vteřinou jsme mohli být přemoženi.\nZáchranný člun visel přes bok lodi, vysoko nad vodou. Annabeth a Tysonovi se nedařilo uvolnit spouštěcí kladku.\nSkočil jsem dovnitř za nimi.\n„Držte se!“ zaječel jsem a přetnul jsem provazy.\nSprška šípů nám zasvištěla nad hlavami, když jsme padali do oceánu.


Obal na průkaz | VKF Renzel\nJmenovky & příslušenství\nNaše obaly na průkazy z měkké fólie můžete samozřejmě dostat i ve větších formátech.\nTento formát je ideální na VIP-průkazky, veletržní průkazky a konferenční jmenovky.\nDíky uprostřed umístěnému jednomu otvoru a dvěma otvorům po stranách je obal flexibilně použitelný.\nJe vhodný pro všechny šňůry na krk.\nNa vyžádání Vám rádi nabídneme další formáty!\ns euroděrováním a 2 kulatými otvory vně\nod 10,60 €* 1,15 €*\nVyberte prosím A6 na výšku A7 na výšku A7 na šířku\nUpínací a flaušová páska


Vibrační kroužek na dálkové ovládání DESIRES RC fialové\nÚvod » PRO MUŽE » Kroužky, návleky » Vibrační kroužek na dálkové ovládání DESIRES RC fialové\nČíslo produktu: AD014\nVýrobce: Dream mini\nDobíjecí vibrační kroužek DESIRES s dálkovým ovládáním nabízí 10 stupňů vibrací a je ozdoben stříbřením. Pro lidi, kteří si chtějí zpestřit milostný život, máme novinku vibrační kroužek DESIRES REMOTE CONTROL v krásné fialové barvě. Kroužek je možné ovládat buďto na něm samotném nebo pomocí dálkového ovladače. Roztažitelný průměr zajistí, že pomůcka bude pasovat většině rozměrů penisů. Kroužek svým tvarem umožní dráždění buďto partnerčina poštěváčku nebo pánské hráze pod varlaty.\nJe vyroben z hebkého, velmi příjemného lékařského silikonu, který je hypoalergenní. Ovladač je z ABS plastu a je v bílé barvě. Nabíjení kroužku je snadné díky USB kabelu, který je součástí balení, stejně jako 12V baterie, která pohání dálkový ovladač. Vybírat můžete z 10 stupňů vibrací a pulzací, které jsou velice silné. Zhruba 3 vteřinovým přidržením kulatého tlačítka hračku zapnete/vypnete, krátkým stiskem regulujete program vibrace. Kroužek je voděodolný, takže si jej s partnerkou můžete užít při koupelnových radovánkách. V případě lubrikace vždy zvolte gel na vodní bázi. Před a po každém použití mu dopřejte hygienu pomocí teplé mýdlové vody nebo speciálním prostředkem určeným na údržbu erotických pomůcek.\nVibrační kroužek DESIRES REMOTE CONTROL purple bude velice oblíbeným pomocníkem obou partnerů, protože kromě prodloužení erekce a oddálení ejakulace vám nabídne dráždění klitorisu i hráze, takže orgasmické výbuchy budou neskutečné!\noblíbená erotická hračka obou milenců najednou


Johnny Depp ve Varech: Popadl propisku a vrhl se na fanoušky – eXtra.cz\n27. 08. 2021 14:12 | Autor Tereza Abazid\nSkvělý herec Johnny Depp, známý ze ságy Piráti z Karibiku, patřil mezi nejočekávanější hosty 55. ročníku festivalu v Karlových Varech. Lidé stáli hodiny, aby se dostali co nejblíže červenému koberci. Někteří zarytí fanoušci měli na sobě kostýmy právě z filmů o pirátech. Byl k viděný například Davy Jones.\nSo many people cheering 🥲🥲🤩🤩🤩#JohnnyDepp pic.twitter.com/z9NymBItLW\n— meloe (@justice4jd___) August 27, 2021\nJen co Johnny Depp vystoupil z auta, ihned se obrátil na svého bodyguarda s prosbou o propisku. Ačkoliv neměl příliš času, nenechal své věrné fanoušky ve štychu a oplatil jim svým podpisem a selfie jejich vytrvalost i v nepříznivém počasí, které ve Varech panovalo.\nNěkteré dívky se dočkaly i pohlazení a objetí od jejich idola. Na cestě do Thermalu ho obří dav vyprovodil skandováním jeho jména. V lázeňském městě se tak rozléhalo: "Johnny, Johnny..." Ve Varech Deppa doprovází i irská novinářka a spisovatelka Victoria Mary Clarke, která je manželkou zpěváka The Pogues Shana MacGowana.\nDalší hvězdy ve Varech\nNa festival do Varů ještě dorazil známý americký herec Ethan Hawke (50), který hrál třeba ve filmech Před úsvitem, Společnost mrtvých básníků, Sedm statečných nebo Sinister. Kromě Johnnyho Deppa se na tomto ročníku ve Varech objevil i anglický herec Michael Caine (88), který si zahrál třeba ve snímcích Temný rytíř, Batman začíná, Mládí, Počátek či Podfukáři.\nJohnny Depp (herec) Ethan Hawke Festival Karlovy Vary 2021 Michael Caine


