Právo volby 13. kapitola • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction na pokračování » Právo volby 13. kapitola\nBelly první rozhovor s Edwardem tváří v tvář. O čem asi bude?\n25.10.2012 (18:30) • Sabienna • FanFiction na pokračování • komentováno 5× • zobrazeno 1327×\nZkameněla jsem na místě v tom nepřehlédnutelném udivení, kdy každičký kousek mého těla nemohl uvěřit, že tu přede mnou stojí on. Dobrovolně jsem se nechala hypnotizovat Edwardovými zářivými medovými duhovkami, přičemž jsem nevnímala nic jiného. Zcela jsem vypustila i Jakeův pátravý pohled, kterým se snažil odhadnout, co se ve mně právě asi tak odehrávalo. V tenhle moment jsem nesvedla přemýšlet nad čímkoliv či kýmkoliv jiným, než zrovna nad ním. Sledovala jsem jeho neutrální výraz ve třpytícím se bezchybném obličeji a projížděla jsem kontury jeho tváře znovu a znovu. Ani teď jsem nepochopila, jak mi může připadat stále tak nádherný, když jsem ho viděla již tolikrát. Znala jsem ty andělské rysy nazpaměť, ale pořád mi ta krása brala dech. Prohlédla jsem si jeho měděné vlasy, které měl jako obvykle nedbale rozcuchané a přehozené dozadu a ve kterých jsem se toužila probírat prsty tak, jak jsem to dělávala mnohokrát.\nShlížel na mě ze strany a nechal na mě působit svoji omamnou přítomnost. Vábil mě k sobě jako nějaký neskutečně silný magnet a přitom nehnul ani brvou. Sjela jsem zrakem celou jeho postavu. Nešlo se tomu vyhnout, prostě jsem nepřemýšlela a udělala jsem to. Měl na sobě světle šedé triko, které zvýrazňovalo jeho bledou porcelánovou tvář a nechalo tak důmyslně vyniknout jeho výrazným očím. Černé rifle poukazovaly na jeho přednost v podobě pevného zadku a tmavě šedá bunda podtrhovala celkovou smyslnost, kterou tak neskromně oplýval. Byla jsem jím uchvácená šíleným způsobem, ale i přesto jsem kdesi vzadu v hlavě, za tím pídivým pozorováním jeho viditelné úchvatnosti, věděla, že to on je strůjcem mého bodavého žalu, neštěstí a bolesti. Ještě ke všemu toho nejasného rozpolcení uvnitř mě, které jsem ale ještě před chvílí měla naprosto ujasněné. A najednou to bylo zase pryč. Přišel a všechno se to ve mně pomíchalo.\nPocítila jsem, jak Jakeovy ruce sjely z mého pasu a mírně, i když s usilovným přinucením, ode mě poodstoupil. To mě konečně dohnalo k tomu, abych odvrátila zrak od mého upířího přítele. Když Jake zachytil můj tápavý pohled, ihned mi dal najevo, že i za tohle mi patřila jeho vděčnost. Nereagovala jsem nijak, protože jsem měla pocit, že ať už udělám cokoliv, tak že všechno bude špatně. Nechtěla jsem, aby někdo z nich měl dojem, že se přikláním víc k tomu druhému a nebo si někoho všímám víc. Ale na druhou stranu mi přišlo poněkud netaktní, abych potom, co jsem se málem s Jacobem políbila, tak abych teď doslova visela očima na Edwardovi a jeho úhlavního soupeře téměř ignorovala. Proto jsem Jacobovi věnovala alespoň úsměv. Sice velmi titěrný a skoro nepatrný, ale díky tomu, jak mě detailně pozoroval, mu nemohl určitě uniknout.\n„Bells,” oslovil mě Edward tak poutavě a lákavě, že jsem tomu prostě neodolala a nechala jsem oči opět spočinout na něm. Následně mi věnoval lehkým nadzvednutím koutků svých úzkých rtů sladký úsměv a naschvál se následně provokativně zadíval na Jacoba, aby se mu tak mohl přímo do tváře vysmát. Jeho tón hlasu mi velmi nápadně něco připomínal, ale nedařilo se mi rozpomenout co.\n„Pojď ke mně,” vyzval mě s něhou a měkkostí v očích, načež ke mně vztáhl svou bělostnou ruku. Vtom jako by do mě uhodilo. Takhle nějak to bylo v tom snu! Ten neúnosný nával paniky a bázně z toho, že mé podezření o reálnosti toho snu se překvapivě z části vyplnilo, mě celou pohltil. Roztřáslo mi to ruce a do kolen mi to vneslo nejistotu, která mi zakrátko úplně vypověděla službu, takže jsem začala vrávorat na místě. Jakeova ruka mě pohotově zachytila, i když se zároveň otáčel čelem k němu, aby zaujal postoj, kterým mě chtěl zřejmě bránit. S jeho podpůrným dotykem do mě vjela i jakási šílená obava, že pokud neudělám to, oč mě v tom snu Edward žádal, že by se ten sen mohl splnit celý. Nemohla jsem myslet na nic jiného. Zachvátilo mě to celou a naplno. Nebyla jsem schopná vnímat to, že se mohlo jednat o pouhou náhodu. Hrůza z té podobnosti snu a přítomnosti mě příšerně děsila. Jemně jsem se vymanila z Jacobova stisku, i když Edwardovi to nejspíš připadalo spíše hrubé a odmítavé, podle toho jak se podivně tvářil. Možná mu to vnuklo do hlavy jakousi myšlenku, protože se záhy počal hrozivě mračit a jeho horní ret se rozvlnil pod tóny vrčivé melodie.\n„Ještě jednou se jí dotkneš, ty smradlavej pse, a zpřerážím ti všechny kosti v těle,” vyhrožoval mu nebojácně a vystrčil bradu trochu dopředu, aby tak vypadal o něco hrozivěji. Uslyšela jsem jen Jacobovo mlasknutí, které jednoduše stačilo k tomu, aby tím Edwarda vydráždil. Svou přirozenou rychlostí přikročil k mohutnému indiánovi, který se ani o píď nehnul, a pokračoval v tom děsivém vrčení.\n„Přestaňte!” vykřikla jsem polekaně, i když jsem naštěstí prozatím přihlížela jen tomu, jak mezi sebou bojovali pouze pomocí nenávistných pohledů a hrdelních zvuků, ale i to stačilo, aby mě to vyděsilo. O nějaké zbytečné strkanice jsem nestáhla jednou tolik. Na druhou stranu mě to probralo z toho šoku, který jsem kvůli jedné větě utržila. Nebyl čas se přehrabovat v myšlenkách, když si přítomnost vyžadovala moje plné vnímání.\n„Edwarde, proč jsi tady?” zkusila jsem je a i sebe rozptýlit tím, že jsem nechala Edwarda pokračovat v tom, co načal, než se do sebe pustili. Do mého hlasu se ani kradmě nevměstnal náznak rozzlobení nebo výčitky, ačkoliv jsem to tak napoprvé plánovala. To mi taky podrylo moje odhodlání. Krátce se na mě podíval, ale pak se zase zarytě věnoval pření se s Jacobem. Proto jsem hodlala přejít k trochu ostřejšímu jednání. Zapřela jsem se rukama o vibrující hruď rozezleného upíra a použila jsem veškerou svou sílu, abych mu dokázala, že je to doopravdy nutné. Svolil a odstoupil od Jakea o několik dobrých desítek centimetrů.\n„Musím s tebou mluvit,” požádal mě naléhavě a tentokrát se dlouze zadíval na mě, aby mi tak ukázal, že právě tohle je neodkladné.\n„A o čem?” otázala jsem se nekompromisně bez zvláštního zabarvení hlasu, bez přebytečných pocitů. Šlo to samo, za což jsem byla nesmírně vděčná. Nemusela jsem si připadat tak poníženě a pokořeně.\n„Mezi čtyřma očima,” vrátil mi ten samý tón hlasu, jakým jsem jej obdarovala před chvilkou. Dohra té slovní přestřelky dopadla na mě a chutnala tak velice trpce.\n„Jacob o všem ví,” sdělila jsem mu stroze a úsečně, přičemž jsem se neopomněla zadívat na Jacoba, který pohledem drtil Edwardův obličej a určitě si představoval nehezké věci, které bezpochyby prováděl právě jemu. Edward se nejprve zatvářil zaraženě, načež nechal vyplout na povrch své emoce. Ve tváři se mu zračila hořkost, zklamání a především žárlivost. Neobměkčilo mě to, protože to pořád znamenalo tak mizerně málo oproti tomu, co jsem pociťovala já. Dvakrát.\n„No, fajn. Máš cos chtěl, Jacobe, ale já si s Bellou teď potřebuju promluvit. O samotě,” cedil slova skrz zaťaté zuby a probodával každičký kousek Jacobovy tváře, na který se zrovna zaměřil.\n„I když jsi mi k tomu dost pomohl a já bych ti jako poděkování i vyhověl, ale… slyšels Bellu,” vypálil bez okolků a ještě dodal spokojený, avšak pokřivený úsměv, čímž dokonale zesměšnil Edwarda. Jacob nabyl bezesporu pocitu, že měl před Edwardem navrch a směl si ho tak nerušeně a bezmezně vychutnávat. To chtělo ovšem od Edwarda obrovskou dávku sebeovládání, protože co vážně nesnesl, bylo to, když se do něj Jake navážel. Ale tentokrát byl vlastně ještě docela klidný. Nedávalo mi to moc smysl a jediným vysvětlením se mi jevilo, že to tak bylo kvůli tomu, že odešel, a tak si za to vlastně mohl sám. Dával si to za vinu sobě a nepřipadalo mu správné, že by si zlost vyléval, no, třeba na Jacobovi. Proto to v něm vřelo jen zevnitř a dělal všechno pro to, aby se to nedostalo na povrch, což se mu moc nedařilo. Alespoň nebyl agresivní.\n„Stejně bych to Jakeovi řekla, takže můžeš mluvit,” dodala jsem k Jacobově jízlivé poznámce a postavila jsem se tím na jeho stranu. Hleděli jsme na Edwarda oba dva, značně obezřetně a netrpělivě. Edward se narovnal, nasadil nepřístupný výraz a nechával nás v jakémsi umíněném napjetí. Ještě Jacobovi věnoval znechucený a opovržlivý pohled, než se rozhodl milostivě rozpovídat.\n„Jde o Volturiovy,” shrnul absolutně bezobsažně, což mně na tváři na krátko zanechalo nevýrazné znepokojení, když jsem nepatrně vykulila oči, ale pak jsem se poddala klidnosti a vyrovnanosti. S Jacobem to taky ani nehnulo. Zřejmě nevycítil nic konkrétního, co by ze mě vycházelo, aby mohl nějak reagovat.\n„A?” naznačila jsem mu, ať pokračuje, přičemž jsem ho máchnutím ruky vyzvala, že tak má konat bez prodlení. Jacob mě doplnil tím, že pozvedl obočí, aby tak ukázal, že tím ani jeho nijak extra nezaujal. Začala jsem si tuhle chvíli značně vychutnávat, protože jsem alespoň nějak mohla ze sebe dostat to, co jsem v sobě hodně dlouho dusila. Toužila jsem mu nějak vrátit to, co jsem si kvůli němu prožila. Sice to bylo hnusný a snad i dětinský, ale dál to v sobě držet pro mě bylo dost vyčerpávající. Zvlášť když stál přede mnou. Rozhodně jsem se chovala důstojněji, než kdybych se třeba rozbrečela. To byla taky totiž jedna z možných situací.\n„Na rovinu,” upozornil na začátek, aby se mohl vzápětí dramaticky odmlčet, jenomže na mě to zapůsobilo vážněji, než bych si troufla vůbec pomyslet. Prostě mě tím vystrašil. Chtěl mi říct něco o Volturiových a tvářil se, jako by měl za pár vteřin spíš skončit svět, pokud se zrovna nepitval v obličeji Jacobovi. Opatrně jsem mu na to přikývla a na sucho polkla. To už i Jacobovi došlo, že tu něco nehraje. Zaskočeně se na mě natočil a zpod zamračeného obočí mi věnoval shovívavý pohled, kterým mě chtěl pravděpodobně ukonejšit. Tentokrát mi jenom pohled nestačil.\n„Myslí si, že toho víš daleko víc, než bys jako člověk vědět měla. Aro vyslal gardu, aby zjistili, jak se věci mají a…” zastavil se kvůli selhání hlasu, které doprovázela útrpná grimasa. Zamrazilo mě.\n„Chtějí mě zabít?” doplnila jsem jej tím způsobem, že jsem to spíše vyjekla. Právě jsem na něj oči doslova valila a neubránila jsem se povolení spodní čelisti. A když mi v hlavě náhle docvaklo, že jsem se v ohrožení života nacházela již tolikrát, tak jsem zase čelist zaklapla, stáhla oči a zatvářila jsem se, jako by mě to ani nepřekvapovalo. Trochu maska, aby nespatřil, jak moc mě tím šokoval. Ohrožovalo mě již mnoho věcí, jen Volturiovi se z toho všeho tvářili nejhrůzostrašněji.\n„K tomu nikdy nedojde. Nedovolím jim to,” ujišťoval mě chvatně a vrhl na mě tak přesvědčivý pohled, že moje starost o svůj život kamsi neodvratně zmizela. Věřila jsem mu. I přes to všechno jsem mu v tomhle bezmezně věřila.\n„Zbytek dorazí co nejdřív. Společně tě ochráníme. Nic se ti nestane, to ti slibuju,” pokračoval ve svém přesvědčivém proslovu a do očí mi hleděl s takovou rovnováhou, neochvějností a odhodláním, že jsem se neubránila zjihnutí svých rysů v obličeji. O jeho slovech jsem ani trošku nepochybovala. Jacob dál stál na místě a ani nemukal. Něco mi na tom nesedělo, a tak jsem odtrhla pohled od Edwarda; asi až na třetí pokus, ale naštěstí přece jenom. Zjistila jsem, že Jakeova hruď se opět prudce zdvihala a klesala. Zároveň se mu nosní dírky varovně rozšiřovaly a zase stahovaly. Najednou mi moje ruka svévolně vystřelila do vzduchu a zastavila se kousek nad Jacobovým zápěstím, kde automaticky stiskla. Počkala jsem až odtrhne svůj rozzuřený pohled od Edwarda a podívá se na mě. Ten obrovský nesouhlas a nepochopení mi na chvíli udělal ve všem zmatek, ale nemělo to dlouhého trvání.\n„Jakeu, to je v pořádku,” uklidňovala jsem ho a párkrát jsem palcem přejela po jeho hebké pokožce. Věděla jsem, že vše sleduje i Edward, ale to mě absolutně nezajímalo.\n„V pořádku?” zopakoval po mně nevěřícně a víceméně i vylekaně.\n„Jak to může bejt v pořádku? Vždyť ti zas někdo usiluje o život! A už zase kvůli němu! Copak ti to ještě není jasný?! Největší hrozbou je pro tebe on!” kladl mi na srdce zoufale a přitom tak zarputile, jak o tom byl zcela přesvědčený, přičemž mimoděk rozhodil ruce, a tak setřásl tu mou. Nemínila jsem mu to vyvracet. Něco na tom přinejmenším bylo, to jsem musela uznat.\n„To není tvoje věc, pse,” vrčel Edward dopáleně, jelikož si moc dobře uvědomoval pravdivost jeho slov. Byla to pravda, ale já jsem Edwarda z ničeho neobviňovala. Nikdy. Vždyť jsem si to tak zvolila sama. Chtěla jsem to tak. Chtěla jsem jeho.\n„Zopakuj to ještě jednou, ty hrdino,” vmetl mu škodolibě do očí a provokativně se na Edwarda šklebil. Moc rád mu totiž opakoval tohle přirovnání. Vždycky, když k tomu měl možnost, připomněl to sobě i jemu. Poprvé to řekl přede mnou pár dní poté, co jsem začala trávit svůj prázdný a bezduchý čas s Jacobem. A pak podruhé tak nazval již samotného Edwarda, když se vrátil zpátky do Forks a Jacob mu všechno s takovým ohromným zapálením vyčetl. I za mě.\nTo Edwarda dostatečně vyprovokovalo, takže u něj bleskově stál zase blízko, že se skoro dotýkali navzájem svými rozbouřenými těly a naráželi do sebe hrudníky. Funivě na sebe dýchali a probodávali se vzájemně pohledy. Občas vycenili dásně jako divoká zvířata a zastrašovali se bojovnými postoji. Kdybych tam stála jako nějaká nezúčastěná osoba, jako nějaký divák, asi bych se smála, ale takhle jsem se nemálo zhrozila.\n„Hned teď toho oba dva nechte!” zakřičela jsem s jasným rozkazem a střídavě jsem se dívala na jednoho a na druhého. Dost naštvaně, aby alespoň na chvíli moji žádost s chabým podtónem poručení, jelikož před těma dvěma živly moje lidkost byla příšerně slabá, vzali v potaz.\n„Jaký je plán, Edwarde?!” zeptala jsem se důrazně, aby se do sebe nestihli opětovně zabrat a vyměňovat si opět vzteklé pohledy, vrčet a vést mezi sebou neverbální myšlenkovou konverzaci, o které jsem věděla pouze tak, že mi to jeden z nich sdělil. Lesem se neslo hrobové ticho, které akorát přerušovalo Jacobovo nezkrocené funění, jak se stále pokoušel se zklidnit a naslouchat Edwardovi, aniž by se na něj chtěl vrhnout.\n„V první řadě tě musíme někam ukrýt. Carlisle s Esmé nás budou informovat, Rosalie s Alice budou hlídat a já, Emmett a Jasper budeme něco jako tvá stráž,” svěřil mi, jak si hodlají počínat v téhle situaci, na což jsem mu mohla akorát tak smířlivě přikyvovat.\n„A ty by ses měl někam vypařit,” zkonstatoval Jacobovu situaci a díval se na něj tak lítostivě, že bych mu to i spolkla, kdyby mu ústa neznačila pravý opak. Kysele se na něj smál a dělalo mu to očividně radost, což Jakea ještě víc popudilo. Vyšpulil rty a mračil se tak mocně, že jsem měla dojem, že jsem jej ještě nikdy takhle hrozivě se mračit neviděla.\n„Rozhodně ne,” zavrčel Jake a z očí mu šlehaly blesky.\n„Dobře… Když ti není život milý,” pronesl usměvavě ačkoliv chladně a bez jakýchkoliv námitek, protože ho zřejmě těšilo Jakeovo neoblomné a skálopevné rozhodnutí. Ale mně to rozbušilo kvapně srdce, protože mi to do žil vehnalo neskutečný strach. Nikomu se nesmí nic stát! Ne kvůli mně, protože jsem otravná šťoura, která si nedá pokoj, dokud se nedozví to, co ještě neví.\n„Proč?” ujala jsem se slova já a dožadovala jsem se, aby mi vysvětlil, jak to myslel. Můj mozek byl až moc otupělý hrůzou na to, aby mohl myslet samostatně. Edward se na malý okamžik zatvářil překvapeně, ale pak se nadechl, aby mi poněkud přezíravě odvětil:\n„Byl by první, po kom by šli, byť z pouhého potěšení. Je to vlkodlak,” srozuměl jak mě, tak Jacoba, který ale svůj výjev ve tváři nijak neměnil, jako by to nebylo nic, co by nevěděl.\n„Má pravdu, Jakeu,” uznala jsem ihned po Edwardově upozornění a už jsem očima umlouvala ty Jacobovy. Jenomže byly tak zaslepené touhou mě chránit, že mě téměř vůbec nevnímaly. A pak mu obočí vyjelo vysoko nahoru, protože nejspíše právě vstřebal to, co jsem po něm chtěla, a tak zamítavě kroutil hlavou sem a tam.\n„Nikam neodejdu! Zůstanu s tebou a klidně jim pomůžu.”\n„Oni ti ublíží, Jacobe! Nebudou se ptát a nebudou ani na nic čekat! Musíš pryč, rozumíš?” přesvědčovala jsem jej možná s trochu přemrštěnými metodami, ale jeho zdraví a bytí pro mě bylo daleko podstatnější. To raději já než kdokoliv jiný…\n„Já se neotočím a nenechám tě tady s…” zarazil se, aby mohl na Edwarda vrhnout pohrdavý obličej. Rázem mi docvaklo, o co mu šlo.\n„Tak o tohle ti jde?” vykřikla jsem zmožená šokem kvůli Jacobově sobectví. Ten se nadechl, aby mi cosi vysvětlil, ale já jsem jej nehodlala vyslechnout. Řekl víc než dost.\n„Já ti nemusím nic dokazovat. Buďto tomu věříš nebo ne!” prskla jsem nevraživě a popuzeně, ale nedokázala jsem vytěsnit ten podtón zklamání a lítosti. Ještě jsem na něj nechala působit svůj navztekaný obličej, abych se o to pak víc zkroušeně od něj otočila. Tak moc jsem si přála, aby mu došlo, jak moc je to pro mě zásadní, ale momentální situací mi bylo nemilosrdně odepřeno jej přesvědčit o tom, jak hodně je pro mě jeho existence podstatná. Před Edwardem to prostě nešlo.\n„Fajn,” vyhrknul pobouřeně Jacob s tím největším sebezapřením, jaké v tenhle moment zcela jistě pociťoval. Chápala jsem jej a neměla jsem mu co vyčítat, ale prostě musel pryč. Riskovat jeho život a dávat ho všanc nekompromisním upírům byla moc nebezpečná hra. Stočila jsem na něj svůj pohled, kdy jsem opakovaně mrkala jako nějaká porcelánová panenka, protože mě svým rozhodnutím vyloženě konsternoval. On vážně souhlasil?\n„Protože si to přeješ!” vysvětlil kvapem, aby nedošlo k nějakému nedorozumění, ale já jsem moc dobře věděla, jak to myslel. Chtěl jenom skrýt svoje city před Edwardem, aby si o něm nemyslel, že je slabý a zbabělý. I tak se Edward s posměchem uchechtával.\n„Ale jestli ti někdo zkřiví jedinej vlas na hlavě, budeš to ty, Cullene, kdo si to odskáče.”\nPoslední Jakeův pohled patřil jeho životnímu nepříteli. Pohled plný nenávisti, opovržení a varování, že k tomu Edward raději nic nepověděl, a už našlapával rázně lezem od nás dvou. Neváhala jsem a šla jsem za ním, abych mu nastínila ještě několik věcí, které by měl rozhodně vědět. Když jsem ho dohnala, zatarasila jsem mu cestu svým vlastním tělem a mírnila jsem ho svým zněžnělým výrazem. Tolik mě potěšil tím, že si nestavěl hlavu a vyšel vstříc mému přání.\n„Jakeu, počkej,” zašeptala jsem v nějaké naivní a nejasné představě, že to zaslechly pouze uši, kterým tato slova patřila, ale alespoň pro pocit jakési důvěrnosti jsem v tom hodlala pokračovat. Jacob nic neříkal, nijak se netvářil. Dál se vyžíval ve svém výrazu, kterým naznačoval nespravedlnost nad tím, že byl donucen odejít a vzdát se tak práva mě ochraňovat.\n„Chci, abys věděl, že tady počkám, než se vrátíš. I kdyby se dělo cokoliv, počkám,” přislíbila jsem mu sice trochu horlivěji, než by bylo vhodné, protože pro teďka se věci mohly tvářit ještě trochu nezištně a nezávažně, ale na druhou stranu jsem si to nedokázala odpustit. Nemohla jsem ho nechat takhle odejít.\n„Mám se vůbec vracet?” pochyboval velmi okatě a větu zakončil s o něco vyšším tónem, aby mě možná k něčemu přiměl. Přece jenom ze svého hlasu nedokázal vytěsnit to trápení, co mu tahle záležitost způsobovala. Tak moc jsem ho chtěla nějak ujistit nebo uklidnit, ale neměla jsem dostatečnou odvahu, abych to udělala před Edwardem. Bylo to ještě tak moc živé. Ale pak jsem se přece jenom rozhoupala, když jsem hleděla do jeho smutného a zklamaného obličeje.\n„Ovšemže! Netuším, co bych dělala, kdybys mi zase zmizel,“ šeptala jsem mu do ucha, když jsem svírala jeho mohutný krk svými pažemi a téměř jsem se na něj věšela, jak byl o podstatný kus větší. Bez zaváhání omotal ruce kolem mého těla a opřel si hlavu do mých vlasů, přičemž nasával jejich vůni. Hlavou mi problesklo, kdy naposled jsem si je myla, ale jeho voňavá blízkost mi neúprosně zatemňovala mozek na to, abych si vzpomněla. Beztak to bylo vedlejší. Důležité pro mě bylo to, že mě tak láskyplně držel a hřál mě všemi možnými způsoby, kterými jen mohl. Tiskla jsem si ho k sobě blíž a blíž, když se ode mě s trhnutím odtáhl a začal se ke mně sklánět pro očekávaný polibek. Zpanikařila jsem a ucukla jsem hlavou na stranu, načež jsem ji ostýchavě sklopila k zemi. Jakeovy ruce se rezignovaně smekly z mého těla dolů a dál na nic nečekal. Než jsem zvedla hlavu, byl spoustu metrů ode mě. Chvíli jsem ještě sledovala jeho dokonalé tělo a svaly, jak se propojovaly a vlnily s pohyby jeho těla. Neměla jsem z toho dobrý pocit, ale hlavní bylo, že odsud mířil pryč. Když mi úplně zmizel z dohledu, pomalým krokem jsem se odploužila k Edwardovi, o jehož pohled jsem momentálně vůbec nestála.\n„To jako vážně?” zesměšňoval Edward štiplavě v záchvatu zadostiučiní naše viditelné sblížení. Naschvál svá slova vyslovoval hlasitě a zvučně, aby je tak slyšel Jacob, a mně tím tak prokazatelně ukázal, co si o tom myslel.\n„A tobě zas nemusím nic vysvětlovat!” usměrnila jsem jej podrážděně a pokračovala jsem v cestě dál, jakmile jsem kolem něj prošla. Sice ta cesta neměla žádný cíl, ale pro potřebu okázalého efektu jsem v ní prostě pokračovala.\nDalší kapitola je za námi a v té se odhalily věci nadcházející. Proto můžu rovnou napsat, že Edward hrozba není a nebude. :)\nHolky!!! Já už nevím, jak bych měla vyjádřit, jakou mám ohromnou radost z vašich komentářů. Samozřejmě i ten počet zhlédnutí, ale přece jen komentáře potěší o něco víc. Ne o něco, ale o dost. :) Takže vám hrozně moc děkuju!!! x)) :-*\nAdminkám taky poděkuju, ale snad pro příště už článek projde nějaký můj korektor. x)\nDiskuse pro článek Právo volby 13. kapitola:\nJaaaaaaaaaaa by som toho Edu tresla nie po palici, ale niekam inam inak si asi neuvedomí, že to pos... kašľal na plnej čiare Grrrrr, napajedil ma teda poriadne Dúfam, že mu Jacob nakope zadnicu, inak to urobím ja\nPáčilo sa mi ako Bella, aj keď ju Edouš zase očividne omráčil svojim „šarmom", odolala a nespadla z neho do kolien\nSom napätá ako guma na trenkách, čo si im pripravila za ďalšie osudy, takže šupky dupky, pekne pridaj novú kapitolu\nveľmi sa teším na pokračovanie, toto je vlastne asi prvá poriadna poviedka o Jaocbovi a Belle, ktorú som tu našla, aj keď ff čítam už len málookedy. dúfam, že nád dlho napísať nebudeš!\nNoooo Já bych toho Edwarda práskla po palici zmetek jeden samolibej Grrrr Hele pekně me nas...tartoval, teda to ti povím, bych tam mezi ně nejradši vletěla a to by viděl chlapec upírská pořádnej sajgon Jsem zvědavá co se bude dít v příští kapče Bylo to super. Ale chudák Jacob Doufám, že Bella nebude blbá a nakope Edovi pedel místo mě Rychle další dííííl\nDokonalé, veľmi sa teším na pokračko


