Cvičení z analytické chemie 1 Analytická chemie kvalitativní - PDF Free Download\nDownload "Cvičení z analytické chemie 1 Analytická chemie kvalitativní"\n1 VETERINÁRNÍ A FARMACEUTICKÁ UNIVERZITA BRNO FARMACEUTICKÁ FAKULTA Ústav chemických léčiv Cvičení z analytické chemie 1 Analytická chemie kvalitativní Jiří Pazourek Iva Kapustíková Klára Odehnalová Tato výuková opora vznikla v rámci řešení projektu: Zvyšování pedagogických, manažerských a odborných dovedností pracovníků VFU s registračním číslem CZ.1.07/2.2.00/ Tento projekt je spolufinancován Evropským sociálním fondem a státním rozpočtem České republiky. BRNO 2014\n2 Cvičení z Analytické chemie 1 Analytická chemie kvalitativní Jiří Pazourek, Iva Kapustíková, Klára Odehnalová Ústav chemických léčiv Farmaceutická fakulta VFU Brno\n3 Obsah SLOVO AUTORŮ...5 Základní operace při kvalitativní analýze, Laboratorní vybavení...6 LABORATORNÍ CVIČENÍ 1. DŮKAZY KATIONTŮ...8 Postup při kvalitativní analýze kationtů...9 Skupinová činidla pro důkazy kationtů...11 Kyselina chlorovodíková, 3% HCl...11 Kyselina sírová, 35% H2SO Sulfan, nasycený roztok H2S (kyselé prostředí)...11 Hydrogensulfid amonný, roztok sulfanu zneutralizovaný NH3.12 Hydroxid sodný, 0,1M NaOH...12 Amoniak, 0,1M vodný NH Jodid draselný, 0,1M KI...13 Octan sodný, 1M CH3COONa...13 Selektivní reakce kationtů...14 Důkazy NH Důkazy Li Důkazy Na Důkazy K Důkazy Mg Důkazy Ba Důkazy Ca Důkazy Ag Důkazy Pb Důkazy Hg Důkazy Hg Důkazy Hg22+ a Hg Důkazy Cu Důkazy Cd Důkazy Bi Důkazy Fe Důkazy Al Důkazy Cr\n4 Důkazy Zn Důkazy Co Důkazy Ni Důkazy Mn LABORATORNÍ CVIČENÍ 2. DŮKAZY ANIONTŮ...22 Postup při kvalitativní analýze aniontů...22 Odstranění kationtů (těžkých kovů)...23 Skupinová činidla pro důkazy aniontů...24 Reakce s chloridem barnatým, 0,1M BaCl Reakce s dusičnanem stříbrným, 0,1M AgNO Reakce s manganistanem draselným v silně kyselém prostředí, 0,002M KMnO Reakce s jódem, 0,005M I Reakce s jodidem draselným, 0,1M KI Selektivní reakce aniontů...28 Důkazy SO Důkazy SO Důkazy S2O Důkazy CrO42- a Cr2O Důkazy PO Důkazy BO Důkazy CO Důkazy Cl Důkazy Br Důkazy I Důkazy SCN Důkazy NO Důkazy NO LABORATORNÍ CVIČENÍ 3. KLASICKÁ ORGANICKÁ ANALÝZA...34 Úvod...34 Důkazy prvků (kvalitativní elementální analýza)...34 UHLÍK A VODÍK...34 DUSÍK...35 HALOGENY...35 SÍRA, DUSÍK A HALOGENY\n5 KYSLÍK...38 ROZPUSTNOST...38 Poznámky ke klasifikaci do skupin M, I, N...39 Důkazy funkčních skupin...42 HALOGENY...42 ALKOHOLY (skupina -OH na alifatickém řetězci)...42 FENOLY (skupina -OH na aromatickém jádře)...44 KARBONYLOVÉ SLOUČENINY (skupina -C=O, -COH)...45 ALDEHYDY...45 KARBOXYLOVÉ KYSELINY (skupina -COOH)...46 ESTERY (skupina -COOR, -COOAr)...48 ETHERY (R - O - R, R - O - Ar)...49 AMIDY (skupina -CONH2, -CONH-, -CON= )...49 AMINY (skupiny -NH2, -NH-, -N= )...50 Důkaz primárních alifatických aminů...52 Důkaz primárních aromatických aminů...52 Důkaz primárních aminů...52 Důkaz sekundárních alifatických aminů...53 Důkaz primárních a sekundárních aminů...53 Důkaz primárních a sekundárních aromatických aminů...54 Důkaz terciárních aminů...54 Nitro- a nitrososloučeniny (skupiny -NO2 a -NO)...55 Nitrososloučeniny...55 LABORATORNÍ CVIČENÍ 4. FYZIKÁLNÍ VLASTNOSTI LÁTEK...56 Stanovení fyzikálních vlastností organických sloučenin. Měření bodu tání, indexu lomu, ph, hodnocení rozpustnosti silice...56 Teplota tání...56 Index lomu...57 Měření ph vodných roztoků...59 Turbidimetrické hodnocení rozpustnosti silice...62 LABORATORNÍ CVIČENÍ 5. FOTOMETRIE UV-VIS...66 Fotometrie...66 Acidobazické indikátory...68 Obsluha přístroje HP\n6 Využití fotometrie ke kvalitativní analýze. charakteristiky a změny absorpčních spekter...70 LABORATORNÍ CVIČENÍ 6. INFRAČERVENÁ SPEKTROMETRIE...72 Úvod - Infračervená spektrometrie...72 Obsluha FT-IR spektrometru Nicolet Impact Identifikace organických sloučenin infračervenou spektrometrií 79 ZDROJE A DOPORUČENÁ LITERATURA\n7 SLOVO AUTORŮ Tato skripta jsou určena pro magisterský studijní program Farmacie vyučovaný na Farmaceutické fakultě VFU Brno. Koncepce první a druhé úlohy vycházela ze skript Liška, Jampílek, Opatřilová, Návody do cvičení z analytické chemie, Kvalitativní anorganická analýza, VFU Brno 2008, u třetí úlohy ze skript Svobodová a kol., Návody do cvičení z analytické chemie pro posluchače farmacie - II., UK Praha U poslední úlohy patří poděkování doc. Jampílkovi za úvodní text o infračervené spektrometrii. Chtěli bychom zdůraznit, že tato skripta v žádném případě nenahrazují učebnici analytické chemie, protože jsou především uzpůsobena časovým možnostem a potřebám laboratorní výuky; nejsou zde detailně popsány všechny chemické reakce, jež se probírají na přednáškách, reakce kationtů a aniontů, které se ve cvičení neprovádí, jsou taktéž z úsporných důvodů vypouštěny. Dále byly omezeny reakce, které jsou zdlouhavé nebo by vyžadovaly extrémní podmínky (zahřívání nad 100 C, delší práci v digestoři), kdy analyty nebo činidla jsou toxická nebo nestabilní (sirouhlík, Sn4+, soli arsenu, uranylu apod.). Skripta tedy obsahují pouze tu část látky, která je nezbytná pro smysluplné provedení laboratorních cvičení. Na druhé straně je zřejmé, že jsme se u úloh nemohli omezit pouze na výčet pracovních úkonů formou pracovního protokolu, protože při kvalitativní analýze vzorku je od studenta očekávána logická úvaha a následná vlastní dedukce správného postupu. Student by si měl uvědomit, že i nejjednodušší analytické důkazy jsou založeny na chemických reakcích, a proto je samozřejmé, že postupu chemické analýzy lze porozumět pouze se základními chemickými znalostmi o charakteristických reakcích, roztocích, acidobazických rovnováhách (pufrech) apod. Studentům FaF VFU Brno doporučujeme jako přípravu na cvičení i zkoušku materiály nacházející se v e-learningovém systému MOODLE, v předmětu a Analytická chemie I (cvičení), případně Analytická chemie I. V případě hledání úplnějších vysvětlení lze doporučit učebnici Karlíček a kol., Analytická chemie pro farmaceuty, UK Praha Autoři Srpen\n8 ZÁKLADNÍ OPERACE PŘI KVALITATIVNÍ ANALÝZE, LABORATORNÍ VYBAVENÍ Postupy v klasické kvalitativní analýze (důkazech prvků či chemických skupin) vychází z jednoduchých operací prováděných v chemické laboratoři s výbavou základních laboratorních pomůcek a nádobí. K úspěšnému provedení důkazu je proto nezbytné ovládat alespoň zahřívání laboratorním kahanem nebo na vodní lázni, filtraci apod. Možnosti provádění důkazových reakcí: zkumavka, kapkovací destička, hodinové sklíčko A Laboratorní plynové kahany: Bunsenův, Tecluho laboratorní ochranné brýle 6\n9 Běžné laboratorní vybavení 1. Stojan 2. Byreta 3. Exsikátor 4. Chladič 5. Dělící (extrakční, vytřepávací) nálevka 6. Železný kruh 7. Erlenmeyerova baňka 8. Titrační baňka 9. Držák zkumavek 10. Lodička 11. Filtrační nálevka 12. Plynový kahan 13. Kádinka 14. Váženka 15. Třecí miska s třenkou 16. Azbestová síťka 17. Lihový kahan 18. Pipety 19. Odměrný válec 20. Stojan na zkumavky ( 7\n10 LABORATORNÍ CVIČENÍ 1. DŮKAZY KATIONTŮ Klasický postup důkazů kationtů je založen na tvorbě jejich charakteristických sraženin z roztoků (viz tabulka na str. 10). Důkaz kationtů se v laboratoři neprovádí kombinatoricky jako robot (s každým činidlem), nýbrž logickou dedukcí vycházející ze znalostí důkazových reakcí, což omezí počet prováděných reakcí a tím především čas. V minulosti se prováděly důkazové reakce kationtů pomocí přesně uspořádaného systému (podle Böttgera) založeného především na rozdílných vlastnostech sulfidů. Podle produktů charakteristických reakcí s činidly HCl, H2S, NH4HS, (NH4)2CO3 byly kationty rozděleny následovně: I. II. III. IV. V. skupina nerozpustných chloridů skupina sulfidů srážejících se z kyselého prostředí skupina sulfidů a hydroxidů vylučujících se z amoniakálního prostředí skupina nerozpustných uhličitanů skupina kationtů, které se nesrážejí žádným z předchozích činidel Tento systém vyžadoval poměrně velké množství vzorku, práce s plynným sulfanem byla nepohodlná a celá analýza časově náročná, proto se už nepoužívá v původní podobě, ale stále tvoří základ rozdělování kationtů a tzv. skupinových reakcí. Tato činidla dnes označujeme jako skupinová činidla: HCl, H2SO4, H2S, NH4HS. K nim se přidávají ještě další činidla s charakteristickými reakcemi: hydroxid sodný (roztok NaOH), čpavková voda (hydroxid amonný), jodid draselný a roztok octanu sodného (zkouška hydrolýzy), příp. kyselina šťavelová a uhličitan amonný. V současné kvalitativní analýze se pro konečný důkaz iontu ještě používají činidla selektivní (specifická), kdy charakteristickou reakci vykazuje nejlépe pouze daný iont (příp. velmi omezený počet iontů), pak mluvíme o specifické reakci (činidlu). Skupinové reakce slouží hlavně jako základní orientační reakce, jejichž pozitivní výsledek určuje, které ionty mohou být v roztoku přítomny; negativní skupinová reakce ukazuje, které ionty v roztoku být nemohou. Provedením většího počtu skupinových reakcí a jejich správným vyhodnocením nakonec dospějeme k omezenému počtu iontů, které mohou být v roztoku přítomny. Jejich konečnou identifikaci provedeme selektivními (specifickými) reakcemi. 8\n11 POSTUP PŘI KVALITATIVNÍ ANALÝZE KATIONTŮ Obvyklý postup při důkazu kationtů: 1/ Zjištění ph roztoku univerzálním indikátorovým papírkem 2/ Důkaz přítomnosti iontů NH4+ (NH4+ ruší některé důkazy) 3/ Skupinová reakce v kapce původního roztoku s HCl: a) pozitivní reakce (vzniká sraženina): 0,5 ml vzorku ve zkumavce vysrážíme přidáním 3% HCI, dále postupujeme podle bodu 4/. Odfiltrujeme sraženinu chloridů. Srážení bylo kvantitativní, jestliže přídavkem HCl k filtrátu se již sraženina netvoří b) negativní reakce (sraženina se nevytvořila) - dále podle bodu 4/ 4/ Skupinová reakce s H2SO4: a) je-li reakce pozitivní: 0,5 ml původního vzorku, resp. ve filtrátu po oddělení chloridů vysrážíme 35% H2SO4, povaříme a po vychladnutí odfiltrujeme sraženinu nerozpustných síranů. Filtrát analyzujeme podle bodu 5/ b) negativní reakce: bez oddělování postupujeme podle bodu 5/ 5/ Skupinové reakce s dalšími skupinovými činidly 6/ Podle výsledků bodu 5/ odstraníme v části původního vzorku kationty těžkých kovů a můžeme provést důkaz Mg2+, Na+, K+ a Li+ 7/ Selektivní důkazy kationtů 8/ Ověření výsledků, zejména nejednoznačných Ionty Na+, K+, NH4+ a Mg2+ se nesrážejí skupinovými činidly (sraženinu s alkalickým hydroxidem vytvoří Mg2+ pouze za nepřítomnosti NH4+). 9\n12 Tabulka charakteristických reakcí vybraných kationtů Ion/činidlo HCl Ag+ H2SO4 H2S NH4HS NaOH NH4OH KI Hg22+ Pb2+ + Ca2+ + Sr2+ + Ba2+ octan + Hg2+ Cu2+ I2 Cd2+ Bi3+ Sb3+ + Sn2+ + S! Fe2+ Cr3+ Al3+ Co2+ Ni2+ Mn2+ + Fe3+ Zn2+ + Mg I2! srážení je dokonalé (vzniká světle modrá sraženina) srážení je jen neúplné nebo pozorovatelné při vysoké koncentraci dokazovaného iontu černá sraženina je v nadbytku činidla rozpustná na žlutý roztok zelený roztok 10\n13 SKUPINOVÁ ČINIDLA PRO DŮKAZY KATIONTŮ KYSELINA CHLOROVODÍKOVÁ, 3% HCl Ag+ Hg22+ Pb2+ se srážejí za vzniku bílých sraženin AgCl, Hg2Cl2 resp. PbCl2 nerozpustných ve zředěných kyselinách. AgCl na světle postupně šedne vyredukovaným stříbrem Ag0 a za přítomnosti některých komplexotvorných činidel, např. ve 2M amoniaku, se rozpouští (na rozdíl od Hg2Cl2 a PbCl2) vytváří chlorid diamminstříbrný, který se okyselením (15% HNO3) rozkládá zpět na AgCl: AgCl + 2 NH3 [Ag(NH3)2]+ + Cl[Ag(NH3)2]+ + 2 H+ + Cl- AgCl + 2 NH4+ Hg2Cl2 se působením amoniaku rozkládá a disproporcionační reakcí vznikající elementární rtuť zabarvuje sraženinu amid-chloridu rtuťnatého černě: Hg2Cl2 + 2 NH3 Hg0 + [Hg(NH2)]Cl + NH4+ + ClPbCl2 se v důsledku relativně vyšší rozpustnosti nesráží kvantitativně a na rozdíl od AgCl a Hg2Cl2 se dobře rozpouští v horké vodě. KYSELINA SÍROVÁ, 35% H2SO4 Ba2+ Pb2+ Ca2+ ( Sr2+ Hg22+ Ag+ ) se srážejí ve formě bílých síranů, z nichž nejméně rozpustný je BaSO4 a nejvíce rozpustný CaSO4, který se proto sráží jen z koncentrovanějších roztoků. Ca2+ se může alternativně dokázat reakcí s kyselinou štavelovou, se kterou tvoří bílou krystalickou sraženinu šťavelanu vápenatého. PbSO4 na rozdíl od ostatních nerozpustných síranů po přidání roztoku NH4HS zčerná v důsledku konverze na PbS. SULFAN, NASYCENÝ ROZTOK H2S (KYSELÉ PROSTŘEDÍ) Ag+ Pb2+ Hg22+ Hg2+ Cu2+ Cd2+ Bi3+ ( Sn2+ Sn4+ Sb3+ ) poskytují nerozpustné sulfidy různých barev (viz tabulka), obvykle černé. Pozor! Sulfan má redukční účinky a případná sraženina se může zaměnit za bílý zákal elementární síry. Postup: Vzorek na kapkovací destičce nejprve okyselíme kapkou 3% HCl a pak přidáme několik kapek činidla. Pozorujeme vznik sraženiny. 