1/11. Tisící je pisila Plzeňskou zoo založili akvaristé Pamatuj, že síla není v násilí Do pouště a skal za květy - PDF\n1/11. Tisící je pisila Plzeňskou zoo založili akvaristé Pamatuj, že síla není v násilí Do pouště a skal za květy\nDownload "1/11. Tisící je pisila Plzeňskou zoo založili akvaristé Pamatuj, že síla není v násilí Do pouště a skal za květy"\n1 Ročník 9 / Číslo 1 ZIMA / JARO 2011 neprodejné ČTVRTLETNÍK O ZOOLOGICKÉ A BOTANICKÉ ZAHRADĚ MĚSTA PLZNĚ, PŘÍRODĚ A EKOLOGII Vydává: 1/11 Tisící je pisila Plzeňskou zoo založili akvaristé Pamatuj, že síla není v násilí Do pouště a skal za květy Hlavní sponzor ročníku 2010 ZOOLOGICKÁ A BOTANICKÁ ZAHRADA MĚSTA PLZNĚ... nejnavštěvovanější turistický cíl v Plzeňském kraji od roku 2003 Ministerstvo životního prostředí\n2 IRIS Vyznání ZOO PLZEŇ 21. V EVROPSKÉM MĚŘÍTKU! V pátém čísle loňského 57. ročníku předního anglického časopisu INTERNATIO- NAL ZOO NEWS vyšel článek od Antonyho D. Sheridana, který hodnotí evropské zoologické zahrady. Autor podle vybraných ukazatelů, to je počtu návštěvníků, velikosti kolekce zvířat, kolik se o ně stará zaměstnanců velmi pečlivě sestavil pořadí nejlepších 80 zoo z jedenadvaceti zemí Evropy. Na základě roční návštěvnosti je rozdělil do dvou skupin: jeden milion lidí a výše a do jednoho milionu. Ve skupině A ohodnotil 30 nejlepších zoo, ve skupině B dalších 50. Mezi zoo s milionovou a vyšší návštěvností se umístila na I. místě zoo Vídeň se 182 body, na II. zoo Lipsko 172 bodů a nejúspěšnější trojici uzavírá zoo Berlín se 170 body. Jediná zoologická zahrada s takovouto návštěvností u nás pražská zoo získala v hodnocení 151 bod a krásné 11. místo. Ve skupině B připadlo prvenství francouzské zoo St. Aügnan Beauval se 138 body, II. místo patří se 134 body zoo Kolmarden ve Švédsku a III. se 133 body zoo Lisabon v Portugalsku. Ze zoologických zahrad v České republice byla nejlépe hodnocena 114 body, což odpovídá 21. místu právě plzeňská zoo.teprve za ní se ztrátou jednoho bodu a na 24. pozici stanula zoo ve Dvoře Králové. Trojici nejúspěšnějších zoo ČR uzavírá se 111 body a 25. místem zoo Zlín Lešná. Jako ředitel Zoologické a botanické zahrady města Plzně jsem velice rád, že nedávná Popelka mezi českými zoologickými zahradami získala mezi padesáti zoo z celé Evropy toto krásné ocenění. Nezbývá mi, než pogratulovat a zároveň poděkovat všem kolegům, kteří se více než deset podílejí na cílevědomém, dynamickém a každoročním rozvoji naší zahrady. Poděkování samozřejmě patří též všem politikům, úředníkům Magistrátu města Plzně i dalších institucí, sponzorům, prostě všem, jejichž zásluhou má zahrada svoji současnou podobu a může pracovat na svém dalším rozvoji. O loňské, opět rekordní návštěvnosti se podrobně píše na jiném místě tohoto časopisu. Chtěl bych proto jen říci, že tak vysokého hodnocení se zahradě dostalo i díky vám, návštěvníkům. Vážíme si vaší vytrvalé přízně a věříme, že i do budoucna bude Zoologická a botanická zahrada města Plzně vyhledávaným turistickým cílem i místem odpočinku a poučení. Kolektivu pracovníků zoologické a botanické zahrady bych chtěl do roku 2011 i dalších let popřát hodně sil a nadšení, neboť naše cíle a záměry ještě nejsou zdaleka naplněny. A společnými silami se snažme, aby příští hodnocení bylo ještě lepší než je to dosavadní. Váš Ing. Jiří Trávníček Kaleidoskop Loni opět vyšší návštěvnost Praha a za ní hned Plzeň! Turnikety plzeňské zoologické a botanické zahrady se v roce 2010 zastavily na čísle Byl tak překonán návštěvnický zájem z roku 2009, který přivedl do zahrady a specializované expozice Akva-tera na Palackého tř lidí. Návštěvnost v uplynulém roce negativně ovlivnily nepřízeň počasí zjara, horký suchý červenec i brzký nástup zimy. Projevila se jistě i ekonomická krize; přesto srpen 2010 se příchozími se stal nejúspěšnějším měsícem v historii zahrady. Plzeňská zoo loni obdržela několik cen např. Kudy z nudy od Czech turismus. Od 30. června jsou přístupné nové africké a asijské expozice s nosorožci indickými, žirafami, hrošíky liberijskými a dalšími desítkami druhů. Plzeňská zoologická a botanická zahrada je nepřetržitě nejnavštěvovanějším turistickým cílem Plzeňského kraje od roku 2003 a v posledních letech 4. nejoblíbenější zoo v ČR. Loňská návštěvnost ji vyzdvihla ovšem ještě výše, protože řada turistických cílů zaznamenala odklon návštěvníků. Poprvé v historii tak zahrada překonala bilanci Zoo Zlín, která přivítala pouze návštěvníků. Překročena byla i návštěvnost královédvorské zoo osob takže plzeňská zoo se tak zařadila mezi českými a slovenskými zoologickými zahradami na unikátní II. pozici hned za pražskou zoo. (vo) Z Turecka na Silvestra do zoo Stejně jako v několika předchozích letech patřilo k silvestrovskému programu v Zoologické a botanické zahradě města Plzně uvítání jejího symbolicky posledního návštěvníka. Stal se jím Ömer Tekin z Turecka. Českou republiku jsem navštívil poprvé. Jsem tu u své přítelkyně a její maminky, prozradil cizinec. Na otázku, proč na Silvestra volil právě návštěvu zoo odpověděl, že v Turecku mají oproti nám jen několik zoologických zahrad, a to jen ve velkých městech. Nejsou tak veliké a není v nich tolik druhů zvířat jako je tady v Plzni. Nejvíce se pan Tekin těšil na kočkovité šelmy tygry a lvy. Z vyprávění mé přítelkyně vím, že je tady možnost spatřit lva v přímé blízkosti přes sklo. Už se toho pohledu nemohu dočkat, lva jsem dosud viděl jen v televizi, svěřil se. Jsem moc rád, že se budu moci doma pochlubit, kde jsem byl a co jsem v Plzni zažil, prozradil symbolicky poslední návštěvník plzeňské zoologické a botanické zahrady v roce 2010 Ömer Tekin. Tu mu budou doma připomínat, stejně jako to, že se stal jejím významným návštěvníkem, dvě knihy o plzeňské zoologické a botanické zahradě a další suvenýry. (vf) let od vzniku spolku IRIS let od otevření spolkové zoologické zahrady IRIS v Plzni Doudlevcích let od vydání prvního sborníčku o zoo let od otevření botanické zahrady v Plzni na Lochotíně let od uzavření doudlevecké zoo pro antraxovou epidemii Foto IRIS Miroslav Volf (více na snadno.eu) let od sloučení zoologické a botanické zahrady v jeden celek a osamostatnění od Parku kultury a oddechu (PKO) let od rekonstrukce Akva-tera Rok plný výročí let od záchrany Lüftnerky od demolice a otevření prvních expozic statku z přelomu 19. a 20. století Na začátku jubilejního roku chová zoo na druhů zvířat v počtu jedinců a v botanické zahradě roste téměř druhů rostlin. (red)\n3 Kaleidoskop IRIS Prázdniny mezi zvířátky Na výpravu po kontinentech se vydalo o vánočních prázdninách 16 dětí prostřednictvím zimního příměstského tábora na statku Lüftnerka v plzeňské zoologické a botanické zahradě. Největším zážitkem pro ně bylo večerní krmení zubrů a pižmoňů. Líbil se i zvířátkový plyšákový den, kdy si každý s sebou přinesl oblíbené plyšové zvíře a představil ho svým kamarádům. Pak se všichni šli podívat do zoo, zda svá milovaná zvířátka objeví i živá v expozicích. Zajímavé téma měl i jarní tábor. Při něm se z dětí zase stali noví ošetřovatelé. Dokonce soutěžili o to, kdo se v této profesi stane nejlepší. Letní tábor Deset dní s kamarády ze zoo se uskuteční opět ve dvou bězích v červenci; jeho kapacita je už zcela naplněná. (rd) Společnost EKO-KOM spolu s agenturou Dobrý den Pelhřimov vyzvala školy v České republice k účasti na vytvoření světového rekordu, jehož výsledkem bude největší galerie znaků měst a obcí ČR vyrobených z odpadových materiálů. Opodál takovéto aktivity samozřejmě nemohla zůstat MŠ a ZŠ v Městě Touškově na severním Plzeňsku. Dílo jejích žáků bylo vybráno mezi nejlepší znaky, jež si mohla v prosinci prohlédnout veřejnost v plzeňské výstavní síni Bílé nároží. V lednu pak zručnost dětí, včetně touškovských, obdivovali návštěvníci mezinárodního veletrhu cestovního ruchu GO a Regiontour v Brně. (zh) Foto Marie Janečková S externím spolupracovníkem Environmentálního centra Lüftnerka Václavem Čubrem si děti vyzkoušely pletení košíků a výrobu proutěných krmítek pro ptáky. Foto Renata Vídršperková Adventní křest s užovkou Křest CD Veselé písničky pro kluky a holčičky se stal součástí první adventní soboty na statku Lüftnerka v plzeňské zoologické a botanické zahradě. Křtilo se symbolicky gumovými medvídky. Autor písniček a hlavní protagonista projektu Milan Benedikt Karpíšek spolu s kolegy a dětským sborem Javořičky představili hostům pět písniček. Jedním z kmotrů CD byl Ing. Miloslav Raboch, CSc., ředitel Nadace 700 let města Plzně, druhým mluvčí Zoologické a botanické zahrady města Plzně Mgr. Martin Vobruba. Křtu se zúčastnil i Vincent, samec užovky červené z terária Environmentálního centra Lüftnerka. Písničky na CD jsou inspirovány i zvířaty z plzeňské zoo, která je také partnerem tohoto projektu. (mv) Dvacátá jubilejní Letošní sezónu akcí pořádaných pro veřejnost zahájila Česká inspekce životního prostředí v Plzni fotovýstavou Zdeňka Březiny. V pořadí již dvacátá výstava představila přírodní scenérie Šumavy Povydří a Slavkovského lesa Kladských rašelinišť. Obsahem všech předchozích výstav byla široká a složitá problematika vztahu člověka k přírodě a životního prostředí v individuálním chápání jednotlivých vystavujících. Škála námětů i vlastního provedení byla proto velmi různorodá. Střídaly se zde představy profesionálních i amatérských malířů, grafiků, keramiků až po fotografy s velmi různorodým zaměřením. Součástí všech výstav, jež se konají v přízemí budovy oblastního inspektorátu České inspekce životního prostředí v Plzni na Klatovské tř. 48, jsou doprovodné programy s tématikou péče o životní prostředí. (zs) Zdeněk Březina: Kladská u Mariánských Lázní Foto IRIS Miroslav Volf (více na snadno.eu) Foto na titulní straně: Kulan je jedním ze čtyř žijících poddruhů osla asijského. Pátý poddruh ašdari neboli osel syrský byl vyhuben v roce I dosud žijící poddruhy džigetaj, onager, kulan a khur jsou velmi vzácné a vyskytují se ostrůvkovitě ve stepích a polopouštích střední a jižní Asie. Kulanů je ve volné přírodě jen asi V plzeňské zoo je spatříte v sousedství velbloudů. (red) Autorem všech fotografií bez uvedení jména je Jaroslav Vogeltanz.\n4 IRIS Zoologické zahrady III. tisíciletí Tři letošní ochranářské cíle: Filipíny, chřástal, lidoopi Kampaň Evropské asociace zoo a akvárií (EAZA) pro rok 2011 se pod anglickým názvem Ape campaign zaměřuje na velké primáty. Velcí primáti to je šest druhů lidoopů a 16 druhů gibonů čelí hrozbě lovu, odlesňování a chorob. Bez lidské pomoci tyto nádherné symboly živočišné říše vyhynou. Všem hrozí nebezpečí a téměř všem již byl přidělen status ohrožen nebo kriticky ohrožen. U některých druhů je nutné jednat velmi naléhavě například gibon hainanský se s necelými 20 jedinci nachází na pokraji vyhynutí. Goril nigerijských žije ve volné přírodě sotva 400. Plzeňská zoo chystá kromě ústředního dne pro lidoopy 1. září také vznik informačního panelu o životě a ochraně lidoopů a při výuce, přednáškách a dalších vzdělávacích akcích se bude snažit seznámit veřejnost s novými poznatky o životě a různorodosti této skupiny živočichů. Problematika lidoopů se objeví i v zaměření některých soutěžních naučných stezek a dalších soutěží v průběhu celého roku. Novou podobu dostane pravidelné sezónní komentované setkání se šimpanzi, které se koná u jejich venkovní expozice ve dnech volna a o prázdninách. Ti se stanou vyslanci své čeledi v lidském světě a spolupracovníky při letošní kampani. Vedle šimpanzů učenlivých ze skupiny zvířat, na níž se letošní kampaň zaměřuje, žijí v plzeňské zoo ještě giboni bělorucí čili giboni lar. První květen je již v mnoha zoo, včetně plzeňské, tradičně věnován pod názvem MAY DAY ochranářským aktivitám. Na rozdíl od předchozích však zde nebude ten letošní věnován kampani Eaza, ale záchraně našeho ohroženého ptačího druhu chřástala polního. V sobotu 28. května se pak uskuteční MAY DAY ve prospěch filipínské fauny. Zoologická a botanická zahrada města Plzně tak chce představit široké veřejnosti své současné hlavní ochranářské cíle. (mv) Giboni bělorucí (giboni lar) Mobily pro gorily v partnerství Tiskovou konferencí v Techmánii byl v Plzni zahájen II. ročník akce Mobily pro gorily. Oba partneři Zoologická a botanická zahrada města Plzně a Techmánie se domluvili, že za odevzdaný starý mobil poskytnou slevy na vlastním vstupném a rovněž slevový kupón do druhého subjektu. Bude-li nefunkční mobil odevzdán