Masážní válec - ICONICGYM Iconic Roller\nRolujte s námi\nChci masážní válec\nOriginální masážní válec s ergonomickými výstupky pro fitness i automasáže.\n6 tipů, jak masážní válec používat\nMasážní válec nebude ležet v koutě! V široké nabídce jeho využití si i vy najdete důvod, proč si jej pořídit a pravidelně používat.\nDíky ergonomickým výstupkům po obvodu masážního válce můžete během cvičení s ním uvolnit ztuhlé svalstvo a zároveň i podpořit správné fungování lymfatického systému.\nProtažení svalů po cvičení je stejně důležité jako cvičení samotné. Strečink s masážním válcem dokáže nejen protáhnout unavené svaly, zároveň přispívá i ke snadnějšímu odplavení toxinů z těla.\nMasážní válec je oblíbenou pomůckou při rehabilitacích a rekonvalescenci po zranění. Cvičení s ním pomáhá poraněné svalstvo rychleji připravit na opětovnou plnou zátěž normálního života.\nMasážní válec můžete použít pro protahování zkrácených svalů i posílení těch oslabených. Skvělým pomocníkem vám bude i při procvičování poloh z jógy a pilates.\nVyužijte masážní válec před fyzickým výkonem pro zahřátí svalů a nastartování jejich funkcí i pro spalování tuků před tréninkem, běháním, jízdou na kole nebo lekcí aerobiku.\nCvičení s masážním válcem napomáhá podobně jako bosu nebo fitball ke snadnějšímu držení rovnováhy. Díky zapojení zádových a břišních svalů získáte vyvážené tělo a správný postoj.\nTechnická specifikace masážního válce\nMasážní válec ICONICGYM® Iconic Roller je vyrobený z kvalitních materiálů, které nezatěžují životní prostředí. Jeho kompaktní rozměry a nízká hmotnost vám bez problémů dovolí vzít si ho kamkoliv s sebou.\nProč používat masážní válec?\nProtože nabízí širokou škálu využití, je vyrobený z kvalitních materiálů s důrazem na každý detail a představuje ideální spojení cvičební i masážní pomůcky v jednom.\nCvičením trávíte hodiny týdně a chcete zkusit něco nového? Nebo vám naopak cvičení nic neříká a chcete jen uvolnit bolavá záda? Ať tak či tak, o Iconic Roller se můžete opřít v obou případech. Je oblíbený při posilování, rehabilitacích i strečinku.\nMasážní válec Iconic Roller má ve svém středu zabudovanou speciální část z kvalitního ABS plastu, díky kterému je válec maximálně odolný i při vysoké zátěži, ale zároveň je lehčí. Výstupky na povrchu válce jsou vyrobené z měkkého EVA materiálu.\nNepodporujeme pásovou výrobu, Iconic Roller jsme navrhli a vyrábíme pouze v omezeném množství. Nechceme mít obyčejný masážní válec, který má každý – chceme mít skutečně ikonický Iconic Roller.\nZpůsob, jak využívat masážní válce, si najdou jak senioři, tak i mladí lidé, stejně jako těhotné ženy nebo děti. Každý může masážní válec používat přesně tak, jak potřebuje - na cvičení, strečink, masáž či jako balanční pomůcku.\nRolujte s Iconic Roller\nIconic Roller je originál, žádná levná náhražka vyráběna ve stotisícových nákladech. Zakládáme si na tom, že Iconic Roller je vyrobený z kvalitních materiálů a jeho účelem je pomáhat nejen při rehabilitaci a masážích, ale i při tvrdém tréninku či strečinku.\nChci svůj Iconic Roller se slevou 37 %\nnyní včetně poštovného zdarma\nDlouhodobě jsem bojoval s bolestí zad, až mi známá dala tip na masážní válec. Objednal jsem si jej a hned začal s automasážemi zad – po pár dnech se bolesti výrazně zmírnily. Teď cvičím každý den několik minut a po každém cvičení se cítím uvolněný a plný energie.\nFilip projektový manažer\nDlouhodobě cvičím pilates a myslela jsem si, že znám všechny jeho styly a nic mě nepřekvapí. Válec jsem dostala jako dárek od přítele a hned jsem jej využila na další variace cviků. Teď je mým skvělým pomocníkem při strečinku, pilates i při józe.\nPracuji jako fyzioterapeut a masážní válec využívám denně jako dysbalanční pomůcku při cvičení s pacienty po úrazech. Díky ergonomickým výstupkům na jeho povrchu učím pacienty i to, jak mohou válec používat sami doma pro protahování a prokrvení svalů.\nMám otce v důchodovém věku, tak jsem mu masážní válec koupila na problémy se zkrácenými svaly a bolestmi noh – ty se mu totiž špatně prokrvují. Výhoda je, že se díky tomuto válci může kdykoliv sám protáhnout a namasírovat, aniž by se sebe a celý organismus přetěžoval.\nJako fitness trenér využívám masážní válce při skupinových lekcích v našem fitness centru, a to jak pro strečink, tak pro zlepšení rovnováhy. Dřív jsme zkoušeli pěnové válce, které se však příliš deformovaly, tak jsme vsadili na válec od ICONICGYM®, který je viditelně pevnější a kvalitnější. A jsme maximálně spokojeni.\nHonza fitness trenér\nNenechte si ujít žádný tip, jak ještě více využít masážní válec!\n© 2022 ICONICGYM.cz