11\n14 HYDROGENSULFID AMONNÝ, ROZTOK SULFANU ZNEUTRALIZOVANÝ NH3 Ag+ Pb2+ Hg22+ Hg2+ Cu2+ Cd2+ Bi3+ ( Sn2+ Sn4+ Sb3+ ) Fe2+ Fe3+ Co2+ Ni2+ Mn2+ Zn2+ (Al3+ Cr3+ ) Reagují tedy prakticky všechny kovové kationty kromě kationtů alkalických kovů, kovů alkalických zemin a Mg2+. Tvoří se především černé sulfidy, ale hydrolyzující kationty tvoří hydroxidy (Cr3+, Al3+). Sb2S3, SnS2 se v nadbytku činidla rozpustí za vzniku thiokomplexů. CoS a NiS polymerizují a nedají se ani kyselinami rozpustit. HYDROXID SODNÝ, 0,1M NaOH Ag+ Hg22+ Pb2+ Ca2+ Sr2+ Hg2+ Cu2+ Cd2+ Bi3+ Sb3+ Sn2+ Fe3+ Fe2+ Cr3+ Al3+ Co2+ Ni2+ Mn2+ Zn2+ Mg2+ Jak je vidět, hydroxid sodný sráží skoro všechny kationty kovů, s výjímkou iontů kovů alkalických zemin a Ba2+; Mg2+ se sráží v silně alkalickém prostředí, ale bez přítomnosti amonného kationtu. Sraženiny jsou hydroxidy, oxidy (hnědý Ag2O, žlutý HgO) nebo zásadité soli (oxidosoli). Některé sraženiny mění barvu: Hg2(OH)2 se barví černě dismutací na elementární rtuť Hg0, bílý Mn(OH)2 se oxiduje až na černý MnO2, Fe(OH)2 rezaví na klkovitý Fe(OH)3, růžový Co(OH)2 na hnědý Co(OH)3. Je obvyklé, že sražené hydroxidy se dají rozpustit v kyselině (=neutralizace). Avšak některé hydroxidy se mohou rozpustit i v nadbytku činidla (2M NaOH) na soli; jsou to amfoterní hydroxidy těchto kationtů: Pb2+ Al3+ Zn2+ Sb3+ Sn2+ Cr3+ Vzniklé roztoky [M(OH)4]- (olovnatan, hlinitan, zinečnatan ) jsou bezbarvé s výjímkou chromitanů, které jsou zelené. Tato významná reakce se dá využít k oddělení těchto iontů ze směsi (odfiltrování sraženiny). AMONIAK, 0,1M VODNÝ NH3 Vodný roztok amoniaku je roztok hydroxidu amonného, takže u většiny kationtů (mimo kationtů alkalických kovů a kovů alkalických zemin) dochází k obdobné reakci jako s hydroxidem sodným (tvorba nerozpustných hydroxidů): Pb2+ Bi3+ Sb3+ Sn2+ Fe3+ Fe2+ Cr3+ Al3+ Hg2+ Hg22+ 12\n15 Výjímkou jsou ionty halogenidů rtuťných, které se srážejí jako bílé amidosoli Hg(NH3)Cl (při reakci se vytvoří elementární černá Hg0), a dále ty, které se rozpustí v nadbytku činidla (2M NH3) za tvorby rozpustných amminkomplexů: Ag+ Cd2+ Zn2+ Cu2+ Ni2+ Co2+ Mn2+ Komplexy [Ag(NH3)2]+, [Cd(NH3)4]2+, [Zn(NH3)6]2+, [Mn(NH3)6]2+ jsou bezbarvé, [Cu(NH3)4]2+ je modrý, [Ni(NH3)6]2+ je světle modrý, [Co(NH3)6]3+ je žlutohnědý, protože vznikající růžový Co(OH)2 se v alkalickém prostředí postupně oxiduje vzdušným kyslíkem na Co(OH)3. Tyto významné komplexační reakce se dají využít jak přímo k identifikaci, tak i k oddělení těchto iontů ze směsi (odfiltrování sraženiny). JODID DRASELNÝ, 0,1M KI Ag+ Cu2+ Sb3+ poskytují nerozpustné sraženiny jodidů, včetně následujících, které se ale v nadbytku (1M KI) rozpouští: Pb2+ Bi3+ Hg2+ Hg22+ Komplexy Pb2+ a Hg2+ jsou bezbarvé, komplex Hg22+ žlutý, ale vylučuje se černá elementární Hg0. POZOR! Jodid má redukční vlastnosti, takže např. ionty Cu2+ jsou redukovány na Cu+ a vzniklá bílá sraženina Cul je zbarvena jódem hnědě. Obdobně se chovají ionty Fe3+, dochází k redukci na Fe2+, vzniká hnědý roztok jódu. Jód se dá dokázat zredukováním na jodid po přidání několika kapek roztoku siřičitanu, protože dojde k odbarvení reakční směsi: I2 + SO32- + H2O 2 I- + SO H+ OCTAN SODNÝ, 1M CH3COONa Bi3+ Sb3+ ( Sn2+ Sn4+ ) tvoří sraženiny hydroxidů v důsledku HYDROLÝZY v mírně alkalickém ph, protože octan sodný je sůl slabé kyseliny a silné zásady. Kdybychom použili silně alkalické ph, zhydrolyzuje většina kovových kationtů (viz reakce NaOH); tyto čtyři kationty však hydrolyzují již v prostředí mírně alkalickém, někdy stačí i pouhé zředění kyselého roztoku vodou. Postup: K 0,5 ml vzorku přidáme pevný NaCl, případnou vzniklou sraženinu chloridů odfiltrujeme. K čirému filtrátu pak přidáme činidlo a pozorujeme, zda se tvoří sraženina. Pozn.: Cr3+ tvoří přechodně šedozelenou sraženinu, která se však rozpustí na modravě fialový roztok acetátokomplexů. Fe3+ tvoří slabě červené rozpustné acetátokomplexy. 13\n16 SELEKTIVNÍ REAKCE KATIONTŮ Odstraňování kationtů těžkých kovů Jako kationty těžkých kovů se formálně označují všechny kationty kromě iontů alkalických kovů a kovů alkalických zemin. Společnou vlastností těchto tzv. kationtů těžkých kovů je tvorba sraženin se skupinovými činidly (viz předchozí reakce), zvláště s hydrogensulfidem amonným - významně tak ruší důkazy iontů alkalických kovů a kovů alkalických zemin (Li+, Na+, K+ a Mg2+) se selektivními činidly. Proto před většinou selektivních reakcí je nutno tyto kationty těžkých kovů odstranit: Postup: k 1 ml vzorku přidáme 0,5 ml hydrogensulfidu amonného a 1 ml uhličitanu amonného, zfiltrujeme, filtrát okyselíme HCl a přítomné těkavé amonné soli necháme opatrně odpařit ( odkuřování") na porcelánové misce do sucha a mírně vyžíháme. Odparek rozpustíme v čištěné vodě a ve výluhu dokazujeme výše zmíněné kationty. Pro selektivní reakce při důkazu kovů alkalických zemin (Ca2+, Ba2+) je rovněž nutno těžké kovy odstranit: ve zkumavce k 1 ml vzorku přidáme 1 ml roztoku sulfidu amonného, sraženinu sulfidů odfiltrujeme. Filtrát neutralizujeme pomocí 50% kyseliny octové. Ve filtrátu jsou nyní pouze ionty alkalických kovů a kovů alkalických zemin. Důkazy v plameni Tyto zkoušky jsou jednoduché a citlivé a lze je použít k důkazům přímo ve vzorku bez úprav. Plamenovými zkouškami (nad plynovým kahanem) dokazujeme především alkalické kovy a kovy alkalických zemin: Na+, Li+, Ca2+, Sr2+, Ba2+, Ca2+. Platinový drátek s očkem zatavený ve skleněné tyčince očistíme opakovaným žíháním a nořením do kádinky s konc. kyselinou dusičnou tak, aby nebarvil svítivý plamen plynového kahanu. Pak na očko naneseme vzorek (nejlépe tuhý odparek příp. kapku roztoku). V případě pozitivní reakce pozorujeme v prvních vteřinách po vnesení do svítivé části plamene intenzivní barvu od žluté až po zelenou. Pozn.: pracujeme v digestoři! 14\n17 DŮKAZY NH4+ Tento kationt dokazujeme jako první přímo v původním vzorku. K 0,5 ml vzorku ve zkumavce přidáme 1 ml NaOH (2M) a lehce zahřejeme. Unikající plynný amoniak vytěsněný silnou zásadou dokážeme např.: 1/ navlhčený univerzální indikátorový papírek zmodrá; 2/ filtrační papír s kapkou roztoku soli Cu2+ zmodrá 3/ papírek s kapkou Nesslerova činidla (tetrajodortuťnatan didraselný K2[HgI4] v prostředí KOH) zhnědne. 2 NH3 + [HgI4]2- [Hg(NH2)I] + 3 I- + NH4+ Pozn.: při vysokých koncentracích lze indikovat plynný amoniak i čichem DŮKAZY Li+ 1/ Li+ se dokáže nejsnadněji reakcí v plameni. Barví plamen karmínově červeně, zbarvení plamene se objevuje hned po vložení vzorku do plamene. DŮKAZY Na+ 1/ Sodné soli barví nesvítivý plamen intenzivně žlutě. Reakce je vysoce citlivá. DŮKAZY K+ 1/ Přítomnost těkavých draselných solí ve vzorku nejjednodušeji testujeme plamenovou zkouškou v plameni se objeví světle fialové zabarvení. Žluté zbarvení sodíku se dá potlačit modrým kobaltovým sklem, přes které zbarvení plamene pozorujeme. 2/ K několika kapkám neutrálního roztoku vzorku přidáme na kapkovací desce sodnou sůl hexanitrodifenylaminu (dipikrylaminu). Vzniká oranžově červená sraženina. Ruší ionty NH4+. 3/ S hexanitrokobaltitanem trisodným vzniká žlutá sraženina (nevzniká s Na+). Rušící ionty NH4+ nutno odstranit odkouřením" s HCl. 15\n18 DŮKAZY Mg2+ 1/ Ke kapce vzorku přidáme postupně kapku magnesonu (4-nitrobenzen-azo-resorcinol), 2 kapky 0,1M NaOH a porovnáme zbarvení. Hydroxid hořečnatý srážený v přítomnosti magnesonu tvoří chelát, který vytváří chrpově modře zbarvení povrchu sraženiny ( lak"). Ruší amonné ionty. 2/ Pomocí zkumavkové reakce lze přítomnost Mg2+ dokázat jako bílou mikrokrystalickou sraženinu MgNH4PO4 v přítomnosti alkalických kovů: 0,5 ml vzorku, několik kapek 1M NH4Cl, 1M Na2HPO4 a po kapkách 2M NH3. Vyloučení sraženiny urychlíme třením stěn zkumavky skleněnou tyčinkou. DŮKAZY Ba2+ 1/ Těkavé soli barví plamen zeleně. 2/ Ke kapce vzorku přidáme 1 kapku 10% kyseliny octové a 2 kapky 10% K2CrO4. Vzniká žlutá sraženina chromanu barnatého (neruší Ca2+). 3/ Na filtrační papír dáme kapku vzorku a rhodizonanu sodného. Vznikne hnědá skvrna, která po pokápnutí 3% HCl zčervená. DŮKAZY Ca2+ 1/ Ionty Ca2+ barví plamen cihlově (oranžově) červeně. 2/ V slabě kyselém prostředí nadbytku kyseliny šťavelové vzniká bílá krystalická sraženina šťavelanu vápenatého. Provedeme na skleněné desce nebo hodinovém sklíčku: k 1 kapce vzorku přidáme 1 kapku kyseliny šťavelové. Ba2+ ani alkalické kovy reakci neruší. DŮKAZY Ag+ 1/ Ke kapce vzorku přidáme kapku roztoku Chelatonu III (komplexuje rušící kovové ionty = maskování), kapku 2M NH3 a kapku 1M KI. 16\n19 Za těchto reakčních podmínek je žlutá sraženina Agl specifickým důkazem iontů stříbra. 2/ K 1 kapce 10% K2CrO4 přidáme na filtračním papíře 1 kapku vzorku a vysušíme. Střed skvrny pokápneme 2M NH3, dále několika kapkami 50% kyseliny octové. Vzniklý červený prstenec Ag2CrO4 je důkazem přítomnosti Ag+. DŮKAZY Pb2+ 1/ Na filtrační papír dáme 1 kapku vzorku, 1 kapku 35% H2SO4. Vzniklou bílou sraženinu PbSO4 promyjeme vodou - do středu skvrny pipetou opatrně přidáváme po kapkách čištěnou vodu. Kapkou sulfidu amonného sraženina zčerná (konverze na PbS). 2/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku se přidá několik kapek 1M KI. Žlutá sraženina Pbl2 se zahřátím rozpustí (např. zkumavku umístíme do proudu horké vodovodní vody), ochlazením se vyloučí žluté šupinky ( zlatý déšť'). 3/ S roztokem 10% chromanu draselného vzniká žlutá sraženina PbCrO4, rozpouští se v HNO3 i NaOH. DŮKAZY Hg22+ 1/ Na filtrační papír dáme kapku nasyceného roztoku NaNO2 a tři kapky 0,1M stříbrné soli (AgNO3). Po vsáknutí kápneme 1 kapku vzorku. Málo rozpustný dusitan stříbrný AgNO2 způsobí redukci rtuťných solí za vzniku černé elementární rtuti Hg0. 2/ Charakteristické pro rtuťné soli je dismutace rtuťných iontů v alkalickém prostředí na ionty Hg2+ a Hg (viz skupinové reakce HCl). DŮKAZY Hg2+ 1/ Na filtrační papír postupně naneseme kapku 1M KI, 20% siřičitan sodný, 10% CuSO4, 3% HCl a nakonec kapku vzorku. Oranžově červená skvrna tetrajodortuťnatanu měďného je důkazem přítomnosti Hg2+. 17\n20 DŮKAZY Hg22+ a Hg2+ 1/ Hliníkový plíšek (alobal) odmastíme a pokápneme vzorkem. Po chvíli se začne tvořit katalytickým působením iontů Hg22+ nebo Hg2+ šedobílý povlak Al2O3. x H2O. 2/ Na filtrační papír kápneme kapku vzorku, kapku 5% SnCl2 a kapku čerstvě předestilovaného anilinu (vytvoří se vhodné ph, Sb3+ neruší). Tmavá skvrna vyredukované rtuti je důkazem jak Hg22+ tak i Hg2+. 3/ Kationty rtuti obou oxidačních stupňů také dokážeme roztokem 1% roztokem difenylkarbazidu, vznikne modrofialové zbarvení. DŮKAZY Cu2+ Měďnaté roztoky jsou v důsledku hydratace modré, modrozelené nebo zelené. Bezvodé soli jsou bílé. 1/ Plamenová zkouška způsobí zelené zabarvení plamene (zbarvení pochází z těkavé soli měďnaté, např. CuCl2). 2/ Na filtrační papír kápneme 1 kapku vzorku a 10% HCl, poté kapku 10% hexakyanoželeznatanu draselného K4[Fe(CN)6]. Vznikne hnědá sraženina (Hatchettova hněď). 3/ Na filtrační papír kápneme postupně kapku vzorku, 10% vínanu sodno-draselného (maskuje jiné kationty), benzoinoxim (Kupron) a papírek umístíme nad páry amoniaku. Zelená skvrna je specifickým důkazem Cu2+. DŮKAZY Cd2+ 1/ Ke kapce vzorku přidáme 1-2 kapky 10% HCl a roztok sulfanu. Vzniká žlutá sraženina CdS. Někdy je potřeba při této reakci provést stínění rušících iontů (např. Cu2+, Co2+, Ni2+). 2/ Na filtrační papír dáme kapku vzorku, kapku 10% HCl, kapku roztoku Cadionu S a 2 kapky 2M NaOH. Fialové zabarvení skvrny hydroxidu kademnatého přejde na růžové. 18\n21 DŮKAZY Bi3+ Soli Bi3+ jsou bezbarvé. Ve vodě se rozpouštějí chloridy, sírany, dusičnany. Snadno dochází k hydrolýze za vzniku bílých nerozpustných oxidosolí. Hydrolýzu lze potlačit přidáním kyselin o stejném aniontu (nutno udržovat ph < 2). 1/ Na filtračním papíře pokápneme vzorkem krystalek thiomočoviny; vznikne žlutě zbarvená komplexní sloučenina. 2/ Na filtračním papíře ke kapce vzorku přidáme kapku bismutiolu. Vznikne jasně červený nerozpustný komplex. DŮKAZY Fe3+ Ačkoli Fe3+ je bezbarvý, roztoky železitých solí jsou žlutohnědě zbarveny Fe(OH)3 (hydroxokomplexy). 