Úvodní stránka > Péče o kočičku > Kytky pro kočky\nVe volné přírodě kočkám nejvíce chutná tráva s dlouhými tvrdými stébly, o jejichž hrany si můžete požazat prsty (laicky řečeno). Takový drn si můžete vyrýpnout a zasadit ve větším květináči, nebo si pořiďte Šáchor, který je strukturou listu velmi podobný.\nExistují stovky druhů šáchoru. Pro kočičky se většinou používá buďto druh Cyperus alternifolius nebo druh Cyperus zumula.\nDospělá rostlina je vysoká okolo 50 cm. Není vůbec náročná na pěstování. Stačí ji hodně zalévat. V podstatě nejlepší je, když stojí celou dobu ve vodě a na teplejším místě. Během léta kvete. Životnost šáchoru je dlouhá. Na místech odumřelých listů dorůstají nové. Pokud se stane, že rostlina prochladne a shodí listy, seřízneme ji a ona na jaře opět vyroste.\nPři koupi vybírejte zelené rostliny bez hnědých konečků listů. Koupený šáchor pak ještě osprchujte, abyste ho zbavili případného postříku.\nCyperus zumula v květu Cyperus zumula\nCyperus alternifolius v květu Cyperus alternifolius\nOstatní rostliny vhodné pro kočky\nKočičky milují i nejrůznější druhy obilí. Nejvhodnější je pšenice nebo ječmen a oves. Většinou nepohrdnou ani bylinkami, jako je pažitka, tymián, kozlík lékařský, šajvěj.\nPro pohodlnější majitele existuje trávník pro kočky (většinou se jedná o zasazené obiloviny), který si můžete zakoupit v prodejně s chovatelskými potřebami. Takový trávníček pouze rozbalíte a zalejete. Za pár dní vám vyroste šťavnatý a hustý porost.\nNechci rostlinu. Koupím si pastu.\nAlternativou pro pokrytí potřeby zelených rostlin jsou speciální pasty. Existují pasty přímo proti trichobezoárům (smotkům chlupů), které pomáhají průchodnosti spolykané srsti trávicím ústrojím nebo pasty s obsahem trávy.\nPasta s maltózou na smotky srsti Pasta obsahující trávu


Golf & Český Krumlov - Hotely Český Krumlov\nPotom je pro Vás Golf club Svachova Lhotka vzdálený 5 km od Českého Krumlova a hotel Latrán ležící v samotném centru památkové rezervace UNESCO, tou pravou volbou.\nI. Balíček obsahuje tyto služby:\nUbytování na 1 noc ve dvoulůžkovém pokoji včetně bufetové snídaně a neomezeného wifi připojení\n3-chodová večeře při svíčkách ve vyhlášené restauraci Jakub pro 2 osoby (rezervujte 24 hodin předem)\nCena od 31. 3. do 31. 10. 2017: 5 800 Kč včetně DPH a místních poplatků děti 0-3 zdarma, za každé dítě do 12 let příplatek 550 Kč, za každou další osobu nad 12 let příplatek 1 350 Kč. Příplatek nezahrnuje green fee.\nVýhodné prodloužení pobytu 2 400 Kč/noc.\nII. Balíček obsahuje tyto služby:\nUbytování na 2 noci ve dvoulůžkovém pokoji včetně bufetové snídaně a neomezeného wifi připojení\n10% sleva na konzumaci v hostinci DEPO a restauraci JAKUB a Café Štrúdl\n2x denní green fee pro 2 osoby, hrací fee 18 jamek\nCena od 31. 3. do 31. 10. 2017: 9 900 Kč včetně DPH a místních poplatků Děti 0-3 zdarma, za každé dítě do 12 let příplatek 850 Kč, za každou další osobu nad 12 let příplatek 1 950 Kč. Příplatek nezahrnuje green fee.\nAktivní balíček v Českém Krumlově i na Lipně


