Existují pravdy, které jednodue leží na ulici, a snad práve proto je bežný svet nevidí, nebo je nedokáže rozeznat. Prochází nevímave kolem techto otrepaných pravd jako by byl slepý, a je do nejvyí míry prekvapen, když náhle nekdo odhalí to, co meli vichni již dávno vedet. Kolem dokola leží statisíce Kolumbových vajec, pouze Kolumbu již tolik není. A tak lidstvo bez výjimky putuje zahradou prírody, namlouvá si, že už skoro vechno zná, a pritom, až na nekolik málo výjimek, jako slepé míjí jeden z nejvíce vycnívajících principu jeho pusobení. Totiž vnitrní rozdílnost povah vekerých živých tvoru na této planete. Již povrchní pozorování ukazuje témer neúprosný prírodní zákon veho toho nesmírného množství výrazových forem životni vule prírody a její na sebe navazující zpusoby rozmnožováni a výživy. Každé zvíre se párí pouze s jedincem vlastního druhu. Sýkorka se párí se sýkorkou, penkava s penkavou, cáp s cápem, polní my s polní myí, domácí my s myí domácí, vlk s vlkem, atd.\nMenit to umožnují pouze mimorádné okolnosti. V první rade donucení v zajeti, stejne jako jiné nenormální rozmnožování v rámci jednoho druhu. V tom momente se vak príroda zacne bránit vemi prostredky. Její zretelný protest se pak skládá z odepíráni dalích rozmnožovacích schopností takzvaných bastardu, nebo omezuje plodnost pozdejího potomstva. Ve vetine prípadu vak odebírá odolnost proti ruzným chorobám a cizím nákazám. To je prece naprosto prirozené. Každé krížení dvou rozdílne postavených bytostí produkuje prostredek mezi rozdílnou úrovní jeho rodicu. To znamená: potomek bude stát výe než jeho rasove niží polovina rodicovského páru, avak nebude tak vysoko jako jeho vyí polovina. Následne podlehne v boji proti této vyí polovine. Takové párení vak naprosto neodpovídá vuli prírody ohledne vyí kultivace života vubec.\nPredpoklady k tomu nespocívají v krížení vyího s nižím, nýbrž v naprostém vítezství toho prvního. Silnejí je urcen k panování a nemel by splývat se slabím, aby nemusel obetovat svou vlastní velikost. A pouze vrozený slaboch toto muže vnímat jako hruznost, proto je taky jenom slabým a omezeným clovekem. Nebot pakliže by tento zákon nevládl, nebyl by myslitelný žádný vyí vývoj vech organických živocichu. Následkem tohoto v prírode veobecne platného instinktu rasové cistoty je nejenom jasné vymezení jednotlivých ras navenek, nýbrž i vyrovnanost jejich vlastního existencního druhu. Lika je porád jenom lika, husa je husou, tygr tygrem atd., a rozdíl mezi jednotlivými exemplári muže být nanejvý v ruzné míre jejich síly, chytrosti, výdrže, hbitosti, atd. Nikdy vak nenajdete liku, která by snad svým vnitrním smýlením mohla dostat nejaké humánní záchvaty oproti huse, stejne jako neexistuje kocka, která by mela nejaký prátelský vztah k myi. A proto i zde vzniká boj mezi sebou ani ne tak z duvodu vnitrního odporu, jako spíe z hladu a lásky. V obou prípadech príroda prihlíží ve ví tichosti, ba dokonce se zalíbením.\nBoj o denní chléb nechává zhynout vemu slabému, nemocnému a nerozhodnému, zatímco boj cloveka o samicku poskytuje právo k oplodnení, nebo aspon jeho možnost pouze tem nejzdravejím. Boj je vak vždy prostredkem k podpore zdraví a odolnosti druhu, a tím je i prícinou jeho dalího vyího vývoje. Pokud by tento postup neplatil, prestal by jakýkoliv dalí vyí vývoj, a dostavil by se opak. Nebot pocet ménecenných oproti tem nejlepím neustále prevažuje. Pri stejných podmínkách udržování života a možnosti rozmnožování by se ta horí cást množila tak rychle, že by lepí cást byla následne nucena ustoupit do pozadí. Je tedy nutno provést korekturu ve prospech tech lepích.\nTo vak zarizuje sama príroda tím, že slabí cásti vytvárí tak patné životní podmínky, že již tím je omezován jejich pocet. Zbytku vak nedovoluje chaotické rozmnožování, nýbrž zde nastupuje nové bezohledné trídení dle síly a zdraví. A tak, jak si nepreje párení se slabých jedincu se silnejími, o to více je proti splývání vyích ras s nižími, protože dobre cítí, že by zde jedním mahem mohla být znicena její celá, snad statisíce let trvající práce vyí kultivace. Historické zkuenosti nám zde nabízí nespocet ruzných príkladu. S údesnou zretelností nám ukazuji, co vzelo z míení krve Árijcu s nižími národy, totiž zánik nositele kultury. Severní Amerika, jejíž obyvatelstvo se z valné cásti skládá z germánských prvku, které se jen nepatrne smísily s puvodním nižím barevným obyvatelstvem, vykazuje zcela jinou kulturu a spolecenství, než strední a jižní Amerika, kde se predevím romántí vystehovalci velkou merou smísili s puvodním obyvatelstvem.\nNa tomto jediném príkladu se dá jasne a zretelne rozpoznat pusobení rasového smeování. Rasove cistý a nesmíený Germán, který zustal na americkém kontinente, se postupne stal jeho pánem. A tímto pánem zustane do té doby, dokud i on nepadne za obet krevní pohany. Výsledkem každého zkrížení rasy je tedy, krátce receno, následující:\nÚpadek úrovne vyí rasy.\nTelesný a duevní úbytek, a tím zacátek pozvolného, ale jistého chradnutí.\nNastolovat podobný vývoj vak neznamená nic jiného, než zhreení proti vuli vecného stvoritele. A jako hrích bude tento cin také odmenen. A zatímco se clovek pokouí vzpírat tvrdé logice prírody, upadá do boje se základními principy, kterým vdecí za existenci svého clovecenství. A tak musí jeho jednání proti prírode zákonite vést k jeho zániku. Z toho samozrejme vychází skutecne židovsky drzá a stejne tak hloupá námitka moderních pacifistu, totiž "že clovek zdolává prírodu"! Milióny bezmylenkovite tlachají tento židovský nesmysl a jete si pritom namlouvají, že sami urcitým zpusobem predstavují tyto premáhace prírody. Pritom nemají k dispozici žádnou jinou zbran, než mylenku, která je tak mizerná, že si pod ní skutecne nikdo nedokáže vubec nic predstavit. Nehlede na to, že clovek jete nikdy v nicem prírodu neprekonal, ale že se nanejvýe pokusil zachytit nebo vyzdvihnout ten ci onen cípecek jejího ohromného, bezbrehého roucha vecných záhad a tajemství. Že ve skutecnosti nevynalézá pravdu, nýbrž že vechno pouze objevuje, že prírodu neovládá, nýbrž že se na základe poznatku jednotlivých prírodních zákonu nanejvý stává pánem nad jinými živocichy, kterým toto poznání práve schází. Nehlede k tomu tedy, nemuže žádná mylenka prekonat predpoklady pro bytí a existenci lidstva, nebot tato mylenka sama vychází pouze od lidí. Bez lidí není mylenky na tomto svete. tím je mylenka jako taková vždy podmínena existencí lidstva a tím také zákonu, které vytvárí predpoklady této jeho existence. A nejenom to! Urcité mylenky jsou dokonce svázány s urcitými lidmi. To platí veobecne práve pro ty mylenky, jejichž obsah nemá puvod v žádné exaktní vedecké pravde, nýbrž ve svete pocitu, nebo jak se dnes tak pekne a jasne rádo ríká, "vnitrního prožitku". Vechny tyto mylenky, které nemají nic spolecného s chladnou logikou, jelikož jsou cistým vyjádrením pocitu, etických predstav, atd., jsou vázány na existenci lidstva, které za svou duchovní predstavivost a tvurcí sílu vdecí jeho vlastní existenci.