1/ Jednu kapku hexakyanoželeznatanu draselného K4[Fe(CN)6] kápneme na filtrační papír a poté kapku vzorku. Vznikne tmavomodrý komplex berlínské modři KFeIII[FeII(CN)6]. 2/ Na filtrační papír ke kapce vzorku přidáme kapku thiokyanatanu amonného; vznikne charakteristický krvavě červený rozpustný komplex. 3/ Na filtračním papíře ke kapce vzorku přidáme kapku 5% kyseliny sulfosalicylové. Za přítomnosti Fe3+ se vytvoří rozpustný fialový komplex. DŮKAZY Al3+ 1/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme 2 kapky roztoku alizarinu S a okyselujeme 10% HCl, až přejde červené zbarvení do žlutého. Po kapkách opatrně přidáváme 2M NH3. Za přítomnosti kationtů Al3+ se vyloučí sraženina AI(OH)3 na povrchu červeně vybarvená ( lak"). Provádíme současně srovnávací reakci (slepý vzorek bez přítomnosti kationtů Al3+). 2/ Kápneme 2-3 kapky morinu (derivát flavonu) na filtrační papír a vysušíme. Přidáme kapku vzorku a okyselíme 3% HCl. Jako důkaz přítomnosti Al3+ se projeví v UV světle intenzivní zelená fluorescence. Rovněž je třeba provést reakci se slepým vzorkem. 19\n22 DŮKAZY Cr3+ Hydratované ionty Cr3+ jsou intenzivně fialové, ve formě komplexů (sírany, chloridy) mají zabarvení zelené. Chromité kationty dokazujeme selektivními reakcemi po jejich oxidaci v prostředí alkalických hydroxidů jako CrO42-. Provedení: Ve zkumavce k 1 ml vzorku přidáme 2 ml 2M NaOH, 1 ml 3% H2O2 a směs povaříme. Vzniklé hydroxidy odfiltrujeme a čirý filtrát je za přítomnosti aniontů CrO42- žlutě zabarven (lze jej použít současně k selektivním důkazům Al3+ a Zn2+). 1/ K 0,5 ml ochlazeného filtrátu přidáme několik kapek 3% H2O2, okyselíme 35% H2SO4 a ihned přidáme 0,5 ml amylalkoholu. Jsou-li přítomny ionty CrO42-, alkoholická vrstva se zbarví modře. Takto provedená analytická reakce je specifická. 2/ Na kapkovací desce okyselíme kapku filtrátu zředěnou 3% HCl a po přidání kapky 1% difenylkarbazidu vznikne fialově červené zabarvení. DŮKAZY Zn2+ 1/ Ke kapce vzorku na kapkovací desce přidáme kapku 3% HCl a kapku 10% hexakyanoželeznatanu draselného. Vytvoří se bílá sraženina hexakyanoželeznatanu zinečnatého Zn2[Fe(CN)6]. Pozor! Přítomné stopy iontů železa obvykle zabarví tuto bílou sraženinu do modra (viz berlínská modř KFe[Fe(CN)6]) 2/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme NH4HS. Vzniká bílá sraženina ZnS, která je v minerálních kyselinách rozpustná. V případě použití filtrátu po oddělení amfoterních hydroxidů neutralizujeme vzorek 50% kyselinou octovou. DŮKAZY Co2+ Ve vodných roztocích jsou hydratované kobaltnaté ionty růžově zbarveny. Bezvodé soli jsou modré. 1/ Na filtrační papír dáme kapku vzorku a kapku konc. HCl. Skvrnu opatrně nad plamenem vysušíme, projeví se modré zbarvení komplexu Co[CoCl4]. 2/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme 0,5 ml thiokyanatanu amonného a 1 ml amylalkoholu. Alkoholická vrstva se po vytřepání zbarví intenzivně modře komplexní sloučeninou (NH4)2[Co(SCN)4]. 20\n23 Reakci ruší přítomnost iontů Fe3+ (intenzivně červený roztok), které maskujeme pomocí NaF. DŮKAZY Ni2+ V hydratovaném stavu jsou Ni2+ ionty jasně zeleně zbarveny, bezvodé jsou bezbarvé. 1/ Na filtračním papíře pokápneme vzorkem krystalek thiomočoviny; vznikne žlutě zbarvená komplexní sloučenina. Na filtračním papíře přidáme ke kapce vzorku kapku Čugajevova činidla (2,3-butandiondioxim) a skvrnu nad amoniakem okouříme. Vznik červené sraženiny je specifickým důkazem. Ionty Fe2+, Co2+ a Cu2+ tvoří rovněž barevné komplexy, ty jsou však rozpustné a můžeme je ze skvrny vymýt zředěným amoniakem. 2/ NH3 sráží světlezelenou sraženinu Ni(OH)2, ta se v nadbytku NH3 rozpustí na modrofialovou komplexní sloučeninu [Ni(NH3)6]2+. DŮKAZY Mn2+ 1/ Na filtrační papír kápneme kapku vzorku a kapku 0,1M NaOH. Postupně vznikají různě zbarvené oxidační produkty způsobené oxidací vzdušným kyslíkem. 2/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme několik kapek 15% HNO3 a asi 0,5 g pevného peroxodisíranu draselného K2S2O8 a 3 kapky 0,1M AgNO3. Směs lehce povaříme, po usazení sraženiny pozorujeme fialově zbarvený roztok manganistanu. Oxidace je katalyzována Ag+ ionty a reakce je pro důkaz Mn2+ specifická. 21\n24 LABORATORNÍ CVIČENÍ 2. DŮKAZY ANIONTŮ POSTUP PŘI KVALITATIVNÍ ANALÝZE ANIONTŮ Obsah kationtů ve vzorku je již známý a díky znalosti jejich charakteristických reakcí můžeme přítomnost některých aniontů vyloučit. Víme-li, že ve vzorku jsme již dokázali Ag+, pak můžeme samozřejmě vyloučit přítomnost aniontů halogenů. Obdobně za přítomnosti kationtů a aniontů s redukčními vlastnostmi nemohou současně být ve vzorku anionty, které mají vlastnosti oxidační. Pomocí univerzálního indikátorového papírku zjišťujeme ph vodného roztoku. Je-li reakce kyselá, může vzorek obsahovat volnou kyselinu nebo sůl silné kyseliny a slabé zásady; při alkalické reakci je přítomna silná zásada nebo sůl silné zásady a slabé kyseliny; při neutrální reakci lze předpokládat přítomnost soli silné kyseliny a silné zásady, které nehydrolyzují. Pro správné vyhodnocení skupinových srážecích reakcí aniontů je třeba zajistit neutrální prostředí! Neobsahuje-li vzorek barevné kationty kovů, lze podle zabarvení vodného roztoku předpokládat přítomnost iontů CrO42- (žluté zbarvení), Cr2O72-(oranžové zbarvení), [Fe(CN)6]4- (žluté zbarvení), [Fe(CN)6]3(žlutozelené zbarvení), MnO4- (fialové zbarvení). Skupinové a selektivní reakce Obdobně jako při důkazu kationtů používáme skupinové a selektivní reakce. Jako reakce skupinové využíváme analytické srážecí a redoxní reakce. Na základě jejich výsledků vymezíme skupinu aniontů, které následně dokážeme selektivními reakcemi. Skupinové reakce srážecí jsou založeny na tvorbě barnatých a stříbrných solí, u kterých posuzujeme jejich rozpustnost ve vodě (pracujeme s vodnými roztoky!) a stálost jejich sraženin v kyselém prostředí. Tato sledování mají orientační charakter, rozdílnost rozpustností je relativní, je ovlivněna iontovou silou roztoku, poměrem koncentrací vzorku a činidla. Skupinové reakce redoxní nám dají informaci o zastoupení aniontů s redukčními vlastnostmi (roztoky KMnO4 a I2 se odbarví) a vlastnostmi oxidačními (KI se oxiduje na jód, který roztok barví). 22\n25 ODSTRANĚNÍ KATIONTŮ (TĚŽKÝCH KOVŮ) Před důkazy aniontů skupinovými reakcemi a pro většinu selektivních reakcí je nutno odstranit kationty těžkých kovů (kovy alkalické neruší). Vysrážíme je pomocí Na2CO3, vznikají nerozpustné uhličitany, anionty zůstanou v roztoku jako sodné soli, které reakce neruší: M2+ + Na2CO3 MCO3 + 2 Na+ Provedení: K části roztoku vzorku na porcelánové misce přidáváme roztok uhličitanu sodného (sledujeme přibývání sraženiny a okamžik, kdy roztok začne reagovat alkalicky). Povaříme 5 minut, sraženinu odfiltrujeme a malým objemem vody promyjeme. Filtrát opatrně neutralizujeme 15% HNO3. Při výše uvedeném postupu odstraňování kationtů těžkých kovů do vzorku zavedeme uhličitany, které proto musíme předem dokázat v původním vzorku. Totéž se týká dusičnanů, fosforečnanů a síranů, které se mohou adsorbovat na povrchu sraženiny uhličitanů. Je třeba si uvědomit, že při odstraňování kationtů těžkých kovů může také dojít k chemické změně (siřičitany, sulfidy, dusitany a arseničnany v alkalickém prostředí během zahřívání podléhají oxidaci). V kyselém prostředí (zjišťujeme ph vzorku!) se nemohou vyskytovat anionty kyselin, které se snadno rozkládají nebo jsou těkavé (uhličitany, dusitany, siřičitany, thiosírany, sulfidy, kyanidy). To může nastat také při neutralizaci kyselinou dusičnou. 23\n26 SKUPINOVÁ ČINIDLA PRO DŮKAZY ANIONTŮ REAKCE S CHLORIDEM BARNATÝM, 0,1M BaCl2 Chlorid barnatý z neutrálního prostředí sráží nerozpustné bílé barnaté soli (až na žlutý BaCrO4), které se vyznačují různou stálostí v kyselém prostředí. Podle rozpustnosti v kyselinách můžeme barnaté soli rozdělit do 3 skupin: 1. Nerozpustné i v silně kyselém prostředí: SO42- IO32. Rozpustné v silně kyselém (3% HCl), nerozpustné ve slabě kyselém prostředí (10% kyselina octová): CrO42- SO32- S2O323. Rozpustné i ve slabě kyselém prostředí (10% kyselina octová), tj. nerozpustné jen v neutrálním prostředí: PO43- CO32- *BO2- *Boritan jako sůl velmi slabé kyseliny vytvoří sraženinu po přidání kapky 0,1M NH3. Provedení: Do 3 jamek kapkovací desky dáme kapku neutrálního vzorku, kapku činidla a pozorujeme tvorbu sraženiny proti tmavému pozadí. Vytvoříli se sraženina, zkoušíme její rozpustnost přidáním několika kapek 10% kyseliny octové a 3% HCl do druhé a třetí jamky. REAKCE S DUSIČNANEM STŘÍBRNÝM, 0,1M AgNO3 Podle rozpustnosti vznikajících sraženin můžeme stříbrné soli rozdělit do 4 skupin: 1. nerozpustné v 15% HNO3: Cl- (bílá sraženina) Br - (světle žlutá) I- (žlutá) SCN- (bílá) 24\n27 2. rozpustné v HNO3, stálé jen v neutrálním prostředí: SO32- (bílá) S2O32- (bílá, postupně tmavne) PO43- (žlutá) AsO43- (hnědá) CrO42- (červenohnědá) CO32- (světle žlutá) BO2- (bílá, z konc. roz.) NO2- (bílá, z konc. roz.) 3. rozpustné v 25% amoniaku, nerozpustné ve 0,1M amoniaku: Br- (světle žlutá) SCN- (bílá) 4. nerozpustné v 25% amoniaku: I- (žlutá) Provedení: do 3 jamek kapkovací desky dáme po kapce neutrálního vzorku a činidla. Při tvorbě sraženiny zkoušíme její rozpustnost několika kapkami 15% HNO3 a v několika kapkách 0,1M amoniaku. Sraženiny stříbrných solí na světle zvolna fialoví nebo šednou (tvorba Ag0). REAKCE S MANGANISTANEM DRASELNÝM V SILNĚ KYSELÉM PROSTŘEDÍ, 0,002M KMnO4 Manganistan je silné oxidační činidlo, odbarvuje se do hnědého odstínu (redukce na Mn4+ příp. až na Mn2+); pozitivně reagují oxidovatelné anionty: SO32- S2O32- Br- I- S2- SCN- CN- NO2Provedení: Na kapkovací desku dáme 2-3 kapky vzorku, okyselíme kapkou 35% H2SO4. Po kapkách přidáváme činidlo a proti bílému pozadí pozorujeme odbarvování fialového roztoku činidla. REAKCE S JÓDEM, 0,005M I2 Jód je na rozdíl od KMnO4 jen mírné oxidační činidlo; tuto reakci provádíme jen v případě pozitivní reakce s KMnO4. Provedení: ke 2-3 kapkám neutrálního vzorku na kapkovací desce přidáme zrnko hydrogenuhličitanu sodného, kapku škrobového roztoku a několik kapek činidla. Nezůstane-li roztok ani po přidání činidla a promíchání trvale zbarven modře, mohou být přítomny redukující anionty: SO32- S2O32- CN- (SCN- z konc. rozt.) 25\n28 REAKCE S JODIDEM DRASELNÝM, 0,1M KI. Jedná se o redukční reakci (vznikají CrIII+ resp. NII+) za vzniku sytě modrého zbarvení komplexu jódu se škrobovým mazem: CrO42- NO2Provedení: Na kapkovací desku dáme kapku činidla, kapku škrobového roztoku, kapku 3% HCl. Potom k roztoku přidáme kapku vzorku. 2 I- + 2 NO H+ 2 NO + I2 + 2 H2O 26\n29 Tabulka charakteristických reakcí vybraných aniontů BaCl2 AgNO3 CH3COOH HCl HNO3 2M NH3 KMnO4 25% NH3 I2 H+ H+ SO42- SO32- ** ** S2O ** ** PO43- BO CO32- Cl- Br- ** I- ** SCN- ** NO2- + KI + * ** * ** NO3 + ** * srážení je dokonalé srážení je neúplné nebo pozorovatelné pouze při vysoké koncentraci dokazovaného iontu vzniklá sraženina je v nadbytku činidla rozpustná pozitivní průběh důkazové reakce pozitivní průběh důkazové reakce pouze při vysoké koncentraci dokazovaného iontu 27\n30 SELEKTIVNÍ REAKCE ANIONTŮ DŮKAZY SO421/ Na skleněnou kapkovací desku nebo hodinové sklíčko (podložené tmavou podložkou) ke kapce vzorku přidáme kapku 10% HCl a 0,05M BaCl2. Vzniká bílá mikrokrystalická sraženina BaSO4. SO42- + BaCl2 2 Cl- + BaSO4 DŮKAZY SO32Ve vodě rozpustné siřičitany (alkalické a amonný) mají redukční vlastnosti, vzdušným kyslíkem se pomalu oxidují na sírany. 1/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme 5 kapek 35% H2SO4 a zahřejeme. Vzniklá kyselina siřičitá se rozkládá a uniká SO2, který dokážeme pomocí papírku s čerstvě vysráženým Ni(OH)2. Proběhne indukovaná reakce, při níž se vytvoří černá skvrna Ni(OH)3. Reagenční papírek si připravíme tak, že na proužek filtračního papírku naneseme kapku 0,05M Ni(NO3)2, pak kapku 2M NaOH a vzniklou zelenomodrou skvrnu Ni(OH)2 promyjeme opatrně několika kapkami vody. Obdobně reagují také ionty S2O32-. SO32- + H2SO4 SO2 + H2O + SO422/ K několika kapkám neutrálního vzorku přidáváme 5mM roztok I2 pokud se odbarvuje. Univerzálním indikátorovým papírkem zjistíme, zda je vzniklý roztok kyselý - vzorek může obsahovat SO32-. SO32- + I2 + H2O 2 I- + 2 H+ + SO42Pozn.: Thiosírany reagují stejně, ale roztok zůstává neutrální! 