Přesné podmínky, za jakých je možno dílo šířit se nám nepodařilo zjistit (vzhledem k velkému počtu autorů a spoluautorů známých i neznámých - viz. Předmluva). Budete-li text knihy nebo jeho části dál užívat v elektronické či jiné formě, uveďte, prosím, citaci a odkaz na naši stranu www.fatym.com. Kniha je k dispozici ke stažení ZDE (279 kb).\nl. ČLOVĚK - TVOR NEZNÁMÝ\nCo víme o člověku? - Odpověd přírodních věd - Pohled psychologie - Cíl vývoje - Co to všechno znamená osobně pro mne? - Hranice lidské existence - Člověk jako tajemství\nPrastarý problém filozofů - Útěk před otázkou - Hledání smyslu života - Štěstí jako uskutečnění hodnot - Jak je to s happy endem? - Žijeme z naděje - Absurdita života - Záhada lidského utrpení - Tajemství smrti - Je život nesmyslný? - Odpověď lidského srdce - Odpověď víry\nČlověk na cestě k Bohu - Kde lze najít Boha? - Příroda jako Boží stopa - Svědectví lidského nitra - Svědectví dějin - Svědectví plnosti života - Vymyslili jsme si Boha? - Falešné představy o Bohu - Jak můžeme chápat Boha?\nOpatrnost v posuzování - Odmítání Boha - S Bohem se nepočítá - Nemůžeme nic vědět - Odmítání Boha ve jménu rozumu - Odmítání Boha ve jménu pozitivního vztahu ke světu - Odmítání Boha ve jménu lásky k člověku - Náboženství - Mnohost náboženství - Snášenlivost - Jsou všechna náboženství stejně dobrá? - Nárok křesťanství - Zjevení - Naslouchat Bohu\n5. MUŽ Z NAZARETA\nOdkud máme zprávu o Ježíši Nazaretském? - Kdo je Ježíš? - Jeden z nás - Ne pouze Zákon... - S vyvrženými a viníky... - Od protestu k požadavkům - Od požadavků k nabídce - Ježíš odpouští hříchy - Ježíš uzdravuje - Ježíš soudí - V dohledu je kříž - Ztroskotal Ježíš nebo neztroskotal?\nNepochopitelná dynamika - Zmrtvýchvstání - Historičnost zmrtvýchvstání - Námitky proti zmrtvýchvstání - "Pán můj a Bůh můj" - Víra - Cesty poznání - Co je křesťanská víra? - Víra a přírodní vědy - Víra a technický pokrok - Cesty k víře - Víra jako věc odvahy a jistoty - Bůh nám jde vstříc - Složitá víra? - Živá víra\nBůh přijímá člověka - Velikost lidské svobody - Bída lidské svobody - Co je hřích - Následky hříchu - Dědičný hřích Odkud pochází zlo a hřích? - Tajemství bolesti - Boží věrnost - Nová velikost člověka - Ještě jednou o utrpení - Kristus, naděje světa\n8. BOŽÍ ŽIVOT V ČLOVĚKU\nKrálovství Boží - Síla k novému životu - Živý Bůh: Trojice - Milost - Bůh je náš Otec - Účast na novém životě - Obrat ve smýšlení a jednání - Růst a naplnění\nBoží lid - církev - Tajemství církve - Kde je dnes Kristus? Svatá církev... - ...církev hříšníků - Kritika církve - Křesťanství bez církve\n10. ROZMANITÉ SLUŽBY\nJedno společenství - mnoho úkolů - A Petr? - ...až do konce světa - Potřebujeme papeže? - Papež a biskupové - Neomylnost církve - Učitelský úřad církve\n11. CÍRKEV A CÍRKVE\nNa celém světě... - ...a přece sjednocená - Církev a církve - Ekumenismus - Mimo církev není spásy? - Církev a svět\n12. PÍSMO A CÍRKEV\nCo je bible? - Starý zákon - Nový zákon - Jak rozumět bibli - Literární porozumění biblickým textům - Starý zákon a Izrael - Nový zákon a církev\nJak se člověk stává křesťanem? - Svátosti - znamení Boží blízkosti - Ani magie, ani kouzla - Svátosti a život - Křest - Působení křtu - Je křest nutný? - Mají se křtít malé děti? - Žít jako pokřtění - Biřmování\nNový základ - Nové perspektivy - Křesťan je realista - Skutečnost přikazuje - Poslední instance - Jsou přikázání překonána? - Lidské předpisy a zákony - Kristovo "nové přikázání" - Osvobození ke svobodě - Miluj - a čiň, co chceš - Kristus jako model\nPříznačná znamení doby - Nezavřít se ve své ohradě - Křesťan je společenský tvor - Povinnost vůči společnosti nebo povinnosti vůči bližním? - Láska k světu a odpovědnost za svět - Druhé stvoření - Práce - Bůh nebo svět?\nK čemu to je? - Sám se mohu modlit lépe... - Mše svatá - Mše jako připomínka - Mše jako hostina - Mše jako oběť - Tajemství víry - Stavba mše svaté - Církevní rok - Bohoslužebné "rekvizity" - Zbožní nejsou o nic lepší - Služba světu nebo služba Bohu? - K osobní účasti na mši\nCo je hřích? - Odpuštění - Kristus osvobozuje - Kdo odpouští hříchy dnes? - Praxe svátosti smíření - Vyznání hříchů - Lítost a předsevzetí - Pokání - Rozhřešení\nProč se modlit? - Kristus nás učí, jak se modlit - Jak se modlit - Soustředěnost - Co se modlit? - Některé formy modlitby - Modlitba daného okamžiku - Modlitba podle předlohy - Rozjímavá modlitba - meditace - Růženec - Liturgická modlitba\nCo je manželství? - Manželství jako věc společnosti - Manželství\njako věc Boží - Manželství jako svátost - Manželství jako věc církve - Manželství jako společná cesta k Bohu - Manželská láska a plodnost - Nerozlučnost manželství - Tragédie rozchodu\n20. MARIA A SVATÍ\nMaria v Písmě svatém - Maria v úctě církve - Lidová mariánská zbožnost - Neposkvrněné početí - Nanebevzetí - Nesprávnosti v úctě k svatým - Obrazy a sochy - Svatořečení - Uctívání ostatků\nRaně křesťanská církev a nebezpečí rozkolu - Tak zvané "temné století" - Papežové a císařové - Tři papežové zároveň - Hus a husitství - Reformace a Bílá hora - Inkvizice a víra v čarodějnice\nCo je smrt? - Proč musí člověk zemřít? - Smrt jako brána k životu - Co říká o budoucnosti člověka víra? - Poslední rozhodnutí ve smrti - Osobní soud - Očistec - Kde máme hledat nebe? - Může být člověk na věky zavržen? - Budoucnost světa - Kristův návrat - Vzkříšení těla - "Poslední soud" - Nové nebe a nová země\nZnamení kříže - Svěcená voda - Církevní svěcení a žehnání - Církevní přikázání - Slavení neděle - Přikázané svaté přijímání - Zpověď a půst\nVíra je milost - Víra je poznání a zároveň uznání pravdy - Jednat podle víry, abychom došli k víře\nPokračování... (od 1. kapitoly)


Algoritmus - www.detskahra.cz\nDomů / Pro školky / Dřevěné didaktické pomůcky / Matematické dovednosti / Algoritmus\nCo má naše ranní rutina společného s algoritmem? Cody a Pixi to mohou vysvětlit! Oba sourozenci ukazují hráčům, že všechny akční sekvence - od vstávání z postele, přes oblékání až po útěk do předškolního zařízení nebo do školy - jsou prováděny podle logického vzoru, stejně jako u počítače. Ve třech hrách, které na sebe navazují, vytvářejí děti srozumitelnou sekvenci na celé dopoledne. Hráči musí také zvážit podmínky ve formě meteorologických map a poté vytvořit kód pro cestu k cíli! Hra rozvíjí soustředění a logické myšlení, napomáha k pochopení algoritmu.\nObsah: 1 herní plán, 40 obrázkových karet, 2 figurky Cody a Pixi\nMateriál: karton, lepenka, dřevo\nDřevěná aranžovací hra - Kapky\nKapky mohou tančit podle vašich dětí, nebo podle šablon! Nádherně barevné kapky lze na pokládací desce otáčet a naklánět do všech stran. Během okamžiku jsou vytvořeny nové...