\nA práve tehdy je prece zachování té dané rasy a lidí predpokladem k existenci techto mylenek. Napríklad ten, kdo by si opravdu z celého srdce prál vítezství pacifistických mylenek na tomto svete, musel by se vemi prostredky zasadit za ovládnutí celého sveta Nemci. Kdyby tomu bylo obrácené, musel by s posledním Nemcem vymrít i poslední pacifista, nebot na celém svete tomuto prírodnímu a nepochopitelnému nesmyslu nemohlo naletet tolik lidí, jako tomu bohužel bylo v naem národe. Clovek by se tedy mel s pevnou vulí rozhodnout, zda vést ci nevést války za úcelem dosažení pacifismu. To, a nic jiného mel také na mysli americký svetový spasitel Wilson, aspon tak si to namlouvali nai fantastové, což také splnilo svuj úcel.\nPacifisticko-humánní mylenky snad mohou být skutecne dobré tehdy, pokud si nadrazený clovek nejdríve v urcitém rozsahu podmaní a podrobí svet, který ho pak prohlásí za jediného pána této zemekoule. Této mylence by pak chybela možnost kodlivého pusobeni práve do té míry, že se její praktické použití stává zcela nemožným. Tedy nejdríve boj a pak teprve snad pacifismus. V jiném prípade by lidstvo prekrocilo nejvyí bod jejího vývoje, a dusledkem by pak nebyla nadvláda nejaké etické mylenky, nýbrž barbarství s následným chaosem. Samozrejme se tomu jeden, nebo druhý muže vysmívat, vždyt tato planeta již kroužila vesmírem nekolik milionu let bez lidí, a jednoho krásného dne se to také muže zopakovat, pakliže si clovek neuvedomí, že za svou vyí existenci nevdecí nekolika potrhlým ideologum, nýbrž poznatkum neúprosných prírodních zákonu a jejich bezohlednému uplatnování.\nVe, co na této zemi obdivujeme, vedu a kulturu, techniku a vynálezy, je pouze tvurcím produktem nekolika málo národu, a možná puvodne jediné rasy. Na nich také záleží stálost techto celistvých kultur. Pokud zahynou, klesne s nimi do hrobu i vekerá krása tohoto sveta. Nakolik napríklad lidi muže ovlivnovat puda, bude ruzné podle, do úvahy pricházející, rasy. Malá úrodnost urcitého životního prostoru muže jednu rasu vybicovat k nepredstavitelným výkonum, zatímco u jiné bude pouze prícinou neskonalé bídy a konecné podvýživy se vemi jejími dusledky. Pro povahu pusobení vnejích vlivu je vždy rozhodující vnitrní podnet daného národa. To, co u jednoho vede k vyhladovení, vychovává jiné k tvrdé práci.\nVechny velké kultury minulosti zanikly jenom proto, že puvodní tvurcí rasa odumrela na otravu krve. Poslední prícinou takového zániku bylo vždy zapomnení, že vechny kultury odvisí od cloveka a ne naopak. Aby tedy byla zachována urcitá kultura, musí být zachován clovek, který ji vytvoril. Toto udržení je vak spojeno s neúprosným zákonem nezbytnosti a práva vítezství lepího a silnejího. Kdo chce žít, at bojuje, a kdo nechce bojovat v tomto svete vecného zápasu, ten si život nezasluhuje. I kdyby to bylo sebetvrdí, je to proste tak! Zajisté je to vak mnohem tvrdí osud pro toho, který si myslel že zvítezil nad prírodou a v zásade se jí vysmívá. Nouze, netestí a nemoci jsou pak její odpovedí. Clovek, který tyto rasové zákony neuznává a pohrdá jimi, prichází o testí, které se mu zdá být urceno. Brání víteznému tažení nejlepí rasy a tím také i predpokladum k jakémukoliv lidskému vývoji. Tím se v dusledku, zatížen lidskou choulostivostí, odebírá do oblasti zvírat. Je zbytecné zacínat se prít o to, která rasa ci rasy byly skutecne puvodními nositeli lidské kultury a tím i skutecnými zakladateli toho, co dnes nazýváme slovem clovecenstvo. Jednoduí je postavit tuto otázku smerem k soucasnosti, zde vychází zcela snadná a jasná odpoved. Vekeré výsledky lidské kultury, at již z oblasti umení, vedy nebo techniky, které dnes mužeme spatrit, jsou témer výhradne vechny výsledkem tvurcích sil Árijce. Práve tato skutecnost vak nepripoutí neopodstatnený zpetný záver, že by on sám byl zakladatelem vyího lidstva, a tedy že jeho pravzor znázornuje to, co nazýváme clovekem. Stal se Prométheem lidstva, z jehož zárivé hvezdy vyskocila na vecné casy božská jiskra genia, která stále znova zapalovala onen ohen, který svými poznatky prosvetloval tmu mlcenlivého tajemství, a cloveku osvetloval cestu k ovládnutí ostatních živocichu této planety. Byl vak uhaen, a hluboká temnota se snad již za nekolik tisíciletí opet usadí na zemi, lidská kultura zanikne a svet zpustne.\nPokud by se lidstvo rozdelilo do trech skupin, a sice na zakladatele kultury, její nositele a její nicitele, pripadal by pro první skupinu v úvahu zrejme pouze Árijec. Od neho pocházejí vechny základy a nosné zdi vech lidských výtvoru, a pouze venkovní tvary a barva byly urcovány charakteristickými rysy jednotlivých národu. On dodává i vechny obrovské stavební kameny a plány vekerého lidského vývoje, a pouze provedení odpovídá charakteru prísluných ras. Za nekolik málo desítek let bude napríklad celá východní Asie mít zase svou kulturu, jejíž základem bude také helénistický duch a germánská technika, stejne jako tomu bylo u nás. Pouze vnejí forma, alespon zcásti, bude nést rysy asijského rázu. Není tomu tak, jak se mnozí domnívají, že by Japonsko ke své kulture pribralo evropskou techniku, nýbrž evropská veda a technika bude vroubená japonským rázem. Základem skutecného života již není ona zvlátní japonská kultura, ackoliv urcuje barvu života, jelikož z vnejku je svým vnitrním rozdílem zvláte pro Evropana mnohem nápadnejí, nýbrž ohromná vedecko-technická cinnost Evropy a Ameriky, a tedy Árijských národu. Touto výkonností tedy muže i východ následovat veobecný lidský pokrok. To poskytuje základnu boji za denní chléb, vyrábí k tomu potrebné zbrane a náradí, a pouze vnejí úprava je prizpusobena japonskému charakteru. Pokud by ode dneka prestalo dalí Árijské pusobení na Japonsko, rekneme Evropa a Amerika by zanikly, mohl by technický a vedecký rozmach Japonska jete po nejakou dobu trvat. Avak již po nekolika letech by vyschla studnice, ze které Japonsko cerpá svou osobitost, dnení kultura by ustrnula a opet by upadla do spánku, ze kterého byla pred sedmi desetiletími probuzena Árijskou kulturní vlnou. Dnení japonský rozvoj dekuje za svou existenci Árijskému puvodu. Stejne tak tomu bylo i kdysi dávno, kdy tento cizí duch a cizí vliv byl buditelem japonské kultury. Nejlepí dukaz pro to nám podává skutecnost jejího pozdejího kostnatení a naprostého ustrnuti. U prísluného národa mohou tyto fenomény nastat pouze v prípade ztráty puvodního tvurcího rasového séme, a nebo, když pozdeji už chybelo vnejí pusobení, které dodávalo podnety a materiál k prvotnímu vývoji na tomto kulturním poli. Pokud je tedy jasné, že urcitý národ obdržel svou kulturu v podstatné míre od cizí rasy, a tento ji prijal a dále rozviji, a posléze ji, po odpadnutí vnejích vlivu, dále utužuje, dá se o takové rase hovorit jako o "nositelce kultury", avak nikdy jako o "tvurci kultury".\nPruzkum jednotlivých národu z tohoto hlediska dává tu skutecnost, že se v podstate vesmes nejedná o puvodní zakladatele kultury, nýbrž pouze o nositele kultury. Vychází najevo v podstate vždy stejný obraz vývoje: Árijské kmeny, které mely vetinou jen malý pocet prísluníku, si podmanily cizí národy, a pocali s rozvíjením nových územních celku, které mely zvlátní životní podmínky (úrodnost, klimatické podmínky, atd.). Výhoda byla i v množství k dispozici stojících pomocných sil, skládajících se z lidí podradného druhu, a jejich drímajících duchovních a organizacních schopností. Behem nekolika tisíciletí, ba dokonce staletí vybudovali kultury, které puvodne zcela nesly jejich vnitrní charakterové rysy, které byly prizpusobeny výe zmíneným zvlátním vlastnostem pudy a podmaneného obyvatelstva. Posléze se vak porobitelé provinili proti puvodne dodržovanému principu cisté krve, a pocali se mísit s puvodním podmaneným obyvatelstvem. A tím ucinili konec své vlastní existenci. Nebot po hríchu následovalo vždy vyhnání z ráje. Po tisíci a více letech se pak casto ukáže ve svetlé kuži poslední zretelná stopa dávného pána národu, který zanechal svou krev v podmanené rase a v ustrnuté kulture, kterou puvodne založil. Nebot tak jak se v krvi podmanených ztratil puvodní skutecný a duchovní podmanitel, tak se ztratilo i palivo pro pochoden lidského kulturního vývoje!