3/ Siřičitany svými redukčními vlastnostmi redukují trifenylmethanová barviva na bezbarvou formu. Takto reaguje Votočkovo činidlo (směs fuchsinu a malachitové zeleně), kdy k 1 kapce činidla přidáme 1 kapku neutrálního roztoku vzorku. DŮKAZY S2O321/ Dokážeme obdobně jako pomocí důkazu 1/ u SO32-; zde se navíc po okyselení roztok bíle zakalí vzniklou koloidní sírou. S2O H+ SO2 + H2O + S 28\n31 2/ Viz důkaz 2/ pro SO32-; zde se na rozdíl od SO32- v neutrálním prostředí působením I2 netvoří síran, ale bezbarvý tetrathionan: 2 S2O32- + I2 2 I- + S4O623/ Na kapkovací desku dáme kapku 0,5% roztok azidu sodného, 5mM l2 a škrobového roztoku. Je-li přítomna sloučenina obsahující tzv. sulfidickou síru" (podobně jako ji také mají ve své struktuře thiokyanatany SCN-), dojde katalytickým účinkem této sloučeniny k rozkladu azidu ( jod-azidová" reakce) 2 N3- + I2 3 N2 +2 IModrý roztok se odbarvuje a šumí unikajícím dusíkem. Reakce umožní rozlišení S2O32- od síranů a siřičitanů. DŮKAZY CrO42- a Cr2O72Žluté rozpustné chromany přecházejí působením kyselin na oranžové dichromany 2 CrO H+ Cr2O72- + H2O S alkalickými hydroxidy dochází ke vzniku žlutých chromanů Cr2O OH- 2 CrO42- + H2O 1/ Důkazy obou aniontů viz Důkazy Cr3+ str. 20. DŮKAZY PO431/ Zkumavková reakce: 0,5 ml roztoku vzorku doplníme několika kapkami hořečnaté soluce (MgCl2 + NH4Cl + NH3). Sráží se bílá krystalická sraženina hexahydrátu fosforečnanu amonohořečnatého NH4MgPO4. 6H2O. Sraženinu odfiltrujeme a promyjeme H2O, kapkou AgNO3 se sraženina na filtru v přítomnosti iontů PO43- zbarví žlutě. 2/ Zkumavková reakce: k 1 ml molybdenové soluce (NH4)2MoO4 + HNO3 přidáme 2-3 kapky vzorku. Po lehkém zahřátí vznikne žlutá sraženina molybdátofosforečnanu amonného (NH4)3[P(Mo3O10)4]. x H2O. DŮKAZY BO21/ Na porcelánové misce odpaříme 1 ml vzorku do sucha, necháme vychladnout, přidáme 5 ml ethanolu a opatrně po stěně misky přidáme několik kapek konc. H2SO4. Skleněnou tyčinkou směs 29\n32 opatrně promícháme a zapálíme unikající těkavý ester kyseliny borité. Plamen je zabarven zeleně. 2/ Po ovlhčení kurkumového papírku roztokem vzorku jej pokápneme kapkou 3% HCl. Po vysušení se objeví červenohnědá skvrna, která pokápnutím 1M NaOH zezelená. DŮKAZY CO32-1/ Zkumavková reakce: k 0,5 ml vzorku přidáme několik kapek chromsírové směsi, roztok šumí unikajícím CO2. Kapka barytové vody Ba(OH)2 na skleněné tyčince u ústí zkumavky zbělá vytvořením BaCO3. Rušící anionty se oxidují na netěkavé produkty (např. SO42-, NO3- apod.). Reakce je pro uhličitany selektivní. 2/ Rozlišení uhličitanů a hydrogenuhličitanů: 3 kapky roztoku HgCl2 přidáme na kapkovací desce k několika kapkám vzorku. Vzniká červenohnědá sraženina zásadité soli HgCO3. 3 HgO. Za přítomnosti HCO3- vznikne jen bílý zákal. Vzorek nesmí obsahovat jiné anionty. DŮKAZY ClZ běžných chloridů jsou ve vodě nerozpustné AgCl, PbCl2 a Hg2Cl2 (viz reakce kationtů). 1/ Kapku vzorku okyselíme 15% HCl, přidáme 0,1M AgNO3. Vzniklá bílá sraženina AgCl je dobře rozpustná ve zředěném amoniaku. 2/ Zkumavková reakce: 0,5 ml vzorku doplníme opatrně kapkami koncentrované kyseliny sírové a malým množstvím MnO2. Směs zvolna zahříváme. U ústí zkumavky umístěný filtrační papírek s kapkou 2M NaOH a kapkou roztoku fenolu s anilinem se po chvíli zbarví modře. NH2 + OH Cl2 O N O OH indofenolát 3/ Zkumavková reakce (specifická reakce): V porcelánovém kelímku přidáme k 0,5 ml vzorku po 3 kapkách nasyceného roztoku KMnO4 a 10% CuSO4, odpaříme do sucha. Odparek smícháme s malým množstvím dichromanu draselného a s 5 kapkami 96% H2SO4 a mírně zahřejeme. Vznikající dichlorid chromylu CrO2Cl2 ve formě hnědé páry zachytíme na filtračním papírku, který jsme ovlhčili 2M NaOH. CrO2Cl2 se rozloží na žlutý chroman, který dokážeme kapkou difenylkarbazidu (červenofialové zabarvení). 30\n33 DŮKAZY BrRozpustnost bromidů je obdobná jako rozpustnost chloridů. Bromidy podléhají oxidaci snadněji než chloridy. 1/ Zkumavková reakce: 0,5 ml vzorku okyselíme několika kapkami 96% H2SO4, doplníme 1 ml chloroformu a přidáváme po kapkách roztok chloraminu T, který uvolňuje elementární chlór, který oxiduje bromid. Protřepeme a sledujeme, zda se spodní vrstva nepolárního bezkyslíkatého rozpouštědla CHCl3 zabarví vznikajícím Br2 žlutě až hnědě. SO2 NCl H+ SO2 NH2 + Cl2 chloramin Cl2 + 2 Br- Br2 + 2 Cl2/ Zkumavková reakce: 0,5 ml vzorku okyselíme 0,5 ml 96% H2SO4, přidáme 2 kapky nasyceného roztoku KMnO4. Po lehkém zahřátí unikající páry bromu zabarví filtrační papírek s kapkou fluoresceinu červeně (vzniká eosin). Obdobně reagují jodidy. DŮKAZY I1/ Na kapkovací desku po kapkách dáme vzorek, 50% kyselinu octovou, dusitan sodný a škrobový roztok. Vytvoří se modré zbarvení komplexy jódu se škrobovým indikátorem. Nedochází k oxidaci Clani Br-; dusitany ve slabě kyselém prostředí selektivně oxidují jodidy na jód. 2 I- + 2 NO H+ 2 NO + I2 + 2 H2O 2/ Hg2+ sráží červený Hgl2, v přebytku I- se však vytvoří bezbarvý roztok K2[HgI4]. 3/ Oxidace chloraminem T jako u Br-. Vyloučí se I2, který zbarví vrstvu chloroformu fialově. Jsou-li přítomny současně ionty Br- a I- vedle sebe, pak malým přídavkem chloraminu T se projeví fialové zbarvení, nadbytkem tohoto oxidačního činidla je jód oxidován na jodičnan a objeví se hnědožluté zbarvení Br2. SO2 NCl H+ SO2 NH2 + Cl2 chloramin 31\n34 DŮKAZY SCN- 1/ Kapka vzorku okyselená kapkou 3% HCl po přidání FeCl3 se krvavě zbarví hexarhodanoželezitanem SCN- + Fe3+ [Fe(SCN)6]2+ 2/ Jod-azidová reakce sulfidické síry : na kapkovací desku dáme 1 kapku 0,5% azidu sodného, 0,005M I2 a škrobového roztoku. Za přítomnosti katalyzujícího SCN- se modrý roztok odbarví a unikají bublinky N2 jde o rozklad azidu ( jod-azidová" reakce) 2 N3- + I2 3 N2 +2 IModrý roztok se odbarvuje a šumí unikajícím dusíkem (viz také thiosírany). DŮKAZY NO21/ Na kapkovací desku postupně naneseme kapku 0,1M KI, 10% CH3COOH a kapku škrobového roztoku. Přidáním vzorku ihned vznikne modré zbarvení (srovnejte důkaz I- ). 2/ K jedné kapce vzorku přidáme kapku 10% kyseliny octové, dále kyseliny sulfanilové a po chvíli kapku 1% roztoku 1-naftolu v 2M NaOH. Jsou-li přítomny ionty NO2-, vznikne červený roztok azobarviva (proběhla diazotace a kopulace). Reakce je specifická, ale má probíhat za nízké teploty (chlazení ledem). HO HO NH2 N N HNO2 OH + N N DŮKAZY NO3-1/ 5 kapek vzorku odpaříme v porcelánovém kelímku do sucha, necháme vychladnout, odparek pokapeme roztokem fenolsulfonové kyseliny. Směs promícháme tyčinkou a po chvíli opatrně naředíme vodou a zalkalizujeme amoniakem. Roztok je i ve stopách zbarven intenzivně žlutými nitrofenoláty. HSO3 OH NO3- HSO3 OH H+ NO2 OH- HSO3 O NO2 32\n35 2/ Nejsou-li ve vzorku současně přítomny dusitany, lze dusičnany dokázat po jejich redukci na dusitany (diazotační a kopulační reakce jako u důkazu NO2-). Redukci dusičnanů provedeme tak, že k 0,5 ml vzorku přidáme několik kapek 50% kyseliny octové, trochu práškového Zn a protřepeme. Po chvíli zfiltrujeme a ve filtrátu dokazujeme dusitany. NO3- (Zn, 50% kys. octová) NO2Jsou-li ve vzorku přítomny dusitany, je nutno je předem odstranit: v 1 ml vzorku rozpustíme cca 0,5 g močoviny a přidáme kapku 35% H2SO4. Dusitany budou kvantitativně odstraněny, když vzorek nebude z roztoku jodidu draselného vylučovat jód. 3/ Důkaz redukcí na amoniak (Devardova reakce). Do zkumavky dáme 1 ml vzorku, špetku práškového hliníku a přelejeme 2 ml NaOH. Na směs umístíme smotek buničiny/vaty tak, aby nenasál hydroxid. Na smotek opatrně vpravíme ph papírek smočený ve vodě, roztok zahřejeme, unikající amoniak zbarví žlutý indikátorový papírek zelenomodře. NO Al + 5 OH H2O 3 NH3 + 8 [Al(OH)4]Pozor stejně reagují dusitany a amonné ionty! 33\n36 LABORATORNÍ CVIČENÍ 3. KLASICKÁ ORGANICKÁ ANALÝZA ÚVOD Zásadní rozdíl od předchozí anorganické analýzy (úlohy 1 a 2) je v omezeném počtu prvků, ze kterých se skládají organické sloučeniny. Jsou to prakticky pouze C, H, O, N, S, halogeny (F, Cl, Br, I). Důkaz těchto prvků je důležitý, ale k celkové analýze nestačí v důsledku existence mnoha izomerů je nutno ještě prokázat reaktivní (charakteristické) skupiny, které daná molekula nese (alkohol, ester, amin ). Proto organická analýza zahrnuje dva kroky: 1/ elementární (prvkovou) analýzu: rozklad/převod na anorganickou formu (mineralizace) a potom 2/ důkazy funkčních skupin. Jednoduchou doplňovací zkouškou je 3/ zařazení do třídy rozpustnosti. V tomto cvičení jsou procvičovány klasické chemické důkazy prvků a funkčních skupin organických látek (tzv. organická analýza), ve velké většině roztokové reakce. DŮKAZY PRVKŮ (KVALITATIVNÍ ELEMENTÁLNÍ ANALÝZA) K důkazu prvků v organických látkách se používá reakcí založených na oxidační nebo redukční mineralizaci, čímž se jednotlivé prvky převedou na ionty dokazatelné obvyklými reakcemi anorganické kvalitativní analýzy. Mezi základní důkazy patří především důkaz uhlíku, vodíku, dusíku, halogenů a síry. Univerzální důkaz kyslíku termickým rozkladem se pro složité uspořádání pokusu a zdlouhavost důkazu běžně neprovádí. UHLÍK A VODÍK Princip: žíháním s práškovým oxidem měďnatým (katalyzátor) se oxiduje organicky vázaný uhlík na CO2 a dokazuje se jako zákal uhličitanu barnatého jímáním do roztoku hydroxidu barnatého. Zároveň se oxiduje vodík na H2O. C + O2 CO2 (+ Ba(OH)2 BaCO3) 2 H + ½ O2 H2O (kapky) Činidla: Oxid měďnatý, nasycený roztok hydroxidu barnatého (barytová voda) Postup: Sypký vzorek se pomocí násypky vpraví do suché žíhačky a převrství se oxidem měďnatým. Kapalný vzorek se vpraví do žíhačky pipetkou nebo kapilárkou tak, aby se nepotřísnily stěny žíhačky, a opatrně se navrství oxid měďnatý, pokud možno bez promísení 34\n37 obou vrstev. Nejdříve se postupně rozžhaví vrstva činidla, teprve potom se spaluje látka. Podmínkou úspěchu této zkoušky je reakce rozkladných produktů vzorku s rozžhaveným činidlem. Unikající plyny se zavedou do zkumavky s asi 1 ml barytové vody (viz obrázek). Bílý zákal nebo bílá sraženina je důkazem přítomnosti uhlíku v původní látce. Na chladnějších stěnách žíhačky kondenzující kapky vody jsou důkazem přítomnosti vodíku (u nesušených vzorků neprovádíme). Pozn.: protože každá organická látka obsahuje uhlík, často jako důkaz uhlíku (důkaz organické látky) postačí černý zbytek v žíhačce při orientačních zkouškách. DUSÍK 1/ Důkaz dusíku žíháním se směsí hořčíku a uhličitanu draselného. Jedná se o téměř univerzální zkoušku pro důkaz dusíku. Provedení viz str. 37, Síra, dusík, halogeny". 2/ Důkaz dusíku vytěsněním amoniaku nátronovým vápnem Princip: Působením silné alkálie uvolňují dusíkaté látky s vazbou dusíku podobnou amoniaku plynný amoniak nebo těkavý amin, (-N-) + NaOH NH3 který se dokáže reakcí s jodortuťnatanem (Nesslerovým činidlem) za vzniku hnědé sraženiny amidjodortuťnatého komplexu [Hg(NH2)I]. Činidla: nátronové vápno, jodortuťnatan sodný (Nesslerovo činidlo) Postup: Vzorek se rozetře se stejným množstvím nátronového vápna, násypkou se vpraví do žíhačky a převrství nátronovým vápnem. Kapalný vzorek se nakape na nátronové vápno již umístěné v žíhačce a znovu se převrství činidlem. Směs se žíhá a unikající amoniak se indikuje zvlhčeným ph papírkem (zelenomodré zbarvení) nebo visutou kapkou Nesslerova činidla na skleněné tyčince (hnědé zbarvení). Poznámka: zkouška není univerzální, negativní výsledek nevylučuje přítomnost dusíku (nereagují azo-, nitro-, nitrososloučeniny). HALOGENY 1/ Důkaz s mědí (Beilsteinova zkouška) - chlór, bróm, jód Princip: převedení organicky vázaného halogenu na těkavý halogenid měďnatý. Činidla: měděný drátek Postup: měděný drátek vyklepaný na konci do lopatičky se zbaví nečistot (nesmí barvit plamen) několikanásobným ponořením do zkumavky s koncentrovanou kyselinou dusičnou a žíháním v oxidační části plamene. 35\n38 Na tuto lopatičku se potom vpraví vzorek a vloží se do okraje nesvítivého plamene. Za přítomnosti halogenů ve vzorku se barví plamen zeleně (zelenomodře). Poznámka: zkouška má orientační charakter. Přítomnost halogenů ve vzorku je vyloučena negativní Beilsteinovou zkouškou, naproti tomu pozitivně mohou reagovat i enoly, oximy, močovina (tyto látky barví plamen). 