DomovZdrojUpravit zvukOřez M4A\nNaučte se ořezávat soubory M4A a vylepšovat zvukové soubory k dokonalosti\nTakže máte sbírku svých nejposlouchanějších souborů M4A. Jinými slovy, jsou vaší oblíbenou hudbou, kterou chcete poslouchat. Pravděpodobně stačí k tomu, aby zněly dobře pro vaše uši, ale zjistíte, že existují skladby M4A, které je třeba upravit. Chcete například vytvořit směs souborů M4A a zkombinovat je do jednoho nebo chcete vytvořit vyzváněcí tón. Pravdou je, že tyto zvukové soubory lze spravovat a snadno se s nimi vypořádat pomocí správných nástrojů. Proto jsme uvedli několik skvělých programů, které vám pomohou upravovat a učit se jak řezat soubory M4A. Přečtěte si více o těchto nástrojích přečtením příspěvku.\nČást 1. Jak oříznout M4A na Windows/Mac\nČást 2. Jak oříznout M4A online\nČást 3. Často kladené otázky o ořezávání M4A\nZde je dostupný a vysoce funkční zvukový editor pro přepracování vašich hudebních souborů. Video Converter Vidmore je multiplatformní aplikace, která funguje na Windows i Mac. Umožňuje nejen vyjmout určité části zvuku, ale také sloučit skladby, což je zvláště užitečné, pokud chcete spojit více skladeb do jedné. Dále podporuje M4A, MP3, FLAC, AAC a mnoho dalších audio formátů. Nejlepší na tom je, že můžete transformovat své audio formáty na jiné s výhodou úpravy výstupních parametrů podle vašich představ. Jak již bylo řečeno, zde je návod, jak oříznout zvukové soubory M4A pomocí tohoto vynikajícího nástroje.\nKrok 1. Pořiďte si zastřihovač M4A\nZa prvé, získejte instalační program aplikace kliknutím na jednu z nich Stažení zdarma tlačítka vespod. Poté otevřete instalační program a nainstalujte jej podle průvodce nastavením. Poté spusťte program.\nKrok 2. Importujte soubor M4A\nStisknutím tlačítka nahrajte soubor M4A, který potřebujete oříznout Plus tlačítko podepsat z hlavního rozhraní. Jako další způsob nahrávání souborů můžete také přetáhnout cílový soubor.\nKrok 3. Ořízněte klip M4A\nChcete-li oříznout M4A, který jste nahráli, klikněte na Střih tlačítko připojené k miniaturě skladby. Odtud odřízněte nechtěnou počáteční část posunutím Playhead. Všimněte si, že levá část z pohledu Playhead bude odstraněna. Poté klikněte na Rozdělit knoflík. Můžete také upravit posuvník tak, aby byla zachována požadovaná část, nebo ručně nastavit dobu trvání pro označení části, kterou chcete zachovat a odstranit. Poté stiskněte Uložit knoflík.\nKrok 4. Uložte konečnou verzi\nPo dokončení pokračujte na Konvertor otevřete nabídku Profil a vyberte požadovaný formát a rozhodněte se, zda chcete zachovat stejný formát zvuku nebo jej změnit na jiný. Pro potvrzení změn klikněte na Převést vše , zahájí se převod a uloží se provedené změny.\nNěkteří uživatelé dávají přednost oříznutí nebo rozdělení zvukových souborů M4A na webu, což je také dobrá volba, protože své zvukové soubory můžete snadno upravovat bez instalace dalšího softwaru. To znamená, že zde máme nejlepší 2 online způsoby oříznutí M4A.\nPokud vás zajímá, zda je možné oříznout M4A online, existují různé webové aplikace, které můžete pro tuto konkrétní práci použít. Jeden z nejlepších online programů, o kterých byste měli uvažovat o použití Audio Trimmer. To vám umožní řezat více formátů zvukových souborů včetně M4A, MP3, AAC, WAV, WMA a mnoha dalších. S ním můžete pohodlně oříznout zvuk pomocí posuvníku nebo ručním nastavením doby trvání pro označení části, kterou chcete oříznout. Kromě toho můžete k tomuto programu přistupovat pomocí prohlížeče vašeho mobilního zařízení. Vše, co potřebujete, je stabilní a spolehlivé připojení k internetu. Pro návod k přímému řezání M4A se můžete podívat na níže uvedené kroky.\nKrok 1. Otevřete v počítači webový prohlížeč a navštivte oficiální webovou stránku Audio Trimmer.\nKrok 2. Na hlavní stránce stiskněte Vyberte soubor tlačítko pro přidání souboru M4A, který chcete vyjmout. Poté klikněte na nahrát tlačítko v pravé části a otevře se editační rozhraní nástroje.\nKrok 3. Umístěním počátečního a koncového posuvníku označte část, kterou chcete zachovat nebo odstranit. Můžete přepínat Režim možnost Držet nebo Odstranit v závislosti na vašich potřebách. Před uložením změn můžete použít efekty zeslabování a zeslabování jejich zapnutím.\nKrok 4. Přehrajte zvukový soubor a ověřte změny. Pokud jste s výsledky spokojeni, klikněte na Oříznutí knoflík.\nDalším užitečným programem pro přepracování vašich souborů M4A je Online Audio Cutter od Online UniConverter. Pomocí tohoto programu můžete snadno vybrat část zvuku, kterou chcete odstranit nebo zachovat, posunutím posuvníku zvuku. Další metodou řezání pomocí tohoto nástroje je zadat dobu trvání po sekundách. Podobně přidání efektů zeslabování a zeslabování je pouze zaškrtnutím políčka. Ve skutečnosti můžete exportovat zvukový soubor z původního formátu do jiného. Na druhou stranu se podívejte na krok uvedený pokyn k rozdělení zvukových souborů M4A pomocí tohoto programu.\nKrok 1. Nejprve navštivte webovou stránku Online Audio Cutter a uvidíte hlavní rozhraní nástroje.\nKrok 2. Zde si můžete vybrat, zda chcete nahrávat z místní složky nebo z cloudového úložiště, jako je Dropbox a Disk Google. Vyberte způsob nahrávání, který vám nejlépe vyhovuje, a importujte cílový soubor M4A.\nKrok 3. Jakmile je soubor úspěšně přidán do programu, mělo by se zobrazit rozhraní pro úpravu hudby. Přesunutím posuvníků označte počáteční i koncové body. Můžete také zadat konkrétní dobu trvání, abyste přesně ořízli zvuk v milisekundách.\nKrok 4. Poslouchejte zvuk, který jste upravili, a ověřte změny. Pokud jste s výsledky spokojeni, klikněte na Střih potvrďte tlačítkem.\nJak oříznout soubory M4A na Macu?\nJeden ze zde představených nástrojů, kterým je Vidmore Video Converter, lze použít na počítačích Mac i Windows PC. Proto můžete tento nástroj použít k oříznutí svých oblíbených souborů M4A bez menší námahy. Kromě toho přichází s dalšími přidruženými funkcemi pro vaše úlohy úpravy videa.\nJak oříznu soubory M4A na mobilním zařízení?\nK provedení tohoto úkolu zvažte použití online nástroje, který běží na mobilním webovém prohlížeči nebo mobilní aplikaci pro ořezávání zvukových souborů. Jedním z příkladů online aplikace pro mobilní zařízení je Audio Trimmer.\nMohu přehrávat zvukové soubory M4A na zařízeních Android?\nDobrou volbou je stáhnout si samostatný hudební přehrávač. Přesto by bylo praktické, kdybyste jej převedli do formátu podporovaného Androidem. Pro tento druh potřeby můžete použít Vidmore a udělat mnohem víc než jen převod mediálních souborů.\nNyní můžete své oblíbené soubory M4A vyladit k dokonalosti pomocí programů, které vám umožní oříznout popř. rozdělit zvukové soubory M4A snadno. Mohli byste odstranit zbytečný hluk, vystřihnout dlouhou úvodní část, vytvořit vyzváněcí tón a mnoho dalšího.\n4 nejlepší způsoby, jak oříznout GIF na stolním počítači, telefonu a online