v zoo, obdrží dítě slevu 10 procent do zoo a kupón pro volnou návštěvu Techmánie. V Techmánii získá návštěvník desetiprocentní slevu na její prohlídku a kupón na stejnou výši slevy dětského vstupného v zoo. S dalším sběrným místem nefunkčních mobilů se do akce dále přihlásil Liman sport, jenž v plzeňské prodejně v Bezručově ulici poskytne desetiprocentní slevu na zboží, a také VOŠ a SPŠE Plzeň, Koterovská 87. Iniciátorem akce, která již běží ve Velké Británii či Austrálii, je u nás pražská zoo. V roce 2010 bylo získáno v ČR odložených mobilních telefonů, a to převážně v zoo. Tato akce má pomoci africkým strážcům přírody v rezervaci Dja na jihovýchodě Kamerunu, kteří mají nedostatečné vybavení pro boj s pytláky. Společnost Rema systém poskytuje v jejich prospěch z recyklace každého získaného mobilu 10 Kč. Koltan, respektive tantal, nutný k výrobě mobilních telefonů, je dále součástí notebooků a herních konzolí. V největší míře se nachází právě v místech, která jsou zároveň domovem mnoha ohrožených druhů zvířat. Tyto kovy se v současnosti těží i v zákonem chráněných oblastech, což představuje velké riziko pro jejich zachování i pro tamní životní prostředí. Rezervace Dja na jihovýchodě Kamerunu patří mezi největší, nejlépe chráněné a nejzachovalejší deštné lesy v Africe. Přesto i zde žijí skupiny goril nížinných, jež jsou dennodenně vystavovány nebezpečí v podobě pytláků a těžařských společností. Rezervace dostala jméno podle řeky Dja, která ji v podstatě s výjimkou jihozápadu obtéká a vytváří přirozenou hranici celého chráněného území. Přestože probíhá na jeho okraji těžba (a ilegálně občas i v něm), Dja má ještě stále 90 procent neporušeného území. A tím je unikátní. Gorily ohrožují ve vzájemné kombinaci zejména tři faktory: lov, těžba nerostných surovin, dřeva a choroby, např. virus (ebola). Finanční prostředky získané z recyklace mobilů jsou efektivní možností jak jednoduše pomoci při záchraně tohoto světově významného území. Mgr. Martin Vobruba Šance pro antilopu Derbyho Západní poddruh antilopy Derbyho žije ve volné přírodě pouze v Senegalu; v Národním parku Niokolo Koba se nachází posledních 100 až 170 jedinců, takže je Mezinárodním svazem ochrany přírody IUCN řazen do kategorie kriticky ohrožený. Část těchto zvířat se stala základem českými odborníky založených a monitorovaných chovů v dalších rezervacích (Bandia, Fathala). Kolem 70 antilop v nich žijících je pečlivě zkoumáno a je pro ně sestavena plemenná kniha. Čeští odborníci se záchraně antilopy Derbyho v Senegalu věnují jako jediní na světě, a to již od roku Nejprve byl projekt realizován pod vedením odborníků a studentů z Institutu tropů a subtropů České zemědělské univerzity v Praze (ČZU), od roku 2010 je jeho nositelem občanské sdružení Derbianus CSAW. V rámci záchranného programu se do Senegalu za antilopou Derbyho letos vypravili čtyři odborníci z uvedeného sdružení a pod jejich vedením i dvě studentky z ČZU. Na místě se budou zabývat především identifikacemi nově narozených mláďat (očekává se, že jich přijde na svět až dvacet) pro potřeby plemenné knihy a také budou organizovat náročné převozy vybraných antilop do nových stád. Podle Ing. M. Žáčkové, která se za antilopami Derbyho vypravila již potřetí, se identifikace mláďat provádí každý rok. Pořizují se snímky každého mláděte z levé a pravé strany, počítá se, kolik má pruhů a zakresluje se jejich tvar. Pruhy fungují jako čárový kód, s věkem se nemění, takže se podle nich jednotlivá zvířata bezpečně poznají. Podpořit projekt záchrany antilopy Derbyho se rozhodla i Zoologická a botanická zahrada města Plzně a zároveň se stala členem sdružení Derbianus. Plánujeme s ním uspořádat v naší zahradě zábavně-naučné akce pro děti i vzdělávací cykly pro dospělé, načrtl směr spolupráce ředitel zoologické a botanické zahrady Ing. Jiří Trávníček. První společná akce se uskutečnila již v létě 2010, v únoru byla součástí pravidelného cyklu zoologické a botanické zahrady Posezení s... právě přednáška o antilopě Debyho, specifikoval J. Trávníček. K záchraně antilopy Derbyho může pomoci i široká veřejnost zakoupením dárkových předmětů s motivem kampaně Naděje pro antilopu Derbyho nebo prostřednictvím stránek přispět na převoz či identifikaci těchto zvířat ohrožených vyhynutím. (tz-w) Citát tohoto čísla: Až člověk svým jednáním zahubí všechna zvířata, sám zemře steskem po nich. Indiánské přísloví\n5 Zoologické zahrady III. tisíciletí IRIS Seznamme se, prosím! Antilopa Derbyho (Taurotragus derbianus) či antilopa středoafrická nebo antilopa obrovská je největší ze všech antilop a obývá otevřené savany s hustým porostem. Žije převážně ve Středoafrické republice, Súdánu, Kamerunu a v Senegalu. Rozeznáváme u ní dva poddruhy: kriticky ohrožený západní, obývající senegalský Národní park Niokolo Koba, a málo dotčený východní poddruh vyskytující se ve střední Africe. Západní poddruh antiĺopy Derbyho lze spatřit výhradně v národním parku Niokolo Koba a rezervacích Bandia a Fathala v Senegalu nechová ho jediná zoo na světě. Antilopa Derbyho je vysoká v kohoutku 150 až 175 cm a hmotnost se pohybuje od 300 až do 1080 kg. Tělo měří od 360 do 540 cm a ocas 50 až 90 cm. Srst má kaštanovou barvu, u samců je tmavší než u samic. Na ní se táhne od hřbetu až téměř k břichu deset až sedmnáct bílých svislých pruhů. Na nohách, krku a obličeji má výrazné černobílé znaky. Krk nese dlouhý černobílý lalok kůže a na hřbetě od hlavy až k ocasu má zvíře tmavou krátkou hřívu. Obě pohlaví mají poměrně dlouhé, ostré a zakroucené rohy, které jsou u samců většinou větší (obvykle 120 cm) a silnější. Mláďatům vyrůstají po narození krátké rovné růžky, jež se postupně stáčejí až do čtyř let věku. Podle počtu zákrutů lze tedy přibližně odhadnout jejich stáří. Antilopy Derbyho obývají otevřené savany s hustým porostem, který jim slouží především jako ochrana před predátory. Jsou to převážně denní živočichové, ale výjimkou není je zpozorovat i večer nebo v noci. Živí se převážně listy, větývkami a různými výhonky. Žijí obvykle v kočovných skupinách tvořených přibližně dvaceti zvířaty, ale je možné je zahlédnout i v párech. Samice rodí po 8-9 měsíční březosti jediné mládě, které odstavuje asi ve 4-6 měsících. Foto Antilopa Derbyho získala svůj název podle Edwarda Smith-Stanleye, 13. hraběte z Derby; ten ve své době (18. stol.) vynikal jako vášnivý průzkumník zvěře, kterou pozoroval převážně v oblastech dnešní Středoafrické republiky a Kamerunu. (w-v) Iris novum BAJKAL nová naděje pro chov tygrů v zoo Plzeň Ing. Lenka Václavová S příchodem tygra ussurijského Uchiho do plzeňské zoologické zahrady v roce 2007 jsme doufali, že navážeme na úspěšný odchov dvou tygřat z roku Bohužel Murphyho zákony fungují dokonale i v chovu těchto šelem. Ač byl Uchi geneticky velmi vhodný a s naší samicí Tsamarou papírově tvořili jeden z nejlepších párů v Evropě, během dvou let jsme nezaznamenali ani jedno úspěšné páření. Ze zoufalství jsme přistoupili k pokusu umělého oplodnění, ovšem také bezúspěšně. Vyšetření spermií dokonce ukázalo samcovu neplodnost. V roce 2010 jsme se proto definitivně rozhodli ho vyměnit za jiného. K naší smůle byla před dvěma lety velká část tygří populace chovaná v lidské péči označena za křížence a tudíž za nevhodnou pro další rozmnožování. To pro nás znamenalo velikou komplikaci, neboť najednou nastal nedostatek dospělých a zkušených samců. Měli jsme na vybranou: vznést požadavek ke koordinátovi chovu a čekat, nebo se pokusit najít si vhodného tygra sami. V polovině ruku 2010 našla evropská koordinátorka chovu tygra ussurijského nové místo pro Uchiho, ve stejné době přišli naši ošetřovatelé velkých šelem s nápadem získat tygra ze soukromého chovu. Dostat souhlas k páření tygrem, jenž není zapsaný v plemenné knize, je velmi problematické. Přesto jsme oslovili pana Ivana Ringela, který je majitelem tygřího samce Bajkala, se žádostí o spolupráci. Měli jsme štěstí: pan Ringel souhlasil a navíc oba Bajkalovi rodiče jsou vedeni v plemenné knize. K naší velké radosti s jeho zařazením do chovu souhlasila i koordinátorka Sarah Christie, ovšem s podmínkou, že musí podstoupit genetické testy. Vzorek pro test DNA jsme odebrali s MVDr. Rampichem na podzim, v té době MVDr. Pokorný získal také vzorek od Uchiho, neboť se měl rovněž podrobit testování. Oba vzorky byly odeslány do laboratoře ve skotském Edinburghu. Dne 25. října odjel tygří samec Uchi do makedonské Skopje. Koordinátorka následně souhlasila s přesunem Bajkala do naší zahrady. Krátce před Vánocemi 17. prosince jsme ho přivezli do Plzně. Teď už zbývá jen počkat na výsledek testu DNA a bude možno začít se spojováním obou zvířat. Podle posledních informací by měl být výsledek testu znám každým dnem (článek napsán 17. II. pozn. red.). Rozhodně nepochybujeme, že Bajkal testem neprojde, přesto musíme čekat na rozhodnutí. Bohužel ani kurátor, ani výsledek testu mladá tygřata na svět nepřivedou poslední slovo mají vždy zvířata. Už jednou nás čekalo po velkém očekávání ještě větší zklamání. Jak už to bývá: člověk míní a tygr mění. Až čas ukáže, jestli byla naše volba správná a my se dočkáme vytoužených koťat.\n6 IRIS Galerie KRAJTA TYGROVitá (Python molurus) Tímto číslem otevíráme novou rubriku nazvanou Galerie. Představíme v ní zvířata, o nichž se v našem časopisu téměř nepíše, protože se nemnoží, nejsou chovatelskými unikáty, nezískaly novou expozici prostě v zavedených rubrikách pro ně není místo. Přesto jsou zajímavá a návštěvníkům by jejich existence v plzeňské zoo neměla ujít. A poněvadž zoo prolíná zahrada botanická, čas od času zvíře vystřídá nějaká rostlina. Pro naši první galerii jsme vybrali krajtu tygrovitou. Chov hadů patří v plzeňské zoo k tradici a i dnes tito šupinatí tvorové zaujímají přední místo mezi chovanými živočichy. (red) Krajta tygrovitá je třetím nejmohutnějším žijícím druhem hada. Jeho hmotnost může činit 60 až 100 kg, nejčastější délka je kolem 4,5-6 m. Je výborně maskován vzájemně propojenými tmavohnědými skvrnami, které mají žlutohnědý nebo šedý podklad. Zbarvení se odlišuje podle oblasti výskytu, ale všechny formy mají na temeni hlavy společnou kresbu šípovitého tvaru. Žije v jihovýchodní a jižní Asii ve světlých lesích a džunglích v okolí jezer a močálů. Vyskytuje se i v blízkosti lidských sídel, kde je užitečným predátorem potkanů, krys a dalších škůdců. Pochutná si však i na kuřatech a ostatních domácích zvířatech, takže není domorodci vždy vítána. Je to dlouhověký had dožívající se až 40 let. Krajty tygrovité mají velice pružné tělo, které tvoří lebka a dlouhá páteř složená i z více než 600 obratlů. Hlava je zřetelně oddělena od těla. Stejně jako u hroznýšů je u nich patrný pozůstatek pánevního pásma a zadních končetin v podobě drápků po stranách kloaky. U samců bývají zpravidla nápadnější a delší než u samic, zřejmě u nich hrají důležitou roli při páření. Krajta tygrovitá je převážně noční lovec a den tráví tím, že se vyhřívá na slunci nebo odpočívá stočená do klubka ukrytá v stromové dutině. Patří mezi samotáře s jedinci opačného pohlaví se setkává pouze v době rozmnožování. Na jejím jídelníčku najdeme především teplokrevné savce. Vyhledává je pomocí vynikajícího čichu a řady vysoce na teplo citlivých čidel (termoreceptorů) umístěných na horním a spodním pysku. Velcí jedinci dokážou ulovit i dospělého levharta. Když si je krajta jistá úlovkem, prudce zaútočí a kořist sevře smyčkami svého těla. Pokaždé, když polapené zvíře vydechne, had sevře pevněji své smyčky, takže oběť nakonec udusí a poté ji velmi pomalu celou polyká. Pohlavně krajta tygrovitá dospívá ve třetím roce života, kdy dosahuje přibližné délky 2,5-3 m a hmotnosti okolo 20 kg. Během 60 až 70 denní inkubace vajec samice vůbec nepřijímá potravu. Jen výjimečně se vzdálí, aby se napila. Teplota uvnitř smyčky jejího těla může přesahovat o 6-10 C teplotu okolního vzduchu a had tak vytváří vlastně jakýsi inkubátor, kde se udržuje přibližně stejná teplota, obvykle mezi 28 až 35 C. Tohoto efektu dociluje zvláštním pocukáváním svalů v intervalech 20 až 50krát za minutu. Vejce jsou kožovitá a měkká, jejich povrch je lepivý, takže zůstávají spojena v jednom chumlu a snáze tak udržují patřičnou teplotu i vlhkost. Dlouhá jsou asi 8 cm, široká 5 cm a jejich hmotnost se pohybuje okolo 300 gramů. Ve snůšce jich bývá 10 až 40 vzácně i více. Mláďata po narození měří 50 cm. V některých polohách jsou na