2/ Žíhání s oxidem vápenatým (chlór, bróm, jód) Princip: Organicky vázaný chlór, bróm nebo jód se zmineralizuje na halogenid vápenatý, který se dokáže jako halogenid stříbrný. Rozlišení brómu a jódu se provede oxidací elementárním chlórem. Činidla: oxid vápenatý (práškový), 0,1M dusičnan stříbrný, chloroform (tetrachlormethan), 5% chloramin T, 2M kyselina dusičná, 2M kyselina sírová, 2M vodný roztok amoniaku Postup: Vzorek se smísí se stejným množstvím oxidu vápenatého. Směs se vpraví do žíhačky, převrství vrstvou činidla a důkladně se vyžíhá. Obsah žíhačky se vylouží vodou, výluh se zfiltruje a rozdělí na dvě části: první část se okyselí kyselinou dusičnou a přidá se roztok dusičnanu stříbrného. Vznik bílé sraženiny je důkazem přítomnosti halogenů v původní látce. Jestliže je výsledek pozitivní, provede se rozlišení druhu halogenu. K důkazu chlóru se může využít rozpustnosti chloridu stříbrného v amoniaku (vznik aminkomplexu). Následným okyselením dusičnou kyselinou se vyloučí zpět nerozpustný chlorid stříbrný, který stáním na vzduchu postupně tmavne (fotoreakce). Bromid stříbrný se rozpouští jen částečně (nehodí se k rozlišení), jodid stříbrný je v amoniaku nerozpustný. Rozlišení brómu a jódu se provede po vyžíhání vzorku s oxidem vápenatým tak, že k druhé části filtrátu se přidá zředěná sírová kyselina, dále asi 1 ml chloroformu nebo tetrachlormethanu a po kapkách za protřepávání roztok chloraminu T. Vrstva organického rozpouštědla (spodní vrstva) se barví žlutě až hnědě (důkaz brómu), růžově až fialově (důkaz jódu). Poznámka: Případný vznik bílé sraženiny ve vodné (horní) vrstvě reakční směsi po přidání chloraminu neovlivňuje výsledek zkoušky. Bezbarvá vrstva organického rozpouštědla není důkazem chlóru! 3/ Důkaz halogenů žíháním se směsí hořčíku a uhličitanu draselného Všechny halogeny včetně fluóru je možno dokazovat zkouškou uvedenou v následující kapitole (str.37). 36\n39 SÍRA, DUSÍK A HALOGENY Princip: Redukční mineralizace směsí kovového hořčíku a uhličitanu draselného 1/ za přítomnosti dusíku vzniká kyanid, který dokážeme jako berlínskou modř 2/ za přítomnosti síry vzniká sulfid, který dokážeme jako černý sulfid železnatý, resp. železitý 3/ za přítomnosti halogenů vzniká halogenid, který dokážeme jako nerozpustnou stříbrnou sůl (rozlišení viz Halogeny 2/ str. 36). Činidla: hořčík a uhličitan draselný směs 1 : 2, síran železnatý, 0,1M dusičnan stříbrný, 5% chlorid vápenatý, 3M kyselina chlorovodíková, 2M kyselina dusičná, 20% hydroxid sodný, 2M kyselina octová Postup: Analyzovaná látka umístěná v žíhačce se převrství činidlem a poklepem na stěny žíhačky se vytvoří kanálek pro unikající plyny. Nejdříve se rozžhaví vrstva činidla, teprve potom analyzovaná látka. Po dokonalém vyžíhání se ještě žhavá žíhačka vhodí do zkumavky s vodou (cca 10 ml). Prudkou změnou teploty žíhačka popraská a obsah se vylouží. Výluh se zfiltruje a připraví se pro další zkoušky. Pozn.: v případě fluóru se dokazuje fluorid vápenatý. 1/ Důkaz kyanidu jako berlínské modři K výluhu se přidá tuhý síran železnatý. Vzniká špinavě zelená sraženina zásaditých solí železa, která postupně tmavne (za přítomnosti sulfidu - síry v původním vzorku - vzniká ihned černá sraženina směsi sulfidů železa). Okyselením zředěnou kyselinou chlorovodíkovou vzniká typicky modrá sraženina berlínské modři (černá sraženina jako důkaz přítomnosti síry se po okyselení kyselinou chlorovodíkovou rozpustí, takže důkaz dusíku jako kyanidu, resp. jako berlínské modři neruší. Sníží se však citlivost důkazu: reakční směs je zbarvena jen světle zeleně a sraženina bývá málo zřetelná nebo vzniká koloidní roztok). 2/ Důkaz sulfidu Jako nerozpustná sraženina sulfidu těžkého kovu: za přítomnosti sulfidu výluh po přidání železnatých iontů reaguje za vzniku černé sraženiny (viz 1/). 3/ Důkaz halogenidů Tento důkaz se provádí pouze tehdy, neobsahuje-li látka dusík ani síru. Výluh po okyselení zředěnou kyselinou dusičnou a po přidání roztoku dusičnanu stříbrného jeví zřejmou opalescenci nebo vzniká bílá sraženina nerozpustné stříbrné soli. Rozlišení halogenidů se provádí postupem uvedeným v předchozí kapitole halogeny 2/. Důkaz přítomnosti fluoridu se provede okyselením jiné části výluhu zředěnou kyselinou octovou a přidáním roztoku chloridu vápenatého; vzniká bílá sraženina nerozpustného fluoridu vápenatého. Poznámka: Obsahuje-li vzorek dusík nebo síru, dokazuje se halogen ve vzorku žíháním s oxidem vápenatým (předchozí kapitola Halogeny 2/). 37\n40 KYSLÍK 1/ Jódová zkouška Princip: Odlišná barva roztoku jódu v kapalných látkách kyslíkatých a bezkyslíkatých. Činidlo: jód Postup: K velmi malému krystalku jódu na hodinovém sklíčku se přidá kapka vzorku. Přítomnost bezkyslíkaté látky se projeví vznikem roztoku fialové barvy. V kyslíkatých sloučeninách se jód rozpouští hnědě (žlutě). Poznámka: zkouška se provádí pouze s kapalnými vzorky a ještě za předpokladu, že prvkovou analýzou nebyla dokázána přítomnost dusíku, síry nebo jódu (za přítomnosti těchto prvků dochází ke chybným výsledkům). Důkaz je výhodný pro rozlišení kapalných látek třídy rozpustnosti N (výšemolekulární kyslíkaté sloučeniny od nenasycených uhlovodíků). ROZPUSTNOST I když rozpustnost látky se může zdát být ne-chemickou vlastností dané sloučeniny, v termodynamickém smyslu je proces rozpouštění chemickou reakcí proto nás výsledek zkoušky rozpustnosti informuje o vlastnostech látky o její polaritě, velikosti molekuly (případně asociaci) a hydrofilním anebo hydrofobním případně acidobazickém charakteru, což je výslednicí druhu a počtu přítomných funkčních skupin. Při zařazování látek do příslušných tříd rozpustnosti se pracuje kromě solvatačních rozpouštědel (voda a ether) také s 3-5% vodnými roztoky hydroxidu sodného, hydrogenuhličitanu sodného, kyseliny chlorovodíkové a s koncentrovanou kyselinou sírovou. Tyto roztoky a koncentrovaná kyselina sírová bývají kvůli své acidobazické povaze nazývány "reaktivními rozpouštědly". Označení typu rozpustnosti písmeny S, A, B, M, N, I představuje začáteční písmena mezinárodně vžité nomenklatury: S = soluble = rozpustný, A = acid = kyselý, B = basic = zásaditý, M = miscellaneous = rozmanitý, N = neutral = neutrální, I = inert = nereaktivní. Je třeba dodat, že praktické provedení pokusu (poměr množství analyzované látky ke konečnému objemu reakční směsi) je otázkou dohody: je zřejmé, že rozpustnost (reaktivita) každé sloučeniny má své meze. Postup: K asi 20 mg dobře rozetřené tuhé látky v konické zkumavce nebo v mikrozkumavce anebo k 1 kapce kapaliny se přidá 0,3 ml rozpouštědla nebo vodného roztoku činidla, resp. koncentrované kyseliny sírové. Směs se nezahřívá a po protřepání se zhodnotí výsledek jako pozitivní tehdy, když se 38\n41 látka rozpustí nebo zreaguje za tvorby čirého roztoku. V případě neúplného rozpuštění se hodnotí výsledek jako negativní. Poznámka: Je-li dostatek vzorku, doporučuje se pro snazší rozhodování nejdříve s kapalným vzorkem a vodou v poměru 1 : 1 vyzkoušet, zda je zkoumaná kapalina lehčí nebo těžší než voda. Tímto jednoduchým pokusem v rámci orientačních zkoušek se zjistí, zda máme vrstvu nerozpuštěné kapaliny při zjišťování její rozpustnosti hledat v horní nebo dolní vrstvě. POZNÁMKY KE KLASIFIKACI DO SKUPIN M, I, N Zkoušky s koncentrovanou kyselinou sírovou U zkoušky s koncentrovanou kyselinou sírovou se hodnotí jako pozitivní výsledek zřetelná reakce, i když nevede k tvorbě čirého roztoku (nebere se v úvahu zahřátí reakční směsi nebo začínající hnědnutí karbonizace látky). Pro zařazení do skupin M, N nebo I musíme znát výsledek prvkové analýzy - v případě, že látka obsahuje kromě uhlíku ještě některý z následujících prvků - vodík, kyslík nebo halogen, zkouší se u ní reakce s koncentrovanou kyselinou sírovou (viz Tabulka rozpustnosti str. 40Tabulka rozpustnosti ). V případě, že látka obsahuje ještě některý další prvek, např. dusík, síru, fosfor atd., zkouška s kyselinou sírovou se neprovádí a látka se zařadí do skupiny M. V případě, že látka obsahuje jód nebo bróm, neprovádí se zkouška s koncentrovanou kyselinou sírovou (došlo by k reakci a nesprávnému zařazení) a připustí se možnost tříd rozpustnosti N nebo I. Rozlišení ve skupině N Pro rozlišení nenasycených uhlovodíků od kyslíkatých sloučenin v obsáhlé skupině N je 1/ důležitý důkaz kyslíku a 2/ jak jednotlivé typy sloučenin patřících do této skupiny reagují s koncentrovanou kyselinou sírovou: a) primární a sekundární alkoholy se esterifikují b) terciární alkoholy dehydratují a potom reagují jako nenasycené uhlovodíky c) nenasycené uhlovodíky kyselinu sírovou adují na násobnou vazbu za vzniku esterů kyseliny sírové d) ethery, aldehydy, ketony, estery, anhydridy a laktony reagují s koncentrovanou kyselinou sírovou jako zásady, takže probíhá reakce za vzniku oxoniových solí. 39\n42 Tabulka rozpustnosti (mísitelnosti) jednotlivých tříd Rozpouštědlo/činidlo voda ether NaOH NaHCO3 HCl konc. H2SO4 S1 S2 A1 A2 A1B A2B B M N I rozpustný nerozpustný DOPORUČENÝ ZPŮSOB URČENÍ TŘÍDY ROZPUSTNOSTI 40\n43 Typické organické látky podle tříd rozpustnosti S1 Látky rozpustné ve vodě i v etheru (monofunkční sloučeniny, obvykle do C5). Patří sem látky neutrální (aldehydy, ketony, alkoholy, estery, některé amidy), kyselé (karboxylové kyseliny, některé fenoly) i zásadité (nízkomolekulární alifatické aminy, některé dusíkaté heterocykly). S2 Látky rozpustné ve vodě a nerozpustné v etheru; silně polární monofunční (sulfonové kyseliny) nebo difunkční a polyfunkční sloučeniny (polyoly, cukry, polyaminy, alkalické soli organických kyselin, aminoalkoholy, polykarboxylové kyseliny) B Zásadité látky - nerozpustné ve vodě, ale rozpustné v HCl (aminy a dusíkaté heterocykly) A2 Slabě kyselé látky - nerozpustné ve vodě i v hydrogenuhličitanu, ale rozpustné v NaOH (fenoly a výšemolekulární alifatické karboxylové kyseliny, dále enoly, thioly, thiofenoly, nesubstituované a monosubstituované sulfonamidy, imidy, oximy, primární a sekundární nitrosloučeniny) A1 Silně kyselé látky - nerozpustné ve vodě, ale rozpustné v hydrogenuhličitanu (aromatické karboxylové kyseliny, silně negativně substituované fenoly a aminosulfonové kyseliny) N Neutrální látky obsahující C, H, případně také O a halogeny, které nepatří do předcházejících skupin a jsou rozpustné v konc. kyselině sírové (aldehydy, ketony, alkoholy, ethery, estery, anhydridy, laktony a nenasycené uhlovodíky) M Neutrální látky obsahující také N, případně S a jiné prvky, které nepatří do předcházejících skupin (diaryl- a triarylaminy, vysokomolekulární amidy, terciární nitro- a nitrososloučeniny, azosloučeniny, disubstituované sulfonamidy, ve vodě nerozpustné soli, sulfony) I Inertní látky - obsahující jen C, H, případně O a halogeny, které nepatří do předcházejících skupin a jsou nerozpustné v konc. kyselině sírové (např. nasycené uhlovodíky). Z kyslíkatých sloučenin sem patří jako výjimka diarylethery A1B aminokyseliny, silně kyselá funkční skupina A2B aminokyseliny, slabě kyselá funkční skupina rozpustné ve vodě Charakteristika látky nerozpustné ve vodě Označení 41\n44 DŮKAZY FUNKČNÍCH SKUPIN HALOGENY Rozlišení reaktivity halogenu reakcí s alkoholickým roztokem AgNO3 Činidla: 2% ethanolický roztok AgNO3, konc. ethanol Postup: vzorek se rozpustí v ethanolu a přidá se 0,5 ml ethanolického roztoku dusičnanu stříbrného. Pozoruje se vznik sraženiny, a to: a) reagují za chladu - halogenidy karboxylových a arylsulfonových kyselin, jodalkany, všechny typy arylmethylhalogenidů, β- a γ halogenderiváty nenasycených uhlovodíků, terciární alkylbromidy a alkyljodidy b) reagují za tepla - halogenalkany s výjimkou již uvedených typů a monotopických polychlorderivátů, které nereagují vůbec c) nereagují - monotopické polychlorderiváty, ryze aromatické halogensloučeniny, α-halogenderiváty nenasycených uhlovodíků ALKOHOLY (SKUPINA -OH NA ALIFATICKÉM ŘETĚZCI) Nízkomolekulární alkoholy se ve vodě rozpouštějí (třída rozpustnosti S1). Výšemolekulární jsou nerozpustné ve vodě esterifikují se s konc. kyselinou sírovou (třída rozpustnosti N). Polyoly jsou ve vodě rozpustné látky, které se pro svou polaritu nerozpouštějí v etheru (třída rozpustnosti S2). Primární alkoholy (-CH2-OH) a sekundární alkoholy (=CH-OH) mají redukční vlastnosti. Reakce primárních a sekundárních alkoholů Činidla: tetrajodortuťnatan draselný (Nesslerovo činidlo) Postup: Vzorek se povaří asi s 0,5 ml Nesslerova činidla. Za přítomnosti primárních a sekundárních alkoholů vznikne žlutohnědá sraženina, která po chvíli šedne. Důkaz a rozlišení primárních a sekundárních alkoholů Činidla: 5% dichroman draselný, 