Co je tkaní? - Výstava - Heshan Honly Zahradní nábytek Výrobce Co, Ltd\nTkaní je prokládání dvou nebo více vláken nebo kusů materiálu za účelem vytvoření spojené konstrukci. I když je nejčastěji používá k výrobě tkaninu, technika je také obyčejné v jiných řemesel, jako jsou koše procesu. Tkaní existuje již tisíce let, a stále tak populární a užitečné v moderním světě jako tomu bylo v dávných civilizací.\nVe starověké řecké mytologie, tkaní byl vynalezen bohyně Minerva, který kdysi obrátil pannu do pavouka pro chlubí její tkaní dovednosti. Skrz historii, tkalci byli velmi pokládaný řemeslníci, protože jejich práce za předpokladu, velké množství dostupných tkaniny a tkaniny pro oděvy. Některé techniky také dlouho populární pro vytváření předmětů, jako jsou košíky, rohože a koberce ze slámy nebo rákosí. Pevnost materiálu se připojil přes tkaní je robustní a odolná, a mohou být přizpůsobeny pro mnoho různých potřeb.\nZákladním principem tkaniny tkaní zahrnuje šněrování dvě sady nití dohromady pod úhlem 90 stupňů. Osnova sestává z nití podle vzájemně rovnoběžně, táhnoucí tkalcovský stav nebo jinou strukturu, která ji drží na svém místě. Haf nebo útek je potom vytáhl skrz osnovy v pod a nad vzorkem, vytvoření jednotného spojenou kus látky po dokončení.\nTkalcovský stav je nejvíce nezbytnou součástí vybavení pro tkaní. Tato struktura je rám, který drží pevně osnovu a pomáhá vytáhnout tkanina nebo útku skrz. Brzy verze tkalcovského stavu může být viděn v obrazech více než 4000 let, i když ne až průmyslová revoluce udělal tkalcovský stav se stal mechanizované a masové produceable. Raketoplán létání, vyvinuté na počátku 18. století britský vynálezce John Kay, nechá tkalci rychle pracovat na velkých stavech bez učeň táhnout útkovou nit přes osnovy. V 20. století, mechanické tkalcovské stavy se stal převládající pro sériovou výrobu, což ruční tkaní téměř zastaralý pro obchod.\nVzhledem k tomu, vývoj mechanických tkalcovských stavů, kdysi velmi důležité profese stala populární domácí řemeslo. Krásné vzory, tvíd a přehoz textilie, a dokonce i tradiční tartan tkaniny z britských ostrovů může být ještě vytvořen odborníci pomocí ruční stavy. Tento únavná řemesla vyžaduje čas a talent na pána, a je často považován za vysoce butiku řemesla.\nInformace a potřeb pro tkaní mohou být k dispozici na místní šicích a textilních obchodů. Kromě provádění knih a možných vzorů, mnoho látkové obchody mohou vykonávat základní ruční stavy a příslušné nitě a příze pro začínajícího tkalce. Zkontrolujte, komunitní školy, místní řemeslné centra a přízi nebo tkanině skladové zásoby, zda je k dispozici pro začátečníky kurzy na tkaní. Tento krásný řemeslo se může pochlubit historií stará jako lidská civilizace, a může být hodný koníček pro ty, kteří již zběhlý v pletení, šití, nebo háčkování.\nDvojice:Co je Fusion Svařovací? Další:Jaké jsou různé způsoby použití hliníkového prášku?