ni tyto pohyby dobře patrné. Ve volné přírodě je krajta tygrovitá na mnoha územích již velmi vzácná. Patří k ohroženým živočišným druhům světa. Lidé ji nadměrně lovili pro krásnou kůži, v jihovýchodní Asii je důležitou součástí lidského jídelníčku. V některých oblastech Vietnamu jsou proto hadi chováni ve speciálních farmách. Některým genetickým mutacím chybí tmavý pigment, který zodpovídá za zbarvení hada. Albinotické krajty se však chovají pouze v zajetí, a to v chovech oddělených od normálně zbarvených jedinců. Čistokrevní albíni jsou známí jako zlaté krajty. V plzeňské zoologické a botanické zahradě se s krajtou tygrovitou setkáte v Tropickém pavilonu. (ww zz) Akva-tera Prvním přírůstkem roku 2011 v plzeňské zoo byl scink přílbový (Tribolonotus gracilis). Mládě měřící pět centimetrů se vylíhlo 4. ledna ve veřejnosti nepřístupném chovném zázemí specializované expozice Akva-tera na Palackého třídě. Scinkové přilboví jsou ještěři s noční aktivitou a skrytým způsobem života. Obývají Novou Guineu. Jejich kořistí je hmyz a drobní živočichové. Zajímavostí je, že nežijí osaměle, ale ve společenstvech. V plzeňské zoo se množí již několik let. (vo) Foto (ef)\n7 Ze zákulisí IRIS Štědrý den u šimpanzů Zasadí se do stojanu, ozdobí, rozsvítí. Vánoční stromeček. To známe z domova. Ale sníst ho? Kdo ještě něco takového neviděl, kdo nevěří, že se dá spořádat celý vánoční stromeček na posezení, ať si napíše do diáře ke Štědrému dni NAVŠTÍVIT V POLEDNE PLZEŇSKOU ZOO! Vánoční nadílku pro zdejší šestihlavou tlupu šimpanzů připravují ošetřovatelé každoročně. Inteligentní lidoopi rozbalují dárky a slupnou vánoční stromeček i s přírodními ozdobami. Ve venkovním výběhu šimpanzů stojí uprostřed zasněženého výběhu asi dvoumetrová borovička. Je ozdobená nakrájenými pomeranči, ananasem i jiným exotickým ovocem. Koná se generální zkouška na 24. prosince. Z klece pomalu vykukuje první hlava. Je to samice Zedonja. Šestnáctiletá šimpanzí dáma. Ta je nejzvědavější ze všech, upozorňuje zooložka Ing. Lenka Václavová. Ne nadarmo se o šimpanzech říká, že jim do člověka moc nechybí. Zedonja je dokonce tak mazaná, že se pokusila zorganizovat útěk z výběhu. Před několika lety si postavila ke stromu kládu, která ležela na zemi. Po větvích se dostala na dřevěný plot, po něm přelezla na střechu zimní ubikace. Zbytek opičí party za ní. Naštěstí se ale bály dál pokračovat a vrátily se zpátky. Stejně to měly marné. Ošetřovatelé už byli v plné pohotovosti. Všechny stromy, které jsou ve výběhu, jsou proto pod elektrickým proudem. I tuhle ochranu dokáží ale mazaní primáti někdy přelstít. Ale zpátky ke stromečku. Za Zedonjou postupně přicházejí všechny další samice. Její sestra Zizwa, člověkem odchovaná Gina a poslední Maryša, nebo-li Mery. Z pozadí všechno pozoruje jediný samec v tlupě Bask, okolo stromečku už poskakuje nejmladší Bamia. Opice borovičku obklíčily. Bamia v klidu obírá pomeranče. Ale ne po jednom, mačká je v hrsti, jako to dělají děti s cukrovím. Ale pozor! Schyluje se k hádce! Zedonja s Ginou sahají po stejném kousku ananasu. Okamžitě mezi nimi dochází k prudké výměně názorů a dokonce i ke strkanici. Co se bude dít dál?! Ten, kdo má šimpanze zafixovaného jako roztomilou opičku Cheetah věrnou přítelkyni Tarzana, je na omylu. Určitě to není zvíře na mazlení. Preferujeme bezkontaktní přístup. Šimpanz má šestkrát větší sílu než člověk. Kdyby chtěl, dokázal by poranit, varuje Lenka Václavová. Navíc jsou šimpanzi lovci, kteří se nebojí zabít jinou opici. Jedí maso a mají propracovanou loveckou strategii. Na rozdíl od síly, má šimpanz s člověkem podobnou povahu. Je to velice neurotické zvíře, které se velmi často hádá. Drobné šarvátky jsou na denním pořádku. Jsou to osobnosti, doplňuje Lenka Václavová. Foto Miroslav Chaloupka To se jasně ukazuje i pod vánočním stromečkem. Gina po prudké hádce, rozhořčeně a za ustavičného jekotu utíká do ložnice. U vchodu se ještě otáčí a cosi huláká na ostatní v tlupě, pak naštvaně leze dovnitř a minimálně hodinu se neukáže venku. A vánoční idylka pokračuje, jen samec Bask vše pozoruje bez zájmu. Vypadá to, že si myslí svoje. Malá Bamia dál rve pomeranče ze stromu. Je to pro ni zpestření jídelníčku. Vedle rozmnožování se všechno v opičím životě točí okolo jídla. Ráno dostávají krájenou zeleninu, během dne ovoce. Odpoledne mají ve vytopené ložnici připravené krájené ovoce, rizoto, vařené těstoviny a kukuřici. V každé skupině šimpanzů panuje přísná hierarchie. Té plzeňské velí samec, tedy Bask. Jeho vyvolenou je Zizwa. Ta je ale mezi ostatními samicemi až na posledním místě. On chce ji a nikoho jiného, ony ji ale k němu nepustí. Proto mezi nimi ještě k ničemu vážnějšímu nedošlo. Bamia zatím funguje tak trochu mimo ostatní. Je mladá. Šimpanzí mládě si může do určité doby dovolit všechno. Až potom jí začnou samice ukazovat, co smí a co nikoliv, vysvětluje Lenka Václavová. U stromečku zůstává Bamia až do poslední ozdoby. Už předtím si ale Zedonja ulomila jeho špičku a začala ji žvýkat. Pak obě odcházejí dovnitř za ostatními. Při odchodu se tváří netečně. Opak je ale pravdou. Dobře vědí, že jim nová hračka nikam neuteče a mohou se k ní vrátit. Venku se teď teplomilným šimpanzům moc nelíbí, i když už jsou na naše podnebí zvyklí. Maximálně zde stráví půl hodiny. Zbytek dne jsou schovaní ve vytápěných ložnicích. Zde se jim ošetřovatelé snaží den zpříjemnit enrichmentem, což je vlastně hra na schovávanou. Opicím se schovávají různé hračky, nebo jídlo do krabic, které pak hledají a rozbalují, poodhaluje smysl onoho slova ošetřovatelka Šárka Vyzrálová. Velký dárek už dostali šimpanzi na začátku prosince. V místnosti, kde spí a jíž se říká ložnice, mají nové závěsné postele, žebříky, poličky, lana. Mohou se tak více pohybovat v prostoru, což zbožňují. Navíc, na jaře se v jejich výběhu objeví nové prolézačky, které zdejší zaměstnanci vyrobí ze starých stromů pokácených v areálu zahrady. I stromeček je pro ně zpestřením dne. Po hodině znovu vykukuje samice Zedonja. Chytne borovici za spodek a táhne ji k místnosti, kde spí. Bez problému ji protahuje otvorem dovnitř. V teple ložnice si větve a větvičky odtrhávají všichni primáti. Začíná ta pravá hostina. Tady stromeček do Tří králů nevydrží. Šimpanzi od něj neodejdou, dokud ho nesnědí. Až do poslední jehličky. Mgr. Pavel Pechoušek Africké a asijské expozice bez návštěvnických reklamací Reakce návštěvníků po otevření nových afrických a asijských expozic v polovině minulého roku byla veskrze pozitivní. Dvě připomínky ale přece jen zněly: Stěžovaly si na nedostatečný výhled na hrošíky liberijské a na těžkou orientaci u výběhu žiraf kudy se dostat do pavilonu, když zvířata nebyla právě venku. Mohutná konstrukce vyhlídky u ostrovního výběhu hrošíků liberijských naznačuje, že v tomto případě by měli být návštěvníci už spokojeni. Je tomu, tak, dosvědčuje technickoprovozní náměstek ředitele Zoologické a botanické zahrady města Plzně Ing. Bohumil Souček. V plném rozsahu bude návštěvníkům k dispozici od 1. dubna. Pojme až 20 lidí. Během zimy ji vybudovalo Plzeňské stavitelství a její pořizovací hodnota je kolem korun. Zda dojde k odstranění i druhého problému, na to jsme se zeptali tiskového mluvčího zahrady Mgr. Martina Vobruby: Africké a asijské expozice ubraly návštěvníkům uprostřed zahrady spojku mezi spodní a horní okružní cestou. Právě tam stojí nové pavilony žiraf a nosorožců. Návštěvnický vstup je do nich ze severní strany, jižní strana byla od začátku plánovaná vzhledem k přímému napojení na provozní bránu vedoucí z areálu jako obslužná. Pro snazší orientaci bude u výběhu žiraf umístěn ukazatel, který nasměruje návštěvníky do pavilonu se žirafami a nosorožci západní trasou kolem makaků lvích, velbloudů a pandy červené. (zh)\n8 IRIS Ze zákulisí Zpackané námluvy u hrošíků RNDr. Aleš Toman Vstupní podívanou do afrických a asijských expozic představuje dvojice hrošíků liberijských. Čtyřiadvacetiletý samec Quido plzeňské zoologické a botanické zahradě zapůjčila Zoo Olomouc, kde se osvědčil jako otec. Je mírné, dobrácké povahy a ve své domovské zahradě byl bez problémů spojován se samicí. Jeho chování plně odpovídá hanácké letoře. Devatenáctiletá samice Pompe má nárok na zcela jinou povahu. Pochází totiž ze slunného Španělska ze safari v Cabarcenu, kde se od ní nedočkali potomků. Běžnou chovatelskou praxí je vyzkoušet zvířata, která se nerozmnožují, s jiným partnerem. Koordinátor chovu hrošíků liberijských ze Zoo Basilej doporučil sice geneticky vhodné spojení španělsko-hanáckého páru, ale poněkud nerespektoval mentalitu obou zvířat. Hrošíci se v novém prostředí zabydleli rychle a bez problémů. S oblibou využívají vnitřní bazén a již s menší oblibou velké venkovní výběhy, na něž si jen s obtížemi zvykají. Pro žhavou Španělku je u nás zřejmě poněkud zima, protože více než půl roku se u ní neobjevily projevy sexuální aktivity. Chovatelé si dokonce nějakou dobu mysleli, že mohla přijet ze Španělska březí. Čas však ukázal, že tomu tak, bohužel, není. Ošetřovatelé se snažili obě zvířata seznámit přes oplocení venkovních předvýběhů, ale nezpozorovali nejmenší projevy vzájemného zájmu. První známky sympatií se projevily až poté, co se na sebe mohli hrošíci dívat průhlednými dveřmi oddělujícími oba vnitřní výběhy v místech, kde s oblibou lehávají. Po několika dnech ošetřovatelé zaznamenali chování, jež odpovídalo projevům počínající říje. Zdálo se, že Hanák prolomil ledy a vyvolal ve Španělce určitý zájem. Ten se u hrošíků vyznačuje sliněním, nastavováním zadních partií těla a otvíráním tlamy. Říje by u nich měla probíhat celoročně s delší přestávkou a v intervalu kolem 35 dní. Její projevy nejsou příliš nápadné a hlavně trvají pouze jeden až dva dny. Jakmile jsme zaznamenali chování, kdy o sebe obě zvířata přes mříže jevila zájem, samec slinil a samice nastavovala zadek, připravili jsme na následující den první pokus o spojení. Došlo k němu 13. ledna ve 13 hodin za účasti chovatelů, kurátora a fotografa. Připravili jsme i plán jak v případě silné agrese zvířata opět rychle oddělit. Aby měla dostatek prostoru a zároveň možnost před sebou ustoupit, otevřeli jsme nejen spojovací dveře mezi expozicemi ale i dveře do boxů v zázemí. Vznikla tak pro ně možnost proběhnout boxy v kruhu. Po otevření spojovacích dveří oba hrošíci chvíli hodnotili situaci a poté se vydali na průzkum nových prostor a pachů. Chvíli oboustranného nezájmu vystřídaly agresivní výpady samičky Pompe, které nás upozornily, že není vše v pořádku. Samice cvakala zuby a vyrážela proti samci při každém jeho pohybu. Zarazilo nás také jeho podřizování přikrčený a nervózní ustupoval před silně dominantní partnerkou. Dokonce schytal nehluboký kousanec do zadní části těla. Po dalším bouřlivém výpadu jsme se rozhodli první nepovedené námluvy ukončit. Zvířata se podařilo bez potíží oddělit a všichni jsme hodnotili situaci. Spokojen byl pouze fotograf, který pořídil zajímavé snímky. Ostatní jsme museli konstatovat, že jsme napoprvé vhodnou chvíli ke spojení promeškali, ale hlavně to, že s naším hanácko-španělským párem nebude jednoduchá práce. Kombinace agresivní a hysterické samice a nedominantního samce není zrovna chovatelsky nejvhodnější. Nyní je třeba pozorně sledovat projevy obou zvířat a pokusit se znovu o jejich spojení. Získat mládě od těchto dvou jedinců je totiž z genetického hlediska velmi žádoucí a velice by obohatilo plemennou knihu tohoto druhu. Čekají nás pouhé dva až tři pokusy, protože na počátku návštěvnické sezóny by měl Quido putovat zpět do Olomouce. Jako dalšího již konečného partnera nám koordinátor evropského záchovného programu (EEP) přidělil samce z holandského Arnhemu; jeho jméno Rambo snad dává naději, že divokou Pompe zvládne lépe než jeho předchůdce. Ohlédnutí za zimou Začala brzy, byla bílá, zničila silnice, hrozila povodněmi František Hykeš Nevadí mi na podzim psát o létu, v zimě o podzimu, ale na jaře o zimě? To se musím vždy pořádně přemáhat. Připadá mi to divné, snad až zvrácené. Lidé jsou šťastni z jara, z probouzející se přírody, ze stále teplejšího sluníčka, kdo by si chtěl připomínat zimu. Ta poslední si o ohlédnutí ale přímo říká Pro někoho byla typicky ladovská po dlouhé době byly Vánoce pořádně na sněhu, pro jiné naopak nekonečně dlouhá; silničáři v ní vysypali tuny soli za miliony, která způsobila na silnicích škody za stamiliony. Jaká byla mezi zvířátky v plzeňské zoo? Ve