\nA tak jako si, díky krvi nekdejích pánu, udržela barva jako vzpomínku na ne slabý lesk, tak je i noc kulturního života lehce prosvetlována pozustalými výtvory nekdejích nositelu svetla. Svítí skrze vude se navrátiví barbarství a u nemyslicího pozorovatele okamžiku vzbuzují velmi casto dojem, že pred sebou vidí obraz nynejího národa, zatímco je to pouze zrcadlo dávné minulosti, do kterého hledí. Muže se prihodit, že podobný národ se podruhé, nebo i víckrát, v prubehu svých dejin setká s rasou své puvodní kultury, aniž by u neho jete existovala vzpomínka na predelá setkání. Zbytek puvodní panské krve se pak nevedomky obrátí k tomuto novému úkazu, a to, ceho bylo dríve možno dosáhnout pouze pod tlakem, se nyní muže podarit vlastní vulí. Nastoupí nová kulturní vlna, která se udrží tak dlouho, dokud se její nositelé neutopí v krvi cizích národu. To bude úkolem budoucích kulturních a svetových dejin bádat v tomto smyslu a ne se utápet v reprodukci vnejích skutecností, jak se to bohužel, deje u dneních historických ved. Již z této vývojové skici národa, který je nositelem kultury, vyplývá obraz bytí, pusobení a zániku skutecného zakladatele kultury na tomto svete, totiž Árijce. Tak jako v bežném živote potrebuje takzvaný genius zvlátní pohnutku, ba casto formální podnet, aby zacal ozarovat okolí, potrebuje i národní život svou geniální rasu. V jednotvárnosti bežného života mohou i významní lidé pusobit zdáním bezvýznamnosti a jen zteží prekrocit prumer svého nejbližího okolí. Dokud se nedostaví situace, která muže na druhá pusobit naprosto zhoubne a malomyslne, avak v tomto neviditelném prumerném dítku probudí jeho geniální nadání, které neustále vzrustá, velmi casto k údivu celého okolí, které doposud videlo pouze jeho malost obcanského života. Proto se také prorok málokdy docká uznání ve vlastní zemi. Toto se nedá vypozorovat nikde jinde, než ve válce. Ze zdánlive prostého hocha se behem hodiny tísne, kdy ostatní zmalomyslní, jedním rázem stává hrdina s odvážnou rozhodností a chladnou myslí k rozhodování. Pokud by tato hodina zkouky neprila, težko by nekdo mohl tuit, že se v tomto holobrádkovi skrývá mladý hrdina.\nSkoro vždy je zapotrebí nejakého podnetu, aby se probudil genius. Rána osudu, která jednoho uvrhne k zemi, muže druhého zapálit, a zatímco v nem praská skorápka prumerného života, zrakum udivené verejnosti se otevírá jeho doposud skryté jádro. A ta se ježí a nechce uverit tomu, že bytost, která se zdála být stejná jako vichni ostatní, je najednou nekým zcela jiným. Proces, který se zrejme opakuje u každého významnejího syna lidstva. Bylo by prece hloupé se domnívat, že tak jako se napríklad vynálezce stává slavným dnem svého objevu, že by se do neho v onu hodinu dostala i jeho genialita. Jiskra geniality je v mozku prítomna již v hodine narození takového tvorive nadaného cloveka. Skutecná genialita je vždy vrozená a nemuže být nikdy vtepena, ci dokonce naucena. A to platí, jak již bylo zdurazneno, nejenom pro cloveka jako jedince, nýbrž i pro celou rasu. Tvorive cinné národy jsou také již ve své podstate tvorive nadané, i když to povrchnímu pozorovateli nemusí být ihned patrné. I zde je vnejí uznání možné pouze na základe vykonaných cinu, nebot zbytek sveta není schopen rozpoznat genialitu jako takovou, nýbrž vidi pouze její viditelné projevy ve forme vynálezu, objevu, staveb, obrazu, atd. Ale i zde to trvá pomerne dlouhou dobu, než se propracuje k tomuto poznání.\nTak jako je v živote jednotlivých významných lidí jejich geniální nebo výjimecné nadání probouzeno teprve zvlátními podnety, muže být i v živote národu skutecné využití jejich stávajících tvurcích sil a schopností uskutecneno pouze tehdy, když se pro to naskytnou patricné predpoklady. Nejzretelneji je to videt na té rase, která byla a je nositelem lidského kulturního vývoje, totiž na Árijcích. Jakmile jí osud prinese mimorádné okolnosti, zacnou se stávající schopnosti rozvíjet ve stále rychlejím sledu a dostávají stále zretelnejí tvar. Kultury, které jsou pri té príležitosti zakládány, jsou ve vetine prípadu smerodatne urcovány stávající pudou, klimatem a podrobeným obyvatelstvem. Ti poslední jsou ostatne nejvíce urcující. Cím primitivnejí jsou technické predpoklady kulturního uplatnení, o to nutnejí je existence lidské pomocná síly, která pak, správne zorganizována a použita, nahradí sílu stroju. Bez možnosti použití síly techto podradných lidí, by se Árijcovi nikdy nepodarilo ucinit první kroky ke své pozdejí kulture. Stejne jako by bez pomoci zvírat, které dokázal zkrotit, nepriel k technice, která nyní pomalu umožnuje tato zvírata nahrazovat. I prísloví: "mourenín svuj dluh splatil, mourenín muže jít", má bohužel svuj príli hluboký význam. Celá tisíciletí musel kun sloužit a pomáhat cloveku pokládat základy jeho rozvoje, který nyní díky nákladním autum ciní z kone zbytecný nástroj. Za pár let bude jeho cinnost zcela ukoncena, pritom bez jeho spolupricinení by se clovek asi težko dostal až tam, kde je dnes. A tak byla prítomnost ménecenných lidí jedním z hlavních predpokladu pro vytvárení vyí kultury. Tito nahrazovali nedostatek technických prostredku, bez kterých by vak vyí vývoj nebyl vubec myslitelný. Prvním kulturám lidstva krácelo bok po boku zajisté ve vetí míre nasazení podradných lidi, než ochocených zvírat. Teprve po zotrocení podradných ras stihl stejný osud zvírata, a ne obrácene, jak se spousta lidí domnívá. Nebot nejdríve\nPouze pacifistictí hlupáci to mohou videt jako znamení lidské zvrhlosti, aniž by jim bylo jasné, že tento vývoj musel probehnout, abychom se dnes konecné ocitli na míste, ze kterého mužou tito apotolé vyrvávat do sveta své žvásty. Vývoj lidstva by se dal prirovnat výstupu po nekonecném žebríku, clovek se zkrátka nedostane výe, aniž by vystoupil pres niží prícky. Proto musel jít Árijec cestou, kterou mu ukazovala daná realita, a ne tou, o které sní dnení moderní pacifista.\nCesta reality je vak tvrdá a težká, avak vede nakonec tam, kam by se chtel druhý prosnít, ze které se vak svým snením pouze ve skutecnosti vzdaluje, než aby se približoval. Není tedy náhodou, že první kultury povstaly tam, kde se Árijec setkal s podradnými národy, které si podmanil a podvolil své vuli. Staly se pak prvním technickým nástrojem ve službách budoucích kultur. Tím byla cesta, kterou se Árijec musel vydat jasne vytycena. Jako porobitel si podmanil podradné národy a rídil pak svými povely jejich praktickou cinnost pro své cíle. Tím, že je privedl k užitecné, i když mnohdy tvrdé práci, etril nejenom jejich životy, nýbrž jim dokonce pripravil údel, který byl mnohem lepí, než jejich bývalá takzvaná "svoboda". Pokud si bezohledne udržoval svou mocenskou pozici, nezustával jen pouze pánem, nýbrž i uchovatelem a množitelem kultury. Nebot tato spocívala pouze na jeho schopnostech. Tím, jak se podrobení zacali pozvolna pozdvihovat, a zrejme i recí se cím dál více podobali svému porobiteli, zacala padat zed mezi pánem a sluhou. Árijec se zrekl cistoty krve a ztratil tak nárok na život v ráji, který si sám vytvoril. Klesal stále níže do míchání ras, ztrácel pozvolna stále víc své kulturní schopnosti, až se konecne priblížil nejenom duevne, nýbrž i svými telesnými schopnostmi porobeným a zacal se puvodnímu obyvatelstvu podobat více než jeho predchudci. Po nejakou dobu jete težil ze stávajících kulturních styku, ale postupne zcela ustrnul, až konecne upadl do zapomnení.