V Chýšti minule vyhrálo SPD. Letos řeší hlavně Pražáky - Pardubický deník\nV Chýšti minule vyhrálo SPD. Letos řeší hlavně Pražáky\nVolby v roce 2017 měly v obci Chýšť na Pardubicku překvapivý výsledek. Byla totiž jednou ze dvou obcí Pardubického kraje, kde nevyhrálo vítězné hnutí ANO. V Chýšti dominovalo SPD. Zároveň se obec mohla pyšnit vysokou volební účastí, která přesáhla 72 procent.\nVolby v obci Chýšť. Při posledních volbách se Chýšť pyšnila výjimečnými výsledky letos řeší Pražáky | Foto: Deník/Nikola Remešová\nLetos se podle slov volební komise také zúčastnilo hodně lidí. „Zatím nevíme přesně, ale myslím si, že to bude klidně kolem 80 procent,“ sdělila předsedkyně komise Kristýna Salvová. Ta stejně jako ostatní členové komise zasedá u voleb tradičně již několik let.\nLetos přišlo hodně voličů s volebním průkazem. „Kousek od nás je sjezd z dálnice, takže nám sem chodí hodně Pražáků,“ uvedla Salvová.\nTo přímo na místě potvrdil i jeden z voličů. „Jsem z Prahy, ale na víkend jedeme s rodinou pryč, takže jsme se zastavili volit tady,“ řekl Matěj Vácha, který si volební průkaz vyřídil s předstihem v Praze.\nV obci lidé začali hlasovat už v pátek s úderem čtrnácté hodiny. Další pak chodili spíše po práci. Pár hodin před ukončením druhého volebního dne komise neevidovala žádný problém.


Hotel U Beránka a Městské divadlo Dr. Josefa Čížka, Náchod\nStavba náchodského Beránku začala v roce 1912. Hlavní motivací bylo vytvoření prostorného sálu, kde by bylo možné pořádat společenské a kulturní akce pro občany města. Architektonickým řešením byl pověřen Ing. Dr. Alois Čenský, který navrhoval např. objekty Vinohradského divadla a Měšťanské besedy na Smíchově. Stavba trvala dva roky, denně na ní pracovalo až 150 lidí. Sochařskou a štukatérskou výzdobou byl pověřen akad. sochař Josef Pekárek, který měl bohaté zkušenosti z výzdoby významných pražských architektonických skvostů. Na čelní pravé straně budovy je malý balkon a pod ním pamětní deska z černého mramoru s nápisem: „Odsud 28. dne měsíce října 1918 podána náchodským radostná zvěst, že obnoven Český stát.“\n26. dubna 1914 byl Beránek slavnostně předán náchodské veřejnosti. Při této příležitosti na prknech divadla vystoupili zdejší ochotníci s hostujícím předním členem činohry Národního divadla Eduardem Vojanem.\nNa programu byla hra Aloise Jiráska Jan Žižka. Na jeviště byla slavnostně zavěšena historická opona, která byla navržena roku 1895 pro hudební pavilon Národopisné výstavě v Praze Mikolášem Alšem, znázorňující příchod praotce Čecha na horu Říp.\nAktuální informace na https://hotel-beranek.com/, http://www.beraneknachod.cz/


Liberecký a Královéhradecký kraj potvrdily spolupráci v cestovním ruchu | Hejtman Libereckého kraje\nLiberecký kraj společně s Královéhradeckým krajem uzavřel Memorandum o spolupráci v oblasti cestovního ruchu. Hejtmani Martin Půta a Lubomír Franc podepsali memorandum, jehož cílem je zvýšit atraktivitu obou krajů, zkvalitnit služby cestovního ruchu a zlepšit zaměstnanost.\n„Vzhledem k sousedství našich krajů a turistickým regionům, které přesahují správní hranice obou krajů, konkrétně Českého ráje a Krkonoš, bylo vytvoření tohoto memoranda logické,“ říká Hana Maierová, náměstkyně hejtmana pro resort cestovního ruchu, kultury a památkové péče.\n„Společné memorandum mají oba kraje již od roku 2008, ale bylo potřeba jej aktualizovat i s ohledem na vytvořené a připravované projekty či nové trendy v marketingu,“ dodává Maierová.\nPrávě marketing a projekty jako je Hřebenovka, Krkonošská magistrála, Zlatá stezka Českého ráje nebo bezbariérový cestovní ruch jsou podle ní oblasti, kterým se oba kraje budou v následujících letech intenzivně věnovat.\nStejné memorandum o spolupráci v cestovním ruchu uzavře Liberecký kraj ještě se Středočeským a Ústeckým krajem.\n„Na území všech našich sousedních krajů najdeme projekty a produkty, které se nás také dotýkají, z tohoto důvodu jsme také vznik memorand iniciovali. Vidíme v nich nejen možnost spolupráce, ale i případných společných projektů. Z konkrétních projektů lze vyjmenovat Greenway Jizera, Zelenou cyklomagistrálu Ploučnice či Hřebenovku a její pokračování až do Karlovarského kraje,“ uzavírá Hana Maierová.\nSdružení pro rozvoj Libereckého kraje pořádá 5. listopadu od 10 hodin v sídle Libereckého kraje, U Jezu, v Liberci (zasedací sál Zastupitelstva LK, 3. p.) konferenci Perspektivy stavitelství v Libereckém kraji. Akce se zúčastní hejtman LK Martin Půta a krajská radní pro školství Alena Losová.