2M kyselina sírova, vodný nebo ethanolický roztok 2,4-dinitro-fenylhydrazinu, nasycený fuchsin odbarvený siřičitanem (Schiffovo činidlo) Postup: K 0,5 ml vzorku ve zkumavce se přidá 5 ml roztoku dichromanu a 2 ml zředěné kyseliny sírové. Zkumavka se uzavře zátkou s otvorem, ve kterém je umístěna zahnutá trubička. Ústí trubičky směřuje do druhé zkumavky, reakční směs se zahřívá nad kahanem a destilát se jímá do asi 1 ml destilované vody. 42\n45 Schéma aparaturky pro důkaz primárních a sekundárních alkoholů a) K prvnímu podílu destilátu se přidá roztok 2,4dinitrofenylhydrazinu. Za přítomnosti aldehydu nebo ketonu (vzniklého oxidací primárního nebo sekundárního alkoholu) se vysrážejí žluté nebo oranžové krystalky příslušného hydrazonu. b) Byla-li zkouška a) pozitivní, přidá se ke druhému dílu destilátu 0,5 ml Schiffova činidla. Schiffova reakce probíhá pouze při ph = 3, proto se směs podle potřeby okyselí kyselinou sírovou na žádané ph a protřepe se ve zkumavce. Za přítomnosti aldehydu (oxidačního produktu primárního alkoholu v původním vzorku) vznikne fialové zbarvení. Ketony (tj. oxidační produkty sekundárních alkoholů) nereagují. Rozlišení alkoholů - reakce s Lucasovým činidlem (ZnCl2 + konc. HCl) Reakce je založena na tvorbě alkylchloridů v silně kyselém prostředí R3C-OH + HCl R3C-Cl + H2O Rychlost této reakce je klíčová pro rozlišení typu alkoholů. Ihned reagují terciární alkoholy, pomalu sekundární (2-5 minut) a primární vůbec ne. Pozitivní reakce se projeví zákalem ve vodě nerozpustného alkylchloridu. Důkaz polyolů Je založen na tvorbě chelátů s kyselinou boritou (kondenzace) vzniklá kyselina neutralizuje zásaditý tetraboritan disodný OH-(CHCH3)2-OH + Na2B4O7 H [ O OH B O OH ] Činidla: tetraboritan sodný, fenolftalein 43\n46 Postup: Asi k 0,5 ml nasyceného roztoku tetraboritanu se přidá 1 kapka fenolftaleinu (vznikne malinové zbarvení) a sleduje se, zda přidáním vzorku dochází k odbarvení. Poznámka: Vzorek nesmí být kyselý. FENOLY (SKUPINA -OH NA AROMATICKÉM JÁDŘE) Fenoly jsou aromatické hydroxysloučeniny s jednou nebo několika hydroxyskupinami kyselého charakteru: míra kyselosti je dána povahou substituentů na aromatickém jádře. Prakticky ji posuzujeme u fenolů, které jsou většinou nerozpustné ve vodě, reakcí s 5% NaOH a 5% NaHCO3 (třída rozpustnosti A2, méně A1). Nesubstituovaný fenol, vícemocné fenoly a některé aminofenoly jsou ve vodě rozpustné (třída rozpustnosti S1). Některé analytické reakce jsou analogické reakcím alkoholů (acylace). Přítomnost aromatického jádra zvyšuje kyselost vodíku, hydroxyskupina zase aktivuje jádro (substituční a kopulační reakce). Vícemocné fenoly a aminofenoly mají redukční charakter. Reakce s hexakyanoželezitanem a železitými ionty Činidla: 15% chlorid železitý, 1% hexakyanoželezitan draselný Postup: Na filtrační papír se kápne 1 kapka vzorku, 1 kapka roztoku chloridu železitého a 1 kapka hexakyanoželezitanu draselného. Za přítomnosti fenolu vzniká tmavě modrá skvrna berlínské modři KFeIII[FeII(CN)6] (viz důkazy Fe3+). Poznámka: Je nutné provést vždy i slepý pokus, protože samo činidlo časem zelená. Reakce s diazoniovou solí Činidla: 0,3% kyselina sulfanilová v 8% kyselině chlorovodíkové, dusitan sodný, 20% hydroxid sodný Příprava činidla: Těsně před provedením reakce se smísí 5 ml roztoku kyseliny sulfanilové s 0,5 ml čerstvě připraveného 5% roztoku dusitanu sodného (za chlazení ledem). Postup: Na kapkovací desce nebo filtračním papíře se ke kapce činidla přidá 1 kapka ethanolického roztoku vzorku a kapka roztoku hydroxidu. Fenoly s volnou p-polohou nebo alespoň jednou o-polohou poskytnou žluté až červené azobarvivo. HSO3 NH2 HNO2 HSO3 N N N N OH OH 44\n47 Oxidace vícemocných fenolů a aminofenolů v alkalickém prostředí Činidla: 20% hydroxid sodný Postup: Ke vzorku se přidá roztok hydroxidu sodného. Vzniká hnědé až fialové zbarvení chinoidních rozkladných produktů. Poznámka: 1,3-dihydroxybenzeny reagují méně ochotně než 1,2- a 1,4dihydroxysubstituované deriváty. KARBONYLOVÉ SLOUČENINY (SKUPINA -C=O, -COH) Látky s karbonylovou funkční skupinou C=O jsou aldehydy a ketony. Mají neutrální charakter a nacházejí se ve třídě rozpustnosti S1 (nízkomolekulární) nebo N (výšemolekulární). Jsou též typickou součástí cukrů (třída rozpustnosti S2). Charakteristickou reakcí pro karbonylové sloučeniny jsou kondenzační reakce (např. reakce s 2,4-dinitrofenylhydrazinem viz také oxidace alkoholů). Aldehydy jsou reaktivnější než ketony; na rozdíl od ketonů mají redukční schopnosti. Důkazové reakce pro ketony jsou nepřímé potvrdí-li se karbonyl a následně vyloučí aldehyd, předpokládáme keton. Reakce s 2,4-dinitrofenylhydrazinem (2,4-DNPH) Činidla: 2,4-dinitrofenylhydrazin, nasycený ethanolický roztok, hydroxid sodný 20% Postup: Na filtrační papír se nanese 1 kapka vzorku, kapka činidla a nakonec kapka hydroxidu. Za přítomnosti karbonylu vzniká fialové zbarvení. ALDEHYDY Reakce se stříbrnými ionty (Tollensova reakce) Činidla: 0,1M dusičnan stříbrný, 20% hydroxid sodný, amoniak Příprava činidla: před upotřebením se smísí v malé zkumavce roztoky dusičnanu stříbrného a hydroxidu sodného v poměru 1:1 a přidává se po kapkách koncentrovaný amoniak za intenzivního protřepávání, až se vyloučený oxid stříbrný právě rozpustí. 45\n48 Postup: Několik kapek vodného nebo ethanolického roztoku vzorku se přidá k 1 ml činidla a ponechá se v klidu, případně se mírně zahřeje. Směs ztmavne a po chvíli se na stěnách zkumavky vytvoří stříbrné zrcadlo. Proběhne-li reakce příliš rychle, neutvoří se zrcadlo, ale černá sraženina. RCOH + 2 Ag+ + H2O RCOOH + 2 Ag0 + 2H+ Poznámka: Kromě aldehydů reagují pozitivně i jiné oxidovatelné látky jako aminofenoly, polyfenoly, některé organické aminy, organické deriváty hydrazinu a hydroxylaminu, redukující cukry a jiné. Reakce s fuchsinem odbarveným siřičitaném (Schiffova reakce) Činidla: fuchsin odbarvený siřičitanem (Schiffovo činidlo) Postup: Ke kapce činidla v malé zkumavce se přidá vzorek okyselený na ph asi 3. Za přítomnosti aldehydu vzniká modrofialové zbarvení. KARBOXYLOVÉ KYSELINY (SKUPINA -COOH) Karboxylové kyseliny jsou látky kyselého charakteru (ve vodě rozpustné kyseliny lze potvrdit univerzálním ph papírkem). Nízkomolekulární kyseliny patří do třídy rozpustnosti S1, výšemolekulární do třídy rozpustnosti A1 nebo A2. Alifatické dikarboxylové kyseliny jsou v důsledku přítomnosti dvou hydrofilních karboxylů nerozpustné v etheru - třída rozpustnosti S2. Aromatické dikarboxylové kyseliny jsou naproti tomu ve vodě nerozpustné. Analytické reakce karboxylových kyselin jsou založeny na a) disociaci karboxylů (tvorba solí) b) reaktivitě hydroxylové skupiny karboxylů (esterifikace, tvorba chloridu a následná hydroxamová reakce) c) rozklad karboxylů (dekarboxylace) Hydroxamová reakce (vznik železitých solí hydroxamových kyselin) Činidla: thionylchlorid, nasycený ethanolický roztok chloridu hydroxylamonného, 10% ethanolický roztok hydroxidu sodného, 15% chlorid železitý, 3M kyselina chlorovodíková Převedení na acylchlorid Postup pro kapalný vzorek: K 5 kapkám vzorku ve zkumavce se přidá 5 kapek thionylchloridu a asi 3 minuty se protřepává (pracujeme v digestoři!) Postup pro tuhý vzorek: K několika krystalkům látky ve zkumavce se přidá 1 ml thionylchloridu a 10 minut se (v digestoři) zahřívá na vodní lázni. 46\n49 2+ O R SOCl2 OH O O NH 2OH R R Cl Fe3+ NHOH hydroxamová kyselina O R Fe NHO chelát Postup: K čerstvě připravenému acylchloridu se přidá asi 1 ml roztoku chloridu hydroxylamonného a zalkalizuje se hydroxidem do slabě alkalické reakce. Mírně se povaří a po chvíli okyselí zředěnou kyselinou chlorovodíkovou a přidají se 2 3 kapky chloridu železitého. V pozitivním případě vzniká červené, červenohnědé až fialové zbarvení. Poznámka: Analogicky probíhá reakce u derivátů karboxylových kyselin (anhydridy, laktony, estery, amidy). Tyto reagují s hydroxylaminem bez převedení na chlorid. Esterifikace Činidla: konc. ethanol, konc. kyselina sírová, NaOH Postup: Vzorek se smísí s 1 ml ethanolu, 5 kapkami kyseliny sírové a směs se zahřeje na vodní lázni. Po ochlazení, neutralizaci hydroxidem na acidobazický indikátor a zředění se projeví ovocná vůně esteru. RCOOH + EtOH RCOOEt + H2O Poznámka: Reakce je vhodná pouze pro nízkomolekulární kyseliny. Obdobně reagují anhydridy a laktony kyselin. Tvorba solí Činidla: 0,1M NaOH, 0,1M dusičnan stříbrný, 5% chlorid vápenatý Postup: Roztok nebo suspenze vzorku ve vodě se opatrně neutralizuje hydroxidem na ph 7 8 na univerzální indikátorový papírek. Reakční směs se rozdělí na dvě části: 1. K prvé části se přidá roztok dusičnanu stříbrného - vznik bílé nerozpustné stříbrné soli je důkazem karboxylu. 2. Vznikne-li po přidání roztoku chloridu vápenatého ke druhé části rovněž bílá sraženina, jedná se o dikarboxylovou kyselinu. RCOOH + Ag+ RCOOAg + H+ R(COOH)2 + Ca2+ R(COO)2Ca + 2 H+ Poznámka: Neutrální prostředí je důležitou podmínkou správného posouzení výsledku reakce. 47\n50 ESTERY (SKUPINA -COOR, -COOAr) Estery jsou látky neutrálního charakteru. Nízkomolekulární patří do třídy rozpustnosti S1, ostatní jsou látky ve vodě nerozpustné - třída rozpustnosti N. Nízkomolekulární estery snadno hydrolyzují a reagují ve vodném roztoku kysele. Hydroxamová reakce Činidla: nasycený ethanolický roztok chloridu hydroxylamonného, 10% ethanolický roztok hydroxidu sodného, 15% chlorid železitý, 3M HCl Postup: Reakce se provádí postupem uvedeným v předchozí kapitole u karboxylových kyselin, jen s tím rozdílem, že se vypustí reakce s thionylchloridem - hydroxamová kyselina vznikne přímo reakcí esteru s hydroxylaminem. 2+ O O NH 2OH R R OR* NHOH hydroxamová kyselina Fe3+ O R Fe NHO chelát Poznámka: Bez převedení na chlorid, stejné jako estery, reagují i jiné deriváty kyselin (anhydridy, laktony, halogenidy atd.). Hydrolýza esterů Činidla: 80% ethanol, 0,1M hydroxid sodný, fenolftalein Postup: Vzorek se rozpustí v ethanolu, přidá se 1 kapka fenolftaleinu a tolik hydroxidu (přidáváme po kapkách), až vznikne růžové zbarvení. Směs se zahřeje. Za přítomnosti esteru dojde k odbarvení fenolftaleinu, protože se spotřebuje bazický OHRCOOR* + OH- RCOO- + R*OH Poznámka: Reakce má význam v tom případě, kdy analyzovaná látka sama není kyselá. Reakce je společná pro acylhalogenidy a halogensloučeniny, které se hydroxidem sodným hydrolyzují, anhydridy a laktony. 48\n51 ETHERY (R - O - R, R - O - Ar) Ethery jsou hydrofobní, nepatrně polární neutrální kyslíkaté sloučeniny. Jsou ve vodě nerozpustné (třída rozpustnosti N a I). Štěpení etherové vazby probíhá obtížně a navíc pouze v případě alkyletherů, diarylethery jsou prakticky nereaktivní; lze je prokázat spektroskopicky silnou C-O vibrací cm-1. Ferroxový test Činidla: síran amonno-železitý nebo FeCl3, pevný KSCN Postup: Do jednoho důlku kapkovací destičky (zkumavky) se vnesou krystalky železité soli a thiokyanatanu, rozetřou se koncem skleněné tyčinky. Tato tyčinka s ulpělými krystalky se pak ponoří do důlku (zkumavky) s kapalným vzorkem nebo vzorkem rozpuštěným v toluenu. Pozitivní reakce se projeví intenzivní červenofialovou barvou komplexu Fe[Fe(SCN)6]. Poznámka: Tento test není specifický pro ethery, reagují všechny látky s kyslíkatou funkční skupinou. Lze jej použít i pro odlišení kyslíkatých a bezkyslíkatých uhlovodíků. AMIDY (SKUPINA -CONH2, -CONH-, -CON= ) Amidy jsou neutrální deriváty karboxylových kyselin. Rozpustné ve vodě patří do třídy rozpustnosti S1 (s výjímkou amidu kyseliny mravenčí a octové - třída rozpustností S2), výšemolekulární do třídy M. Imidy a sulfonamidy (nesubstituované a monosubstituované) vzhledem k reakci s 5% NaOH patří do třídy rozpustnosti A2. Amidy jsou dokazatelné jako amoniak (viz prvková analýza) resp. u lehce hydrolyzovatelných amidů je kromě amoniaku produkována karboxylová kyselina. Reakce s kyselinou dusitou uvolnění dusíku Činidla: pevný dusitan sodný, 3M kyselina chlorovodíková Postup: K asi 1 ml zředěné kyseliny chlorovodíkové se přidá malé množství pevného dusitanu sodného a po vyšumění plynů několik krystalků vzorku. Unikají bublinky elementárního dusíku. O R NH2 HNO2 O N2 R OH Poznámka: Podobně reagují primární alifatické aminy. 