znamení nových expozic Sníh napadal v noci na poslední listopadovou sobotu. To si pamatuji bez zápisků. Kolegyně ztratila svazek klíčků. Jsou někde pod sněhem v asijské zahradě. Až roztaje, určitě se najdou. A první sníh nikdy dlouho nevydrží, prohlašovala sebejistě. Ale tentokráte vydržel. Téměř do poloviny ledna. Návštěvníci adventních dílen stoupali k Lüftnerce po nově udělané cestě. Silničáři ze společnosti Swietelski stačili položit živičný koberec ještě před sněhovou nadílkou. Oprava za tři čtvrtě milionu korun by tak měla být kvalitní. Naproti tomu příchozí od pokladny na Vinicích procházeli velkým staveništěm. Koncem listopadu začala I. etapa rekonstrukce DinoParku. K pokládce inženýrských sítí, budování nových návštěvnických cest a vyhloubení dvou jezírek propojených potokem se využívalo každého dne, kdy se stroje dokázaly zakousnout do země. Vždyť, kdoví, jaké budou další týdny zimy! Meteorologům vychází jako studená a dlouhá a exaktní modely potvrzují i některé přírodní úkazy. Bez ohledu na počasí musí být vše hotovo do 1. dubna, kdy se do lesoparku znovu vrátí všechny dinosauří modely a začne zde hlavní sezóna. Ke stavebním úpravám a budování byla zima využita i na dalších místech zahrady. Vznikl spodní obchvat DinoParku, takže je původní botanická zahrada opět průchozí a bezbariérově přístupná. Částečnou rekonstrukcí prošel Tropický pavilon. Bývalá expozice makaků lvích, kteří mají nyní vlastní pavilon v rámci afrických a asijských expozic, se při ní proměnila na společný domov želv a lemurů kata. Vylepšený je i příbytek tamarínů žlutorukých a na několik týdnů se nastěhovali řemeslníci též do původní expozice varanů komodských. Jejími obyvateli budou opět tito největší ještěři světa; i když prozatím menších rozměrů, neboť se jedná o mláďata z pražské zoo. Počátek zimy znamenal též návrat stavbařů do vstupního domku budoucího podzemí pod japonskou zahradou. Podle ředitele zahrady by se do něj mohli první návštěvníci podívat již letos. Svá kouzla má i zimní zoo Mikulášovi tentokrát zbylo v jeho nůši pár nerozdaných balíčků. Nikoliv proto, že by děti byly nadmíru zlobivé nebo nedokázaly odříkat alespoň pár veršů z nějaké básničky; ale přišlo jich méně než v předchozích letech. Mrzlo, den byl celkově nevlídný, takže i kolem padesáti obdarovaných bylo velmi pěkné číslo. Však se také Mikuláš, andělé i čerti ze všech sil snažili, aby se mikulášské odpoledne na Lüftnerce líbilo. Jen uložení medvědů k zimnímu spánku jako před rokem nemohli nabídnout. Brtníci se odebrali\n9 Ze zákulisí IRIS Foto IRIS Miroslav Volf (více na snadno.eu) k pravidelnému odpočinku tentokráte již 1. prosince. Bylo to nejdříve za posledních 15 let, okomentoval tento termín jejich dlouholetý ošetřovatel Václav Trejbal. Chuť se znovu podívat ven na čerstvý vzduch ze svých betonových brlohů projevila jako první před koncem úvodní únorové dekády Eliška; po několika dnech se k ní boucháním na železná dvířka ubikace připojil i její bratr Honzík. Třicetiletý veterán Pišta a sedmnáctiletý Miky s probuzením nijak nespěchali. Další vývoj počasí však brzy zklidnil i dva juniory. Vánoční výzdoba zahrady byla až na několik dětských svátečních stromků tentokráte dílem zahradnic. Byla to jejich vlastní iniciativa a na výsledku byla poznat nejen profesionalita, ale i láska, s níž k úkolu přistupovaly. Žel, část výzdoby zakryl sníh. Se skutečnou zimou se ostatně potýkaly všechny akce počínaje první adventní ještě listopadovou tvůrčí dílnou a konče silvestrovským programem před Tropickým pavilonem. V roce 2003, kdy koncepce doprovodných víkendových akcí vznikala, stejně jako v letech následujících, byly Vánoce obvykle na blátě. Jenže podruhé už nejsou! Je vůbec smysluplné v takovém počasí a konkurenci předvánočních úklidů a zejména hypermarketových nákupů připravovat nějaký program?, vnucovala se otázka. Kolik přijde lidí? Neměla by nabídka akcí končit v říjnu? Částečnou odpověď už dalo mikulášské odpoledne, konečnou pak poslední adventní sobota se živým betlémem tentokráte v podání mladých plzeňských divadelních ochotníků Sebranka. Kde se sebralo, tu se sebralo bez ohledu na mizerné počasí na 200 přihlížejících. A štědrodenní a silvestrovská návštěvnost jen potvrdily, že zoo je vyhledávaným místem i uprostřed zimy. Zlatou rybku se letos pokusilo ulovit kolem 250 návštěvníků, převážně tatínků s dětmi. Další se prošli po naučné stezce o ceny, spokojeně komentoval akci její organizátor Miroslav Volf z pořádajícího Sdružení IRIS. Ošetřovatelé byli zase nadšeni ze záplavy plastových tašek v jesličkách s dobrotami pro zvířátka. Našli jsme v nich vedle tvrdého pečiva a chleba ořechy, jablka, mrkev i sušené fíky, které mají rádi lemuři, sdíleli radost chovatelé opic. A takové vyznání od paní Hany Voděrové určitě také potěší: Trávili jsme v zoo s přáteli i pár posledních hodin loňského roku. Cestou domů jsme se zastavili na pivo a musím říci, že to byl jeden z nejhezčích Silvestrů posledních let. Jez Kalikovský mlýn Foto Tomáš Jirásek Hracholusky hrozily evakuací Před polovinou ledna nastává v počasí zásadní zvrat. Přichází mohutná obleva, s níž v nížinách i ve středních polohách rychle mizí veškerý sníh. A nadílka stála tentokráte za to: Podle údajů hydrometeorologického ústavu ho v Plzni na Štědrý den leželo sice jen 11 cm, ale na Silvestra už množství dvojnásobné. Ráno v pátek 14. ledna je v Plzni na Roudné v 6 hod. + 8 C. V neděli odpoledne ukazují teploměry v Praze až 13 stupňů! Z povodňové komise magistrátu města Plzně přichází v pátek odpoledne alarmující zpráva i pro zoologickou a botanickou zahradu. Vzhledem k blížící se naplněnosti přehrady Hracholusky a předpokládanému průtoku vody v řece Mži lze v sobotu a v neděli očekávat odtok z přehrady převyšující úroveň roku Připravte se na možnost zatopení části zahrady, mějte nachystané pytle s pískem, může nastat i částečná evakuace zvířat. Varování před povodňovou vlnou se sice naplňuje, zatopena je celá niva řeky, ale voda se naštěstí zastavuje na škvárovém parkovišti podél komunikace Pod Vinicemi. Mohlo to být i horší. Listopadový a prosincový sníh uchránil půdu před promrznutím, takže naštěstí velké množství vody se vsáklo. Na oblevu a na leden vysoké teploty reagovala během několika dnů i vegetace: místy se zazelenaly trávníky, rozkvetly na nich sedmikrásky. Své květy se spěchem také otevřel známý posel budoucího jara vilín. Předzvěst jara přinesla i zvýšený zájem o zoologickou zahradu. Za první měsíc nového roku ji navštívilo přes osob, dvojnásobek loňského počtu! Vstříc dnům plných jara Další dny, týdny, dekády nepřinesly ani předčasný nástup jara, což bylo také předpovídáno, ale ani návrat velkých mrazů tedy s výjimkou posledního únorového týdne. To rtuť teploměrů klesala k ránu pod desítku a pod nulou vydržela i přes den. Jakoby zima chtěla říci: Vážení, stále jsem u vlády ještě já! Únor přinesl i dva zcela opačné teplotní extrémy. Hned v jeho prvním dni sestoupila rtuť v teploměru v Šindelové v Krušných horách po ránu na mínus 23,9 C, což byl největší mráz v tomto roce. Naproti tomu 7. února dalo odpoledních 14,3 stupňů tepla v Českých Budějovicích vzniknout novému rekordu pro toto místo a den. Jenže už nazítří naměřili v nedalekých Nových Hradech dokonce 15,5 C! Přes mrazivý závěr měsíce zima v plzeňské kotlině skončila 27. února. A s velkou slávou, maškarním průvodem, topením Morany. I když se usilovně, potvora, bránila. Před radnicí dokonce obživla a vylezla z rakve. Ale nebylo jí to nic platné. Vzkaz Jaromila II. Plzeňanům byl jasný: U nás je už po zimě, její vláda právě skončila, spoluobčané vstříc dnům Foto IRIS M. Volf (více na snadno.eu) plných jara! Kalendárium Hliníkové Velikonoce Letošní Velikonoce svým tradičním programem na statku Luftnerka poněkud limitují oslavy Dne Země. Ovšem hliníkový týden se svým vyvrcholením v Kilometrovce chybět nebude. Každý, kdo pilně celý rok sbíral hliníkové obaly z potravin, bude vítán na jejím začátku u Kalikovského mlýna 23. dubna ve 14 hod. A pokud by mu tento termín nevyhovoval, může využít sběrné nádoby, která bude připravena u hlavní pokladny do zoologické a botanické zahrady v ul. Pod Vinicemi od 16. do 25. dubna. Určitě stojí za připomenutí, že se loni podařilo díky této iniciativě zachránit na Plzeňsku 880 kg obalového hliníku. Velikonoční program samozřejmě není jedinou akcí, kterou vám zoologická a botanická zahrada v průběhu jara nabídne. Je z čeho vybírat: 2. dubna: Ptačí sobota celodenní naučně soutěžní program k Mezinárodnímu dni ptactva 30. dubna: Český rok na vsi čarodějnické odpoledne na statku Lüftnerka - odpolední a podvečerní program (čarodějnice a čarodějové vstup zdarma) května: Dny japonské kultury celodenní program 28. května: Dětský den s Plzeňskou teplárenskou celodenní program 11. června: Český rok na vsi Lochotínský sekáč VI. ročník soutěže v sekání kosou a srpem pro širokou veřejnost odpolední program 18. června: Vítání léta, Slavnost květů s vyhlášením Květinové dívky 2011 pohádková stezka, ukázky květinových vazeb a aranžmá celodenní program Více a aktuálně na (red)\n10 IRIS 10\n11 IRIS IRIS Křeček velký (Hypogeomys antimena) 11\n12 IRIS Skvosty přírody Potok se jménem Sládkova kraje Zkopců a hor, po nichž jsme se toulali v této rubrice v několika minulých číslech, sestoupíme do poloh nižších. Průvodcem nám budou potoky, řeky a jejich údolí. Jako první přijměte pozvání ke Zbirožskému potoku. Pramení v krajině nedaleké městu, jež mu dalo jméno. Ještě než do něj vstoupí, naplní svými vodami dva rybníky. Sotva je ale skrze výpusť v mohutných hrázích s alejemi stromů opustí, je z něho znovu nijak zajímavý proužek vody, zregulován v polích a lukách nad Zbirohem připomínající dokonce meliorační strouhu. Zajímavým se stává teprve pod nedalekou Přísednicí. To vstupuje do sevřeného údolí, jež je přirozenou hranicí biosférické rezervace a Chráněné krajinné oblasti Křivoklátsko. Už u vesničky s několika dochovanými roubenými staveními ukazuje potok svoji botanickou zajímavost. Na skalách roste řada teplomilných druhů, za všechny jmenujme dobromysl obecnou. Prakticky po celou další cestu k Berounce doprovázejí potok bývalé mlýny. K nejcennějším, jakožto ukázka lidové architektury brdského typu patří Ostrovecký mlýn. Všechny jsou ještě dnes důkazem, jak umně a přitom šetrně dokázali naši předkové využívat darů přírody. Zejména v létě není potok nijak vodnatý, ale důmyslné náhony dokázaly tento jeho nedostatek napravit. A tak mlýny mlely obilí sklizené z hektarů úrodných polí nad jeho příkrými levobřežními stráněmi. Vpravo nad ním se rozkládají hluboké lesy Ostroveckého polesí s nejvyššími vrcholy Křivoklátské vrchoviny (Těchovín 616 m n. m.). Opustí-li poutník sevřené údolí silničkou ke Lhotce nebo Ostrovci, spatří nad potokem i několik pleší úkazů jedinečných a typických Jezírka. právě pro Křivoklátsko. Jde o skalnaté vrcholky kopců a svahů sporadycky porostlé vegetací. Plzeňský kraj opouští Zbirožský potok pod vrchem Lípou s přírodní rezervací téhož jména. Vyhlášena byla v roce 1990 a na výměře 25 ha chrání především suťové lesní porosty s přirozenou skladbou dřevin. Roste zde na 140 druhů cévnatých rostlin. Lokalitu ochraňuje nejen její statut, ale i strmé, prakticky nedostupné stráně se sklonem až 30 stupňů a rozbrázděné hlubokými stržemi. V okolí obce Podmokly, která je od Lípy vzdálená jen několik málo kilometrů, se pěstoval chmel. Zdejší chmelnice byly jediné na území Plzeňského kraje a chmelové hlávky patřily k nejlepším. Světové konkurenční tlaky znamenaly postupný útlum zdejšího chmelařství, až byla v roce 2005 zrušena poslední chmelnice. Bývalé odvětví rostlinné výroby už připomíná jen hala se strojní česačkou chmele pod vesnicí. Další přírodní rezervací (vyhlášena v roce 1995) potok přímo protéká. Jsou to známá Jezírka, dříve Skryjská jezírka, jedna z nejzajímavějších a nejromantičtějších partií na vodním Kmotři se představují Tisící je pisila Zajímavý ptáček pisila čáponohá se stal jubilejním objektem adopce zvířat v plzeňské zoo. Vybral si ji v prvních lednových dnech Tomáš Krejčí z Plzně. Pisila čáponohá je kosmopolitní pták, s nímž se setkáme v řadě kontinentů od Evropy po Austrálii. Její potravou jsou drobní vodní živočichové, žije proto v blízkosti vodních ploch, a to jak sladkých, tak slaných i brakických (smíšených). Velké přízni se v roce 2010 tradičně těšily sovy, nové kmotry získaly