Kovbojové 5.A+5.B Vejprnice\nZdravíme poslední herní den ze školy v přírodě, dnes jsme si vyšlápli na celodenní turistický výlet od Mimoňů až k Ježíškovi :-) a pak jsme ho zakončili u ohýnku s buřtíkama.....a to ještě stále není vše.....také jsme prokázali naši odvahu v noční hře!!! Sledujte zde, jak se nám to vše dařilo :-)\nZdravíme opět z mimoňovské školy v přírodě, dnešní den byl opět nabitý spoustou her a zážitků. Stihli jsme "bojovku" v lese, vyrábění a opět hry v lese. Také nás dnes ještě čeká noční hra :-) zde fotky\nškola v přírodě pokračuje\nDalší den ve škole v přírodě - počasí se nám umoudřuje, skoro celý den jsme strávili venku, Mimoňi jsou skvělí.... fotky zde https://kovbojove-5-b.webnode.cz/fotogalerie/#!\nPrvní den na škole v přírodě - dojeli jsme ok, cesta nebyla ani moc dlouhá....:-) Fotky najdete zde https://kovbojove-5-b.webnode.cz/fotogalerie/#!\nV tomto a minulém týdnu se v ČJ věnujeme stavbě věty a větným členům. Podmět, přísudek a nově přidaný přívlastek. Grafické znázornění věty jednoduché, opakování větných vzorců souvětí a čárky ve větě jednoduché a v souvětí.\nČJ opakování zájmen a ukončování učiva o číslovkách - skloňování číslovek\nČJ Opakování shody PŘ s PO (vyjádřeným, několikanásobným, nevyjádřeným). Podstatná jména - mluvnické kategorie. Sloh - líčení zážitků (divadlo) MAT VL PŘ AJ\nKaždé pondělí máme od 7:35 třídnickou hodinu, nezapomeňte včas vstávat :-) !!!\npísemka z MAT\nV pondělí 23.11. budou děti psát písemku z matematiky a to: sčítání, odčítání, násobení, dělení, slovní úloha o více matematických operacích, geometrická úloha - NEZAPOMENOUT!!!! tužka, pravítko, kružítko\nTÝDEN 16.-22.11. 2015\nČJ shoda přísudku s podmětem-rod ženský a střední (opakování mužského rodu) MAT AJ PŘ VL kraje ČR\nPřipomínám školní focení, které proběhne 10.5. 2016 ...\nNa stránkách školy jsou přidávány aktuální změny v rozvrhu https://zsvejprnice.cz/\nPo domluvě na rodičovském aktivu znovu probíhá aktualizace stránek :-)\nDo fotogalerie byly přidány fotky z divadla a společné práce :-)\nZ důvodů přestavby (těžká vrtací technika před pavilonem B) je 27.11. 2015 uděleno žákům ředitelské...\nPřipomínám, že v pátek 13. :-) se koná slavnostní otevření školní zahrady a lampionový průvod. Viz...\nDo sekce fotogalerie byly přidány fotky.\nDnes byla spuštěna naše nová webová prezentace. Bude sloužit k rychlejší informovanosti o...


Zběsilá jízda za Bohem se chýlí ke konci, nenechte si ujít premiérové díly 4. řady seriálu Preacher, právě dnes! | Scifi magazín Vanili.cz\nPro ty, kdo snad s Preacherem ještě neměli čest, je tu rychlá rekapitulace. Jesse Custer je kazatel z amerického města Annville, do nějž vstoupila nadpozemsky silná bytost Genesis, syn anděla a démona, která mu umožňuje mluvit hlasem božím. Po boku irského upíra Cassidyho a bývalé přítelkyně Tulip se s touto schopností vydává na divoký hon za Bohem, kterého chce Jesse vyzpovídat z utrpení, kterého se dopustil. Jak se vůbec stalo, že se kazatel přátelí s upírem? Nebojte, při sledování Preachera budete mít daleko více a větších otazníků.\nHerečka Ruth Negga, která ztvárnila nebojácnou zločinku a Jesseho pravou lásku, Tulip O’Hare, stála po boku Dominica Coopera i v osobním životě. Dokonce se magazínu The Edit svěřila, že si díky Dominicovi nepřipadala na natáčení osamělá. V té době si nedokázala představit, jak by vlastně mohl fungovat vztah mezi hercem, který za prací dost často cestuje a mezi někým, kdo má stabilní zaměstnání. Znenadání se však tento dokonalý pár po osmiletém vztahu rozešel a dodnes nikdo přesně neví proč. Zůstali však velmi dobrými přáteli, což je ostatně vidět i za kamerou.\nNebeská proroctví, pekelné žaláře a kompletní jaderná válka, to je prostředí, ve kterém Jesse, Tulip a Cassidy nastoupí krvavou cestu ke Všemocnému. Preacher bruslí na tenkém ledě religiózní tématiky a provokuje. Což může na některé věřící televizní diváky působit kontroverzně. V seriálu není Bůh ultimátním obrazem dobra. Naopak. Samotný Jesse ho hledá, aby si s ním vyřídil účty, a přitom sám rozhodně není vzorným hrdinou – chlastá a láme kosti nepřátelům. Zdali včas dojdou k Bohu, nebo je všechno to krveprolití součástí plánu, to brzy vyjde najevo. Nenechte si ujít premiéru už 20. února ve 22:00 hod. na televizní stanici AMC.


Itálie Rezidence Alvorada\nItálie - Caorle - Porto Santa Margherita. Příjemná Rezidence Alvorada se nachází v klidné části střediska Porto Santa Margherita, cca 100 metrů od nákupní pěší zóny a od pláže. Písečná pláž s pozvolným vstupem do moře se nachází cca 100 metrů od Rezidence Alvorada. Veřejné i soukromé (zpoplatněné) pláže.\nVybavení Rezidence Alvorada\nSoučástí Rezidence Alvorada jsou dva výtahy, bazén, jedno parkovací místo na apartmán. Sport a zábava: Vodní sporty na pláži, dostatek denní i večerní zábavy v centru Porto Santa Margherita či v blízkém centru Caorle (aquapark), možnost zajímavých výletů do Benátek, Terstu apod. Apartmány: Před několika lety nově vybavený apartmán typu mono pro 4 osoby se skládá z obývacího pokoje s kuchyňským koutem a dvěma rozkládacími pohovkami. Apartmán je vybaven vlastním příslušenstvím, TV, mikrovlnnou troubou, trezorem a větší terasou. Stravování: Bez stravování. Další informace: rezidence s bazénem | blízko centra i pláže