49\n52 Alkalická hydrolýza - uvolnění amoniaku Činidla: 20% roztok hydroxidu sodného Postup: Vzorek se povaří s 1 ml roztoku hydroxidu sodného. Unikající amoniak zbarví univerzální indikátorový papírek (předem navlhčený destilovanou vodou) modře. O R OH- O + NH3 R NH2 O- Poznámka: U těžko hydrolyzovatelných amidů je zkouška negativní. AMINY (SKUPINY -NH2, -NH-, -N= ) Aminy jsou dusíkaté, většinou zásadité organické sloučeniny. Míra zásaditosti je dána typem aminu, druhem a umístěním substituentů. Aminy rozpustné ve vodě (třída rozpustnosti S1) a polyaminy (třída rozpustnosti S2) jsou zřetelně zásadité. Výšemolekulární aminy nerozpustné ve vodě reagují s 5% HCl (třída rozpustnosti B) s výjimkou tzv. neutrálních aminů (třída rozpustnosti M). Ke společnému důkazu všech typů aminů se využívá jejich zásaditosti. Rozlišení aminů selektivními reakcemi je v některých případech (Ar NH2) jednoduché. Nejobtížněji se dokazuje přítomnost sekundárních (Ar NH ) a terciárních (Ar N=) aromatických aminů (viz Tabulka str. 54). Skupinové reakce Reakce s 2,3-butandiondioximem a Ni2+ Činidla: butandiondioximát (dimethylglyoximát) nikelnatý Postup: Na kapkovací desku se nanese 1 kapka činidla a k ní se přidá 1 kapka vzorku (případně jeho vodného nebo ethanolického roztoku). Za přítomnosti aminů, které vytvářejí mírně bazické prostředí, vznikne charakteristicky zbarvená růžová sraženina komplexu nikelnatého kationtu. OH baz. amin N + Ni2+ N OH H O N N O O N Ni2+ N O H Poznámka: Nereagují tzv. "neutrální aminy. 50\n53 Reakce s kyselinou pikrovou V principu jde o neutralizační s protonizovanými aminy reakci za tvorby pikranů (solí) Činidla: nasycený ethanolický roztok kyseliny pikrové Postup: k 1 ml vzorku se přidá 1 ml kyseliny pikrové. Směs se zahřeje k varu na vodní lázni a ochladí. Pozitivní reakcí je vznik intenzivně žlutých krystalků NO2 NO2 NO2 OH + B NO2 O + BH+ NO2 NO2 Selektivní reakce Reakce s kyselinou dusitou, rozlišení aminů Charakteristickou reakcí aminů je reakce s kyselinou dusitou. Primární aminy reagují jak alifatické (uvolňují se bublinky dusíku), tak aromatické (ty se diazotují a po kopulaci s aromatickým naftolem/fenolem poskytují intenzivně žlutá až červená azobarviva). Sekundární alifatické aminy poskytují žluté nitrosaminy. Barevnou změnu lze zvýraznit následnou reakcí s konc. kyselinou sírovou a fenolem (Liebermannova reakce) za vzniku zelenomodrého chinoniminového barviva. Terciární aminy nereagují. NH 2 OH + plynný dusík HO HO NH 2 N N HNO2 NH 2 NH NH 2 N HNO2 R1 N OH + N N (triazol) R1 N NO H2SO4 ON OH O N OH R2 N H R2 OH (Lieberm annova reakce) HNO2 R1 N R3 nereagují R2 Schéma reakcí aminů s kyselinou dusitou 51\n54 DŮKAZ PRIMÁRNÍCH ALIFATICKÝCH AMINŮ Reakce s kyselinou dusitou Činidla: pevný dusitan sodný, 3M kyselina chlorovodíková Postup: K asi 1 ml zředěné kyseliny chlorovodíkové se přidá malé množství pevného dusitanu sodného a po vyšumění plynů několik krystalků vzorku. Unikají bublinky elementárního dusíku. Viz schéma reakcí s kyselinou dusitou DŮKAZ PRIMÁRNÍCH AROMATICKÝCH AMINŮ Reakce s kyselinou dusitou Činidla: pevný dusitan sodný, 3M kyselina chlorovodíková, 2-naftol, 20% NaOH Postup: Do zkumavky se připraví čerstvý roztok 2-naftolu v hydroxidu sodném (stačí krystalek 2-naftolu). Ve druhé zkumavce se rozpustí v několika kapkách koncentrované kyseliny chlorovodíkové vzorek a za chlazení ledem se přidá několik krystalků dusitanu. Oba roztoky se smísí - vzniká charakteristické azobarvivo (oranžové, červené). Viz schéma reakcí s kyselinou dusitou Reakce s 4-dimethyl-aminobenzaldehydem (4-DMABA) Činidla: 1% 4-dimethylaminobenzaldehyd Postup: K 1 kapce vodného nebo ethanolického roztoku vzorku na filtračním papíře se přidá 1 kapka činidla. Za přítomnosti primárního aromatického aminu vzniká žluté, oranžové nebo červené zbarvení. O NH2 H+ N + N NH+ DŮKAZ PRIMÁRNÍCH AMINŮ Isonitrilová reakce Činidla: hydroxid sodný, chloroform, ethanol Postup: Vzorek ve zkumavce se rozpustí asi v 1 ml ethanolu, přidá se zrnko tuhého hydroxidu, několik kapek chloroformu a směs se mírně zahřeje. Za přítomnosti primárních aminů vzniká charakteristický zápach isonitrilů. R-NH2 + CHCl3 + 3 KOH R-NC + 3 KCl + 3 H2O Poznámka: pracujeme v digestoři 52\n55 DŮKAZ SEKUNDÁRNÍCH ALIFATICKÝCH AMINŮ Reakce s kyselinou dusitou Činidla: pevný dusitan sodný, 3M kyselina chlorovodíková, 2-naftol, 20% hydroxid sodný, konc. kyselina sírová, fenol Postup: K asi 1 ml zředěné kyseliny chlorovodíkové se přidá malé množství pevného dusitanu sodného a 1 ml vzorku. Vznikají žluté nitrosaminy, které se dají ještě následně dokázat výraznější barevnou změnou (Liebermannova reakce): analyzovaná látka se smísí se koncentrovanou kyselinou sírovou a fenolem a směs se zahřeje na vodní lázni. Vznikne červené zbarvení, které po ochlazení směsi a alkalizaci hydroxidem přechází do zelena až modrofialova. Viz schéma reakcí s kyselinou dusitou Reakce s nitroprusidem a acetaldehydem (Simonova reakce) Činidla: A/ roztok nitroprusidu sodného Na2[Fe(CN)5NO] v acetaldehydu, B/ uhličitan sodný, nasycený vodný roztok Postup: K 1 kapce vodného nebo ethanolického roztoku vzorku na kapkovací desce se přidá 1 kapka roztoku A a zalkalizuje se dle potřeby několika kapkami roztoku B. Za přítomnosti sekundárního alifatického aminu vznikne modré až fialové zbarvení neznámého složení. DŮKAZ PRIMÁRNÍCH A SEKUNDÁRNÍCH AMINŮ Reakce s acetylchloridem Acetylací vzniká N-amid, který je nerozpustný Činidla: acetylchlorid Postup: K 5 kapkám vzorku v malé zkumavce se přidají 3 kapky acetylchloridu. Za přítomnosti primárních nebo sekundárních aminů vznikne bílá sraženina. R HN2 + O O Cl NHR 53\n56 DŮKAZ PRIMÁRNÍCH A SEKUNDÁRNÍCH AROMATICKÝCH AMINŮ Reakce s ligninem Činidla: novinový papír, 3M kyselina chlorovodíková, ethanol Postup: Asi 5 kapek (nebo malé množství pevného) vzorku se v malé zkumavce smísí se 2 kapkami ethanolu. 1 kapka této směsi se nanese na novinový papír. Až se kapka vsákne, pokápne se 1 kapkou kyseliny chlorovodíkové. Za přítomnosti primárního nebo sekundárního aromatického aminu vznikne oranžová až červená skvrna. Pozn.: reagují i tzv. neutrální aminy DŮKAZ TERCIÁRNÍCH AMINŮ Reakce s tetrajodbismutitanem (Dragendorffova reakce) Činidla: tetrajodobismutitan draselný (Dragendorffovo činidlo) Postup: Ke kapce vzorku na filtračním papíru se po vysušení přidá kapka činidla. Za přítomnosti terciárního aminu vznikne oranžové nebo červené zbarvení, případně sraženina. Souhrnná tabulka reakcí aminů Primární aminy alifatické Sekundární aminy aromatické alifatické aromatické Terciární aminy alifatické aromatické Reakce s Ni2+ a butandiondioximem Reakce s kyselinou pikrovou 4-DMABA Nitroprus. Reakce s HNO2 lignin lignin Isonitrilová reakce Reakce s acetylchloridem [BiI4]- 54\n57 NITRO- A NITROSOSLOUČENINY (SKUPINY -NO2 A -NO) Nitrosloučeniny jsou bezbarvé nebo barevné sloučeniny obsahující ve své molekule skupinu -NO2. Pro silné elektrofilní vlastnosti zvyšuje nitroskupina kyselost kyselých funkčních skupin v molekule sloučeniny. Primární a sekundární alifatické nitrosloučeniny mohou izomerizovat v izonitrolátky a mají proto slabě kyselý charakter (třída rozpustnosti A2). Aromatické a terciární alifatické nitrosloučeniny patří do třídy rozpustnosti M - jsou to látky neutrální povahy. Nitrososloučeniny obsahují v molekule nitrososkupinu -NO, která je stálá pouze na terciárním uhlíku existují terciární alifatické a aromatické nitrososloučeniny. Jsou to látky neutrální povahy patřící do třídy rozpustnosti M. Nitrososloučeniny se skupinou -NO vázanou na primární nebo sekundární uhlík ihned přesmykují na odpovídající oximy (třída rozpustnosti A2). Z chemických reakcí se pro důkaz nitro- a nitrososloučenin využívá hlavně redukce. Primární amin, vzniklý redukcí, se pak dokazuje příslušnými reakcemi. Vzhledem k tomu, že důkazy alifatických nitrosloučenin a oximů jsou poměrně složité a časově náročné, naučíme se dokazovat a rozlišovat jen aromatické nitro- a nitrososloučeniny. Skupinové reakce Redukce zinkem Činidla: práškový zinek, 3M kyselina chlorovodíková, 20% hydroxid sodný Postup: Vzorek se ve zkumavce rozpustí asi v 5 ml ethanolu, přidá se 0,5 ml kyseliny chlorovodíkové a po částech práškový zinek. Po redukci se směs přefiltruje, filtrát okyselí kyselinou chlorovodíkovou. Redukcí vzniklý primární aromatický amin dokážeme reakcemi uvedenými v předchozí kapitole s důkazy aminů. Selektivní reakce NITROSOSLOUČENINY Reakce s fenolem v silně kyselém prostředí (Liebermannova reakce) Činidla: fenol, konc. kyselina sírová, 20% hydroxid sodný Postup: Analyzovaná látka se smísí se koncentrovanou kyselinou sírovou a fenolem a směs se zahřeje na vodní lázni. Vznikne červené zbarvení, které po ochlazení směsi a alkalizací hydroxidem přechází do zelena až modrofialova. 55\n58 LABORATORNÍ CVIČENÍ 4. FYZIKÁLNÍ VLASTNOSTI LÁTEK STANOVENÍ FYZIKÁLNÍCH VLASTNOSTÍ ORGANICKÝCH SLOUČENIN. MĚŘENÍ BODU TÁNÍ, INDEXU LOMU, ph, HODNOCENÍ ROZPUSTNOSTI SILICE Abychom mohli dokonale charakterizovat sloučeninu, je třeba stanovit některé její fyzikální vlastnosti, např. hustotu, index lomu světla, bod tání a varu. Tyto fyzikální konstanty mohou zároveň sloužit jako kritéria čistoty zkoumaných látek. Látku lze považovat za čistou, jestliže se její fyzikální vlastnosti při opakování čisticích operací (destilace, krystalizace, sublimace apod.) dále nemění. TEPLOTA TÁNÍ Teplota tání je fyzikální konstanta, která velmi často slouží jako kritérium čistoty látek. Je to teplota, při které je tuhá látka v rovnováze se svojí taveninou. Čisté látky mají ostrou teplotu tání. Při běžně užívaných metodách pozorujeme intervaly teploty tání v rozmezí několika desetin až jednoho stupně Celsia. Již malé znečištění látky snižuje významně teplotu tání, a to i tehdy, jestliže nečistoty mají teplotu tání vyšší než čistá látka. Stanovení teploty tání v elektrickém bodotávku SMP11 (Stuart, Irsko) Dobře vysušenou a rozetřenou látku vpravíme do kapiláry, na jednom konci zatavené, o průměru 1 1,5 mm a délce asi 5 cm. Látka v kapiláře by měla tvořit vrstvu asi 2 4 mm. Při plnění postupujeme tak, že otevřeným koncem nabereme malé množství rozetřené látky a opatrně ji sklepeme na dno kapiláry. Postup několikrát opakujeme. Kapilára se vzorkem musí být v úrovni rtuťové nádobky teploměru. Teploměr i kapiláru obsahující vzorek upevníme do bodotávku podle obrázku. Zahříváme rychlostí 4 6 C za minutu a v blízkosti teploty tání rychlostí asi 1 2 C za minutu. Jakmile začnou tát drobné krystalky na stěnách kapiláry, zmírníme nebo přerušíme zahřívání. Po chvíli se krystaly zhroutí a roztají v taveninu, která se vzápětí vyjasní. V okamžiku utvoření taveniny odečteme teplotu tání. Teplota, při níž zmizí poslední krystal, je zpravidla o 2 3 C vyšší než teplota tání, a musíme proto tolik stupňů odečíst od stanovené hodnoty teploty tání. Údaj teploty tání je reprodukovatelný nejvýše na ± 0,5 C. Méně čisté látky tají v širším rozmezí teplot. Bodotávek SMP11 56\n59 INDEX LOMU K identifikaci kapalných látek a stanovení jejich čistoty, popř. obsahu příměsí (nečistot), se používá také index lomu. Při přechodu paprsku světla optickým rozhraním dvou prostředí nestejné optické hustoty dochází k lomu refrakci. V opticky řidším prostředí se světelný paprsek pohybuje rychleji, v opticky hustším prostředí pomaleji. Náhlá změna rychlosti při průchodu optickým rozhraním se projeví změnou směru paprsku. Poměr rychlostí světla v obou prostředích se rovná poměru sinů úhlu dopadu a lomu a nazývá se relativní index lomu (jako prostředí, k němuž se vztahuje naměřený index lomu, slouží z praktických důvodů vzduch). Vztah obecně formuloval W. Snell (Snellův zákon): = = sin sin n = index lomu c1, c2 = rychlost světla v prostředí 1,2 = úhel dopadu = úhel lomu Standardní vlnová délka a teplota se udávají jako indexy (např.: nd20 ). Dolní index udává vlnovou délku použitého světla (obvykle se udává index lomu měřený při žluté spektrální čáře světla sodíku linie D = 585 nm). Horní index udává teplotu, pro kterou je index lomu definován (20 C). Index lomu závisí na dvojici optických prostředí, na vlnové délce světla a na teplotě a tlaku. Index lomu kapalin závisí na teplotě, a to tak, že jeho hodnota s rostoucí teplotou klesá. Při vzrůstu teploty o 1 C poklesne jeho hodnota asi o 0,0003 0,0008. U tuhých látek je změna hodnoty indexu lomu menší než u kapalin. Princip měření indexu lomu Abbèho refraktometrem 57\n60 Metoda stanovení indexu lomu se nazývá