\nA tak zanikaly kultury a ríe, aby uvolnily místo novým útvarum. Smeování krve a s tím spojený pokles rasové úrovne je jedinou prícinou vymírání starých kultur. Nebot lidé nezanikají z duvodu válek, nýbrž ztrátou odolnosti, zpusobenou necistotou krve. To, co na tomto svete není dobrou rasou, je pouze plevelem. Vekeré dejinné události jsou pouze výrazem rasového pudu sebezáchovy v dobrém ci patném slova smyslu.\nOtázka vnitrní príciny nadrazeného významu Árijství nemuže být zodpovezena ani tak veti schopností pudové sebezáchovy, než spíe zvlátním zpusobem projevu tohoto pudu.\nVule k životu je, subjektivne videno, vude a vždy stejná, rozdíl je pouze v její vnejí forme projevu. U puvodních živocichu neprekracuje pud sebezáchovy starost o své vlastní já. Egoismus, jak tuto nemoc nazýváme, zde zachází tak daleko, že do sebe pojímá i cas, takže se chce opet teit z okamžiku, aniž by ho zajímala budoucnost. Zvíre v tomto stavu žije samo pro sebe, potravu si hledá pouze když chce utiit hlad, a bojuje pouze když mu jde o vlastní život. Dokud se vak pud sebezáchovy projevuje tímto zpusobem, schází jakýkoliv základ pro vytvorení nejakého spolecenství, byt by to byla primitivní forma rodiny. Již spolecenství mezi mužem a ženou vyžaduje, krome cistého párení, jisté rozírení pudu sebezáchovy, tím, že svou starost a boj za vlastní já museli obrátit i na svuj protejek. Muž shánel obcas stravu i pro ženu, oba pak pro své potomstvo. Na ochranu jednoho vetinou vystoupil i druhý, takže zde již byly první, i když nekonecne primitivní formy smyslu obetovat se. Jakmile se tento smysl prenesl pres úzký rámec rodiny, zacaly se vytváret predpoklady vytvorení vetích svazku a posléze konecne i státu.\nU podradnejích lidí na tomto svete je tato vlastnost prítomna pouze v tak malém rozsahu, že casto neprekrocí rámec rodiny. Cím vetí je pak ochota jedince odložit své osobní zájmy, tím vetí je schopnost vytvorení rozsáhlejího spolecenského svazku. Tato vule k obetování vlastní práce a, pokud by to bylo nutné, i vlastního života pro jiné je nejvíce rozvinuta práve u Árijcu. Árijec není nejvetí díky svým duchovním vlastnostem, nýbrž diky obrovské ochote a pripravenosti postavit vechny své schopnosti do služeb spolecnosti. Pud sebezáchovy u neho dosáhl té nejcistí formy. A to tím, že dobrovolne podradil své Já svému spolecenství a byl pripraven ho v prípade nutnosti za tuto spolecnost i obetovat.\nPrícina kulturne vzdelávacích a tvurcích schopností Árijcu neleží v intelektuálních povestech. Pokud by mel pouze tyto, musel by pusobit pouze nicivou silou, v žádném prípade vak organizacne. Vnitrní podstata každé organizace totiž spocívá v tom, že se jedinec zrekne svého osobního myleni a stejne tak i svých osobních zájmu, a obé obetuje v zájmu vetiny lidstva. Teprve oklikou pres tuto verejnost pak dostane zpet svuj zasloužený díl. Nepracuje nyní napr. pouze pro sebe, nýbrž zapojuje se svými schopnosti do rámce celku, a to nejen ku svému prospechu, nýbrž ku prospechu vech. Skvelý výklad tohoto názoru poskytuje slovo "práce", pod kterým se nesmí rozumet pouhá cinnost k zajitení života, nýbrž pouze tvurcí cinnost, která neodporuje zájmum verejnosti. V jiném prípade je lidské konání, které slouží pudu sebezachování bez ohledu na blaho okolí, musí oznacit jako krádež, lichvárství, vloupání, atd.\nNázor, že je nutno vlastní zájmy obetovat zájmum zachováni spolecnosti, je prvním predpokladem pro každou skutecnou lidskou kulturu. Teprve z ní pak mohou vzniknout vechna ta obrovská díla clovecenstva, která neprináí svým zakladatelum žádnou odmenu, ale která jsou požehnána jejich potomstvem. Ano, teprve z nich pak muže clovek pochopit, jak muže tolik lidí prožit celý mrzutý život v poctivosti, která jim prináí pouze bídu a uskrovnování, avak celku zajituje základnu pro jeho existenci.\nKaždý delník, každý sedlák, každý vynálezce, úredník, atd., který pracuje, aniž by kdy sám dosáhl testí a blahobytu, je nositelem této vyí mylenky, i když mu hlubí smysl jeho jednáni zustane naveky utajen.\nTo, co platí pro práci coby základ lidské obživy a veho lidského pokroku, platí jete veti merou pro ochranu lidstva a její kultury. V obetování vlastního života za existenci spolecnosti spocívá korunovace vekerého smyslu obetování se. Pouze tak lze zabránit tomu, aby clovek nebo príroda opet svrhli a znicili to, co jednou lidské ruce zbudovaly.\nPráve nemecká rec obsahuje slovo, které nádherným zpusobem oznacuje jednáni v tomto smyslu: naplnení povinnosti. To znamená ne naplnit sebe, nýbrž sloužit spolecnosti. Základní mylenku, ze které vzelo podobné jednáni nazýváme, - na rozdíl od egoismu, ziskuchtivosti, idealizmem. Pod tímto slovem rozumíme pouze schopnost sebeobetování svého Já spolecnosti, svým spoluobcanum. Je vak nutné neustále rozpoznávat, že idealizmus nepredstavuje nejaké zbytecné pocitové vyjádrení, nýbrž že ve skutecnosti je a bude skutecným predpokladem k tomu, co oznacujeme lidskou kulturou. Ba že to byl on, kdo kdysi stvoril pojem "clovek". Této vnitrní mylence vdecí Árijec za své postavení na tomto svete, a za ní vdecí svet lidem. Nebot ona sama zformovala z cistého ducha tvurcí sílu, která pak jedinecným snatkem drsné pesti s geniálním intelektem stvorila vechny ty pomníky lidské kultury. Bez jeho smýlení by byly vechny i ty nejoslnivejí schopnosti ducha pouze duchem jako takovým, vnejím leskem bez vnitrní hodnoty, avak nikdy tvurcí silou. Jelikož vak skutecný idealizmus není nicím jiným, než podrobením zájmu a života jedince spolecnosti, a to je opet dalím predpokladem pro vytvárení organizacních forem veho druhu, odpovídá vnitrní podstatou konecnému prání prírody. Vede lidstvo k dobrovolnému uznání výsady moci a síly, a doprává jim stát se tak soucástí onoho porádku, který formuje a tvorí celé univerzum. Nejcistí idealizmus se nevedome kryje s nejhlubími poznatky. Nakolik je to výstižné a kolik toho má skutecný idealizmus spolecného s hravou živou obrazností lze okamžité rozpoznat, když necháte napr. rozhodovat nezkažené zdravé díte. Ten samý mládenec, který bez porozumení a naprosto odmítave stojí proti tirádám "ideálního" pacifisty, je ochoten položit svuj mladý život za ideály svého národa. Instinkt poznatku zde nevedomky poslouchá do nejhlubí nutnosti zachování druhu, pokud je to nutné i na úcet jedincu, a protestuje proti fantasmagorii pacifistických tlachalu, kterí jsou ve skutecnosti, byt dobre zamaskovanými, presto vak ryzími egoisty provinujícími se proti zákonum vývoje. Nebot to je podmíneno pripraveností k obetem jedincu ve prospech spolecnosti a ne chorobnými predstavami zbabelých veznalcu a kritiku prírody.