Seznam článků pro Ferrari California | AutoAdvert\nSeznam článků pro Ferrari California\nCelkem výsledků 184\nŽe nemáte na Ferrari? Pak zcela jistě nemáte ani na tuto novinku, která je tak drahá, že byste si za ní aut se vzpínajícím se koníkem ve znaku mohli koupit celou flotilu.\nJe nejnovější Ferrari skutečně jen klonem dávno představeného Maserati?\nNebylo by to poprvé, třeba takové Ferrari California původně mělo být jen Maserati, a tak se nedivíme, že někomu nejnovější supersportovní Ferrari 296 GTB připomíná silnější verzi Maserati MC20. Realita je ale úplně jiná.\nCibien’s Corner Muzeum her – Cesta do automobilových 90's - Garáž.cz\nNěkdo najel s moderním Ferrari 244 tisíc km, teď ho prodává jako daleko nejlevnější v EU\nNa moderní italský supersport jsou už vyšší desítky tisíc km najetých km hodně, tohle auto jich ale najelo stovky. A stojí podle toho, třebaže není možné říci, že by bylo vysloveně levné.\nAni ve standardu nebylo tohle auto žádné ořezávátko, další úpravy ale umožňují jeho posun do ještě docela jiných sfér. Na dvoustovku tak zrychluje v řádu jednotek sekund.\nAlarm? Imobilizér? Satelitní zabezpečení? Nic z toho majitele tohoto vozu nedojímá, jeho stroj hlídá před útočníky zlý pes. A podle všeho v tom bude velmi úspěšný.\nFalešná auta nejsou obvykle tím, co by nás uchvátilo, tento stroj to ale svým způsobem dovede. Že máte Ferrari, si lidé budou myslet až do chvíle, než usednou do jeho interiéru.\nCalifornia Spider Junior – auto, které Ferrari nevyrobilo - Garáž.cz\nFerrari California T s parádní úpravou od Novitec Rosso - AutoRoad.cz\nZměnami prošel nejen exteriér, ale i motor. Ten dostal navíc výkon 79 kW a 96 Nm. Nyní má přeplňovaná California celkem 668 koní a 871 Nm. Stovku pokoří za 3,2 sekundy a maximálně jede až 325 km/h.\nMotorkářská helma s klimatizací? Novinka využívá zajímavou technologii - AutoRoad.cz\nModerní Ferrari jsou univerzálnějšími auty, než kdy dříve, až tak univerzální ale nejsou. Jízda po schodech tak nemohla dopadnout jinak než fiaskem.\nZájem o sdílení aut v ČR roste, službu si chválí obě strany - AutoRoad.cz\nCarsharingová služba SmileCar slaví půl roku na českém trhu. Za tu dobu využilo její flotily čítající přes 300 aut více než 4 000 zákazníků v pěti krajích České republiky. Počet zápůjček každý měsíc roste, a stejně tak přibývají i nové vozy v nabídce společnosti. Služba SmileCar, která je uživatelům k dispozici ve většině regionálních měst, zefektivňuje využívání vozového parku v ČR.\nFerrari z ničeho nic představilo úplně nový model. Seznamte se s Portofinem\nŽádné avízo, žádné upoutávky, žádné postupné odhalování. Italové z jedné vody načisto vytáhli zbrusu nový základní model. A je to tedy základ!\nZ čeho se vlastně bere zvuk motoru? A proč zní každý typ trochu jinak?\nNavzdory zažitým představám to není zážeh či vznícení paliva, co dává motorům jejich zvukový projev. Také proto je pokaždé jiný, někdy i výrazně.\nZruinuje vás spíš, když shoří kamion plný nových ferrari nebo iPhonů?\nPravidelně se lidé našich telefonních operátorů ptají, k čemu je dobré v případě povinného ručení připlácet si vyšší pojistné krytí, než je ze zákona dané minimum ve výši 35 milionů korun. Proč sáhnout po pojistce, která v případě nehody garantuje proplacení škody ve výši 50, 100 nebo dokonce 200 milionů korun? Vždyť co by to muselo, aby taková škoda vznikla?\nFerrari otočilo, vlastní SUV může vyrobit. Učiní tak ale jen za určitých podmínek\nItalové již příchod SUV neodmítají. Místo toho přemýšlí, jak jej vyrobit tak za podmínek, které by pro ně tuto cestu učinily schůdnou.\nMarchionne: Ferrari potřebuje ještě jeden model a něco se musí udělat s Californií\nPoměrně kritický byl v Ženevě k současné modelové řadě a situaci na trhu Sergio Marchionne, šéf koncernu FCA Fiat-Chrysler. Do tohoto koncernu samozřejmě spadá i Ferrari. Marchionne si posteskl především nad modelem Ferrari California, který vlastně není plnohodnotné Ferrari. Podle něj je potřeba se nad ním zamyslet a přijít s řešením.\nFerrari čekají změny, šéfovi se nelíbí California ani dlouhé čekací lhůty\nŠéf Fiatu, Chrysleru i Ferrari Sergio Marchionne promluvil v Ženevě. A k nejcennější ze „svých” značek nebyl dvakrát shovívavý, chce změny.\nVíte, proč má Ferrari California tak ošklivá a hloupě umístěná brzdová světla?\nU Ferrari běžně slouží jako brzdová světla ta horní, kulatá. U Californie tomu tak ale není a důvody tkví opět v jedinečném italském inženýringu.\nLucid Air: „zrádci Tesly” skutečně postavili svůj Model S, má 1 000 k, ujede 644 km\nNový elektrický sedan dostal do vínku dva elektromotory, baterie o kapacitě až 130 kWh či opulentní interiér. Zpočátku ale vyjde na 4 miliony Kč.\nFerrari připravilo 70 historických zbarvení k 70. výročí automobilky\nOslavy 70. výročí od vzniku automobilky odstartovalo Ferrari už minulý měsíc na autosalonu v Paříži. Nyní připravilo unikátní sbírku výročních zbarvení.