zejména kapybary. Úplně poprvé byla adoptována například čukvala zavalitá, což je ojediněle chovaný ještěr původem z amerického kontinentu, zajímavý hlodavec frček, ale i králík domácí na statku Lüftnerka. Zajímavé jméno Erasmosaurus plzeňský získal jeden adoptovaný jihoamerický ještěr teju žakruarú. Jeho patrony jsou studenti Západočeské univerzity zapojení do programu Erasmus, který je vlajkovou lodí EU v oblasti programů vzdělávání a odborné přípravy se zaměřením na mobilitu a spolupráci ve vysokoškolském vzdělávání v Evropě. Adoptováni byli i divocí osli kulani a kinagové. Vzhledem k tomu, že počet adopcí dosáhl k 1. prosinci 2010 čísla 977 zvířátko v plzeňské zoo nadělilo jako vánoční dárek svým blízkým kolem 20 lidí. Možnost adopce platí v zahradě od počátku 90. let. (v-r) toku. Údolí přehradila skalní bariéra z tmavošedé horniny dacit. O překážku se postarala kdysi (v kambriu) vulkanická činnost. Potok, v tomto místě už spíš dravá říčka, ji prorazil úzkým a strmým kaňonem zakončeným vodopádem. Jím se voda divoce řítí, aby skončila v široké laguně. To už vstoupil na území Středočeského kraje a jeho tok dlouhý kolem 25 km a procházející krajem básníka J. V. Sládka nemá daleko ke svému ústí do Berounky pod obcí Čilá v nadmořské výšce 249 metrů. Přírodním úkazem se však hodnota Jezírek nevyčerpává. Laguna, potok, potoční niva i skalní partie nad ní hostí řadu vzácných rostlin např. bělozářku liliovitou, lilii zlatohlavou i živočichů, především bezobratlých. Setkat se zde však můžeme též s ledňáčkem či skorcem vodním, občas se tu ukáže i vydra. Nejsnáze se lze k Jezírkům dostat od bývalé hájovny Slap (též Podmokelského mlýna), kde údolí potoka překračuje silnice ze Skryjí do Podmokel. Stačí ujít po proudu po modré turistické značce přibližně jeden kilometr. (zh) Foto Pavel Moulis Po Američanech Australané Dlouho byla jediným a nejvzdálenějším kmotrovstvím v plzeňské zoo adopce zvířete mladou Američankou z Providence. V dubnu 2010 adoptovala rodina z německého Plettenbergu vlka. V závěru roku přibyla další zámořská adopce: Amadinu Gouldové nově adoptovala rodina Gronichova až z australského Sydney. Uvedený ptáček žije také v Austrálii a jako pestře vybarvený opeřenec je velice oblíbeným voliérovým opeřencem. Ve své vlasti se vyskytuje v hejnech a živí se nejrůznějšími travními semeny. (v-r) Mějte i Vy v zoo své zvířátko. Stačí si vybrat a zavolat (325). 12\n13 Osobnost Opustil Plzeň a zachraňuje ptáky na Filipínách IRIS rožce na světě zoborožce Waldenova. Tento vzácný pták s obrovským zahnutým zobákem zde byl chován v lidské péči od roku Odchovat mláďata se ale Filipíncům nedařilo. Jeho populace byla přitom v přírodě odhadována na čtyřicet až dvě stě párů, popisuje Pavel Hospodářský, který pro zoborožce vymyslel speciální záchranný program. Navrhl a postavil zcela nové hnízdní dutiny, upravil vzhled voliér a zásadně změnil výživu chovaných ptáků. Sám odchovával hmyz a laboratorní hlodavce. Zřídil novou plantáž pro pěstování ovoce a zeleniny. To vše pro zpestření jídelníčku, dodává. Začátkem roku 2005 se vylíhlo první mládě; 2. května brzy ráno vylétlo z budky jako historicky první odchované. Ve stejném roce se s týmem filipínských kolegů pokusil o rozmnožení největší sovy Filipín - ohroženého výra filipínského. Také on nikde jinde, než tady nežije. Jako efektivní se opět ukázala úprava odchovného zařízení pro krmné laboratorní hlodavce a zpestření jídelníčku výrů sladkovodními rybami, vysvětluje. Už v srpnu sice snesla samice první vejce, bohužel, ale nebylo oplozené. Pak přišly další nepředvídatelné komplikace. V září následovala snůška, kterou nezkušení mladí rodiče rozbili. Konečně tu třetí se již páru povedlo odchovat, a tak se podařilo poprvé na světě odchovat v péči člověka mláďata této velmi vzácné a ohrožené sovy, líčí její zachránce. V roce 2006 se Pavel Hospodářský vrátil do Česka, kde od března do září pracoval opět jako ošetřovatel ptáků v plzeňské zoo. V říjnu znovu odletěl na Filipíny. A slaví další úspěchy! Jako prvnímu na této planetě se mu podařilo odchovat vzácného holuba negroského. V umělém prostředí se mu vylíhl i papoušek modrozelený. Odchoval i velké množství mláďat zoborožce rýhozobého. To později vedlo k vývozu čtyř jejich párů, jež se staly základem evropských záchranných chovů, přibližuje. Práci Pavla Hospodářského oceňuje i filipínský ministr turismu Joseph Ace Duran: Velice si jeho práce vážíme. Získali jsme v něm významného odborníka, říká. Jako uznávaný odborník spolupracoval při tvorbě filipínského zákona na ochranu volně žijících druhů živočichů nebo při tvorbě nových zákonů na ochranu životního prostředí a jejich uplatnění v praxi. Na Filipínách se také oženil a zplodil potomka. Návrat domů neplánuje. Jeho manželka je zooložka, která se zaměřuje na savce a hady. V životě i v terénu se báječně doplňujeme, spokojeně konstatuje rodák z Plzně. Mgr. Pavel Pechoušek Pavel Hospodářský s jedním ze zachráněných druhů filipínské přírody sojkovcem dvoubarvým. Pavel Hospodářský pochází z Plzně. Osmým rokem už ale žije v pozemském ráji a zachraňuje zde další a další druhy zvířat. Tím rájem je ostrovů v Tichém oceánu, jež tvoří Filipíny. Z 36 procent je pokrývají původní lesy. Domov tu má 580 druhů ptáků, 165 druhů plazů, 900 druhů motýlů a 10 až 12 tisíc druhů vyšších rostlin. Na světě jsou miliardy druhů zvířat a rostlin. Jen členovců existuje asi třicet milionů. Každý den ale vymírá osmdesát druhů rostlin nebo živočichů. To jsou tři druhy každou hodinu. Mohou za to především změny počasí způsobené kácením deštných pralesů. Spolupracovník plzeňské a liberecké zoo Pavel Hospodářský se rozhodl s tímto stavem bojovat. A jeho úsilí není bez výsledků. Jen díky němu ve vzduchu stále poletuje špaček černokřídlý, sojkovec dvoubarvý nebo holub negroský. Celkem už zachránil řádku druhů ptáků a savců. Všechny na Filipínách. Původně vyučený elektrikář byl v plzeňské zoologické a botanické zahradě ošetřovatelem zvířat. Psal se rok 2004, když se jako devětadvacetiletý rozhodl odletět na Filipíny a pracovat zde jako ošetřovatel dobrovolník ve třech záchranných centrech na ostrovech Negros a Panay. Všechno platila Zoologische Gesellschaft für Artenund Populationsschutz e. V. organizace pro záchranu živočišné populace. Původně bylo mým cílem rozmnožit několik kriticky ohrožených druhů, které byly již po řadu let chovány v lidské péči bez úspěchu, vzpomíná Pavel Hospodářský. Co do druhů rostlin a živočichů patří tichomořské ostrovy Filipíny k nejbohatším na světě. Navíc mají jednu zvláštnost: Největší koncentraci endemitů, tedy druhů jež se nevyskytují už nikde jinde než právě tady. Prvním hlavním úkolem dobrovolníka z Plzně bylo rozmnožit nejohroženější druh zobo- JEN DÍKY JEMU PŘEŽILI! Sambar, zoborožec rýhozobý a papoušek velkozobý. Foto archiv PH. 13\n14 IRIS V králoství rostlin Plzeňská botanická zahrada chce přispět k záchraně ohrožených rostlin flóry západních Čech Jsme na samém začátku projektu, říká botanička Mgr. Václava Pešková Posláním moderních zoologických zahrad je rovněž záchrana zvířecích druhů ohrožených vyhubením, a to jejich rozmnožováním v lidské péči a následným navracením do volné přírody. Stále častěji ale i jejich ochranou přímo v místech jejich přirozeného výskytu. Mají takový cíl i botanické zahrady? Samozřejmě záchrana ať živočišných či rostlinných druhů, jež jsou na hranici vyhynutí nebo se k ní blíží, je povinností všech institucí, které tak mohou činit a mají k tomu podmínky. Záchrana rostlin ex-situ, tedy třeba v botanických zahradách, ale i in-situ, čili přímo v přírodě, má ovšem svá specifika a značná omezení. Náhradní prostředí jim musí poskytnout alespoň základní vlastnosti přirozeného stanoviště. Přímo v přírodě sehrává velkou roli např. okyselování půdy, začínají se projevovat vlivy měnícího se klimatu, důsledky stále rostoucích civilizačních faktorů. V souvislosti s tím jde také o to, aby se pro uměle vypěstované a zachráněné rostliny vůbec našly odpovídající biotopy. Na mnohých místech světa však příroda volá tak zoufale o pomoc, že každý pokus o záchranu se cení. Můžete uvést nějaké konkrétní kroky učiněné plzeňskou botanickou zahradou? Například v rámci přeměny původní botanické zahrady na asijskou zahradu zde bylo vysázeno několik desítek rostlin, převážně keřů, jež jsou ve své vlasti silně ohroženy. Mnohé z nich zde mají evropskou premiéru. To znamená, že na našem kontinentu nebyly dosud pěstovány. Podaří-li se od nich postupně získat semena a v rámci výměnného systému Index seminum je nabídnout dalším pěstitelům, bude to rozhodně přínos k jejich zachování. Bezvýznamná ovšem není ani sama skutečnost, že rostou mimo svoji vlast a ukazují, že jsou životaschopné i v jiném prostředí. Nebavme se ale jen o cizokrajných rostlinách. Ostatně o jejich pěstování v plzeňské botanické zahradě jsme psali už několikrát. Vzácné druhy, někdy balancující na hraně přežití, obsahuje v desítkách i naše domácí flóra! V rámci naučné stezky čtvrtohory bylo snahou jejích tvůrců, zejména duchovního otce projektu Jaroslava Faiferlíka, některé z nich ukázat návštěvníkům. Namátkou k chráněným rostlinám patří rojovník bahenní, rostoucí na březích rašelinného jezírka, či některé slanomilné byliny, jejichž expozice je u cesty k medvědům. Dalším místem pro výsadby zajímavých a chráněných rostlin se stal lesík západně od silnice na Lüftnerku. Vysadili jsme tam například vřesovec pleťový, bleduli jarní, kapraď jelení jazyk. Některé i opakovaně, ale ne všechny přežily. To jsme se ale poněkud vzdálili od tématu. Sice ano, ale myslím si, že povinností botanických zahrad je tyto vzácné druhy návštěvníkům ukázat a při každé příležitosti vést osvětu za jejich ochranu a záchranu. Říkat jim, že takové rostliny se nesmí jakkoliv poškozovat, trhat, v chráněných územích je nutné respektovat návštěvní řád. Jako příležitost k takové osvětě vidím především botanické výukové programy pro školy. Obecně se říká, že do plzeňské zoologické a botanické zahrady se chodí především za zvířaty, rostliny většina návštěvníků vnímá jen jako příjemnou kulisu k živým tvorům. Do značné míry je to pravda, ale mile mě překvapilo, jaký byl v letech 2007 a 2008 zájem o botanický výukový program Unie českých botanických zahrad. Počtem žáků a studentů, kteří jej absolvovali, jsme byli v těsném závěsu za botanickou zahradou v Praze-Tróji. A jak jsem slyšela, při loňské environmentální konferenci konané zoologickou a botanickou zahradou pro pedagogické pracovníky, učitelé požadovali i floristicky zaměřené výukové programy. Zájem o ně byl takový, že jim bude vyhrazen celý květen. Nyní ale zpět k rostlinám ohrožených vyhynutím, k jejich záchraně ať přímo v terénu nebo formou ex-situ. Do prvního způsobu ochrany a záchrany jsme se dosud nepustili, s druhým jsme začali systematicky v loňském roce. V červnu jsme získali od Plzeňského kraji dotaci ve výši Kč na projekt, jehož posláním je rozmnožení některých zvláště chráněných druhů rostlin v kultuře v našem pěstebním zázemí s cílem vysadit je do přírody a tím posílit populaci na lokalitách jejich původu. O jaké rostliny se jedná? Zimozelen okoličnatý, vrbu borůvkovitou a rosnatku prostřední, což jsou kriticky ohrožené druhy. Dále jsou to rostliny v různém stupni ohrožení mochna duryňská, smil písečný, hořec křížatý a jetel žíhaný. Jak jste na začátku roku 2011 s projektem daleko? Loni na podzim jsme vybudovali tři pěstební pařeniště a vytvořili jsme v nich prostředí, které je blízké podmínkám, v nichž rostliny žijí ve volné přírodě. Například v pařeništi pro pěstování rosnatky a vrby jsou vloženy plastové vany, jež zaručují trvalou vláhu a vlhké mikroklima. Byly zde vysazeny některé druhy rašeliništních mechů. Pařeniště pro zimozelen okoličnatý jsme osázeli borovicemi, borůvkami, brusinkami a lesními mechy. Ty by měly v letošním roce vytvořit vhodné podmínky pro potřebnou mykorhizu. Zimozelen je na ni tedy spojení s určitými druhy podhoubí závislý. Bez splnění této podmínky je jakákoliv snaha o jeho rozmnožování v umělých podmínkách předem prohraná. Počátkem listopadu jsme získali na všechny vyjmenované rostliny od příslušných orgánů státní správy, jímž jsou podle lokality výskytu odbor životního prostředí Krajského úřadu Plzeňského kraje nebo Správa Chráněné krajinné oblasti Český les, výjimku ze základních ochranných podmínek pro chráněné rostliny. Ta nám