Stěhování do Haiti, stěhování z Haiti, stěhování Haiti\nHome: Stěhování > Stěhovací služby > Stěhování do zahraničí > Stěhování na Haiti\nČeká Vás stěhování na Haiti nebo z Haiti zpět do ČR? Hledáte spolehlivou stěhovací firmu, která by se o vše postarala? Nevíte si rady kde začít?\nFirma Alfa Stěhování s.r.o. je odborník na stěhování na Haiti a zpět. Ať stěhujete byt, kancelář nebo jen pár věcí, nabízíme službu, která bude maximálně vyhovovat Vašim potřebám a požadavkům.\nNechte si od nás vypracovat nezávaznou nabídku na Vaše stěhování na Haiti ještě dnes. Vyplňte naší poptávku na stěhování nebo své telefonní číslo do našeho expres formuláře. Budeme Vás kontaktovat do 10-ti minut!\nStěhování na Haiti :\nV případě, že se jedná o stěhování na Haiti , naši pracovníci s Vámi domluví nezávaznou návštěvu našeho technika u Vás. Na základě této návštěvy se detailně seznámíme s rozsahem stěhování, Vašimi potřebami a požadavky. Náš technik Vám zodpoví veškeré Vaše dotazy, doporučí Vám vhodný obalový materiál a navrhne optimální postup pro Vaše mezinárodní stěhování na Haiti. Součástí návštěvy je i vypracování nabídky stěhovacích služeb včetně cenové kalkulace.\nBližší informace ohledně stěhování na Haiti Vám rádi sdělíme na vyžádání.\nStěhování z Haiti :\nJedná-li se o stěhování z Haiti, není ve většině případů možné provést obhlídku naším technikem. Aby bylo možné pro Vás připravit službu, která by maximálně vyhovovala Vašim potřebám, je zapotřebí, aby jste nám zaslali podrobný seznam věcí, které jsou určeny na stěhování z Haiti . V případě Vašich možností by jsme uvítali foto místností nebo krátké video. Tyto materiály nám umožní si udělat dostatečnou představu o objemu stěhování, na základě které jsme schopni pro Vás připravit nabídku.\nAť plánujete stěhování na Haiti nebo z Haiti, s našimi službami budete maximálně spokojeni!\nSoučet čísel 11 a 7:


Srpen 2016 « Archiv | Zuzyjacksonka\nBlog.cz\t> zuzyjacksonka.blog.cz\t> Archiv\t> Srpen 2016\n30. srpna 2016 v 19:49 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nMáš, co potřebuješ???\nOdjel ještě, než se Neverland probudil, ještě ani nezačalo svítat. Celou noc trávil hledáním informací a sháněním toho nejlepšího fyzioterapeuta a měl dva, tři tipy, které by připadaly v úvahu a které mu byly doporučeny ze známosti a také z vděčnosti, jako protislužba za velice tučný šek. Nelitoval! Modlil se, aby vše klaplo, hlavně, aby Abbie přesvědčil. Má všechny trumfy na své straně!?\nProletěl nemocnicí, spěchal na předem domluvenou schůzku, Abbie musí ještě chviličku počkat! Naštěstí její ošetřující lékař byl starší pán, komunikativní člověk, který ze sebe vyzařuje klid, pozitivní energii a budí ve vás dojem starostlivého otce. Chápal jeho obavy o Abbie a tak se zhruba hodinový rozhovor nesl v přátelském duchu. Odnášel si spoustu cenných rad, teď už zbývá "jen" přesvědčit Abbie.\nŠel mlčky za lékařem, který zaklepal na dveře Abbieina pokoje a vešel v těsném závěsu za ním. "Dobré ráno, drahá kolegyně?" Pozdravil. Jak se vám dnes daří? Někoho vám vedu." Ustoupil maličko stranou… "Dobré ráno, Clarku! "Co se děje, měl přijít Anthony…?" …posunula se s námahou na posteli.\nZhrozil se, že za dva týdny, co ji neviděl, viditelně zhubla, byla pobledlá, slabá kruhy pod svýma nádhernýma očima byly víc, jak patrné, sotva uviděla Michaela, strašně se polekala.\n"Michaeli, co se stalo? Stalo se něco Melanii, že jo...? Mluv…! Kde je??"…připadala mu jako uzlíček nervů, jako malé ustrašené ptáče, které vypadne z hnízda a zoufale volá o pomoc…\nRychle si k ní přisedl na postel, vzal za ruku. "Ne, neboj se, Abbie! Nic se nestalo, Melanie je v naprostém pořádku, je o ni dobře postaráno!" "Tak, co to má znamenat?"…zmateně se dívala z jednoho na druhého. "Clarku ??"… "Abbie, říkal jsem si, že vám udělá návštěva dobře. Navíc jsme tady s panem Jacksonem přišli na úžasnou věc. Není potřeba, abyste tu ležela a dívala se do stropu celé dlouhé dny, když byste mohla být se svojí dceruškou, copak se vám po ní nestýská?! Vaše léčba může zdárně pokračovat i mimo nemocnici. Ráno jsem konzultoval vaše snímky s ortopedem a říkal, že kost se hojí, srůstá a je pevná, tak už zbývá jen posílit svalstvo a vrátit mu pevnost! Můžeme v pohodě začít s rehabilitací, pomalu zatěžovat obě nohy, ne jen tu nemocnou. Dokonce nebude potřeba ani těžká sádra, stačí jen speciální ortéza. No a zbytek vám prozradí, tady ten sympatický pán. Takže hodně zdaru v rekonvalescenci!"\nNež se stačila vzpamatovat, zmizel ve dveřích, bílý plášť za ním vlál a dveře se s cvaknutím zavřely. Kdyby pohledy uměly vraždit, padne na zem mrtvý, pomyslel si Michael, když do něj Abbie zapíchla ten svůj a vyškubla mu ruku, kterou ji stále držel. Přivřel jen víčka a čekal na smršť nadávek, vzpouzení se.\n"Co mi máš jako říct o mé rekonvalescenci? Neprosila jsem tě o nic, rozumíš! Navíc, to já jsem tady doktorka a vím, co smím a co ne, takže se seber a jdi! Mám tu všechno, co potřebuju!"\nSnažil se mluvit klidně, mírnit její hněv, vědom si toho, že ji postavil před hotovou věc, věděl, že to nesnáší, že si o všem ráda rozhoduje sama a možná i za jiné.\n"Skutečně tu máš Abbie, co potřebuješ?" …rozhlédl se po nemocničním pokoji, kde v rohu stál invalidní vozík, až ho píchlo u srdce, ale nedal na sobě nic znát i když uvniř něho se odehrávalo napětí, bolest…vidět ji takhle a strach. "Myslím, že chybí a to dost podstatná věc, pro ženu, jako jsi ty…" …teď to byl on, kdo ji hypnotizoval pohledem, neuhnul ani kousek stranou, až to v ní vzbudilo další vlnu rozčilení, vždycky když přešla do útoku, ve skutečnosti se jím jen bránila.\n"Vážně a co ty víš, co já tak potřebuju, ty chytrej! Co ty můžeš vědět!" …zlostně praštila dlaní do pokrývky,aby si "upravila" tak, aby jí byla pohodlná "Vsaď se, že vím!" …usmál se. Pevně stiskla rty k sobě a čekala. "Abbie, neříkej mi, že tě baví jen koukat do stropu, poslouchat zvuky sanitek, jíst nemocniční stravu, žít každý den to stejné a nerozeznat, co je vlastně za den. A nevykládej mi, že ti nechybí naše dcera?!" …poslouchala jeho argumenty a při tom posledním se jí začaly kutálet po tváři slzy a přiškrceným hlasem špitla.\n"Jak se má?" …utírala jednu slzu za druhou, které se jí nekontrolovatelně tlačily z očí. "Abbie, co ti má říct! Má se dobře, každý den něco podnikáme, včera celé odpoledne jezdila na ponících, pletla jim barevné stužky do hřívy, moc jsme si to užili, dokonce už se mnou komunikuje. Jen posledních pár dní tajně pláče a není sama, jak tak koukám." Setřel jí z tváře další slzu, až se pod jeho dotekem zachvěla.\n"Stýská se jí po mamince, tu nenahradí nikdo! I když se jí všichni věnujeme, pláče tajně a stejně jako ty, nic nepřizná." Pohladil ji znovu chlácholivě po ruce "Abbie, přijel jsem si pro tebe a Melanii pro maminku. Nechceš přece, aby si myslela, že jsem jí lhal, když jsem dal slib, že ne? Všechno ostatní zvládneme, se vším ti pomůžu, v Neverlandu se dáš do pořádku."\nNedokázala mu přiznat, jak moc se jí po Melanii stýskalo i když to nejspíš ví. Nedokázala mu přiznat, jak strašně se bojí vrátit do míst, kde s ním před tolika lety byla šťastná, nedokázala mu říct o svých nočních můrách, které ji zase trápily a měnily se v panický strach, úzkost, sklíčenost. Bojovala s tím, jak se dá, ale síla ji zvolna opouštěla, na nějakou rehabilitaci neměla vůbec náladu.\nCítila, že pokud se vrátí do Neverlandu, bude to bolestná připomínka toho, že kdysi Michaela opustila a nyní musí nést následky. Věděla, že se vrátí, jen kvůli Melanii, její dcera byla nadřazena všemu ostatnímu, všem jejím potřebám, pocitům i osobní spokojenosti. Měla dojem, že žije v jakési neviditelné křeči, ze které se nemá šanci dostat.\n"Dobře, ale chci, abys věděl, že to nedělám z nějakého osobního pohodlí, prospěchu, ale jen a pouze kvůli Melanii! Navíc potřebovala bych se stavit doma pro nějaké věci!" …řekla rezignovaně. "Abbie, to nebude potřeba, už jsem tam byl, sbalil ti všechno, co mi Christel po telefonu diktovala a možná dost něco navíc, takže to vypadá, jako tvůj byt někdo vykradl." Usmál se při pomyšlení, že jí prakticky odstěhoval.\nCesta byla pro Abbie nejspíš dlouhá a unavená, seděla vzadu s nohou nataženou a vedle ní Michael, který sledoval, jak zatíná zuby, když si myslí, že se nedívá. Moc toho nenamluvili, usnula a celou cestu pospávala. I tak byla krásná v záplavě jejích rudých dlouhých kadeří, s její světlou pokožkou mu připadala, jako Sněhurka, která usnula a čeká na svého prince. Ano, měl chuť líbat její ústa, probudit ji i sebe z toho, co se stalo, jako ve špatném snu. Pohled mu sjel na její podloženou nohu, která byla v ortéze a oteklá.\nSložené berle pod sedadlem a vozíkem v kufru auta, nasvědčovaly tomu, že to bude spíš pořádný boj, než pohádka.\nNemusím jistě připomínat, co je dnes za den…\n29. srpna 2016 v 5:55 | Michaelova výročí: úmrtí, narozeniny\n…ano, všichni víme, že by Michael oslavil 58. narozeniny…\nTento den by měl slavit celý svět, neboť skrze tebe je bohatší, co se hudby týká, umění a především by se měl od tebe, drahý Michaeli, učit bezmezné lásce, soucitu, lidskosti, nesobeckosti, porozumění, štědrosti, něhy, té opravdové lásce bez postranních úmyslů.\nK tvým narozeninám jsem napsala už mnohé, ale vše stále platí, platilo a platit nepřestane. Můžeš být KRÁL HUDBY A TANCE, UMĚNÍ, GENIALITY, ale pro mě jsi a vždy budeš KRÁLEM LIDSKÝCH SRDCÍ, VČETNĚ TOHO MÉHO.\nPřipomeňme si překrásný koncert v Buenos Aires, pokochejme se znovu tvým uměním, tvým šarmem, klidně můžeme i závidět oné fanynce, co se stala na okamžik tvou vyvolenou, tvoji náruč, objetí, pohlazení i něžné polibky. Nechme se spolu s ní přivinout na tvé překrásné srdce. Připomeňme si tvůj úsměv, který je nepřekonatelný, stejně jako ty!!!\n25. srpna 2016 v 6:48 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nHodně štěstí, Michaeli !!\nNeverland o dva týdny později...\n"Už spí?" …zeptala se Christel Michaela, který potichu zaklepal na dveře jejího pokoje, stejné dveře, které propojovaly její pokoj i pokoj Melanie, nikdy je nezavírala a o to víc se divila, když vešel a zavřel za sebou.\n"Ano, usnula poměrně brzy, ani jsem nedočetl pohádku, byla děsně unavená, celé odpoledne jsme hráli hry a pak ji jízda na ponících docela vyčerpala." Popošel k ní s rukama v kapsách a evidentně v něm hrála nervozita.\n"Je fajn, že si už tak rozumíte, já se budu muset co nevidět vrátit do služby, už to tady spolu nějak zvládnete." Řekla a čekala na jeho reakci. "No, ještě to není stoprocentní, ale udělali jsme dost velký skok kupředu a jsem za to rád, aspoň, až přijede Abbie, budeme se jí moct věnovat oba dva a taky spolu dořešit nějaké záležitosti, máme si dost co vysvětlovat." Pohlédl na ni, jak by čekal, že mu s něčím pomůže ona, marně! Jako vždy, věděla toho tolik, byla s ní celou tu dlouhou dobu, celých šest a půl let. Nabyl dojmu, že mu něco tají… ale co?\nDržela v ruce mobil a četla nějaké sms zprávy, neuniklo mu to… "Nějaké zprávy od Abbie?" …zeptal se tiše a posadil se do křesla naproti ní…viditelně znejistěla.\n"Já jen, že Melanie se mě na ni neustále vyptává, prostě stýská se jí, dnes ráno plakala, myslela si, že jsem to nezjistil. Christel, prosím tě, co se s Abbie děje? Řekni mi to…mě Abbie telefony nezvedá a tak si pochopitelně dělám starosti. Chtěl jsem za ní vzít i Melanii, posílal jsem jí snad tisíc zpráv, nechal tisíc vzkazů v hlasové schránce, ale nic! Dokonce jsem volal i do nemocnice, ale však to znáš…. Nic mi neřekli. Pochopitelně mám strach a taky nedokážu utěšovat Melanii, když jsem sám strachy bez sebe, vlastně bojím se za nás všechny. Vím, že tobě se Abbie svěří, vždyť jste víc, jak kamarádky, jedna pro druhou byste dýchala, tak, co se děje? Není přece normální, že by se Abbie ani kvůli Melanii neozvala, musí jí strašlivě chybět " promnul si nervózně prsty na rukách, až mu klouby zapraskaly.\n"Dobře, Michaeli, řeknu ti to, ale slib mi, že nebudeš vyvádět…?" …zbledl jako stěna…a přikývl a zavřel oči, jako by čekal na svůj ortel.\n" O Melanii se zajímá, každý den ji píšu nebo volám, jak se jí daří, jak si zvyká, je moc ráda, že je nejen tady, ale především s tebou. Mluvila jsem taky krom jiného s Antonym…" …hledala slova a Michael se podíval přísně do její tváře, nesnášel ho a teď je tam s ním a sama.\n"…říkal mi, že ta její noha se hojí dobře, je to sice měsíc od té nehody, dokonce jí vyndali i ty dráty, které jistili, aby vše srostlo, jak má, aplikovali na ní fokusované rázové vlny, to je, aby se zhojila rychleji a opravdu to funguje, ale …? " …ztěžka se nadechla. "Ale co? Christel…!" …řekl přiškrceně. "Ale ona nemá v nohách cit Michaeli." …vytřeštil na ni oči, které začaly slzet! "Proboha! Chceš mi říct, že … že …. je ochrnutá ???!" Prudce vstal a chytil se za vlasy, jak by si je měl všechny v zoufalství vytrhat…\n"Michaeli, klid! Nemusí to nutně znamenat, že je ochrnutá...! Mluvila jsem s jejím ošetřujícím lékařem, říkal mi, že na tom především není dobře psychicky, měla s tím už veliké problémy v minulosti, musí začít tu nohu okamžitě zatěžovat rehabilitovat, jinak se opravdu může stát, že její stav už bude trvalý! Navíc je možné, že otok, který se jí udělal v oblasti páteře, tlačí na nervy. A když leží, nemá, se jak vstřebat, jak známo, všechno souvisí se vším. Chce to především čas a trpělivost!"…byl otočený zády k ní a díval se na usínající Neverland. Teď, když už si myslel, že všechno může být jen lepší, přijde další rána a co víc, může za to on!!! Nebýt něho, nikdy by Abbie nesrazilo, auto...a nebyla by….ochrnutá.. Setřel slzu z tváře. Bylo mu hrozně!\n"Christel, nemám ani trpělivost a čas hraje proti nám! Čím dřív, tím líp. Nehodlám tu sedět se založenýma rukama a čekat, jak to dopadne. Nenechám jí tam v takovém stavu! Najdu toho nejlepšího fyzioterapeuta a přivedu ho sem a to stejné s Abbie! Dohlídnu na to, aby se uzdravila, musí se uzdravit, už kvůli Melanii, rozumíš, musí!!" …vzal ji za ramena a mírně s ní zatřásl.Byl zoufalý!\n"Hned ráno si pro ni dojedu osobně! Pokud budeš tak hodná a ještě se zdržíš kvůli Melanii, budu ti neskutečně vděčný! A ještě něco! Prosím, zavolej do nemocnice jejímu lékaři, že to s ním zítra časně přijedu probrat a domluvit se, ale jí pro všechno na světě nic neříkej, nechci se vrátit na Neverland sám, nemohl bych se sám sobě podívat do očí, co teprve Melanii, až se mě na ni zeptá. Kde jinde by se měla zotavit, než tady, má tu dceru a bude to mít všechno, co bude potřebovat!"\nChápala ho, rozuměla mu a věděla, že má pravdu, i když porušila slib, který Abbie dala, věřila, že pro její dobro. "Hodně štěstí, Michaeli!"\n21. srpna 2016 v 19:40 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nTam, kde jsi doma…\nBlížili se k Neverlandu. Melanie mlčky sledovala dění za okny jedoucího auta. Sem tam se na něco zeptala Christel a když se jí snažil odpovědět na její otázky Michael, jen se zamračila.\n"Této, ty jsi tam už někdy byla v tom pohádkovém místě?"…zeptala se Christel, když viděla hory Neverlandu "To víš, že byla a uvidíš, bude se ti tam moc líbit, není to jako z pohádky, ale všechno je opravdové, všechno si můžeš vyzkoušet. Třeba kolotoče, houpačky, skluzavky, krmení zvířátek, budou ti baštit z ruky." Usmála se na Melanii a na zamlklého Michaela. "Že jo, Michaeli? Řekni, máš ještě toho obrovského žlutého hada?" Snažila se Christel seč mohla, zapojit ty dva do hovoru. "Ano, mám…i ten už se moc těší na vaši návštěvu." Odpověděl a čekal zvídavou otázku, jako u jiných dětí, nic…nepřišla.\n"Ty jsi tam byla víckrát ?" "Jasně, byla a jsem ráda, že mě tam Michael pozval znova, protože tam se dějí zázraky víš. " … "A této, maminka tam byla taky? Zná to tam??...A jaký zázraky...?"…upřela na ni svoje oči plné očekávání.\n"Jistě zlatíčko, že maminka tam byla taky! Pohlédla na Michaela, kterému se leskly oči a díval se z okna, bylo jí ho najednou líto. " A co víc, bude zase! Až jí dají na nohu jenom sádru, přijede za tebou…za námi. A zázraky? Ano, viděla jsem jich docela hodně na vlastní oči. "Pohladila Melanii po vlasech. "A jakých třeba?" …nedala se jen tak odbýt. "No, Melanie, třeba to, že spousta nemocných dětí se díky tomu místu uzdravila, že je tam spousta lásky, mezi všemi lidmi a taky… tě tam třeba čeká nějaké dobrodružství nebo i zázrak, třeba najdeš něco velice, velice vzácného a nesmírně důležitého, jako třeba druhou polovinu svého vlastního já!" …sice tomu malá Melanie úplně nerozuměla, ale Michael byl za její slova vděčný.\n"Kéž bys měla pravdu Christel." Dojatě vydechl, ale to byla černo- zlatá brána jeho domova otevřená dokořán a zvolna se za nimi zavírala.\nNapjatě sledoval tvář své dcery, sedící naproti němu, když se otevřela brána, rozevřely se jí úžasem oči dokořán! Miloval tuto reakcí dětí, ty bezprostřední okamžiky překvapení, nadšení, okouzlení. Zvlášť, když to krásné dítě, je krev jeho krve a toto by mohl být její domov.\n"Melanie, dívej, kdo tě jde přivítat!" …ukázal Michael prstem na žirafu, která nedaleko ukusovala ze stromu lístečky a zvědavě otočila svůj dlouhý krk.\n"Ale to je ži.. ra.. fa!" …vydechla v úžasu Melanie…a Michael se jen usmál, nad tou reakci a vzpomněl si, jak kdysi vyděsila Abbie. Když nakukovala do jídelny a ona se polila…Tolik vzpomínek se mu honilo hlavou.\n"Ale není tu tak docela sama, mám tu ještě další dvě, z nichž jedno je ještě mládě, pak ti ho ukážu a taky tu mám slona, tygra a jednoho chlupáče, který se ti bude obzvlášť líbit, je to rozpustilý opičák Bubbles." Vykulila na něj oči... "Vážně tu máš i slona a tygra??" …jen s úsměvem přikývl. "Vážně, nelhal bych ti přeci! A neudělá mi nic ten tygr nebo opičák?" … "Neudělá! Tygr sice není na mazlení, ale Bubbles, ano...uvidíš, budete kamarádi…nebo si vybereš jiné zvířátko, o které se ti pomohu starat, když budeš chtít."\n"Jůůů, tam jsou kolotoče! Obrovský!!! Tam taky můžu??"…zeptala se svou dětskou čistotou, nadšením. "Ale jistě, že můžeš, zlatíčko, pokud se ti nedělá špatně z výšek, je tam bezva rozhled široko daleko." "Nedělá, fakt ne! Já ráda šplhám ve výškách, i na strom vylezu, i když maminka mě hubuje, že to holčičky nedělají." Honem ubezpečovala o své nebojácnosti a Michael se začal smát a Christel vedle něj také. "Po kom to asi má, co?" …usmála se povzbudivě a dloubla ho loktem do ruky a Michael byl v ten moment nejšťastnější na světě! Nejšťastnější, kdy vůbec tady byl!\n"Melanie, věřím ti! Určitě si tu najdeš zábavu a bude se ti tu líbit. Udělám pro to všechno!" Ale to už vůz zastavil na příjezdové cestě před hlavním domem.\nMelanie radostně vyskočila a zůstala stát, rozhlížela se kolem, její údiv nebral konce. Zatímco řidič pomáhal vynosit jejich zavazadla, poskakovala kolem auta, v náručí držela svou panenku a prohlížela si obrovský dům, květiny, hýřící svojí pestrostí a vůní, které přivábily stejně barevné a krásné motýly, sochy dětí.Vše bylo pro ni jako z jiného světa, prostě pohádka. Ani si nevšimla, že auto dávno odjelo a Michael se baví s nějakým mužem s tetou Christel. Obdivovala krásné oblázky na cestě. Chtěla se pro jeden, který se jí zvlášť líbil, pro její narůžovělou barvu shýbnout, ale zarazila se v půli pohybu a za sebou uslyšela divný zvuk.\nPrudce se otočila a stálo tam divné přežvykující zvíře, které nikdy před tím neviděla, udělala krok vzad a to zvíře v před…a znovu. Pevně ve svém náručí přitiskla svoji panenku a pohyb zopakovala, ale to už bylo to zvíře velice blízko, dostala strach.\nRozběhla se směrem k Michaelovi a schovala se u jeho nohy a pevně se ho chytila za ruku. Pozoroval ji už před tím, ale nechtěl ji nějak lekat, vždyť Louis je starý dobrák, zvědavý miláček, který, jak může, uteče, sotva zaslechne jeho hlas. Pevně svíral ruku svojí dcery, bylo to pro něj natolik emotivní, že si užíval každý zlomek sekundy! Má k němu důvěru, hledala u něj bezpečí, když si nebyla jista a snad se i bála. Schovávala se za něho, když Louis natáhl krk a čekal pohlazení svého páníčka, tak jako vždycky. Cítil, jak se chvěje, ale navenek to nedala najevo a jen prohlásila: "To je moc divná koza, ani nemá rohy!" Musel se smát a všichni ostatní kolem taky.\n"Melanie, dovol, abych ti představil svého mazlíčka! Je to Louis a není to koza, ale lama. Kdysi dávno jsem ho koupil od cirkusu, kde se k němu nechovali hezky. Už je starý, ale čeká na pohlazení tak, jako vždycky." Přátelsky ho podrbal za uchem, pohladil po hlavě a zvíře bylo šťastné. Melanie si ho stále nedůvěřivě prohlížela. "Chceš si ho taky pohladit? Třeba budete kamarádi...?" …sledoval její reakci, jen přikývla.. Vzal ji do náruče, tak jako poprvé, kdy se snažili chytit neposlušný balónek a ona nesměle natáhla ruku a pohladila Louisiho po hlavě a ten jen spokojeně zahýkal. Stále ještě jí držel v náručí a nejraděj by ji nepustil, od radosti mu srdce tlouklo na poplach. Byl šťastný za to, že Abbie svolila k tomu, že ji mohl vzít sem - domů… ! Tady k ní najde cestu snadněji a ona k němu, kéž by!\n"Melanie, pojď, půjdeme do domu, ukážu ti tvůj pokojíček, který jsem pro tebe nechal připravit." Postavil ji na zem a ona automaticky vyhledala jeho ruku a nechala se odvést. "Ale teta půjde s námi, jo ?!" Nedala se... "Jistě…i pro tetu máme připravený pokoj a víš, co?" …přidřepnul si k ní na bobek…jen zavrtěla hlavou.\n"Bude hned vedle toho tvého, to, kdybys něco potřebovala a já tam zrovna nebyl." Pohladil ji po vlasech a byl šťastný, když se na něj usmála, po tak strašně dlouhé době, která se zdála jako věčnost! Konečně ho začala brát vážně. Konečně!!!\nPro potěchu ♡ i jiskru v oku !\n20. srpna 2016 v 19:34 | Videa, která stojí za to vidět! ♣\nUrčitě ten koncert s Bruneie znáte, ale stojí za to vidět znovu, protože Mike je tam, jak to říct slušně.. no, prostě mrkněte a zjistíte, že to slušně říci nejde !\n17. srpna 2016 v 18:56 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nMá cenu bojovat?\n"Abbie, pochop! Nedokážu najít k Melanii cestu zavřený mezi čtyřmi zdi vašeho bytu, i když je tam doma, nemám moc prostoru ji jakkoliv zabavit tak, aby mě k tomu potřebovala. Je tak soběstačná a tvrdohlavá a mě je jasný, po kom!" Prohrábl si nervózně vlasy a pochodoval po Abbieiném pokoji jako lev v kleci, byl v koncích psychicky i fyzicky. Přesně věděl, že se jí jeho návrh nebude líbit.\n"Michaeli, ale ona tam má všechno, co potřebuje, co zná, její domov je její jistota, sakra chápeš, oč mě vlastně žádáš?! Chceš mě o Melanii připravit, vzít mi jí, tak to se ti nepodaří, rozumíš!!" …vyštěkla po něm. Tahle hádka se začala až příliš hrotit, nechtěl se hádat, ale když paličatost Abbie ho dohání k šílenství, stejně tak dnes, jako před tolika lety, stále stejná, zásadová a v mnohém neústupná! Chtěl dosáhnout dohody a zatím ho vytáčí tak, že jedná úplně opačně.\n"Ale…Abbie, já tě přece nechci o ni připravit, neberu ti ji a na něco jsi zapomněla, je taky moje, mám na ni stejné právo, jako ty a kdo ví…?? Dovol, abych ti připomněl, že to ty jsi způsobila, že vyrůstala bez otce, tak mi teď laskavě nebraň v rodičovských povinnostech. Kdybych nechtěl, ani bych se tě nemusel ptát...!"…otočil se k ní zády, aby nemusel čelit jejím pohledům a slzám, které přemáhala ve zlosti. Nechtěl to říct takhle neomaleně, tvrdě a zle, ale bylo pozdě vzít to zpět.\n"Přestaň sakra vyčítat! Copak to nechápeš…?" …zadrhl se jí hlas. Bude mi strašně chybět, ještě nikdy jsme nebyly od sebe tak dlouho!" …zavzlykala. Přisedl si k ní na kraj postele a ona trucovitě odvrátila hlavu a posunula se na samý kraj postele, co jí její noha dovolila. Snažil se o konejšivý tón v hlase.\n"Abbie, no ták, buď rozumná! Nemůžu být s ní zavřený jen v bytě, bez možnosti vyjít s Melanií do parku, kamkoliv a riskovat, že mě někdo pozná, sesypali by se na mě, nemůžu a nechci tím ohrozit Melanii. V Neverlandu bude nejen v bezpečí, ale bude mít vyžití, klid a krásné prázdniny a co víc, až ti vyndají ty dráty, ten…ten...fixátor z nohy, můžeš přece přijet za námi."\nPevně stiskla víčka k sobě, poslouchala ho, její podvědomí i reálné vědomí pracovalo na plné obrátky. Rozum jí říkal, že má pravdu, ale po tak strašně dlouhé době se jí znova vracela její noční můra, ještě z dob, kdy se dozvěděla, že čeká s Michaem dítě, kdy byl postřelený a onen muž bez tváře v černé kápi s nabitou zbraní ji pronásledoval spolu se strachem, téměř každou noc .\nSetřel její slzy z tváře… "Abbie, neplač! Vím, že ti bude po Melanii smutno, ale Christel by mohla jet s námi a být pro Melanii tou jistotou. A navíc máme spolu dohodu, ne?" …řekl povzbudivě a usmál se…"Jakou myslíš?" …špitla. "No, přece to, že jí o tom, že jsem její otec, řekneme spolu a taky, že jí na to připravíš ty sama. Rozhodně tě o ni nechci připravit, vzít ti ji, Abbie, copak mě tak málo znáš? Nejsem tvůj nepřítel! Nebo už jsi dočista zapomněla… " …řekl zkroušeně.\n"Michaeli, slib mi něco?!" "Cokoliv Abbie…" "Slib mi, že nikdy naše dcera nebude trpět tím, co se mezi námi stalo nebo stane." Přikývl a slíbil! I když nesouhlasil s tím, že nebude trpět, vždyť musela trpět, tím, že nemá otce, od malička, ale věděl, že Abbie by mu nejspíš řekla opak a nechtěl rozdmýchat další hádku. Možná, že až bude Abbie v Neverlandu, až ji tam dostane, budou mít klid na to si promluvit. Nemocniční prostředí na to není nejen vhodné, ale přál by si mít Abbie z dosahu toho hezounka Anthonyho, který má s Abbie kdo ví jaké úmysly. Musí nejdřív zjistit, jaké a jak to je s Abbie a jestli má o ni cenu bojovat.\nJasně, že to má cenu! Okřikl sám sebe, ale prohrát a ztratit ji po druhé, ne, to by nezvládl.\n14. srpna 2016 v 9:30 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nAch ta ... ALE!?\n...o dva týdny později Los Angeles, Abbiin byt.\nSeděl zamyšleně v kuchyni nad skleničkou vína, zatímco Melanie už víc, jak hodinu, poklidně spala ve svém pokoji.\n"Christel, já už tak dál nemůžu!" …povzdechl si Michael a podíval se unaveně na Abbiinu kamarádku, která byla víc, než to a která ho nyní chce vyslechnout, když vidí, jak je nešťastný.\n"Nemůžu najít ke své dceři cestu…pokaždé, když se už zdá, že jsme na dobré cestě, tak se zasekne a hotovo! Jako dneska…koukali jsme na pohádkový příběh, smáli se, předvídali další osudy postav, byla uvolněná, radostná a když pohádka skončila, bylo to, jako před tím. Pohádka skončila a já spolu s ní. Nechtěla už ani číst na dobrou noc, raději si došla pro tebe. Vážně jsem tak neschopný?! Tak strašně neschopný najít cestu ke své vlastní dceři?" …ruka i se skleničkou se mu mírně zachvěla, podíval se na tu, která byla pro jeho dceru důležitá a která do jisté míry nahrazovala druhého rodiče.\nChápal to, byla s ní od narození, starala se o ni, když Abbie nemohla, byla jí druhou matkou, ale všechny jeho dosavadní zkušenosti s dětmi a jejich psychické rozpoložení v Melanii selhávaly.\n"Michaeli, je ještě příliš brzy na to, aby ti padla kolem krku a vnímala tě jako součást svého života. Věř mi! Melanie je citlivá, strašně citlivá a především fixovaná na Abbie a pokaždé, když s ní přijdeš do nemocnice za Abbie, tak si připomene to, co se jí stalo. Vpadl jsi z ničehož nic do jejího života a ona to neumí vstřebat." …přátelsky mu položila ruku na tu jeho a povzbudivě stiskla.\n"Víš, Christel, něco mě napadlo, ale nejspíš budu potřebovat tvoji pomoc." …upil vína a podíval se na Christel jako na člověka, který ho jako jediný může zachránit. "Povídej, když to bude v mé moci…"\n"Říkal jsem si, že bych Melanii vzal k sobě do Neverlendu, ale...? Je tu ale... nejsem si jistý, jestli s tím bude Abbie souhlasit, spíš asi ne, bude se o ni bát a úplně ze stejného důvodu, který jsi říkala před chvilkou, jsou na sebe příliš fixované, ale kdybys tam s ní byla ty, bylo by to fajn. Měla by tě tam, jako svoji jistotu. Nabídl bych to i Abbie, jenže ta její noha potřebuje absolutní klid na lůžku, ještě pár týdnů určitě a ani nevím, jestli po tom všem, by se chtěla vrátit nebo být mi na blízku, kvůli své dceři… kdo ví, jestli už mě neodepsala úplně! Ani bych se nedivil, zvládala to beze mě víc, jak šest dlouhých let, nepotřebovala mě, stejně, jako teď Melanie. " …svěsil nešťastně hlavu.\n"Michaeli, tak si s ní o tom promluv! Je to skvělý nápad, kde jinde by mělo být šestileté cácorce lépe, než u tebe v Neverlandu, no ne?! To ostatní se časem poddá, uvidíš! " …řekla nadšeně, ale on její nadšení nesdílel.\n"Jo, já jsem chtěl už před pár dny, vlastně každý den, kdy ji navštívíme, se odhodlávám, ale pokaždé je u ní ten mladej doktůrek Anthony a mě to bere odvahu se na cokoliv zeptat a tak jen sleduji radost Abbie a Melanie ze shledání a řešíme spíš praktické věci jako, kde je čisté ložní prádlo, kde je co v kuchyni a co z toho uvařit...jo, nesměj se, Christel, já i vařím a taky peru, nějak to tu na mě všechno padá! Nevíš, jak to spolu mají Abbie a Anthony?" …vypadlo z něj z ničehož nic, aniž by vážil slova...prudce stiskl víčka, jako by se bál, co uslyší... Vycítil, že jeho péče není jen kolegiální a jeho doteky jen zdvořilostní projev soucítění, ano žárlil a ne málo!\n"Úsměv nad představou, jak Michael vaří nebo dokonce snad pere, zamrzl Christel ve chvíli, kdy začal mluvit o Anthonym.\n"Michaeli, ráda ti se vším pomůžu i s tím, že Melanii doprovodím k tobě do Neverlandu. Abbie to vysvětlím, když ty neuspěješ, ale co se týká Anthonyho, promiň, na to se musíš zeptat jedině Abbie! Sdílíme v dost věcech společný život, já, Abbie, naše přátelství, nemocnice, práce...a hlavně…péče a starost o Melanii, ale na tohle a mnoho dalšího ti odpovědět nedokážu." …výrazně zbledla, zvážněla a nyní to byl Michael, kdo jí prudce chytil za chladnou ruku, když se postavila a měla se k odchodu, vlastně mu tím potvrdila, co si myslel.\n"Christel, nedokážeš nebo nechceš?!" …podíval se na ni zpříma, věděl, tušil, že je tu něco, někdo, kdo by mu mohl zkřížit plány, které si vysnil, mít Abbie se svou dcerou v Neverlandu, mít fungující rodinu.\n"Michaeli, možná obojí! Ale promiň, už je docela pozdě, ráno vstávám do služby. Dobrou noc." …rozloučila se a odcházela do svého bytu.\nA on zůstal sám, se svými myšlenkami a s nedopitou skleničkou vína, která mu dělala společnost.\n6. srpna 2016 v 19:05 | ♥ POVÍDKA - Vhodný okamžik\nZůstali spolu sami! Po tak strašně dlouhé době, ironií osudu se jejich role obrátily, tehdy byl na nemocničním lůžku on.\n"Michaeli, tys jí neřekl, že jsi její otec, že ne?" …zeptala se Abbie a nejistě na něj pohlédla. "Ne, neřekl! Nemyslím si, že by právě teď na to byl ten správný okamžik!" …řekl sklesle. "Proč, stalo se něco?"…zabodla do jeho tváře ten svůj pronikavý pohled. "Abbie, je jasný, co se stalo." Pohlédl na její zraněnou nohu, kapačku a vše, co s jejím zdravotním stavem souviselo. " Je evidentní, co se stalo a můžu za to já! Jestli můžeš, odpusť mi, prosím, jak jsem se k tobě včera neurvale choval a tohle je důsledek toho všeho!" …zakryl si rukou obličej. Rychle se nadechla.\n"Za tohle přece ty nemůžeš!!" "Ale ano, můžu! A Melanie je nejspíš stejného názoru! Přiběhla krátce po té, co se ti to stalo, proto mě ignoruje, dává mi tím jasně najevo, kdo je tím, co se ti stalo, vinen! Abbie, ani nevíš, jak moc mě to mrzí."\nHlas se mu chvěl, stejně jako ruce, které byly studené jako led. S námahou nadzvedla ruku, do které kapal lék proti bolesti a kdo ví, co ještě a položila ji na jeho ruku. Zachvěl se! Byť letmý dotek její ruky ho dokázal povzbudit i rozlítostnit ještě víc. Byl tak zmatený, nevěděl, jestli vůbec ještě smí bojovat o to, co je mu v životě nejdražší...ona a jeho dcera. "Vysvětlím jí to, bude tě mít ráda …a jestli souhlasíš, to, že jsi její otec, jí řekneme, až na to nastane vhodný okamžik, teď by to nejspíš nepochopila, je příliš zmatená a bojí se o mě." Přikývl a snažil se, aby se před Abbie nesesypal.\n"Dobře, nechám to na tobě! Jen mi Abbie, řekni, co ti vlastně je a jak to budeme dělat dál? Moc bych si přál, kdybych mohl být nablízku Melanii a i tobě… pokud o to budeš stát, ale pochopil bych, kdybys mě už do konce svého života nechtěla vidět. Máš přece jen svůj život a já už do něj dávno nepatřím." Pomyslel na toho mladého doktora a musel se krotit, aby udržel své negativní emoce na uzdě a ano, proč si to nepřiznat, žárlil, i když na to neměl vůbec žádné právo. Nechtěl ani vytahovat minulost, ne teď! Snad jednou…\n"Michaeli, jak jistě víš, mám tříštivou zlomeninu a to, co vidíš, je fixátor, který mi má zajistit, že noha sroste tak, jak má, takový hřeb, šroub, který drží kost, aby srostla tak, jak má. Je tam hematom, krevní sraženina, ale to je normální, dostávám něco na bolest a zánět, který by byl další komplikací, takže ještě nejméně pět, šest týdnů se z postele nezvednu a kdo ví, jak dlouho potom." Odmlčela se, dobře věděla, co všechno mohl ten náraz způsobit a jaké komplikace by mohly přijít, ale je příliš brzy na nějaké závěry. Snažila se nadzvednout na posteli a narovnat si polštář.\nMichael obratně přiskočil a pomohl jí. "Děkuju! A omlouvám se..." …špitla, když se nad ní nakláněl. Ucítila tu jeho známou vůni, kterou vnímala i přes ukrutnou bolest nohy a na kterou nezapomněla po celá dlouhá léta, která jí tolikrát zoufale chyběla.\nZblízka jí pohlédl do očí. "Za co se mi, Abbie, omlouváš?" …znervózněl… a napřímil se. "Za to, že ses musel dozvědět o své dceři takhle…."…hlesla. Otočil se k oknu, kde byl výhled na dětský park, kde si hrály děti, nesnesl by další její slzy, které by měl potřebu setřít, slíbat jí je ze rtů.\n"Abbie, je to moc smutné, co se ti stalo, ano…cítím strašnou vinu, ale nebýt toho, dozvěděl bych se vůbec někdy o tom, že mám s tebou dítě?"…snažil se nic nevyčítat, i když už měl na jazyku další výčitku, kterou raději pro tentokrát spolkl, spíš to byla vnitřní zraněnost, rozervanost… Nechtěl ji pár hodin po operaci znovu obviňovat nebo ještě víc zhoršit situaci…snažil se rozumně uvažovat, postupovat klidně.\n"Michaeli, já… zavzlykala a byla na ní znát únava, setřela slzu…než stačila cokoliv říct, vysvětlit, vešla do pokoje Melanie s velkou vázou.\nPřiskočil k ní a vzal ji, napustil do ní vodu a dal do ní růže, které umístil na stolek naproti postele. Melanie se vrátila k Abbie na postel a hladila jí ruku, byl dojatý, jak je něžná a citlivá.\n"Melanie, mám na tebe strašně velikánkou prosbu. Vím, že jsi moje statečná a šikovná holčička, ale byla bych moc ráda, kdybys tady s Michaelem byla kamarádka, bude se teď o tebe starat, stejně jako teta Christel, ta vám se vším pomůže, ale nemůžeme ji moc zatěžovat, musí chodit do práce. A pokud s tím budete souhlasit oba dva, poprosím tady Michaela, aby zůstal v našem bytě nějaký čas s tebou, nebo tě může vzít na nějaký výlet, co ty na to? Jsou přece prázdniny...! "\nJak Michael, tak Abbie čekali na to, co odpoví. Melanie se podívala na svoji matku i na toho muže a jen prostě kývla hlavou a řekla: "Tak jo, když chceš mami!" …a dala Abbie pusu a pohladila ji po vlasech. "Miluju tě, Melanie!" …řekla něžně Abbie a oči se jí leskly.\nByl dojatý tím, jaký mají mezi sebou matka a dcera vztah, kéž by i on co nejdřív zakusil lásku od své dcery, když její matku nejspíš ztratil.\nFotky pro potěšení i úsměv.\n4. srpna 2016 v 18:12 | ☺☻ Zajímavé fotky\n1. Vítejte a posaďte se u nás ! Nádhera že?