\nPráve v dobe, kdy hrozí vymizení ideálního smýlení, mužeme okamžite rozeznat pokles oné síly, která tvorí spolecnost a vytvárí predpoklady pro její kulturu.\nJakmile se egoizmus stane modlou národa, zacnou povolovat vazby porádku, a lidé v honbe za vlastním testím padají z nebe rovnou do pekla. I samo potomstvo zapomíná na muže, kterí sloužili pouze vlastnímu užitku, a oslavuje hrdiny, kterí se vzdali svého vlastního testí.\nNejvetí protiklad k Árijci tvorí Žid. Snad u žádného jiného národa na svete není pud sebezáchovy vyvinut silneji, než u tohoto takzvaného vyvoleného národa. Za nejvetí dukaz tohoto tvrzení muže platit již skutecnost vlastní existence této rasy. Jaký národ byl za posledních dva tisíce let vystaven tak nepatným zmenám vnitrních schopnosti, charakteru, atd., než práve židovský? Jaký národ byl vystaven tak obrovským pogromum, - a presto vyel ze vech nejhorích katastrof lidstva opet jako tentýž? Jaká nekonecne houževnatá vule k životu, k zachování druhu hovorí z techto skutecností! Intelektuální vlastnosti Židu se vyvinuly v prubehu nekolika tisíciletí. Dnes platí za "rozumného" a v urcitém smyslu jím byl vždy. Avak jeho intelekt není výsledkem jeho vlastního vývoje, nýbrž odkoukané výuky od ostatních. Ani lidský duch se bez schodu nevyplhá výe. Ke každému kroku smerem výe potrebuje základ minulosti, a sice v onom dalekosáhlém smyslu, ve kterém se zjevuje pouze ve veobecné kulture. Vekeré mylení spocívá pouze nepatrným dílem ve vlastních poznatcích, a dílem vetím pak ve zkuenostech predelých veku. Veobecná kulturní úroven napájí každého jedince, aniž by o tom vetinou vedel, takovým množstvím poznatku, aby mohl takto vyzbrojen ucinit snáze dalí vlastní kroky.\nDnení chlapec napr. vyrustá obklopen nespoctem technických výdobytku konce posledního století, že už si ani neuvedomuje, že to, co je pro neho samozrejmostí, bylo jete pred sto lety záhadou pro nejvetí mozky té doby. Ackoliv to má pro sledování a pochopení naeho pokroku v prísluném oboru nejrozhodnejí význam. Pokud by nejaký velký ucenec z dvacátých let minulého století dnes náhle povstal z hrobu, orientoval by se v soucasném svete podstatne hure, než je tomu dnes u každého patnáctiletého chlapce. Chybela by mu totiž ona nekonecná pruprava, kterou dnení soucasník behem svého rustu nevedome vstrebává, na základe úkazu prísluné veobecné kultury. A jelikož Žid nevlastnil nikdy svou vlastní kulturu, z duvodu, které se ihned ukáži, byly podklady pro jeho duchovní práci vždy prebírány od jiných. Jeho intelekt se vyvíjel vždy na podklade okolního kulturního sveta. Nikdy nenastal obrácený proces. Prestože pud sebezáchovy židovského národa nebyl meni, ba naopak byl podstatne vetí, než u ostatních národu, a prestože jeho duchovní schopnosti mohou vytváret dojem, že jeho intelektuální nadání by mohlo být rovné ostatním rasám, stejné mu naprosto chybí nejduležitejí predpoklad kulturního národa, totiž idealistické smýlení. Vule k obetování se u židovského národa neprekracuje holý pud sebezáchovy jedince. Zdánlive velký pocit sounáležitosti je zduvodnen velmi primitivním vrozeným pudem stáda, jako se to projevuje u spousty ostatních živocichu tohoto sveta. Pozoruhodná je na tom ta skutecnost, že stádový pud vede k vzájemné podpore vždy pouze do té doby, dokud je k tomu nenutí veobecné ohrožení. Stejne tak se i smecka vlku po spolecné loupežné výprave a zahnání hladu opet rozdelí na jednotlivá zvírata. To samé platí pro kone, kterí, pokud jsou napadeni, stmelují se do obranného iku, a po prestálém nebezpecí se opet rozejdou. Podobne se chovají i Židé. Smysl pro obetováni se je pouze zdánlivý. Existuje pouze tak dlouho, jak je to nezbytne nutné pro existenci každého jedince. Jakmile je vak spolecný neprítel poražen, hrozivé nebezpecí odraženo, korist schována, mizí zdánlivá harmonie mezi Židy, aby opet bylo uvolneno místo prícine existujícím vlohám.\nŽidé jsou za jedno pouze pokud je k tomu nutí spolecné nebezpecí, nebo je k tomu vede vidina spolecné koristi. Zmizí-li vak oba duvody, nastupují do jejich práva vlastnosti nejhrubího egoizmu, a z vecného národa se obratem ruky stává krvave se potírající horda krys. Pokud by Židé byli na tomto svete sami, utopili by se ve píne a svinstvu. Stejné tak se pokouí v nenávistí naplnených bojích navzájem se oidit a vyhubit. Ovem jejich zbabelostí vyjádrený nedostatek jakéhokoliv smyslu pro sebeobetováni mení jejich boje stejne v pouhopouhé divadlo. Je tedy ze zásady chybou vyvozovat ze skutecnosti, kdy se Židé sjednocují za úcelem boje, nebo lépe receno vyvraždování svých blízkých, že by meli urcitý ideální smyl pro sebeobetování. Také zde nevede Židy nic jiného, než holý egoizmus. Proto je také židovský stát, který by mel být živoucím organizmem pro zachování a výživu své vlastní rasy, teritoriálne naprosto neohranicen, nebot urcité prostorové ohranicení státního útvaru predpokládá vždy urcité idealistické smýlení státní rasy, a obzvláte pak správné pochopení pojmu práce. A pokud tento prístup schází, selhává jakýkoliv pokus o vytvorení, a dokonce i o zachování jakéhokoliv prostorove ohraniceného státu. Tím vak odpadá i základna, bez které nemuže vzniknout žádná kultura. Proto je také židovský národ pri vech svých zdánlive intelektuálních vlastnostech stále bez jakékoliv skutecné kultury, a obzvláte pak bez své vlastní. Nebot zdánlivá kultura, kterou dnes Židé vlastní, není vetinou nic jiného, než zkažené statky ostatních národu.\nPri hodnocení židovstva ohledne jeho postoji k otázce lidské kultury je nutno mít, jako hlavní znak neustále na zreteli, že židovská kultura jako taková nikdy neexistovala a proto také neexistuje ani dnes. Predevím pak obe královny umení, architektura a hudba, židovstvu nemohou vdecit za nic puvodního. Ve, co na poli umení vykonali, byly budto zkomoleniny nebo duchovní krádeže. Tím vak Židum chybí ony vlastnosti, kterými se vyznacují tvorive a tím i kulturne nadané národy.\nDo jaké míry Židé pouze napodobují, nebo spíe kazí cizí kultury, lze vypozorovat z toho, že ho lze spatrit vetinou v oblasti umení, které samo o sobe nepredstavuje žádné své mylenky, totiž v herectví. Avak i zde je ve skutecnosti pouze komediantem, nebo lépe opicákem. Nebot i zde mu chybí nejposlednejí krok ke skutecné velikosti. A také zde není žádným geniálním tvurcem, nýbrž je pouhým napodobitelem, pricemž vechny pritom použité žertíky a triky stejne neoálí vnitrní prázdnotu jeho výrazové formy.\nZde vypomáhá láskyplným zpusobem pouze židovský tisk. Napíe o každém, i naprosto prumerném brídilovi, hlavne když je to Žid, tak oslavný blábol, že se celý okolní svet domnívá, že má konecne pred sebou toho pravého umelce, zatímco ve skutecnosti se jedná o ubohého komedianta. Ne, Žid nevlastní žádnou kulturne tvorivou sílu, nebot nevlastní a nikdy ani nevlastnil idealizmus, bez kterého neexistuje žádný skutecný vyí vývoj lidstva. Proto také jeho intelekt nikdy nebude pusobit konstruktivne, nýbrž pouze destruktivne, a ve velmi výjimecných prípadech možná nanejvýe roubovane, a to stejne jen podle prototypu síly, která chce neustále to patné, a stále vytvárí to dobré. Rozvoj lidstva neprobíhá díky jemu, nýbrž jemu na vzdor.