umožňuje sběr semen a odběr jedné rostliny. U zimozelenu pro jeho vzácnost v západních Čechách jen sběr semen. Vzhledem k pokročilému podzimu se nám loni podařilo získat semena a rostlinu už pouze od smilu písečného a hořce křížatého. Vraťme se k povolení. To mě zaujalo. Vy chcete zachraňovat ohrožené druhy rostlin a musíte k tomu získat povolení. Není to poněkud podivné a byrokratické? Rozhodně ne. Uvedené orgány odpovídají za ochranu přírody na území svého působení a není tudíž možné, aby kdokoliv, byť s ušlechtilými cíli, nakládal s chráněnými druhy dle svého uvážení. Každý sběr semen snižuje možnost dalšího upevnění populace, v případě ojedinělých exemplářů může mít za následek i jejich úplné vyhynutí na lokalitě. U odebírání celých rostlin musí být režim samozřejmě ještě přísnější. Představte si, že by přišel ambiciózní botanik zachránce na nějakou lokalitu s rýčem, spočítal rostoucí exempláře a usoudil, že v počtu čtyř stejně nemají velkou šanci dlouhodobějšího přežití a vyrýpl je pro rozmnožování v umělých podmínkách. I kdyby byl úspěšný, přírodu nevratně oloupil o jednu lokalitu chráněné rostliny. Ale i na místech s větším výskytem vzácných druhů musí platit zákon. Vždyť daný stav je třeba výsledkem dlouhodobějšího nákladného managementu, nebo jde o poslední takto velký výskyt dané rostliny. Pokud bych chtěl pěstovat chráněné rostliny na zahradě, je nějaká možnost je získat zákonným způsobem? Většina jejich dekorativních druhů se prodává v zahradnických centrech, jsou to sazenice pocházející z kultury, tedy z umělého pěstování. Z jarních druhů mohu jmenovat koniklece, hlaváček, šafrány, sněženku, bleduli, lýkovec, vřesovec. Tento původ má i většina expozičních rostlin v plzeňské zoologické a botanické zahradě. Jen několik jich pochází z volné přírody, z míst, kde byl žádoucí jejich transfer z důvodu výstavby nebo změny podmínek. Některé jsme vypěstovali ze semínek získaných ze zemí, kde daná rostlina nepatří do seznamu ohrožených. Jako příklad uvedu břízu trpasličí, jejíž semena pocházejí z Finska. Děkuji za rozhovor a jsme zvědavi, jak se vám bude rozmnožování vybraných druhů rostlin dařit. Smil písečný Ing. František Hykeš 14\n15 Minimum pro ochránce a přátele přírody ŘEKNE-LI SE ENCORE A VALENCIJSKÁ CHARTA Českou republiku zastupuje prozatím jediný region Plzeňský kraj Valencijská charta o úloze regionů Evropy v politice životního prostředí byla schválena na konferenci evropských regionů (ENCORE) ve španělské Valencii v roce 1995; aktualizovaná byla na konferenci ENCORE ve švédském A re roku Charta je přihlášením se k přátelskému a šetrnému nakládání s životním prostředím na spravovaném území. Zároveň je dobrovolným respektováním zásad trvale udržitelného rozvoje, využívání obnovitelných zdrojů energie, šetření přírodních zdrojů jako je voda, ovzduší, půda či lesy. Regiony sdružené v ENCORE se dále zavazují k rozvoji turistiky na svém území, k podpoře ekologické výchovy a vzájemné spolupráce. Charta platí na dobu neurčitou a může být revidována na konferencích ENCORE, které se konají jednou za dva roky v některém z členských regionů. Mezi nimi se dvakrát do roka schází řídící výbor, jenž vyhodnocuje plnění na konferencích přijatých plánů činnosti a připravuje následující vrcholné zasedání. ENCORE (Environmental Conference of the Regions of Europe Konference evropských regionů o životním prostředí) vznikla v roce 1993 a je platformou regionálních ministrů či radních pro životní prostředí a dalších politických představitelů zemí EU. Konference ENCORE mají vědeckou část, při níž jsou prezentovány poslední odborné poznatky z oblasti životního prostředí, a část společenskou, kde se regiony prezentují jako turisticky atraktivní území. K Valencijské chartě se přihlásila řada regionů ze západní Evropy, zejména z Belgie a Holandska, z jižní Evropy hlavně regiony Itálie a Španělska, z Evropy severní především Švédsko. Z nových členů EU ve východní Evropě jsou aktivní regiony z Polska a Lotyšska. Z českých regionů se stal členem ENCORE jako první a zatím jediný Plzeňský kraj, a to podpisem a schválením Valencijské charty radou Plzeňského kraje. K samotnému přistoupení došlo na konferenci ENCORE v polském Olštyně v červnu Poté byl Plzeňský kraj přizván i do řídícího výboru. Snahou je, aby v něm byly zastoupeny alespoň jedním regionem všechny členské státy EU. Na vedení ENCORE se vždy podílejí dva regiony, k obměně dochází po dvou letech. Spolupředsednictví v období IRIS má na starosti nizozemský region Drenthe, kde se bude v roce 2012 konat další konference, a polské Varmijsko-mazurské vojvodství, jež pořádalo loňskou konferenci. Řídící skupina ENCORE naposledy zasedala 14. až 15. října 2010 v baskickém Bilbau, poprvé také za účasti Plzeňského kraje. Jeho radní pro životní prostředí Ing. Petr Smutný zde prezentoval koncepci životního prostředí tohoto regionu, jeho priority, cíle, úspěchy, ale i problémy. Projevovaný zájem o spolupráci ze strany ostatních regionů byl značný. Mezi členy řídící skupiny patří například Bavorsko, Severní Porýní-Vestfálsko, Aragonie, Baskitsko, Toskánsko, Korutany, Västra, Jämtland aj. Úspěchem je skutečnost, že se příští jednání řídící skupiny ENCORE bude konat v březnu letošního roku právě v Plzeňském kraji. Mezinárodní spolupráce Plzeňského kraje s dalšími regiony Evropy jistě přispěje výměnou zkušeností k lepší ochraně životního prostředí, k zachování kvality přírodního prostředí, rozvoji turistiky a hlavně k poznání, že právě v různorodosti evropského kontinentu může být jeho síla. (ps) Ochránci pozvali myslivce na seminář Ochránci přírody a myslivci se nemívají vždy rádi, protože jejich pohledy na přírodu se v některých ohledech liší. Na Rokycansku tomu tak však rozhodně není. Důkazem je letitá spolupráce a tři semináře připravené základní organizací Českého svazu ochránců přírody v Rokycanech právě pro myslivce, ale i další zájemce. První v pořadí s názvem Problematika koroptve a zajíce ve volné krajině se zabýval nejen chovem obou druhů, ale i přípravou prostředí na následné vypouštění odchovaných jedinců i možností získávání a čerpání dotací. Druhým v pořadí byl terénní seminář Biopásy v praxi; volně navázal na předchozí a zavedl zájemce do obce Čilá. Zabýval se zlepšováním prostředí tvorbou biopásů pro zvěř. Účastníci se mohli na vlastní oči přesvědčit, jak lze zvýšit nejen potravní nabídku, ale i estetičnost okolní krajiny. Třetím a zatím posledním se stal seminář s názvem Myslivost a ochrana přírody. Více než padesátka účastníků v jeho úvodu vyslechla přednášku Zvěř v záchranných stanicích. Předseda rokycanských ochranářů Pavel Moulis v ní vysvětlil poslání záchranných center a důvody přijímání živočichů, uvedl nejčastější pacienty, představil nepůvodní druhy zvěře a objasnil právní aspekty této problematiky. Dalšími tématy semináře byly lovecká hudba, vývoj nožů v myslivecké praxi, vývoj lovectví a možnosti lovu v zahraničí a využívání nového fenoménu fotopastí. (pm) Vodopád pod Ostrým Největší šumavský vodopád se nachází v romantickém údolí Bílá Strž na středním toku Bílého potoka na východním úbočí Ostrého. Je kaskádovitý, padající voda překonává výškový rozdíl 13 m. Turisté mohou tuto krásu pozorovat z vyhlídkové terasy. V roce 1972 byla Bílá Strž prohlášena za přírodní rezervaci, jež chrání především zbytky původního bukovo-jedlového lesa. Pozoruhodným geologickým jevem jsou tzv. obří hrnce vytvářené dlouhodobou činností vířivé vody v balvanech ve svorovém podloží řečiště Bílého potoka. Tento úkaz je na Šumavě známý především z údolí Vydry. (pm) Pozorovatelna obsáhne celý mokřad Odbor životního prostředí Krajského úřadu Plzeňského kraje se stará o soustavnou propagaci přírodních zajímavostí a jedinečností v tomto regionu nejen vydáváním různých informačních brožur i elektronických nosičů a instalací informačních tabulí u nejvýznamnějších chráněných území; jeho posledním počinem je vybudování ornitologické pozorovatelny, z níž bude možno pohodlně pozorovat rozmanitý život v přírodní rezervaci Nový rybník na severním Plzeňsku. Tato rezervace o výměře přibližně 12 ha leží mezi obcemi Líně a Úherce na území silně poznamenaném lidskou činností. Jde o rozsáhlý mokřad s otevřenou vodní plochou v místě bývalého rybníka. Hnízdí zde řada vzácných a chráněných druhů vodních či na vodní prostředí vázaných ptáků např. potápka černokrká, chřástal vodní či slavík modráček středoevropský. Další se zde objevují při migraci nebo hledání potravy. Dřevěná dvoupodlažní pozorovatelna je 8,5 m vysoká a z horního podlaží ve výšce 5,5 m bude možno dalekohledem snadno sledovat ptáky na celém mokřadu. Nyní na jaře bude velmi atraktivní pozorování kolonie racka chechtavého. Jednotlivé nejvýznamnější ptačí druhy představuje několik informačních tabulí. (pk) Pokračovatelé památných stromů Na celkovém počtu památných stromů ČR se podílí plnými 44 procenty jedinců rod lípa. Výzkumný ústav Silva Taroucy pro krajinu a okrasné zahradnictví v Průhonicích ve spolupráci s Agenturou ochrany přírody a krajiny ČR v Praze řešil v letech 1997 až 2005 úkol záchrany genofondu památných stromů, do něhož bylo zařazeno i 327 položek rodu lípa. Z nejhodnotnějších památných stromů tohoto rodu byly získány rouby a ty byly přeneseny na vhodné podnože. Tak byli vypěstováni noví jedinci, potomci původních památných stromů. Řada z nich již byla vysazena na vhodná místa do volné přírody. S několika těmito lípami se lze setkat například na Blatensku. (kola) Foto repro 15\n16 IRIS Na statku Lüftnerka Hospodářská zvířata ve své většině člověk vyšlechtil jako zdroj potravy. Čím jsou větší, čím více produkce od nich získá, tím lépe. Jsou ale i výjimky. Cílem šlechtění bylo naopak liliputánské plemeno. I s takovými protiklady se na statku Lüftnerka setkáme. Reprezentantem prvé skupiny je na prvém místě domácí skot a na protichůdné straně göttingenské miniprasátko. Čím menší, tím lepší Göttingenská miniprasátka byla vyšlechtěna začátkem II. poloviny minulého století univerzitou v německém Göttingenu. Vznikla křížením mezi minnesotským miniprasetem dovezeným z Hormelova institutu v Austinu (USA) a vietnamským prasetem získaným z německých zoo. Z tohoto spojení vzešlé barevné miniaturní prase prošlo zpětným křížením s užitkovým německým plemenem Landrace. Takto vzniklá populace kombinuje typ a temperament minnesotského miniprasete s plodností vietnamského prasete a bílým fenotypem Landrace. Na rozdíl od barevných jedinců, kteří se rozšířili mezi hobby chovatele, jsou bílá miniprasátka chována výlučně pro laboratorní účely s celosvětovou důležitostí. Prasata mají totiž s lidmi podobnou anatomii, fyziologii, biochemii a patologii. Stejně jako my reagují na léky. Člověk má podobnou velikost plic a jejich funkční kapacitu, obdobnou fyziologii ledvin a slinivky, také máme jednoduchý žaludek, jsme všežravci a naše kůže je stejně silná i porézní. Využití miniprasátek pro vědecké účely doznalo za poslední roky významného vzestupu. Barevná göttingenská miniprasátka jsou větší než jejich světlí příbuzní. Dospělá zvířata měří v kohoutku kolem 38 cm a jejich hmotnost je asi 45 kg. Ve vrhu je v průměru šest selat, počet vrhů je 2,1 za rok. Chov miniaturních prasat se v poslední době velmi rozmáhá, do Evropy přišel tento trend z USA v 90. letech minulého století. Přestože se prasátka nabízejí jako ideální domácí zvířata do bytu, musí jejich chov splňovat několik požadavků. Jsou to zvířata společenská a je vhodné je proto chovat alespoň ve dvojici. Celoroční pobyt v bytě není úplně ideální, i když je lze naučit vykonávat potřebu na jednom místě nebo používat kočičí záchod. Vhodnější pro chov je venkovní výběh, částečně zastíněný a se zateplenou ubikací. Miniprasátka jsou inteligentní a dokáží být při hledání potravy, vyžadování pozornosti či hrách velmi činorodé a nějaké zákazy nebo příkazy na ně moc neplatí. Prasata jsou všežravci, v potravě musí být proto zastoupena živočišná i rostlinná složka. Krmení musí být vyvážené, ne příliš kalorické. Ještě menší než göttingenská miniprasátka je prasátko vyšlechtěné v USA a nazvané Royal Dandies. Svojí hmotností do 10 kg a výškou pod 30 cm připomíná spíše zvířátka na hraní. Českým mini rekordmanem bylo zcela zdravé a životné prasátko o hmotnosti pouhých dvou kilogramů. Jolana Bezděková, (zt) Na počátku letošního roku měla statková prasnička göttingenského plemene poprvé