PPT - Boží Zjevení PowerPoint Presentation - ID:4546822\nBoží Zjevení PowerPoint Presentation\n<iframe src="https://www.slideserve.com/embed/4546822" width="600" height="497" frameborder="0" marginwidth="0" marginheight="0" scrolling="no" style="border:1px solid #CCC;border-width:1px 1px 0;margin-bottom:5px" allowfullscreen webkitallowfullscreen mozallowfullscreen> </iframe>\nBoží Zjevení - PowerPoint PPT Presentation\nBoží Zjevení. Mnohokrát a mnohými způsoby mluvíval Bůh k otcům ústy proroků; v tomto posledním čase k nám promluvil ve svém Synu. (Žid 1,1n). Malé opakování:. V žádném případě nesmíme přenášet __________ __________ na věčný život.\nMnohokrát a mnohými způsoby mluvíval Bůh k otcům ústy proroků; v tomto posledním čase k nám promluvil ve svém Synu. (Žid 1,1n)\nV žádném případě nesmíme přenášet __________ __________ na věčný život.\nVěčný život se nachází v rovině _______. Začíná již ____ duchovními postoji, kterým se učíme. Mají v nich nezastupitelné místo – pravda, láska, dobro, spravedlnost, čistota, pokora …\nVěčný život se uskutečňuje ve vztahu k ______ a druhým ______.\nJe to neustálé vlastnění přítomného _________, ve kterém budou naplněny všechny naše nejušlechtilejší ______ bez ničeho záporného. Tento okamžik nikdy _________.\nDokončeme výroky Ježíše Krista\nTehdy řekl Ježíš svým učedníkům: „Kdo chce jít za mnou, … (Mt 16,24)\nKdo miluje otce nebo matku víc nežli mne, …(Mt 10, 37)\nMiluje svůj život, ... (Jan 12,25)\nTehdy řekl Ježíš svým učedníkům: „Kdo chce jít za mnou, zapři sám sebe, vezmi svůj kříž a následuj mne. (Mt 16,24)\nKdo miluje otce nebo matku víc nežli mne, není mne hoden; kdo miluje syna nebo dceru víc nežli mne, není mne hoden. (Mt 10, 37)\nMiluje svůj život, ztratí jej; kdo nenávidí svůj život v tomto světě, uchrání jej pro život věčný. (Jan 12,25)\nDvojpodobenství o Božím království\nMluví se v něm o zakopaném pokladu a vzácné perle.\nDejte jejich text ve skupinách dohromady.\n— Podobenství o pokladu v poli\nKrálovství nebeské je jako poklad ukrytý v poli, který někdo najde a skryje; z radosti nad tím jde, prodá všecko, co má, a koupí to pole.\n— Podobenství o perle\nAnebo je království nebeské, jako když obchodník, který kupuje krásné perly, objeví jednu drahocennou perlu; jde, prodá všecko, co má, a koupí ji. (Mt 13, 44 – 46)\nCesta k věčnému životu:\n— Víra ve věčný život po nás žádá zřeknutí se pozemského života pro život věčný.\n— Existují pouze dvě cesty\nJednorázové zřeknutí se pozemského života pro Krista – mučednictví.\nPostupné zříkání se své vůle a naplňování Boží vůle v mém životě.\nCo je to Boží zjevení?\nPráce ve skupinách.\nBůh je duch a našimi smysly je nepostřehnutelný.\nProto Bůh na sebe bere smyslově vnímatelnou podobu, aby nám mohl sdělit nějaké důležité informace o Něm a o nás.\nProč je třeba Božího zjevení?\nČlověk je přece schopen svým rozumem dojít k poznaní Tvůrce.\nVzpomínáme si jak?\nSkrze Boží dílo – stvořený svět a svou schopnost poznávat dobro a zlo.\nNebesa vypravují slávu Boží a dílo jeho rukou zvěstuje obloha. (Žl 19,2)\nJeho věčnou moc a božství, které jsou neviditelné lze totiž od stvoření světa vidět, když lidé přemýšlejí o jeho díle, takže nemají výmluvu. (Řím 1,20)\n1. Lidské poznání je narušené hříchem.\nHřích zotročuje člověka tím, že mu předkládá před oči falešné představy o jeho štěstí. Toto může jít až tak daleko, že naše skutečné a konečné dobro, kterým je Bůh, můžeme vnímat, jako nepřítele našeho štěstí.\nHřích zotročuje člověka tím, že mu předkládá před oči falešné představy o jeho štěstí. Tato skutečnost jde až tak daleko, že naše skutečné a konečné dobro, kterým je Bůh, můžeme vnímat, jako nepřítele našeho štěstí.\n2. Bůh si přeje, abychom Ho poznávali více, než bychom byli schopni, skrze náš rozum.\nVětší poznání vede k hlubšímu vztahu a lásce. Tím otevírá člověka k většímu obdarování od Boha a štěstí.\nKde je napsáno Boží zjevení?\nPísmo svaté - Bible\nBible se dělí na Starý a Nový zákon.\nVyjmenujte osoby nebo skupiny osob, skrze které Bůh mluvil ve Starém zákoně a v Novém zákoně.\nKdo mluvil jménem Božím?\nJežíš Kristus – Boží zjevení\nStarý zákon byl přípravou na vrchol zjevení, které se uskutečnilo v Ježíši Kristu\nApoštolové zvěstují to, co jim bylo zjeveno skrze Ježíše Krista.\nVrcholem Božího zjevení je Ježíš Kristus\nFilip mu řekl: „Pane, ukaž nám Otce, a víc nepotřebujeme!“ Ježíš mu odpověděl: „Tak dlouho jsem s vámi, Filipe, a ty mě neznáš? Kdo vidí mne, vidí Otce. Jak tedy můžeš říkat: Ukaž nám Otce? Nevěříš, že já jsem v Otci a Otec je ve mně? Slova, která vám mluvím, nemluvím sám od sebe; Otec, který ve mně přebývá, činí své skutky. (Jan 14, 8 – 10)\nCo bylo od počátku, co jsme slyšeli, co jsme na vlastní oči viděli, na co jsme hleděli a čeho se naše ruce dotýkaly, to zvěstujeme: Slovo života.Ten život byl zjeven, my jsme jej viděli, svědčíme o něm a zvěstujeme vám život věčný, který byl u Otce a nám byl zjeven. (1 Jan 1,1n)\nV evangeliích není zachycen život Ježíše Krista, ale jeho veřejné působení.\nVše, co je tam zachyceno – Ježíšovy slova, činy, gesta, postoje – prostě všechno – odhaluje tvář neviditelného Boha.\nJežíš Kristus je nejdokonalejší Boží zjevení, které zavazuje všechny lidi a jiné už dáno nebude.\nPříběh – Sněžné husy