\nJelikož Židé nikdy nemeli svuj vlastní stát s vlastním teritoriálním vymezením a tím ani vlastní kulturu, vznikla predstava, že se jedná o národ, který by se mohl pocítat k rádu Nomádu. To je vak jak velký, tak i nebezpecný omyl. Nomád sice asi vlastní urcitý neohranicený životní prostor, pouze ho neobdelává jako usazený sedlák, nýbrž žije z výtežku ze svého stáda, se kterým táhne skrze své území.\nJako vnejí duvod zde musíme spatrovat pouze malou úrodnost jeho zeme, která proste neumožnuje nejaké osídlení. Hlubí prícina vak leží v rozporu mezi technickou kulturou dané doby nebo daného národa, a mezi prirozenou chudobou urcitého životního prostoru.\nExistují územní celky, ve kterých se i Árijec ve svých uzavrených sídlitích mohl stát pánem veliké pudy a uspokojit jí své životni požadavky, a to ve pouze díky své po staletí vyvíjené technice. Pakliže by tuto techniku nevlastnil, musel by se tímto územním celkum budto vyhnout, nebo by po nich musel vecne putovat, stejne jako Nomádi, což by pro neho, díky jeho tisícileté výchove a zvyklostem k usedlosti, bylo naprosto neúnosné.\nJe nutno také vzít do úvahy, že v dobe objevení amerického kontinentu si nespocet Árijcu dobýval živobytí jako lovci, traperi, atd., a stále casto ve velkých skupinách se ženami a detmi, stále se premístujíce, takže jejich existence byla zcela stejná jako u Nomádu. Jakmile vak jejich stoupající pocet a lepí prostredky dovolovaly vymýtit divocinu a ubránit se puvodnímu obyvatelstvu, zacalo v zemi vyrustat stále více sídlit.\nI Árijec byl zrejme nejdríve Nomádem, než se v prubehu doby usadil, a už jenom proto nebyl nikdy Žid! Ne, Žid není žádný Nomád. Nebot i Nomád mel urcitý postoj k pojmu "práce", která mohla sloužit jako podklad pro jeho dalí následný vývoj, jakmile pro to byly splneny nutné duevní predpoklady. Základní idealistický názor u neho existuje, byt jen v nekonecném rozredení. Proto také svou celou podstatou pusobí Árijským národum tak cize, presto vak ne nesympaticky. U Žida naproti tomu tento prístup vubec neexistuje. Proto také nikdy nebyl Nomádem, nýbrž byl vždy pouze parazitem na tele ostatních národu. Že pritom obcas opustil svuj stávající životní prostor nebylo tím, že by to snad byl jeho úmysl, nýbrž bylo to dusledkem vyhotení, kterého se mu cas od casu od zneužitého hostitelského národa dostalo. Jeho rozlézání se dále je prece typická vlastnost vech parazitu. Vyhledává stále novou živnou pudu pro svou rasu. S nomádstvím to nemá nic spolecného už proto, že Žid vubec nemyslí na to, že by opet opustil jím obsazený prostor, nýbrž zustává zaryte tam, kde je, a i pomocí násilí se dá jen težce vyhnat.\nJeho rozpínání se do stále nových cizích zemí probíhá teprve v tom okamžiku, kdy jsou splneny potrebné predpoklady pro jeho tamní existenci, aniž by tím, tak jako Nomád, zmenil své dosavadní bydlite. Je a zustane typickým parazitem, cizopasníkem, írí se stejne jako kodlivý bacil, jakmile k tomu nalezne príznivou živnou pudu. Pusobení jeho existence se také podobá cizopasníkum. Kde se vyskytne, tam drív nebo pozdeji vymre hostitelský národ. A tak Židé žili vždy ve státech jiných národu, a vytváreli tam svuj vlastní stát, který se snažili maskovat pod oznacením "Náboženský spolek" tak dlouho, dokud vnejí okolnosti zcela neodhalily jeho skutecný charakter. Pakliže si vak dostatecne verili, že mohou odhalit svuj ochranný plát, nechali spadnout rouku a náhle byli tím, co mnozí jiní predtím nechteli videt, ani tomu verit. Totiž Židy. Životem Židu, coby parazitu na tele cizích národu a státu je zduvodnena vlastnost, která kdysi podnítila Schopenhauera k výroku, "že Žid je obrovský mistr lži". Existence nutí Žida ke lži, a sice k ustavicné lži, stejne jako severana nutí se teple obléci. Život v rámci jiného národa muže mít delího trvání pouze v tom prípade, když se mu podarí vzbudit mínení, že se nejedná o národ, nýbrž jen o zvlátní náboženskou obec. To je vak první obrovská lež. Aby mohl vést život podobný parazitum a na cizím tele, musí sáhnout k poprení své vnitrní povahy.\nCím je židovský jedinec inteligentnejí, tím se mu tento klam povede lépe. Ano, muže to dojít tak daleko, že velká cást hostitelského národa uverí tomu, že Žid je ve skutecnosti Francouz nebo Anglican, Nemec ci snad Ital, i když se zvlátním vyznáním. Predevím státní místa, která se zdají být oduevneny historickým zlomkem vedomostí, padají za obet tomuto hanebnému podvodu. V techto kruzích obcas platí samostatné mylení za skutecný hrích proti svátosti. Takže se jeden nesmí divit, když napr. bavorské státní ministerstvo nemá ani dnes naprosto žádné ponetí, že Židé jsou prísluníci národa, a ne náboženského vyznáni, ackoliv by to i té nejjednoduí mysli mohl ozrejmit jediný pohled do židovského nového sveta. Pravda, "židovské echo" není žádný úrední tisk, a proto tedy ani není pro takový intelekt podobného vládního potentáta rozhodující. Židovstvo bylo vždy národem s urcitými rasovými vlastnostmi a nikdy žádné náboženství. Jeho existence ho nutila hledat vcas prostredky, které by na jeho prísluníky neupoutávaly onu neustálou nepríjemnou pozornost. Avak jaký prostredek by mohl být úcelnejí a zároven nevinnejí, než podsouvání vypujceného pojmu náboženská obec? Nebot i zde je ve vypujceno, nebo lépe ukradeno. Z puvodní vlastní existence nemuže Žid vlastnit své vlastni náboženství již z toho duvodu, že mu chybí idealizmus v jakékoliv podobe, címž je mu jakákoliv víra v onen svet naprosto cizí. Clovek si ani podle Árijského pojetí nedokáže predstavit víru, které by v jakékoliv forme chybelo presvedcení posmrtného života. Talmud také ve skutecnosti není kniha, která by pripravovala na posmrtný život, nýbrž se zabývá pouze praktickým a snesitelným životem vezdejím.\nŽidovské náboženské ucení vede v první rade k cistote židovské krve a k pokynum o komunikaci mezi Židy jako takovými, a predevím pak ke komunikaci s ostatním, tedy s nežidovským svetem. Ale ani zde se v žádném prípade nejedná o etické problémy, nýbrž pouze a výhradne o problémy ekonomické. O morální hodnote židovského náboženského ucení dnes existuje a vždy existovalo pomerne velké množství podrobných studií (nežidovských; slátaniny židovského puvodu jsou samozrejme neobjektivní), které Árijským pojetím predstavují príernost tohoto druhu náboženství. Nejlepí charakteristiku produktu této náboženské výchovy vak predstavuje Žid sám jako takový. Jeho život je spoután pouze s tímto svetem, a jeho duch je skutecnému krestanství vnitrne tak cizí, jak byl cizí již pred dvema tisíci lety samotnému velikému zakladateli nového ucení. Samozrejme že se pred židovským národem netají co si o nich myslí. Dokonce, když to bylo zapotrebí, sáhl i k bici, aby ze svatyne Páne vyhnal tyto odpurce jakéhokoliv clovecenství, kterí i tehdy ve své víre videli pouze prostredek jejich obchodní existence.