selátka. Okénko do historie Plzeňskou zoo založili akvaristé V souvislosti s letošním 85. výročím založení plzeňské zoo si řekněme i něco z historie Spolku plzeňských akvaristů IRIS, z iniciativy jehož členů tato druhá nejstarší zoologická zahrada v ČR vznikla. Právě v loňském roce si jeho současní členové připomněli 110 let od vzniku této významné plzeňské spolkové organizace. Shodou okolností byl rovněž v pořadí druhým spolkem s tímto zaměřením působícím v Čechách. Základem pro jeho ustavení byla první schůze akvaristické sekce Přírodovědného klubu při plzeňském muzeu dne 18. prosince Z dobových materiálů lze vyčíst: V prosinci roku 1899 byla pořádána v Plzni spolkem pro pěstění drůbeže v sále Waldekově (dnes hotel Slovan) výstava, kde veřejnosti byla poprvé ukázána skutečná akvária osázená rostlinami. Tam se také blíže seznámili přátelé akvaristiky a v roce 1900 v listopadu po přednášce pátera Bedřicha Köhlera v Přírodovědeckém klubu se ustavila jeho akvarijní sekce. V roce 1901 se spolek osamostatňuje, schvaluje vlastní stanovy a přijímá název Iris. V témže roce je mu na výstavě spolku pro chov drůbeže udělena za vystavovaná akvária zlatá medaile. Sdružuje 23 členů. V roce 1903 přistupují akvaristé k vydávání vlastního časopisu rovněž pod názvem Iris. Ten vycházel do roku O tři léta později má spolek 80 členů. U příležitosti desátého výročí je pořádána první samostatná akvarijní výstava, a to v přízemním sále Měšťanské besedy v Plzni ve dnech 5. až 19. června. Byla to vůbec první samostatná akvarijní výstava v Čechách a na Moravě. Zúčastnili se jí 34 vystavovatelé, 22 z nich bylo členy Irisu. V 80 zařízených akváriích a ve 20 sklenicích bylo vystaveno jedenatřicet druhů ryb, z nichž bylo 24 exotických, pět z našich řek a dva druhy mořské. Terária byla pouze tři, zato korunou výstavy byla dvě mořská, elektricky osvětlená akvária oživená nejen různými aktiniemi, ale i rybkami, ráčky, rournatci a mlži. Významným datem pro spolek Iris i pro českou akvaristiku v období před I. světovou válkou byl 30. říjen Tento den se sešli v Praze na společné schůzce zástupci tří hlavních sdružení českých a moravských akvaristů Cyperus Brno, Iris Plzeň a Akvárium Praha a usnesli se na vydávání společného odborného akvaristického časopisu Akvaristický obzor. (Vycházel do roku 1914.) Během 1. světové války spolek Iris nevyvíjel téměř žádnou činnost. Obnovuje ji až v únoru Na členské schůzi 2. září 1926 je položen základ budoucí plzeňské zoologické zahrady. Bylo rozhodnuto najmouti si skleník na vojenské plovárně u řeky Radbuzy v Doudlevcích a užíti ho jako pěstírnu akvarijních rybek a okolí jeho proměnit v zoologickou zahradu. Historie spolku Iris je pak spojená s výstavbou a provozem plzeňské zoo a to až do roku 1953, kdy zahradu přebírá do správy město Plzeň a spolek je rozpuštěn a ukončuje činnost. V dalších letech se plzeňští akvaristé většinou scházejí v kroužcích při různých závodních klubech (železničářů, Škodováků) a rovněž v kroužku při zoo. V roce 1975 zakládají v rámci Československého svazu chovatelů drobného zvířectva (ČSCHDZ) základní organizaci č. 19 Akvaristé Plzeň-město. Organizace byla velmi agilní, každý rok pořádala výstavy, převážně na plzeňském výstavišti. Měla vlastní prodejnu, tehdy vedenou jako stálou metodickou výstavu s možností prodeje přebytků rybek svých členů, pořádala přednášky předních odborníků. Na konci 80. let sdružuje více jak 130 akvaristů z Plzně a okolí. Svojí činnost ukončuje v roce Novodobá historie organizované akvaristiky v Plzni začíná v října 1999 ustavující schůzí nového spolku na bázi občanského sdružení. V ledna 2000 byl Ministerstvem vnitra ČR zaregistrován Spolek plzeňských akvaristů IRIS. V dubnu téhož roku na setkání akvaristů v Českých Budějovicích byl přijat do Unie akvaristů ČR AKVA CZ. V srpnu 2002 necelých 14 dnů po ničivé povodni uskutečnili akvaristé první spolkovou výstavu. Byla jí založena tradice každoročního pořádání výstav pod názvem AKVARISTA Plzeň. Není to však jediná jejich aktivita. Dalšími jsou jarní setkání akvaristů v Plzni spojená se Dnem cichlidářů a v listopadu pak Plzeňský akvaristický podzim. JUDr. Vladimír Protiva 16\n17 Zajímavá výuka IRIS Pamatuj, že síla není v násilí! Ekologická mateřská škola v Dobřívě na Rokycansku má slůvko EKO přímo v názvu. Její webové stránky jsou pak důkazem, že se paní ředitelka a dvě paní učitelky snaží být s dětmi nejen co nejblíže přírodě, ale učí je si ji vážit stejně tak, jako sebe navzájem. Jejich heslo Pamatuj, že síla není v násilí jasně vypovídá o tom, jaké se zde ctí zásady a vlastnosti. Jitka Frýaufová řediteluje ve školce od roku V ekologické výchově mohla navázat na základy, které vytvořila její předchůdkyně. Zásady, cíle a metodiku zpracovala do ekologicko-výchovného programu, který je platný dodnes. Každoročně se samozřejmě vylepšuje a je inspirací k novým akcím a soutěžím. Součástí Školního vzdělávacího programu je i samostatný Ekologický plán rozvržený do jednotlivých měsíců, kdy každý má své motto a činnosti spojené se zahradou, lesem, loukou, potokem, rybníkem a studánkou. Například heslo února zní Chovej se v přírodě tiše a nenápadně. Mezi tématy lze najít pozorování ptáků u krmítka, stopy zvěře ve sněhu, návštěvu studánky Ono je to vlastně strašně prosté, rozpovídá se paní ředitelka. Žijeme na vesnici obklopené lesy, poli, loukami. Mateřská škola stojí ve velké zahradě, hned pod ní teče Padrťský potok, o kousek dál je rybník. Pro děti je to naprosto přirozené prostředí. Jde jen o to je na to upozornit, povídat si s nimi o tom, probudit v nich zájem o přírodu. Když jdou domů, míjí řadu stromů. Podívejte se, kdy se jim začne barvit listí, kdy opadávat, které nejdříve na jaře raší, jak kvetou, říkáme jim. Děti ve věku předškoláků jsou nesmírně vnímavé, je třeba jim jen otevřít oči a motivovat je. Někdy mě až překvapí, jak jsou zvídavé, co všechno samy nebo s pomocí rodičů dokáží k danému tématu zjistit a shromáždit. Stále častěji je slyšet nářek pedagogů na klesající součinnost rodiny se školou. Jak je to v Dobřívě? Vždyť, jaký výsledek by měla výchova předškoláků k lásce k přírodě, když by doma viděli a zažívali lhostejnost, vyvážení odpadků na černé skládky a další neekologické jednání? V tomto směru si nemůžeme stěžovat, pochválí situaci paní Frýaufová. Snažíme se, aby rodiče věděli o aktivitách mateřské školy co nejvíce. Pořádáme pro ně proto tak zvané hrací středy. Při nich vidí, co je u nás nového, máme pro ně připraveny rodinné hry, které si mohou s dětmi zkusit přímo ve škole a potom třeba doma zopakovat místo obvyklého dívání se na televizi. Při akcích typu Den Země je téměř stoprocentní účast. Tatínkové a maminky nám přijdou pomoct s pracemi v naší velké školní zahradě, vysadí nové keře a stromky, prostě udělají, co je třeba. Všechno samozřejmě zadarmo. Naštěstí u nás to takto pořád funguje Ještě z jedné skutečnosti má paní ředitelka radost: Jsem moc ráda, že na naši ekologickou výchovu nyní navazuje i zdejší základní škola. Začali také třídit odpad, lisují kytičky do herbáře. Je dobře, že naše snažení pokračuje. Jak se formuje dítě do šesti let je sice velmi důležité a tvoří pro jeho další vývoj základ, ale málo platné, když se v tom nepokračuje, snadno to může z něho v dalších letech nerozvíjeno a nepodporováno vyprchat. Samozřejmě není všechno jen ideální. Například stále více musí u nejmenších dětí dohánět, co nezískaly od maminky a tatínka. A někdy jsou to nejzákladnější návyky a postoje. Dnes děti netrpí materiální nouzí, vysvětluje Jitka Frýafovou, ale někdy je u nich poznat, že na ně nemají rodiče čas, nebo že je příliš vychovávají starší sourozenci a televize. S tímto problémem se poslední léta potýkáme většinou celé pololetí. Chybí jim představivost, tak si ji výborně procvičovaly po celý podzim při dotváření keramických skřítků a strašidel různými přírodninami. Ale i mezilidské vztahy se dají rozvíjet v přírodě a na příkladu řádu, který v ní existuje. Až začneme chodit na jaře do přírody na pozorování, ne všechny děti budou vybaveny lupami. Ať se učí si je navzájem půjčovat a sdělovat vlastní poznatky a zážitky. Podobné je to s dalšími pomůckami. Tímto nenásilným způsobem je učíme nezávidět si, nepřetahovat se o věci, ale spolupracovat! Jaký by to mělo smysl, kdyby, pravda, měly hezký vztah k přírodě, ale mezi nimi vládla nevraživost, nesnášenlivost, boj. Jedno bez druhého ani nejde. S paní učitelkami Radkou Mikulíkovou a Kristýnou Mrázkovou jsme v tomto směru optimistky a věříme, že je dokážeme správně nasměrovat i do budoucích let. Ekologické zaměření mateřské školy je všudypřítomné. Ve třídách nechybějí akvária, ukázky různých přírodnin a jejich ztvárnění do ozdob a dalších předmětů ve většině případů práce samotných dětí. Vedle nádob na třídění odpadu je pytel na suchý chléb a pečivo. Na podzim k němu ještě přibudou další na žaludy a kaštany. Část krmení je určena pro místní myslivce k dokrmování zvěře, část pro záchrannou stanici živočichů v Rokycanech. Vloni nasbírali dobřívští předškoláci těchto plodů rovných 10 pytlů! Nepřehlédnutelný je velký polystyrénový globus. V lednu a únoru si povídáme o životě na naší planetě. O oceánech a mořích, podnebí a počasí, stromech a květinách. Je to osm témat jedno na týden. A jak si o nich vyprávíme a děti poznávají jednotlivá místa na Zeměkouli, zapichujeme si do globusu značky, abychom hezky názorně viděli, co už jsme se naučili, prozrazuje tajemství polystyrénové koule ředitelka školy. Každý předškolák si vede vlastní knížku o přírodě. Obsahuje kresby zvířecích stop, obrázky zážitků z přírody, vylisované květiny. Každá je jiná a originální podle svého tvůrce. Když se přijdou někdejší děti mateřské školy pochlubit svým bývalým paním učitelkám vysvědčením ze základky a přinesou s ním rovněž knížku o přírodě se slovy, že v ní pokračují, mají vždy velikou radost. Vidí, že semínko zájmu úspěšně zasely, přijalo se a zdárně se vyvíjí. František Hykeš Violka vonná (Viola odorata L.) List z herbár e Letos se v našem volném cyklu představujícím zajímavé, neobvyklé, pozoruhodné rostliny zaměříme na zvláštnosti spojené s jejich rozmnožováním. A poněvadž je kolem nás jaro, začněme pro toto období typickou květinkou violkou vonnou. Možná ani netušíte, jak je to s jejími květy Violka vonná, lidově fialka, je jednou z asi 400 druhů violek. Je to vytrvalá, 10 až 15 cm vysoká bylina, která vyhání z krátkého a poměrně tlustého oddenku cm dlouhé, plazivé, často kořenující výhonky, na nichž se druhým rokem objevují květy. Tmavě zelené listy tvoří přízemní růžici. Květy vyrůstají na poměrně dlouhých stopkách, tak akorát do malé vázičky. Korunní plátky jsou zbarveny tmavě fialově s načervenalým odstínem, naspodu bělavě, občas celé bílé nebo v kombinaci obou barev. Pokud si jaro pospíšilo, byly vždy milou kytičkou z přírody k Mezinárodnímu dni žen (8. března), bylo-li lenivější, stávaly se malým dárkem pro učitele k jejich svátku, ke Dni učitelů 28. března. Po opylení, které obstarává hmyz, hlavně včely, se semeník mění v kulovitou, krátce a hustě chlupatou tobolku. Jakkoli by se mohla violka vonná spolehnout při svém šíření na oddenky, jejich pomocí vytváří v humózních křovinách a smíšených lesích celé koberce, jistí se i semeny. Dokonce dvakrát a v tom je její zvláštnost. Violka vonná totiž kvete dvojími květy. Ty druhé, letní, jste zřejmě ani nepostřehli. Nejsou barevné, nevoní, jsou zcela nenápadné. Nerozevírají se a opyluji se vlastním pylem. Odborně se nazývají květy kleistogamické (podle řeckého kleistos = zavřený a gamos = snoubení). A tak má tato naše nejznámější volně rostoucí violka jistotu, že pokud její vonící květy zůstanou pro nepříznivé jarní počasí neopylené, o reprodukci se postarají ty letní. Semínka obsahují masitý přívěsek a to je další výhoda. Ten chutná mravencům, kteří se tak postarají o jejich roznášku po okolí. Violka vonná pravděpodobně pochází z jižní Evropy, ale v současnosti je zcela zdomácnělá v Evropě na severu po jižní Skandinávii, na východě až po střed evropského Ruska, dále v severní Africe, v Malé Asii a na Kavkaze. (kola), foto repro 17\n18 IRIS Expedice za poznáním Do pouště a skal za květy Do Ománu, sultanátu na jihovýchodě Arabského poloostrova, zvou cestovní kanceláře na krásné pláže podél Ománského zálivu a Arabského moře s luxusními hotely pod horami s panoramatem vápencových hřebenů a skal. Mořské