Srovnání Honda CBR600RR vs. Yamaha YZF-R6 » MOTOHOUSE.CZ\nHomepageMotorkySrovnání Honda CBR600RR vs. Yamaha YZF-R6 Srovnání Honda CBR600RR vs. Yamaha YZF-R6\n13. června 2012 v 17:09 Autor:\nVíťa Gola, Karel Táborský Fotografie:\nHonza Karasek Velikost textu:\nVezměte je pod krkem a podržte plyn k omezovači. Pořádně, až budou vřískat v tónech devastujících ušní bubínky a vám přeběhne po zádech děsivý mráz. Vítejte ve světě těch nejrychlejších šestistovek ...\nObliba okruhového ježdění a nejrůznějších forem amatérských závodů poslední dobou roste velkým tempem. Pokud se chcete dobře a rychle svézt na okruhu, začínáte nebo potřebujete vypilovat rychlé časy, v převážné většině případů sáhnete po šestistovkovém supersportu japonské výroby.\nA to jak z pragmatických, tak i z emočních důvodů. Dnešní šestistovky představují absolutní vrchol současné techniky. Jejich výkony jsou vyhnány do extrému, hmotnost je stlačena na minimum a jejich celkové schopnosti často o dost převyšují schopnosti běžného jezdce. Ano, to je potřeba si hned ze začátku přiznat. Jsou relativně snadno dostupné a jejich cena není závratná.\nKromě toho dokáží díky svým vytříbeným vlastnostem většině pilotů s alespoň mírně nadprůměrnými schopnostmi poskytnout zážitky, srovnatelné se světovou závodnickou elitou. Vítejte ve světě maximálních výkonů, servaných gum a ohoblovaných sliderů.\nV motorkovém sportovním světě asi nenajdeme větší rivalitu než tu, která panuje mezi CBR a R6. Tohle Manchester vs. Chelsea, Audi vs. BMW, Subaru vs. Mitsubishi. Už od konce devadesátých let až po dnešek do sebe šijou hlava nehlava a zdá se, že tenhle souboj nikdy neskončí.\nUž od samého počátku to Honda i Yamaha vzaly každá za opačný konec, a recepty na špičkový supersport tak mají úplně jiné. Yamaha byla od počátku daleko radikálnější, šla na to přes maximální výkony, tuhé nastavení a drsnější geometrii.\nHonda zase zvolila cestu vstřícnějšího přístupu k jezdci, intuitivního ovládání a neutrálního chování. Poslední generace R6 se vyprofilovala v nejlepší základ na ostré okruhové zacházení. Jenže Honda v roce 2007 přišla s poslední generací své CBR, a ta si nejen zachovala svou přívětivou silniční tvář, ale byla i stejně dobrá na okruhu.\nŽivot s nimi pohledem silničního jezdce\nVíťas Gola – redaktor, testovací jezdec30 let188 cm, 80 kg\nI přesto, že převážnou část ročních kilometrů najedu na silnici, okruh mám strašně rád a pokaždé si to užiju. Nejsem závodník, přesto se snažím pokaždé zlepšovat a být rychlejší. Na obou jsem toho na okruhu najel docela dost a krom toho mám i možnost srovnání mezi několika generacemi.\nA jak to tedy vidím? CBR je hned po prvním kole naprosto skvělá. Nemusíte se s ní prát, můžete ji ždímat jak hadr na podlahu a motorka pod vámi proti ničemu neprotestuje. Dokáže odpouštět chyby a neustále ve vás živí důvěru, že ať se stane cokoli, vy to zvládnete. Během pár kol jste opravdu rychlí, a nedá to ani až tolik práce. ABS bych ani na okruh v žádném případě nechtěl (pokud teda neleje jako z cedníku), protože s ním brzdný účinek není pokaždé stejný, takže je těžké se trefit v každém kole do brzdného bodu. Na CBR si zvyknete, ale po dvou dnech vám možná začne něco chybět. Trocha té nasranosti ve vysokých otáčkách a malinko ostřejší chování. Možná…\nR6 je jiná. Pokud jste vyšší postavy, budete si trochu zvykat na stísněnou pozici, ale to na okruhu není zas tak na škodu. Máte víc váhy na rukách, takže víc cítíte, co dělá předek, a celý posez je líp uzpůsoben k rychlé jízdě. To samé platí o motoru, ten největší mazec se totiž skrývá nad jedenácti tisíci, a tam je to pěkně šťavnaté. Pokud na ní budete mít nazuté dobré sportovní gumy, je R6 dychtivá do náklonu, přesná a stabilní. Musíte na ní ale víc makat a snažit se. Kromě toho potřebuje daleko pevnější ruku, a když ji máte, stává se z ní pěkně rychlá zbraň. Ačkoliv bych si v devadesáti procentech případů z těchto dvou motorek vybral Hondu CBR, tak kdybych měl něco dávat na lamináty a jezdit s tím jen na trati, byla by to R6.\nPohled majitele obou\nVašek Jiruš – závodník MČR Superstock31 let180 cm, 74 kg\nYamaha R6 je velmi sportovní prostě již od základu. Stačí pouze pár drobných úprav a lze s ní jet na špici MČR. Má silný a přitom jemný motor bez jakýchkoliv propadů ve výkonu při použití kitu YEC. Velice dobrá je ergonomie – řidítka, sedačka a stupačky jsou skvěle umístěné pro závodní použití. Díky tomuto posezu je možné motorku krásně vodit jezdcovou vahou a je snadnější více zatížit zadní kolo při výjezdu (kvůli dobrému gripu).\nHonda CBR600RR - Největší rozdíl oproti R6 je v ergonomii posezu na motorce a v „uživatelsky příjemném“ motoru, který je pro závodní účely MČR značnou nevýhodou.\nDalší minus je jednoznačně absence antihoppingové spojky, která je u závodní motorky nezbytností. Při pohybu na motorce se hůře zatěžuje zadní kolo při výjezdech. Menší pohyblivost na motocyklu – v tomhle má Yamaha opravdovou výhodu. Při použití dostupné elektroniky (powercommander) motor stále není tak „závodní“ jako na R6 a stále se řešil problém s propadem výkonu. Teprve po instalaci HRC kitu byl motor skutečně závodní, od 10 500 otáček neměl žádnou výkonovou díru. Bohužel HRC kit není cenově dostupná záležitost.\nOkruhový tuningPo pravdě řečeno, CBR a R6 jsou v podstatě hotové okruhovky a na hobby ježdění nejsou potřeba úpravy na motoru ani na podvozku. Pokud to ale s ježděním na okruhu myslíte vážně, pár menších zásahů by to chtělo. V první řadě to jsou kapoty. Sundat světla, blinkry, veškeré originální plasty a nahradit je lehkými laminátovými. Jednak srazíte hmotnost a jednak... je přece škoda rozsekat origo díly, když je potom ještě můžete použít.Málokomu se asi bude chtít jezdit s originálním výfukem, takže druhá základní úprava asi bude otevřená koncovka. No a tady to můžete klidně skončit. I se sériovým nastavením podvozku se s takovým supersportem (pokud to tedy máte v paži) dá dostat až na čas okolo 2:12 s.Pokud byste chtěli utratit víc kaček a udělat si ještě větší radost, sáhnete nejspíš po přepákování, sportovních řidítkách, rychlořazení, filtru a laděných svodech. Potom možná cartridge do předních vidlic, jiná zadní centrála, závodní brzdová pumpa atd. Ale to už jsme se dostali tam, kam jsme ani nechtěli. Pro devadesát procent hobby jezdců to jsou naprosto zbytečné úpravy.\nRozsoudit tyhle dvě je těžký, aniž by se člověk už podesátý neopakoval. Z pohledu designu to vyhrává Yamaha. Je ostrá, malá, moderní. Je pravda, že by si člověk neměl vybírat oblíbený fotbalový tým podle barvy jeho dresu, ale nemůžeme si pomoct. Honda vedle R6 vypadá už trochu zastarale. Honda bude vhodnější pro jezdce, kteří chtějí jezdit i po silnici a neradi mají každého půl roku papíry v čistírně.\nYamaha je lepší základ pro okruhové ježdění a i ve standardním provedení je schopna jezdit v národních šampionátech hodně vepředu. Asi nemá cenu stěžovat si na to, že R6 2010 přišla o čtyři koně výkonu kvůli lepšímu naladění středních otáček, protože to stejně málokdo pozná. Pro nás je to pořád královna okruhů a to tak zůstane. Honda jí sice šlape na paty, ale ten pověstný „drc“ jí prostě chybí. Zato je mnohem lepší na silnici. Záleží jenom na vás, co preferujete.\nTo musí být CBR, protože:- Je přesně taková, jakou ji čekáte- Dokážete na ní hned zajet rychlý čas- Nic nepadne tak skvěle do rukyCo se nám nelíbilo na CBR:- Holt to ABS- Zaplastovanej motor\nTo musí být R6, protože:- Je vzteklá jak hladovej pes- Má mikroskopické rozměry- Nahoře jede jak 750Co se nám nelíbilo na R6:- Pořádně funguje jen ve vyšších otáčkách- Nevhodné obutí Michelin\n13. června 2012, 10:23 |\nKTMan Super test ! Kluci, nemůžete sem dát carlosův test KTM 690SM nebo nějaký další jednoválce 690 cm od KTM? Fak bych byl zvědavej na ty fotky a ne jen já !!!