\nProto byl také Kristus samozrejme ukrižován. Dnení stranické krestanství se oproti tomu snižuje k tomu, prosit a kemrat behem voleb o židovské hlasy, a pozdeji i k politickým machinacím s ateistickými židovskými stranami, a sice proti celému vlastnímu národu. Na této základní a nejvetí lži, totiž že židovství není rasa, nýbrž pouze náboženství, se pak nutne zakládají a vrí následné dalí lži. K nim patrí také lež ohledne židovské reci. Není pro ne prostredkem pro vyjádrení nejaké mylenky, nýbrž pro její utajení. Zatímco mluví francouzsky premýlí židovsky, a zatímco soustruží nemecké vere, vyžívá se pouze v bytí svého národa. Dokud se Žid nestal pánem ostatních národu, musel lépe ci hure hovorit jejich recí. Jakmile se tyto vak staly jeho sluhou, byl nucen se ucit universálnímu jazyku (jako napr. esperantu!), aby je tímto prostredkem židovstvo mohlo snáze ovládat! Jak dalece je existence tohoto národa založena na nepretržité lži je možno nedostižným zpusobe¦m spatrit na protokolech sionistických mudrcu, které jsou Židy tak nenávideny. Maji být zfalované, jak do sveta bez prestání naríkavé vykrikuje "Frankfurter Zeitung", což je samozrejme nejlepím dukazem o jejich pravosti.\nJe zde vedome objasneno to, co spousta Židu ciní naprosto nevedome. A o to práve jde. Je naprosto jedno, z kterého židovského mozku toto odhalení vylo. Smerodatné vak je, že s hruzou budícím sebevedomím odkrývají skutecný charakter a cinnost židovského národa a vytycují svými vnitrními souvislostmi i jejich konecné cíle. Nejvetí jejich kritiku vak tvorí sama jejich skutecnost. Kdo si prostuduje historický vývoj posledních sta let ze zorného úhlu této knihy, tomu bude okamžite jasné, proc dnení židovský tisk tak rve. Nebot pakliže se tato kniha jednou stane spolecným majetkem celého národa, musí už být židovské nebezpecí již dávno zažehnáno.\nAbychom mohli poznat Židy, je nutno prostudovat jejich cestu, kterou vykonali v rámci cizích národu v prubehu nekolika staletí. Abychom doli k potrebným výsledkum, zcela postací sledovat jeden jediný priklad. Jelikož jeho vývoj byl vždy a v každé dobe stejný, stejne jako byly stejné národy, které požíral, doporucuje se u podobné úvahy rozdelit jeho vývoj na jednotlivé úseky, které pro jednoduchost oznacím písmeny abecedy. První Židé se do Germánie dostali v prubehu rímské invaze, a sice jako vždy coby obchodníci. V bourích stehování národu se jakoby zdánlive opet ztratili. A tak se za zacátek nového a trvalého požidovtování strední a severní Evropy dá urcit doba vzniku prvních germánských státu. To byl pocátek setkávání se Židu s Árijskými národy, který byl vždy stejný, nebo aspon podobný. Se vznikem prvních stálých sídlit "tu" byl náhle i Žid. Pricházel jako obchodník, a z pocátku ani nekladl zvlátní duraz na zastírání své rasy. Je stále jete Židem, velkým dílem i proto, že jeho vnejí rasová odlinost od hostitelského národy byla príli velká, jeho znalosti reci príli malé, a rozhodnost hostitelského národa jete príli velká, než aby si dovolil vydávat se za nekoho jiného, než práve za cizího obchodníka. Díky jeho ohebnosti a nezkuenosti hostitelského národa není pro Žida uchování si svého charakteru žádnou nevýhodou, nýbrž naopak výhodou. Vuci cizincum se vystupuje prátelsky.\nPozvolna zacíná být cinný v hospodárství, avak ne jako producent, nýbrž výhradne jako spojující clánek. I pres svou tisíciletou obchodní zrucnost je stále jete neohrabaný, avak mnohem prevyuje bezmocne cestné Árijce, takže zanedlouho hrozí to, že se obchod stane jeho monopolem. Zacíná s pujcováním penez, a sice jako vždy s lichvou. A skutecne také tento úrok zavádí. Zprvu není jete rozeznáno nebezpecí této nové instituce, ba je dokonce kvuli momentálním výhodám s radostí prijata.\nŽid se definitivne nastálo usazuje, to znamená, obsazuje ve mestech a sídlitích zvlátní ctvrti a vytvárí tak stát ve státe. Pojímá obchod a finance jako své privilegium, a nemilosrdne toho využívá.\nFinancnictví a obchod se beze zbytku staly jeho monopolem. Lichva zacíná konecne vzbuzovat odpor, jeho ostatní narustající drzost nevoli a jeho bohatství závist. Džbán pretéká v momente, kdy do okruhu svých obchodních aktivit vclenuje pozemek a pudu, které ponižuje na prodejné, nebo lépe receno obchodní zboží. Jelikož sám nikdy pozemky nezastavuje, nýbrž je považuje pouze za vykoristovatelské prostredky, které za tech nejhorích podmínek pronajímá sedlákum, prerustá verejná nevole pozvolna v otevrenou nenávist. Jeho krvežíznivá tyranie nabývá takových rozmeru, že proti nemu dochází k násilnostem. Zacíná se stále blíže nahlížet na ony cizince, pricemž se zjitují jeho stále nové, odpudivejí charakterové rysy, až je propast náhle odkryta. V case nejtrpcí nouze konecne vypukne proti nemu vztek, a plenicí a nicící dav sáhne ke svépomoci, aby se ubránil božímu doputení. V prubehu nekolika staletí ho dostatecne prohlédli a jeho samotnou existenci již vnímají jako stejnou pohromu, kterou je mor.\nNyní vak Žid zacne projevovat své skutecné vlastnosti. Odporným pochlebováním se snaží dostat do vlády, nechává pusobit své peníze, a tímto zpusobem si zajituje stále nová privilegia, která mu umožnují dalí vykoristování svých obetí. I když obcas zahorí hnev lidu proti temto vecným pijavicím, presto jim to v nejmením nezabrání v tom, aby se za nekolik let opet vynorily na sotva oputených místech, a zacaly svou cinnost opet od zacátku. Žádné pronásledování ho neodradí od jeho zpusobu vykoristováni lidí, ani žádné zahnáni, pokaždé je v brzké dobe opet zpátky. Aby se zabránilo alespon tomu nejhorímu, je z jeho lichvárských rukou vyvlastnována puda tím, že je mu jednodue zákonem zakázáno tuto vlastnit.\nVe stejné míre, v jaké stoupá moc knížat, se snaží dostat se k nim cím dál tím blíže. Vyžebrává si propoutecí dopisy a privilegia, které také od stále se ve financních nouzích nacházejících pánu za prísluný honorár dostává. Obnos, který ho to stojí, se mu díky pujcováni penez, úroku a úroku z úroku za nekolik let vrátí. Skutecná pijavice, která se prisává na telo postiženého národa a není k odtržení, dokud knížata opet nepotrebují peníze a sami mu osobne neodsají cást vysáté krve. Tato hra se opakuje stále dokola, pricemž úloha takzvaných nemeckých knížat je zde stejne ubohá jako Židu samotných.\nA tak se knížata zapletla do osidel svého zániku. Pomalu ale jiste se uvolnoval jejich vztah ke svému lidu až do té míry, kdy prestali sloužit jejich zájmum, a namísto toho se stali uživateli svých poddaných. Žid o jejich konci dobre vedel, a hledal možnost, jak by to urychlil. Sám urychloval jejich financní nouzi, a sice tím, že je stále více odcizoval jejich skutecným úkolum, pochleboval jim nejodpornejími lichotkami, delal z nich své dlužníky, címž se pro ne stával stále nepostradatelnejím. Jeho obratnost ve vech financních oblastech dokáže vymácknout z oloupených poddaných stále nové prostredky. Tak mel každý dvur svého dvorního Žida, jak se ríkalo temto straákum, kterí milý národ týrali až do naprostého zoufalství, a knížatum pripravovali vecné radovánky. Koho by to také udivovalo, že taková okrasa lidské rasy je také konecne ozdobena zvnejku, a že vystoupila do lechtického stavu, pomáhaje tím nejenom k dalímu zesmenování této instituce, ale i k jejímu otrávení. Nyní teprve zacal pretváret své postavení ve prospech svého pokroku. Konecne mu stacilo pouze nechat se pokrtít, aby sám dosáhl vlastnictví ruzných možností a práv puvodních rodáku. Casto provádel tento obchod i k radosti církve svaté, které získala nového syna a k radosti Izraele z podareného podvodu.