pobřeží je dlouhé přes km. Země nabízí i historické památky hrady a tvrze a ráda se chlubí i svým hlavním městem Musatem. V něm bydlí celá čtvrtina z celkového počtu přibližně obyvatel. Při rozloze km 2 tak žije v Ománu na kilometru čtverečním přibližně desetkrát méně lidí než u nás. Tu volnost jim ale není třeba až tak závidět. Naprostou většinu území pokrývají pouště s polopouštěmi a pusté hory. Vádí Do Ománu se však lze vypravit i za horskou a pouštní květenou. Je si však třeba vybrat ten správný čas. Tím je zima, měsíce leden a únor. Období poměrně vydatných dešťů, které během několika dnů naplní koryta po zbytek roku vyschlých bystřin, potoků a řek. Vádí těchto, možno říci dočasných toků je zde hodně, podrobná mapa se jimi jen modrá. Stálou řeku tady však nepotkáš ani jednu! Jejich údolí, vymleté tůně a jezera, a také severní úpatí hor, to jsou místa, jež se v uvedené době nejdříve zazelanají a brzy nato i rozkvetou. Na čtrnáct dnů, maximálně tři týdny. Bůhvíjakou druhovou pestrost by bylo bláhové očekávat, ale zážitek to určitě je. Zaručeně nepřehlédnutelné jsou akácie, stejně tak jako keříky gafasu se žlutými květy. Kořeny stromu se jménem ghaf prý sahají až do hloubky 80 m a sají tak vodu z jejích hlubokých podzemních zdrojů. Boj o vodu tu zuří po celé jaro, léto, podzim i počátek zimy. Při ročním srážkovém úhrnu 100 až 125 mm tomu nemůže být jinak. Jen pro srovnání: na nejsušším místě ČR na Žatecku spadne za rok 410 mm vody. Většina rostlin je přirozeně maximálně přizpůsobena prostředí. Dužnaté stonky jako rezervoár Josef Hart Bougainvillea vody, malé nebo chybějící listy, neboť z nich je výpar vody největší, účinná ochrana trny proti spásání. Jediný druh nepřipomíná ani vzdáleně některou z našich rostlin. Až najednou. Noha couvne před kobercem drobných modře kvetoucích kytiček. Ano, je to drchnička. U nás obyčejný plevel, kterého si i přes výrazně červené kvítky nikdo nevšimne. Zde si vybral barvu modrou, což je spojeno s častým vápencovým podložím. Ostatně v teplých oblastech, zejména Moravy, se lze s modře kvetoucí drchničkou setkat i u nás. Na zavlažovaných místech a v oázách rostou především datlové, ale také banánové, méně již kokosové palmy, papaye a citrusovníky. Palma datlová je hlavní plodinou země, typickým a kultovním stromem je však kadidlovník, botanicky Boswelia sacra. Roste na jihu Ománu a již v dávné historii byla jeho pryskyřice základ kadidla významným vývozním artiklem. Když jsem procházel mezinárodním tržištěm v Global willage na okraji Dubaje, marně jsem přemýšlel, jaké zboží obsahují velké žoky plné světlé krystalické hmoty. Poněvadž patřím ke starší generaci, zprvu mě napadlo, že je to u nás již dávno zapomenutá cukrovinka cukrkandl. Ale nikoho z kolemjdoucích ani nenapadlo ochutnat, jak je zde běžným zvykem. Že by to byla nějak upravená mořská sůl? Ale k čemu? Teď už vím. Bylo to kadidlo, základ éterické a posvátné vůně všech chrámů. A když jsme si odskočili do sousedních Spojených arabských emirátů, přidejme jednu pro nás Evropany naprosto neuvěřitelnou skutečnost: Přestože Omán sousedí se třemi zeměmi (Saudská Arábie, Jemen a Emiráty), je po silnici přístupný jen z jediné z nich právě z Emirátů. Ve zbývajících dvou jsou pohraniční oblasti prakticky neobydlené a tak chybějí i komunikace. Ve spojení se Spojenými arabskými emiráty lze uvést i jednu zajímavost: Sousedí nejen s velkým Ománem, ale i se dvěma jeho zcela izolovanými malými územími na jejich východním pobřeží. Příjezd od horské vesnice Hatta je opravdu impozantní. Dálnice vede údolím jedné z vádí, vpravo, vlevo i na horizontu se vypínají skaliska mohutného horského hřebene Ahder (Al-Hajar, Achdar) s nejvyšší horou Džabal Achdar (Džabal Sám) čnící do nadmořské výšky metrů. Pohled o to impozantnější, že okolní krajina je jen pár metrů nad mořem. Bohatství dávají Ománu četná naleziště ropy, zlata a stříbra. Přesto, že je absolutní monarchií, rozhodně není žádnou zaostalou zemí třetího světa. A to platí i co do pozornosti věnované ekologii, životnímu prostředí a ochraně přírody. Existuje zde několik přírodních rezervací, všechny byly zřízeny na ochranu fauny. Největší pozornost je věnována přímorožci arabskému. V roce 1972 byli v Ománu zastřeleni poslední jedinci. Naštěstí několik zvířat žilo v amerických zoo, takže se mohlo o deset let později vrátit desetičlenné stádo z chovu v lidské péči zpět do volné přírody. Této menší antilopě stačí na žízeň jen noční rosa. Pouze matky s mláďaty potřebují vody více, vyhledávají ji v oázách nebo v dužnatých rostlinách. Za jejich zdrojem dokáží putovat noční pouští i stovku kilometrů. chrání různé typy přírodních parků. Rostliny Jeden z nich je i v hlavním městě. Procházka jím je nezapomenutelnou exkurzí do mangrovového lesa. Za horami už je Omán Musat je jednou z nejkrásnějších metropolí Arabského poloostrova. Sice bez okázalých mrakodrapů, ale jinak se vším, co k modernímu městu a letovisku patří. Ulice rozhodně nejsou fádní a nudné. Naopak plné zeleně a květin. S nejoblíbenější letničku petúnií a lianou bougainvilleou se zde setkáte doslova na každém kroku. Ač obě původem z jižní Ameriky, nebrání se ani zdejšímu klima. Ostatně petúnie se pěstuje i u nás a bougainvillea si k nám přes svoji teplomilnost razí cestu také. Další důkaz o tom, že svět globalizují nejen lidé, ale i rostliny. I když za jejich transfery z jednoho kontinentu na druhý stojí samozřejmě také člověk. horskou cestu zcela zaplnilo stádo Úzkou velbloudů. Nikam nespěcháme, takže nám vůbec nevadí. Snad nás dovedou k farmě a já se konečně dozvím, kde berou zdejší pastevci pro svá zvířata seno. Několik mužů u dvou staveních je zpočátku ostražitých, ale nakonec se pustí do hovoru. Otázka se dostává k adresátům přes několik úst tak, jakou řeč kdo z našeho auta umí. Stejně krkolomná je i cesta odpovědi. Ale hlavně, že se všichni bavíme o tomtéž. Důkazem je pozvání do velkého plechového přístřešku plného kulatých balíků sena. Nádherně voní, je kvalitní, chválím pastevcům jeho zásobu. Ale kde ho berete, když je všude kolem poušť?, trvám na svém dotazu. Znovu putuje od jedněch úst ke druhým. Podle výrazu ve tvářích asi nějaký komunikační zádrhel. Vtom jeden z pastevců ukáže za sebe směrem k velkému nákladnímu autu. A jako tamtamy ke mně doletí i slovní odpověď. Vozíme si ho tímhle náklaďakem. S tímto vysvětlením se s námi rychle loučí. Z jejich výrazů plyne, že už nám věnovali dost času, je před nimi plno práce a my máme volnou cestou k další jízdě vpřed. Má otázka, kde se v zemi, již pokrývá z 90 procent poušť, bere kvalitní seno, je dále nezodpovězená. Ostatně pro Evropana je v arabském světě nezodpovězených otázek daleko více. Foto Hana Hykešová 18\n19 Soutěže Malujeme lidoopy! Zoologická a botanická zahrada města Plzně společně s 1. československou galerií dětského výtvarného projevu v Plzni vyhlašují v souvislosti s letošní evropskou kampaní na ochranu lidoopů soutěž MALU- JEME LIDOOPY! Zapojit se do ní mohou všechny děti, které rády kreslí, malují a modelují a vědí jak vypadá šimpanz, gorila, orangutan, bonobo nebo gibon. Jejich práce může zobrazovat setkání s některým z těchto zvířat v zoo, ve filmu, v dobrodružné knize Nejzdařilejší výtvory budou vystaveny v I. pololetí příštího roku v plzeňské 1. československé galerii dětského výtvarného projevu. Soutěž je rozdělena do kategorií: děti předškolního věku I. stupeň základních škol II. stupeň základních škol osmiletá gymnázia družiny mládeže speciální školy a dětské domovy základní umělecké školy. Zajímavost IRIS Autorka snímků Ing. Vlasta Ratislavová se domnívala, že fotografuje právě líhnoucí se slunéčka sedmitečná. Ty ale mají složitější vývojový cyklus. Na jeho začátku je sice také vajíčko,ale dospělec je až třetí vývojovou fází. Vysvětlení našeho spolupracovníka odborníka na bezobratlé Ivo Těťála ze Západočeského muzea v Plzni bylo jednoznačné: Je to jasné, žádná slunéčka. Trochu se jim to sice opravdu podobá (barvou a těmi skvrnkami), ale s brouky to nemá nic společného. Jsou to ploštice. Na prvním snímku jsou jejich vajíčka, na druhém čerstvě vylíhlé nymfy. Vajíčka jsou na nich bílá, protože už jsou to vlastně jen slupky (prázdné obaly) po vylíhnutí nových jedinců. (rd) Podrobnější podmínky na nebo Termín pro odeslání soutěžních prací prosinec Do té doby malujte, kreslete, modelujte, poznávejte svět lidoopů! Co je to za zvíře? V loňském roce otevřela Zoologická a botanická zahrada veřejností dlouho očekávané nové africké a asijské expozice. My si vás ve čtyřech testech naší nové soutěže vyzkoušíme, s jakými hlavními zvířaty se zde můžete setkat. - krk má jen sedm obratlů jako lidský - žije v jediném druhu - je mimochodník - dokáže rozbít kopnutím lebku lvovi - má unikátní krevní systém - dřímat umí i ve stoje - přes 50 procent mláďat uhyne NA TŘI VÝHERCE ČEKAJÍ NOVÁ DÁRKOVÁ KNIHA O PLZEŇSKÉ ZOOLOGICKÉ A BOTANICKÉ ZAHRADĚ A UPOMÍNKOVÉ PŘEDMĚTY! Jméno zvířete zašlete na adresu ZOO a BZ města Plzně Pod Vinicemi 9, Plzeň nebo elektronicky na Věříme, že nám přijde opět množství správných odpovědí stejně jako tomu bylo pravidelně v loňském roce. Jak získat časopis Iris Časopis si je možno předplatit formou úhrady poštovného. Poplatek za poslání čtyř čísel činí 60 Kč. Částku lze uhradit poštovní poukázkou, kde nezapomeňte uvést účel platby PŘEDPLATNÉ IRIS, nebo bankovním převodem. V tomto případě je třeba sdělit jméno a adresu objednavatele. Na poštovní poukázce musí být vždy uvedena adresa: ZOO a BZ Pod Vinicemi 9, Plzeň. Časopis lze získat též v jeho distribučních místech. V Plzni na adrese vydavatele, v Akva-tera na Palackého tř. 5 a dále na radnici, v městském informačním centru na nám. Republiky, na krajském úřadu Plzeňského kraje, v Národním institutu pro další vzdělávání v Čermákově ul. 18 a ve Studijní a vědecké knihovně PK. V Karlových Varech v Národním institutu pro další vzělávání v Západní 15, v Pedagogickém a vzdělávacím centru Karlovarského kraje ve Varšavské 13 a ve Stanici mladých přírodovědců ve Staré Roli. V Chebu v Domě dětí a mládeže Sova. Časopis lze získat i ve většině střediskových knihovnen v Plzeňském a Karlovarském kraji. Do základních a mateřských škol v Plzeňském a Karlovarském kraji je IRIS distribuován prostřednictvím obcí s rozšíření působností. (red) ZOOTRHY PLZEŇ V ROCE 2011 v Kulturním domě Peklo v Pobřežní ulici se konají: 9. 4., , 4. 6., , , , Prodej, nákup a výměna terarijních živočichů, exotických rostlin, krmiv, chovatelských potřeb a literatury. Jejich přejímka od 8 do 9 hod. Cena stolu 100 Kč. Rezervace: Návštěvnický servis ZOOLOGICKÁ A BOTANICKÁ ZAHRADA MĚSTA PLZNĚ otevřena denně duben až říjen od 8 do 19 hod. (pokladny do 18 hod.) listopad až březen od 9 do 17 hod. Vstupné: dospělí 120 Kč, zlevněné 90 Kč Psi do ZOO a BZ přístup nemají! AKVA-TERA Palackého tř. č. 5 Denně od 10 do 19 hod., vstupné: dospělí 40 Kč, zlevněné 20 Kč. Poslední vstup v 18,30 hod. Pro opakované návštěvy ZOO a BZ i AKVA-TERA využijte výhodných permanentek! Zoologická a botanická zahrada města Plzeň Pod Vinicemi 9, Plzeň tel.: , fax: e mail: Aktuální kulturní akce také na: Čtvrtletník IRIS ročník IX Vydavatel: Zoologická a botanická zahrada města Plzně ve spolupráci se Sdružením IRIS Vedoucí redaktor: Ing. František Hykeš DTP: NAVA DTP, spol. s r. o., Plzeň Tisk: NAVATISK, s. r. o., Plzeň Náklad: výtisků NEPRODEJNÉ Fotografie bez jména autora jsou z produkce fotografa ZOO a BZ Jaroslava Vogeltanze Vyšlo v březnu MK ČR E\n20 DinoPark v plzeňské zoo je unikátní výpravou do druhohor, kterou můžete zažít uprostřed Plzně. DinoPark čeká v letošním roce devátá sezóna. Ano, již tak dlouho podnikají odvážní návštěvníci unikátní výpravy do druhohorních časů. Za tuto dobu jich bylo již zhruba 1,5 miliónu a každou sezónu přibývají! DinoPark se stal již neodmyslitelnou částí plzeňské ZOO a cílem výletů mnoha návštěvníků i z velkých dálek. Nejnápadnější změnou v letošní sezóně bude obměna zhruba čtvrtiny všech přírodních dekorací. Zaměříme se na život v druhohorách, a tak se součástí naučné stezky stanou nové rostliny, nové přírodní scenérie i nové modely. Nejnápadnějším přírůstkem plzeňského DinoParku letos bude Stegosaurus. A nebude sám. Přijďte se seznámit s malým stádem tohoto nádherného 8 m dlouhého a 3 m vysokého druhohorního býložravce, kterého pozná jistě každý podle jeho charakteristických štítů. Přijďte a objevujte ztracený svět!