Jak se počítá nemocenská u OSVČ? - Modrý koník\nJak se počítá nemocenská u OSVČ?\nmaminky prosím nevíte, jak se počítá když jsem ukončila 11/2013 pracovní poměr a od 12/2013 jsem OSVČ.Bohužel asi budu muset marodit na neschopenku - nevíte s čeho se mi bude počítat nemocenská ?\nNo, podstatné je, zda si platíš nemocenské pojištění, abys vůbec na tu neschopenku měla nárok. A pokud ano, tak se to počítá podle výše toho odvedeného nemocenského, potažmo sociálního. Jo a není dobré to dávat jako otázku, protože každý může odpovědět jen jednou, takže nejde nic upřesnit, pokud je něco nejasného.\nPřehozeno z Otázka na Diskuse, aby bylo možné doplnit a odpovídat opakovaně.\n@infokonik jsem ani netušila že to jde 🙂\n@sarkad2856 Akorát zakladatelka píše, že pracovní poměr ukončila k 11/2013, tedy z jeho titulu na neschopenku nárok nemá. A z titulu OSVČ aktuálně taky ne, pokud si nemocenské platí hned od začátku, tak nárok vznikne od března.\nJak se počítá nemocenská?10


Porážky koušeme hodně těžko, přiznává kouč Junioru Strakonice - Strakonický deník\nPorážky koušeme hodně těžko, přiznává kouč Junioru Strakonice\nStrakonice /ROZHOVOR/ – Porážek fotbalisté Junioru Strakonice už pár zažili. Ale doma ji museli přijmout poprvé.\nOsek B se stal prvním týmem, který porazil Junior Strakonice na jeho hřišti.Foto: Deník/ Miloš Vrátný\nPřemožitelem Junioru se stal v neděli Osek B, který vyhrál 2:1. „Osobně jsem si myslel, že prohra přijde o něco později. Ale takový je fotbal,“ konstatoval domácí trenér Luděk Cimrhanzl.\nJak se cítíte po první porážce na svém hřišti?\nŠpatně… Hlavně herně to nebylo z naší strany už od začátku utkání dobré. Osek nás zaskočil, měl rychlé běhavé hráče. A gólově nás potrestal, jako nás tady nepotrestali předchozí soupeři. Po zásluze získal tři body.\nZmínil jste, že jste nebyl spokojený s předvedenou hrou. Co vám vadilo nejvíc?\nChtěli jsme hrát kombinačně po zemi, ale vůbec se nám to nedařilo. Osečtí nás vycvičili. Je to první porážka doma v historii mužů Junioru a osobně jsem si myslel, že přijde o něco později. Ale takový je fotbal. Pro nás se nic nemění, s ohledem na ostatní výsledky konkurentů jsme si uchovali pětibodový náskok, i když jsme ho mohli zvýšit na osm, což už by bylo hodně příjemné. Takovouhle lapálii jsme si však mohli vybrat jindy, ne doma před 200 diváky.\nOba góly vám dal mladý Jan Hoch. Měly obě ty situace něco společného?\nNa pravé straně jsme hořeli, v individuálních výkonech jsme tam byli slabší než soupeř. Z těchto chyb vyplynuly obě branky. Pravá strana nebyla dobře zajištěná. Hlavně, Honza Hoch je hráč, který pravidelně nastupuje v krajském přeboru, rozdíl je vidět. Je mu 18 let a Kratochvílovi, který na něj hrál, je 40. Ten rozdíl musí být vidět a bylo by smutné, kdyby nebyl.\nVe druhém poločase jste měli vytrvalý tlak a sice jste brzy dali kontaktní gól, ale kromě břevna jste větší šanci neměli…\nVe druhé půli naši hru rozhýbali dorostenci Kagui a Gondek, oba snesli měřítko. Dali jsme brzy gól, ale potom jsme neměli štěstí. Dostávali jsme se ke konci do tlaku a trefili břevno – kdyby došlo k vyrovnání, ještě víc by nás to nakoplo. Ale kdyby neplatí… Alespoň na bod jsme ovšem dosáhnout mohli. Celkově si myslím, že Osečtí byli o něco lepší. Zkušeně bránili, spolehlivý Čapek si to oddirigoval, což stačilo. Bylo znát, že přijela rezerva týmu krajského přeboru, byli tam čtyři rozdíloví hráči.\nPorážka je asi o to víc překvapující, že přišla od týmu z dolní poloviny tabulky. Navíc vy jste na jaře začali třemi výhrami, byli jste v laufu…\nRezervy jsme měli už v minulém domácím utkání se Semicemi, které nás nepotrestaly v prvním poločase. Mohly také dát góly. Tentokrát přijeli zkušenější hráči a potrestali nás. Jestliže ale chceme koukat do vyšší soutěže, tam se tohle dít bude. Jsou tam lepší fotbalisté, kteří každou chybu potrestají.\nNyní jedete do Putimi, kterou jste označil jako hlavního konkurenta v boji o prvenství. Momentálně na vás ztrácí ze čtvrtého místa sedm bodů. Pak ještě hostíte další dva konkurenty, nejprve třetí Sedlici a pak druhé Mirovice. Co tahle porážka znamená před těmito zápasy?\nV Putimi to bude těžké, jako každé utkání venku. Minule jsme odehráli těžký duel v Klukách, ale zvládli jsme ho. Myslím, že s ohledem na pětibodový náskok je dobře, že ta prohra přišla v tuto dobu, kdy jsme si to teoreticky mohli dovolit. Náš náskok totiž nikterak neutrpěl. Je potřeba se nad aktuální prohrou zamyslet a jít dál. Sport porážky přináší, i když my na ně nejsme zvyklí, těžko je koušeme. Teď je to pro nás něco nového, dá se na tom stavět, musíme se z toho poučit. Hlavně musíme zlepšit kombinační hru po zemi, která nám proti Oseku chyběla. Nakopávané balony nám nesedí. Ale když rozjedeme kombinaci na jeden dotek, soupeře přehráváme.


Vážná seznámení ona hledá jeho, ženy 49-55 let, Liberec - Seznamka.cz\nAnonymVážně 55 let PrahaLiberec\nHledám pozitivního parťáka se širším rozhledem, se zájmy o kulturu a cestování, které mne nesmírně baví (neturistická místa, hory, Balkán, dobrodrůžo, spaní venku...v ideálním případě bych se ráda vrátila k putování"on the road" obytnou dodávkou). Jsem akční, mám neusedlé myšlení a smysl pro nesmysl. Sportuji jen na pohodu, ne na výkon. Pracuji na volné noze. Etapu hnízdění mám za sebou. Hledám interesantního sportsmena jen tak pro radost a sdílení volného času.\nRáda se seznámím s příjemným, hodným a usměvavým mužem, který si druhou polovinu života chce užívat již jen na pohodu, porozumění, toleranci a souznění.Za odpovědi děkuji.\nV dnešní době najít vhodný protějšek asi jen tak nejde nebo????? Jsem 53/160 , sympatická hnědovláska co chce své city ještě dávat i brát. Jsi tu někde????


» Lednové resumé v pražských soutěžích UNI Chess\nNapsal uživatel Mircea - 27.01. 2016, Kategorie: Novinky\nTřetí týden pražských soutěží přinesl bilanci tří výher a dvou proher. V úterý jsme přežili trojsouběh ExFxG (obsazeno 22 z 24 šachovnic), který byl naštěstí letos v této podobě jediný. Celková pražská lednová bilance je nakonec kladná a sice osm výher, dvě remízy a pět proher. Družstva D, E a Ž se drží v boji o postup, zatímco E vypadá spíš na boj o záchranu.\nE (Smíchov B, 2,5:5,5)\nV souboji dvou oddílů, které měly v úterý 3-souběh (Smíchov A-B-D proti Unichess E-F-G), byl zjevně úspěšnější Smíchov, který nejenže sehnal 24 hráčů, ale taky všechna utkání vyhrál. Jejich Béčko obětovalo Áčku pouze Zanikova (ten ale ještě letos za Béčko nehrál) a Jos. Kováře, vypodložilo je ale kvalitním středem, takže na sedmé jsem hrál s 19-stovkou a osmou už jsem při sebevětší snaze neobsadil – měl jsem celkem kvalitní sedmičku, ale k dokonalosti jí chyběl Lukáš na první (záda).\nScházeli jsme se trochu obtížně, naštěstí Víťa sehnal odvoz pro něj a pro mě z Brumlovky, a Miloš s Martinem Hykšem byli nachlup přesní. Čas 17:45 byl větší výzvou pro Pavla Talpu, který měl před zápasem dialýzu, Mirka Radu, který musel vyřídit něco doma, a hlavně pro Pavla Hrušku, který měl poradu a myslel si, že se hraje od 6, jeho příchod 18:42 tak měl mírně adrenalinovou příchuť (s paní vrátnou rozvážně odemykající dveře). Pavel pak brzy přešel z vážné partie do rapidu, což při složitosti pozice a síle mladšího soupeře (Vandas, 1933) nebylo úplně ideální.\nZpočátku se dalo říct, že jsme nikdo nestál špatně, ale těžko se určovalo, kdo by měl být ten (ti), kdo (kteří) vyhraje (í), což byl za stavu 01 (s padajícím Pavlem) trochu problém. Situace se příliš nezlepšila, když ti, co stáli spíš líp, tedy Mirek Rada na třetí (Terpstra, 1950) a já na sedmé (Lener, 1929) dali za remis 1:2. Mirek bohužel nešel do riskantního pokračovaní a spokojil se s opakováním tahů a já jsem sice stál o trochu líp, ale k uplatnění výhody byla ještě dlouhá cesta aneb „už jsem se parkrát letos dozvěděl, jak ta partie dopadne“ (viz níže).\nZ ostatních Víťa na první měl „dobrého“ soupeře – starší pán (Schmid), slušné ELO (2089), zatím bez bodu, navíc Víťa černými. Bohužel se mu nepodařil přechod do koncovky, kde podcenil jeden tah a koncovka už nakonec byla nejlíp remízová. K dovršení všeho neštěstí v té době Pavel Talpa na šesté s Bobkem (1835) nevyměnil soupeři jezdce, ten se rozeskákal a spolu s ostatními figurami (a samozřejmě soupeřem) Pavla takticky přehrál. Stav tak byl 1,5:3,5 a zbývaly tři partie – kromě Pavla H. (který už přešel z rapidu do blicky) ještě Miloš Gáj na druhé s Petrákem (2015) a Martin Hykš na páté s Horáčkem (1919).\nJako první padnul Pavel, který v blicce už kombinace nedopočítal, ale partie to byla docela divoká a stála by za rozbor, Pavel bohužel spěchal domů. Bylo tím pádem rozhodnuto a ani výhra Martina Hykše už nic neřešila. Martin stál celou dobu špatně, jeho bělopolný pěšec „krásně“ splynul s jeho pěšcovou strukturou. Soupeř měl možnost Martina totálně rozbít na královském křídle průlomem g4 s krásnými matovými motivy, ale místo toho nezvládl časovku, dal Martinovi kvalitu a následně i partii. Dohrával tak Miloš. který na začátku bětnul pěšce, ale počáteční kompenzace aktivní hry se postupně rozplývala, až to nakonec byl regulérní pěšec míň. Soupeř ho v oboustranné časovce správně uplatňoval a se 40. tahem byl Miloš „donucen“ zahrát nemožný tah. Opodál postávající kolega Veselský, který zřejmě pouze pro tyto účely předstíral rozhodčího (jinak si neumím vysvětlit, že ani jednu z 3 oboustranných časových tísní nezapisoval), okamžitě vykřikl, že Miloš spadnul a prohrál. Všichni jsme ho uklidnili, že oba hráči mají 40. tahů a že Miloš přemýšlí nad 41. Nicméně kolega Petrák si v té chvíli uvědomil, že došlo k nemožnému tahu. Museli jsme pozici vrátit a chvíli jsme vysvětlovali rozhodčímu, jak se má v této pozici zachovat (nastavit hodiny dle nejlepšího vědomí a svědomí a přidat soupeři dvě minuty). Spíš z edukativních důvodů, v partii to už nehrálo roli, Miloš byl prohraný a za chvíli se vzdal 2,5:5,5\nF (5,5:2,5) reportáž\nHned na začátku se bohužel projevil první nešvar, když jediný, kdo přišel dřív, aby pomohl s přípravou místnosti, byl Štefan. Je třeba uznat, že mýtická thrácká dryáda a zároveň bohyně Caissa je spravedlivá a odměnila ho celým bodem, když jeho soupeř nabídku remízy doprovodil nabídkou věže a Štefan si vybral správně. To jsem ještě netušil, že tím je účet jedniček na naší straně uzavřen. Následoval postupný kolaps celého družstva, jehož sestava mimochodem vypadala velice slibně. Ale někteří hráči se mě (i opakovaně ptali) zda už nastal čas na to, aby to dali za remízu, jiní tiše remizovali a zmizeli či setrvali – ani nevím co bylo lepší. Každopádně je třeba si uvědomit, že takto zápasy vyhrávat nemůžeme a tak doufám, že zbytek sezóny už bude bojovnější. Prozatímní bilance více než poloviny remíz (4-13-7) je alarmující v soutěži, kde si chceme hlavně zahrát šachy a slovy Milana Šindeláře „dovědět se, jak ta partie dopadne“, což se pochopitelně nedovíme, když to dáme moc brzy za remízu. Každopádně aspoň Radko se to dověděl, když dostal od paní Čižmárové mat. Já jsem si svoji partii pěkně užil, nicméně téměř osmdesátiletý Pepa Sedlák předvedl skvělý výkon a před časovou kontrolou vyvrátil moji strategii (S+2p x V), vyšachoval mi střelce a po časové kontrole posbíral pěšce. Po zápase jsme na pivu sešli jen dva (oproti šesti po výhře v prvním kole) a bylo mi navrženo ukončení kariéry s poznámkou, že sem to měl udělat už dřív – rozhodl sem se vzít si čas na rozmyšlenou 🙂\nŽ (7:1) – Ženský je bijou! (Unichess Ž – Vršovice F 7:1)\nŽenský je bijou! (Unichess Ž – Vršovice F 7:1)\nTo máš Mirku dobrý, když ti navrhují ukončení kariéry a ty můžeš z přirozeného vzdoru pokračovat.\nV mých družstvech se už léta potulují jedinci, kteří navrhují skončení vlastní kariéry a nechají si to rozmlouvat…