refraktometrie. Je založena na určování hodnoty mezního (kritického) úhlu. Při jeho zjišťování se dalekohledem pozoruje světlo vycházející ze skleněného hranolu. Přístroje pro taková měření se nazývají refraktometry. Existují různé typy refraktometrů. Nejvíce se vžilo rozdělení podle konstrukce (dvě skupiny): refraktometry, u kterých jsou lomný hranol a okulár pohyblivé (Pulfrichův a Abbèho refraktometr) refraktometry, u kterých má lomný hranol a okulár vzájemně neměnnou polohu (ponorný a ruční refraktometr) Běžně se používá refraktometr Abbèho, který je pro všestrannou použitelnost nazýván též univerzální. Je konstruován na principu stanovení mezního úhlu úplného odrazu na rozhraní a lze s ním měřit i za denního (polychromatického) světla v hodnotách odpovídajících sodíkové linii D. Přesnost stanovení je až ± 0,0001, rozsah měření 1,300 1,700. Pro přesné stanovení lze udržovat teplotu termostatem s přesností ± 0,2 C. Index lomu se zpravidla měří při teplotě 20 C nebo 25 C. Některé typy Abbèho refraktometrů Stanovení indexu lomu Připravíme si kapátka (pipety) na nanášení kapalin pro měření. Po každém měření je nutno obě plochy hranolu očistit od předchozího vzorku (příp. nechat odpařit, pokud jsou měřené vzorky těkavé) Změříme indexy lomu vybraných 5 6 čistých rozpouštědel (methanol, voda, amylalkohol, chloroform.) Změříme index lomu vzorku, kterým je rozpouštědlo z této skupiny, a určíme, o které rozpouštědlo se jedná 58\n61 MĚŘENÍ ph VODNÝCH ROZTOKŮ Acidobazické vlastnosti patří mezi nejdůležitější analytické vlastnosti sloučenin a jsou široce využívány v analytické chemii. Přesné měření ph skleněnou elektrodou (potenciometrické stanovení ph) je navíc jednou ze základních operací v analytické laboratoři. Definice ph Hodnota ph je definována jako záporný dekadický logaritmus aktivity oxoniových kationtů: ph = - log[ a(h3o+) ] kde a(h3o+) označuje aktivitu oxoniových iontů. ph nabývá hodnot od 0 do 14. Chemicky čistá voda má ph = 7, kyseliny od 0 do 6, hydroxidy od 8 do 14. Ve zředěných vodných roztocích, se kterými obvykle v laboratoři pracujeme, lze hodnotu aktivity nahradit koncentrací c(h3o+) a pak platí: ph = - log[ c(h3o+) ] Ve vodném roztoku je vždy kromě přebytku molekul H2O také určité množství oxoniových kationtů H3O+ a hydroxylových aniontů OH-. Součin koncentrací obou těchto iontů je ve vodných roztocích vždy konstantní, je označován jako iontový součin vody a nabývá hodnoty mol2/l2 (Kw = [H3O+] x [OH-]). V čisté vodě je látková koncentrace obou iontů stejná 10-7 mol/l. To odpovídá ph = 7. Kyselost vzniká přebytkem H3O+. Zvýšení jejich koncentrace na stonásobek, tedy na 10-5 mol/l, odpovídá ph = 5. Zásaditost znamená přebytek hydroxylových iontů na úkor oxoniových. Je-li v roztoku např. 1000x více OH- než v čisté vodě, musí klesnout koncentrace iontů H3O+ na mol/l, což odpovídá ph = 10. Kyselost v nevodných roztocích Kyselost nevodných roztoků (např. roztoky kyselin nebo hydroxidů v alkoholech, ketonech nebo i nepolárních rozpouštědlech) popisuje hodnota tzv. Hammetovy funkce. Velikost Hammetovy funkce pro určité prostředí se prakticky zjišťuje na základě poměru kyselé a zásadité formy konkrétního acidobazického indikátoru v měřeném roztoku. Skleněná elektroda vztah mezi ph a potenciálem Skleněná elektroda patří mezi membránové iontově selektivní elektrody. Je tvořena tenkou skleněnou membránou (nejčastěji kulovitého tvaru), zhotovenou ze speciálního sodno-vápenatého skla. Elektroda je naplněna tlumičem o konstantním ph, do kterého je ponořena vnitřní referentní elektroda. Nejčastěji se k tomuto účelu používá elektroda argentchloridová. Působením vody dochází k hydrolýze skleněné membrány a k vzájemné výměně sodíkových iontů ze skla za vodíkové ionty z roztoku. 59\n62 Potenciál skleněné elektrody se řídí Nernstovou rovnicí, kterou pro případ elektrody citlivé na koncentraci oxoniových iontů lze vyjádřit zjednodušeným vztahem: = + ln = 2,303 kde K je konstanta elektrody, která je závislá na složení použitého skla resp. způsobu výroby, vnitřní náplni elektrody a použité referentní elektrodě, R je plynová konstanta (8,314 J/mol/K), T je absolutní teplota (K), F je Faradayova konstanta (96485,3 C/mol), a je aktivita iontů H3O+ (v případě zředěných roztoků se nahrazuje rovnovážnou koncentrací). Tento vztah je klíčový pro přepočet potenciálu elektrody na ph. Bylo by možné hledat konstantu K, ale ta by byla, jak je vysvětleno, pro každou konkrétní elektrodu jiná, dokonce by se lišila den ode dne pro tutéž elektrodu. Proto je praktičtější obejít hledání konstanty K kalibrací elektrody. Tímto postupem nalezneme lineární vztah mezi 2 3 přesně známými ph hodnotami (pufry) a potenciálem, který tyto standardy ph vyvolají. Kalibrace ph metru: Aby byla kalibrace přesná, potřebujeme alespoň dva kalibrační roztoky (pufry). Podle možností kalibrujeme přístroj tak, aby rozsah kalibrace přesahoval rozsah ph vzorků. Např. při měření v kyselé oblasti ph je běžné kalibrovat pomocí pufrů o ph 7,0 a ph 4,0, v alkalické oblasti ph pomocí pufrů o ph 7,0 a ph 10,0 phmetr Hanna popis displej, regulace směrnice ph křivky (slope), regulace úseku ph křivky (offset), přepínač pro zobrazení hodnot ph, přepínač pro zobrazení mv, přepínač zobrazení teploty sondy, kalibrace teploty (ovlivňuje směrnici), vypnout/zapnout 60\n63 Postup při kalibraci Pokud byly kalibrační roztoky v ledničce, necháme je vytemperovat na laboratorní teplotu! 1. Odstraníme z elektrody ochranný kryt a její povrch opláchneme důkladně destilovanou vodou. Kapičky, které zůstaly na elektrodě, opatrně otřeme savým nebo filtračním papírem. 2. Elektroda se ponoří do prvního standardního pufru (typicky ph = 7,0) a ph-metr se nastaví prvním kalibračním ovládacím prvkem (OFFSET) tak, aby se údaj na stupnici číselně rovnal hodnotě ph pufru. 3. Před vnořením do druhého pufru elektrodu opět důkladně omyjeme destilovanou vodou a osušíme savým papírem. 4. Elektroda se ponoří do druhého standardního pufru a druhým kalibračním ovládacím prvkem (SLOPE) se nastaví tak, aby údaj na stupnici ph-metru číselně odpovídal hodnotě ph druhého pufru. 5. Elektrodu opět několikrát opláchneme, osušíme. ph-metr Hanna 109 Grafické vysvětlení kalibrace dvěma pufry. Odezvu elektrody před kalibrací ukazuje tečkovaná závislost. Krok 1 ukazuje změnu po korekci Offset na první pufr odezva je korigovaná na čárkovanou funkci. S druhým pufrem je v kroku 2 provedena korekce směrnice ( Slope ) a je získána spravná odezvová funkce (plná čára). Postup měření Nakalibrujeme ph metr na kyselou oblast (pufry ph 7 a 4) Vzorkem je vodný roztok kyseliny octové. Změříme co nejpřesněji jeho ph a vypočítáme analytickou koncentraci této kyseliny. Pozor! Jedná se o slabou kyselinu a koncentrace H3O+ iontů přímo analytické koncetraci neodpovídá! Je nutno počítat podle rovnice disociace (disociační konstanty, pka=4,75). 61\n64 TURBIDIMETRICKÉ HODNOCENÍ ROZPUSTNOSTI SILICE Turbidimetrie je lékopisná metoda pro charakterizaci látek, které netvoří pravé roztoky, nýbrž koloidy či suspenze. Měřenou veličinu lze vyjadřovat v jednotkách AU, ale nejedná se o absorbanci, jde pouze o zdánlivou absorbanci, tj. zeslabení paprsku odrazem a rozptylem na tuhých částicích v dráze měrného paprsku (v běžné fotometrii UV-VIS je tento efekt parazitní, a proto se jej snažíme eliminovat, např. filtrací rozpouštědel, roztoků, kvalitou kyvet). ČL2009, kap přesně popisuje, jak hodnotit rozpustnost silic: 62\n65 Subjektivní posouzení absence/přítomnosti nebo dokonce velikosti zákalu není pro necvičené oko jednoduché a těžko objektivně zaznamenatelné. Proto se nalezení změny zákalu objektivizuje měřením na speciálním fotometru, který je uzpůsoben pro měření turbidance turbidimetru. NTU (nephelometric turbidity units) Ke stanovení stupnice míry zákalu existují standardní roztoky. Lékopis popisuje získání těchto standardních roztoků naředěním formazanového roztoku (směs urotropinu a hydrazinsulfátu, NTU = 4000) Český lékopis 2009, kapitola Hodnoty, které budeme měřit, budou v rozmezí NTU. Objektivní hodnocení (ČL 2009 str. 311/2058) rozpustnosti silice Eucalypti etheroleum Úkolem je turbidimetrické zhodnocení rozpustnosti vybrané silice podle Českého lékopisu. Pomůcky a měření 70% ethanol (v/v) ředěný destilovanou vodou, blahovičníková silice (Eucalypti etheroleum) Odměrný válec se zábrusem 50 ml, přístroj TN-100, byreta pro přidávání roztoku ethanolu Protože předepsaná teplota měření je 20 C, všechny roztoky jsou temperovány; k tomu použijeme termostat U2. Popis přístroje TN-100 (Eutech Instruments) Přístroj TN-100 je na obrázku. Protože kyveta tohoto přístroje je poměrně velká (V = 8 ml, viz obrázek kyvety), nelze měřit objemy menší než asi 6 ml. Tomu je nutno přizpůsobit i měřené objemy: ethanol z byrety přidáváme do odměrného válce a po důkladném promíchání přelijeme část do měrné kyvety. Po změření vrátíme suspenzi zpět do válce! 63\n66 Měřící kyveta Termostat U2 turbidimetr TN-100 Postup měření Vytemperujeme roztok ethanolu v termostatu Kalibrace přístroje standardy (naředěná formazanová suspenze) Do odměrného válce 50 ml se zátkou odpipetujeme 2,0 ml eukalyptové silice Z byrety přidáváme po 0,5 ml roztoku ethanolu. Po každém přídavku PROTŘEPEME a proti světlu zkoumáme vzniklý zákal. S přídavky nespěcháme! Od přídavku 6,0 ml přidáváme byretou po 0,4 ml. Vždy protřepeme, přelejeme do kyvety po rysku a změříme turbidanci. Suspenzi vracíme zpět do válce! Od přídavku 12 ml přidáváme už po 2 ml, měření ukončíme po přídavku 20 ml V případě potřeby celé měření zopakujeme 64\n67 Pozor! Do přídavku cca 8 9 ml roztoku ethanolu může přístroj ukázat Or, což znamená turbidanci vyšší než 1000 NTU. Vzniklou supenzi můžeme vizuálně porovnat se standardem 800 NTU a nalévat do kyvety (měřit), až je zákal srovnatelný. Rozhodující bude pokles cca > 10 NTU. Pod 10 NTU už je roztok prakticky čirý. Vyhodnocení Do grafu vyneseme závislost turbidance na přídavku ethanolu. Najdeme bod ostrého zlomu turbidance, který odpovídá přídavku, kdy vymizí zákal roztoku. Vysvětlení, jak nalézt objem, kdy vymizí zákal: Zákal je zpočátku velmi vysoký (turbidance mimo rozsah přístroje), ale také klesá rychle, proto nepřidáváme velké objemy, i když je roztok silně zakalený. Nejpozorněji sledujeme turbidanci při hodnotách pod 400 NTU. Protože turbidance klesá pozvolna, hledaný bod vymezení zákalu určíme jako průsečík dvou větví grafu. Je proto nutno naměřit dostatek bodů před i po vymizení. Závěr Protože všechny použité objemy byly 2x vyšší než popisuje Lékopis, zjištěnou hodnotu objemu ethanolu vydělíme dvěma. Tuto nalezenou hodnotu srovnáme s lékopisnou. Do závěru zhodnotíme silici podle stupnice Lékopisu: Silice je hodnocena jako. (viz citace z ČL 2009, str. 62). 65\nObecný postup při analýze aniontů spočívá v předběžných zkouškách, skupinových reakcích a důkazech jednotlivých aniontů. Zpravidla provádíme:\nÚLOHA Č. 3 - KVALITATIVNÍ ANALÝZA - ANIONTY Úkol: Dokažte přítomnost následujících kationtů: 1.,2. Cl, Br, I 3. SCN, [Fe(CN) 6 ] 4-, [Fe(CN) 6 ] 3-4.,5. SO 4, PO 3-4, CrO 4 6. B(OH) 4, SO 3, CO 3 7. NO


Su Trabi B&B - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Fluminimaggiore\nFluminimaggiore a zdejší nabídka všech 20 ubytování.\nLocalita Su Trabi, snc, Fluminimaggiore, Fluminimaggiore, Itálie, 09010 - Zobrazit na mapě\n"Very warm welcome from host. Charming countryside. The house..."\nSu Trabi B&B – podrobnější informace\nAť jste turista nebo cestujete za obchodem Su Trabi B&B je skvělým místem pro ubytování v průběhu vaší návštěvy města Fluminimaggiore. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV Su Trabi B&B výborné služby a vynikající zařízení vytvářejí nezapomenutelný zážitek z pobytu. Tento hotel nabízí množství vybavení, které uspokojí i toho nejnáročnějšího hosta.\nAtmosféra hotelu Su Trabi B&B je cítit v každém pokoji. balkon/terasa, ventilátor, lednička, sejf na pokoji, toaletní potřeby jsou pouze částí vybavení, které můžete mít k dispozici. Ať už jste milovník fitness nebo jen hledáte způsob uvolnění po náročném dni, budete se bavit špičkovým rekreačním vybavením, jako je zahrada. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Su Trabi B&B.\nVšichni cestovatelé (27) Páry (18) Jednotlivci (1) Rodiny s malými dětmi (1) Rodiny se staršími dětmi (4) Skupiny (3)