Název titulu: ZOUFALÉ MANŽELKY - 8. série Kolekce (4x)\nOriginál: Desperate Housewives Season 8 (USA, 2009)\nKatalogové č.: 1017817\nCena: 499 Kč (20,15 €)\nDélka: 946 minut\nHrají: Teri Hatcher, Felicity Huffman, Marcia Cross, Eva Longoria Parker, Ricardo Chavira, Brenda Strong, James Denton, a další >\nDoug Savant, Nicollette Sheridan, Shawn Pyfrom, Andrea Bowen, Kyle MacLachlan, Brent Kinsman, Shane Kinsman, Zane Huett, Mark Moses, Kathryn Joosten, Dana Delany, Joy Lauren, Charles Carver, Joshua Logan Moore, Cody Kasch, Madison De La Garza, Kendall Applegate, Richard Burgi, Mason Vale Cotton, Kevin Rahm, Daniella Baltodano, Max Carver, Rachel G. Fox, Jesse Metcalfe, Tuc Watkins, Steven Culp, Alfre Woodard, Vanessa Williams, Pat Crawford Brown\nDVD Desperate Housewives: Season 8\nV rukou máte poslední sérii, kterou vrcholí oblíbený seriál Zoufalé manželky z produkce televizní stanice ABC, který změnil představy o životě na předměstí velkého města. Hraje se doslova o všechno, když vražda nechutného otčíma chudinky Gaby spojí nejznámější manželky na světě nerozlučným poutem.\nA zoufalství se začne ještě stupňovat, když musí Bree čelit anonymu, který dobře „ví, co udělala“ a posílá jí dopisy, jejichž znění je totožné se zněním dopisu, který dotlačil nešťastnou Mary Alice až k sebevraždě. Renée zatím spřádá milostné plány kolem Bena, nového souseda z Austrálie, manželství Lynette a Toma je v troskách a Susan se seznámí s charismatickým malířem, který chce probudit její divokou přirozenost.\nNapětí roste a roste, až Bree se nakonec bude muset před soudem zpovídat z vraždy!Tajemství se konečně odkryjí a věrnost mezi přáteli dostane zabrat, protože situace je napjatější než kdy před tím. Pořiďte si sadu pěti DVD a dostanete příležitost se znovu rozloučit se svými známými z Wisteria Lane.\nUvidíte všech 23 bláznivě zábavných epizod a také dosud nepublikovaný bonusový materiál!\nVěci, které nás spojují\nDívej se, jak změním svět\nŠkola ran osudu\nBalada o nedůvěře\nKaždý máme tajemství\nTohle že je láska?\nNepleť se mi do života\nOna mě potřebuje\nJak chutná bezmoc\nCo řeknou lidi\nSbohem, Wisteria Lane\n• „I guess this is goodbye“/ Tohle je asi sbohem - Projděte se naposledy ulicí Wisteria Lane, pozdravte se se členy rodiny vzniklé kolem seriálu Zoufalé manželky a poslechněte si, co pro ně oněch osm sérií znamenalo.\n• Finale Commentary/ Finální komentář - Marc Cherry si nechal to nejlepší na konec a nyní se s vámi podělí o zajímavosti spojené s posledním dílem celého seriálu


Proč se ženy dožívají vyššího věku než muži? - O Životě.cz\nautor : Romana Hejlová , vydáno : 14. 11. 2003\nTato otázka již po řadu let zaměstnává mysl vědců z celého světa. Mezi oblíbené teorie patří, že staré ženy pečují o vnoučata lépe než muži, muži v životě více riskují, mužské tělo je v průměru větší a proto se dříve vyčerpá. Každá z uvedených tezí má něco do sebe, ale co je jádrem pudla?\nČasopis Science otiskl letos na podzim výsledky vědeckého výzkumu zabývajícího se problémem rozdílného průměrného dosaženého věku mužů a žen. Tradičním vysvětlením je riskantní životní styl mužů. Všude na světě jsou muži častěji obětmi dopravních nehod, násilných trestných činů a sebevražd. Tento rozdíl v chování obou pohlaví se tak jako u ostatních savců objevuje od období dospívání.\nZajímavým poznatkem například je, že oproti ženám jsou muži náchylnější k nakažlivým chorobám. Ve Spojených Státech, Velké Británii a Japonsku ročně podlehne nemocím způsobeným parazity dvojnásobné množství mužů než žen. Tato skutečnost je ještě výraznější v zemích, kde jsou cizopasníci velkým problémem, například v Kazachstánu a Ázerbajdžánu.\nMuži také daleko častěji umírají na různé druhy rakovinových onemocnění a srdeční a cévní choroby. Významnou roli tady zřejmě hraje hormon testosteron. Ukazuje se, že kastráti, kteří jej neprodukují, se v průměru dožívají o patnáct let delšího věku než ?opravdoví? muži. Testosteron možná řídí distribuci výživných látek v organismu: část z nich se přeměňuje na sílu (to aby mohli muži ?lovit?), zbytek zůstává k posílení imunitního systému.\nNení žádnou novinkou, že silnější pohlaví má někdy tendenci se ?frajeřit?: muži častěji přeceňují své fyzické síly a následkem toho se dříve vyčerpají. U živočišných druhů, kde je samička větší a silnější, hovoří statistiky naopak ve prospěch dlouhověkosti samců.\nZastánci evoluční teorie obhajují názor, že zásadním úkolem mužů a žen je péče o potomstvo. Průhled do říše zvířat ukazuje, že například mláďata šelem mají v prvním roce věku bez matky pramalou šanci na přežití, zatímco absence otce je méně podstatná. Proto obdařila Matka Příroda samice silnějším a odolnějším organismem. Jak to ale přesně zařídila, neboli jaký je recept na dlouhověkost? Odpověď zatím nikdo nezná.\n88/14 88 2-. -0. 2004, 03: 2


📡 EVOLVEO Shark (SHARK01) | Ceny.Odpadneš.sk\nPorovnanie cien TVSatelity / AntényIzbové antény\tEvolveo EVOLVEO Shark (SHARK01)\nAnténa venkovní, se zesilovačem, adaptér, držák, koaxiální kabel 8m. Kvalitní venkovní anténa pro příjem digitální i analogové TV. Možnost montáže v horizontální i vertikální poloze. Obsahuje vestavěný zesilovač s externím napájením pro nejvyšší kvalitu signálu. Anténu lze otáčet v rozsahu 360° pro zajištění nejvhodnější polohy pro příjem. Voděodolný plášť antény nepoškodí ani dlouhodobé vystavení UV záření.Součástí balení je montážní sada pro upevnění antény.Parametry a specifikace:Zes\nEVOLVEO Shark (SHARK01) - ponuka obchodu\nParametre produktu EVOLVEO Shark (SHARK01)


Jak zvládnout nevěru a znovu si s partnerem důvěřovat?\nAUTOR: Karolína Valová/ DATUM: 7. Červenec 2020 - 10:36\nNevěra může vztah i zdravě posílit!\n„V některém vztahu se může stát, že se nevěra přihodí znovu. Druhá varianta je, že se na základě této nesmírně bolestivé zkušenosti partner či partnerka rozhodnou být zcela věrní po celý další společný vztah. Pokud se partnerům podaří nevěru překonat, jejich vztah to v takovém případě\nmůže naopak uzdravit a velmi upevnit. Díky ní si totiž mnoho páru může více uvědomit, co před tím bylo ve vztahu špatně, že je důležité si naslouchat a zároveň věci včas řešit. Často si lide, po nevěře také uvědomí, že láska a věrnost partnera není automatická, a že o vztah je důležité pečovat,“ dodává terapeutka Lenka Matoušová ze Servisu vztahů.


Útok na internátě v Lipníku: zbitého studenta vezli do nemocnice - Hranický deník\nSedmnáctiletého studenta napadl v pondělí po poledni v Domově mládeže v Lipníku nad Bečvou agresivní útočník.\nIncident oznámil na linku 158 pracovník školy.\n„Pachatel poškozeného několikrát bezdůvodně udeřil pěstí do obličeje, a to před zraky ostatních studentů. Napadený hoch z místa utekl, ale podezřelý ho v ulici Na Horecku dostihl a znovu zasypal ranami pěstí do hlavy,“ popsala přerovská policejní mluvčí Miluše Zajícová.\nKdyž agresor usoudil, že jeho oběť dostala co proto, rychle se vzdálil.\n„Zraněnému přivolali záchranku svědci. Lékaři hocha ve škole, kam se vrátil, ošetřili a převezli do hranické nemocnice k dalšímu vyšetření,“ řekla. Student se bude z následků útoku zotavovat několik týdnů.\nV Hranicích zvažují obnovení infekčního oddělení\nPolicisté pachatele tohoto surového činu během krátké doby dopadli.\n„Zjistili, že je útočníkem dvacetiletý mladík. Proč k bezdůvodnému napadení došlo, a jaké měl výtržník pohnutky, je předmětem dalšího šetření,“ poznamenala mluvčí.\nV souvislosti s incidentem už byly zahájeny úkony trestního řízení pro ublížení na zdraví a výtržnictví , za což pachateli hrozí až tři roky vězení. Kromě zranění způsobil podezřelý poškozenému také majetkovou újmu 1 tisíc korun na poničeném triku.


Janči blog: Tipy na dárky/ část 2/ pro mamky, ségry, tety, babičky\nTipy na dárky/ část 2/ pro mamky, ségry, tety, babičky\nPřiznám se, že s tímhle článkem jsem plánovala přijít o dost dřív. Doufám, že i v tuhle dobu bude pro někoho z Vás inspirací.\nObecně skvělým dárkem, kterým se zavděčíte spoustě lidem bez ohledu na pohlaví, je kniha. Zvlášť ty, které pomáhají rozvinout osobnost, jistě zaujmou i ty, kteří knihu do rukou berou jen zřídka. „Den, kdy jsem se naučila žít“ jsem nevybrala náhodou, na Laurenta Gounelle nedám dopustit, přečetla jsem všechny knihy, které jsou u nás k dostání, a troufám si říct, že každá mi něco dala.\nJestli např. Vaše mamka tak ráda čte, jako ta moje, tak jí určitě přijde vhod obal na knihu, já do tohohle například zabalila svojí knihu, když jsem jí půjčovala kamarádce. Určitě jste zažili, že se Vám vrátila kniha s odrbanými rohy nebo bez obálky. Mimochodem, tento obal mi minulý rok koupila právě moje mamka a je z Albi.\nDárkem, kterým snadno potěšíte, jsou také čaje. Tematicky jsem „Babiččinu zahrádku“ koupila babičce a zalíbila se mi nejen kvůli názvu, ale taky pronikavé vůni, když mi navíc kamarádka potvrdila, že skvěle chutná, tak nebyl důvod, proč nevytáhnout peněženku a "nezainvestovat".\nPřiznám se, že kvetoucí čaje s nápisem "Nejlepší babička" jsem koupila rovnou dvakrát, což se krapet ruší s názvem. Ale i tam mi to stále přijde jako senzační dárek a doufám, že se zalíbí.\nJedné z babiček jsem rovnou koupila i menší nádobu na čaj, která je přizpůsobená právě na sypaný čaj.\nDalším skvělým a osvědčeným dárkem je svíčka. Letos jí sice pod stromeček nikomu nenadělím, ale tahle fialková mě tak oslnila, teda spíš její vůně, že jsem se rozhodla, že jí musím mít. Snažím se jí ušetřit a zapálit až na jaře, ale nejspíš nad ní škrtnu sirkou hned po svátcích.\nJestli máte jako já ségru, která se vyžívá v pečení zákusků, tak jí můžete k dárku dokoupit košíčky na muffiny.\nDo zásoby jsem si minulý rok přikoupila sadu sprchového a tělového krému od Dermacolu, nakonec jsem je rozdělila a produkty věnovala zvlášť, ale dohromady tvoří taky skvělý dárek.\nNa závěr se musím pochlubit, že krom jednoho dárku pro strejdu s tetou mám všechno nakoupeno a zabaleno. Jak jste na tom Vy? :)\nVystavil Yane nee v 13:59\nTýna Férová 20. prosince 2015 14:51\nKrásné dárečky, já jsem letos také hodně nakupovala nejrůznější čaje, svíčky,... Takové ty hezky vypadající maličkosti, které potěší :)\nAďa G. 20. prosince 2015 16:23\nSkvelé tipy :D\nVeru 20. prosince 2015 20:21\nJá už mám taky všechny dárky nakoupený a zabalený :) Šeříkovou svíčku z Ikei mám doma už skoro vypálenou


Pocta slunci Václava Švejcara připomíná autorovo nedožité 55. narozeniny - Písecký deník\nPocta slunci Václava Švejcara připomíná autorovo nedožité 55. narozeniny\nPísek - Výstavu obrazů nazvanou Pocta slunci Václava Švejcara zahájila v úterý 14. listopadu v Malé galerii písecké Sladovny jeho manželka Michaela Švejcarová s kytarovým virtuosem Štěpánem Rakem a kurátorkou Věrou Englichovou.\nVýstavu obrazů Václava Švejcara zahájila jeho manželka Michaela Švejcarová s kytarovým virtuosem Štěpánem Rakem a kurátorkou Věrou Englichovou. | Foto: Deník / Stanislava Koblihová\nVýstava připomíná nedožité 55. narozeniny autora, píseckého rodáka. Malá galerie se zcela zaplnila návštěvníky, kteří sem přišli zavzpomínat, prohlédnout si obrazy a také se setkat se Štěpánem Rakem, který pro návštěvníky připravil společně Michaelou Švejcarovou hudebně laděné vzpomínkové pásmo. Výstava bude k vidění do 17. prosince.