\nV židovstvu zacalo docházet k premene: Doposud byli Židy, to znamená, neprikládala se žádná hodnota tomu, chtít vypadat nejak jinak, což pri stávajících rozdílech v rasových charakteristikách na obou stranách nebylo možné Jete v dobe Friedricha Velikého nikoho ani nenapadlo videt v Židech neco jiného než cizí národ. Jete Goethe byl zdeen predstavou, že by v budoucnosti nemel být, tak jako dríve, zákonem zakázán snatek mezi krestanem a Židem. Vak byl Goethe v tomto skutecným Bohem, a ne nejakým zpátecníkem, nebo nejaký nevolník? To, co z neho hovorilo, nebylo nic jiného, než hlas krve a rozumu. A tak spatril, i pres vekeré potupné jednání dvora, že národ instinktivne cítí v Židech cizí teleso ve vlastním tele, a podle toho se také zachoval. Nyní se vak veci mely zmenit. V prubehu více než tisíce let se naucil jazyku hostitelského národa do té míry, že si dovolil do budoucna potlacovat své židovství do pozadí, a naopak do popredí vyzdvihovat své nemectví. Nebot at to zní a vypadá jakkoliv smene a poetile, nachází tolik drzosti, že se pocíná premenovat v Germána, a tedy v tomto prípade v Nemce. Tím zacíná ta nejhanebnejí promena, kterou si clovek vubec muže predstavit. A jelikož z nemectví nevlastni nic jiného, než umení lámat na kole jeho rec, a to jete tím nepríernejím zpusobem, ve skutecnosti se s ním vak nikdy nesmísil, spocívá tedy celé jeho nemectví na reci jako takové.\nRasa vak nespocívá v reci, nýbrž výhradne v cistote krve, což ví ze vech nejlépe práve Žid, který do udržení svého jazyka nevkládá ani zdaleka takovou cenu, jako práve do udržení cistoty krve. Clovek muže bez dalího zmenit rec, to znamená, muže se naucit jinému jazyku. Nicméne bude tímto novým jazykem vyjadrovat pouze své staré mylenky, jeho vnitrní charakter se nezmení. To je nejzretelnejí práve na židovi, který hovorí tisíci jazyky, ale presto zustává porád jenom Židem. Jeho charakterové vlastnosti mu zustávají, at již pred dvema tisíci lety v Oslu hovoril jako obchodník s obilím latinsky, nebo dnes brebentí jako melinár s moukou nemecky. Je to stále ten samý Žid. Že dnes tuto samozrejmost nechápe ani ministerský rada, ani vyí policejní úredník je samozrejme také jasné. Duvod, proc se Žid náhle rozhodl stát se Nemcem je jasný. Cítí, jak se moc knížat zacíná povážlive kývat, a proto se zavcas snaží nalézt pevnou pudu pod nohama. Dále jeho financní ovládnutí celého hospodárství již dosáhlo takových rozmeru, že by bez vlastnictví vech obcanských práv již nebylo možno dále podpírat a predevím pak zvetovat tuto obrovskou budovu svého vlivu. Obojí si vak preje. Nebot cím výe se drápe, tím zretelneji vystupuje ze závoje minulosti jeho starý, mu prislíbený cíl. A s horecnatou lacností se mu opet v bezprostrední blízkosti zjevuje jeho pradávný sen o ovládnutí celého sveta. A tak je jeho jediné úsilí namíreno na to, získat do vlastnictví vechna obcanská práva. To je také duvodem vymanení se z gheta.\nA tak se z dvorního Žida pomalu stává lidový Žid. To samozrejme znamená, že Žid zustává nadále v okolí vysoce postavených pánu, pouze se snaží protlacit se jete hloubeji do techto kruhu. Na druhé strane se ve stejnou dobu drahému lidu podbízí jiná cást jeho rasy. Když si clovek vzpomene, jak hrozne se behem tech staletí na tomto národu provinil, jak ho stále znovu nemilosrdne ždímal a vysával, když se jete uváží, jak ho proto národ zacal pozvolne nenávidet a nakonec v nem spatroval pouze trest boží dopadnuví na hlavu jiných národu, muže pochopit, jak težká tato premena pro Žida musela být. Ano, je to namáhavá práce ukázat se obetem staženým z kuže jako nejvetí lidumil. Nebot nejprve jde o to, napravit v ocích národa vechny ty spáchané krivdy.\nSvou premenu zacíná coby dobrodinec lidstva. A jelikož jeho nová laskavost má nyní reálný podklad, nemuže se ani dost dobre držet starého biblického prísloví, že by levá ruka nemela vedet, co delá pravá, nýbrž musí se po dobrém nebo po zlém smírit s tím, že bude muset oznámit pokud možno co nejvetímu poctu lidí, jak dalece trpí s masou, a jaké osobní obeti je zde pripraven prinést.\nS touto nove nabytou skromností zacne své zásluhy vytrubovat tak dlouho do okolního sveta, až mu tento zacne skutecne verit. Kdo mu neverí, páchá mu horké príkorí. Zanedlouho zacne natácet veci tak, jako by se príkorí dostávalo vždy pouze jemu a ne obrácene. Obzvláte velcí hlupáci tomu verí a nemohou pak nic jiného, než ty netastné chudáky litovat. Nakonec je nutno poznamenat, že Žid pri ví své obetavosti osobne samozrejme nikdy nezchudnul. Naucil se rozdelovat. Ano, nekdy je dobré jeho dobrodiní skutecne prirovnat k hnojivu, které není rozpraováno na pole z lásky, nýbrž pouze s ocekáváním pozdejího užitku. Na každý pád ví v pomerne krátké dobe každý, že se ze Žida stal dobrodinec a lidumil. Jakážto podivuhodná promena! To, co u jiného platí více ci méne za samozrejmost, probudí zde již práve proto obrovský údiv, ba u mnohých prímo zretelné nadení, jelikož to práve u neho není samozrejmostí. A tak se stává, že po každém podobném cinu je veleben a oslavován daleko více, než zbytek lidstva. Avak co více. Ze Žida se náhle stává liberál, který zacíná básnit o nutném pokroku lidstva.\nPomalu se z nej stává mluvcí nové doby. Samozrejme že stále dukladneji nicí predpoklady skutecného, národu užitecného hospodárství. Oklikou pres akcie se stále více dostává do kolobehu mezinárodní produkce, delá z ní úplatný, nebo lépe receno obchodovatelný objekt, a krade tak provozum predpoklady pro soukromé vlastnictví. A tím také vznikají mezi zamestnanci a zamestnavatelem ona vnitrní odcizení, jenž pak vedou k politickému rozdelování do tríd. Avak nejvíce narustá neuveritelnou rychlostí vliv židovstva na hospodárské zájmy pomocí burzy. Stává se majitelem a zároven i kontrolorem mezinárodní pracovní síly. K posílení svých politicko-mocenských pozic se pokouí strhnout rasové a státní závory, které ho omezují na každém kroku.\nZa tímto úcelem bojuje se vi svou houževnatostí jemu vlastní za náboženskou toleranci. Nalézá ve svobodném zednárství, které mu naprosto propadlo, výtecný nástroj k obhajování a predevím prosazování svých cílu. Vládnoucí kruhy a vyí vrstvy politického a metanského života se zednárskými nitkami se dostávají do jeho osidel, aniž by to vubec tuily. Pouze lid jako takový, nebo lépe receno stav, který v probouzeni chápe, že je nutno si sám vybojovat svá práva a svobodu, proto nemuže být v hlubích a irích vrstvách dostatecne podchycen. To je vak duležitejí, než vechno ostatní. Nebot Žid dobre cítí, že ance jeho vzestupu k vládnoucí roli je dána pouze tehdy, když se pred nim nachází nejaký prukopník.\nRukavickáre a tkalce príze vak clovek nemuže zachytit jemnou sítí svobodného zednárství, nýbrž zde musí byt nasazeny již vetí, a tím pádem i pronikavejí prostredky. A tak ke svobodnému zednárství prichází druhá zbran v rukou židovstva, totiž tisk. Jejím vlastnictvím se prosazuje ví houževnatosti a prohnaností. Pomocí tisku zacíná pomalu uchvacovat a splétat do osidel celý verejný život, nebot je schopen vyvíjet a ovládat onu moc, kterou dnes každý zná daleko lépe než pred pár desetiletími pod pojmem "verejné mínení". Pritom se staví ke vemu s nesmírným hladem po vedení, vychvaluje jakýkoliv rozvoj, predevím pak ten, který vede k záhube jiných národu. Nebot každé vedení a vývoj hodnotí vždy dle možností požadavku svého národa. A kde toto chybelo, tam se stával nejzarytejím neprítelem jakéhokoliv svetla, odpurcem jakékoliv skutecné kultury.\nTak používá vedení, které posbíral na kolách jiných národu, aby ho postavil do služeb své vlastni rasy. Svou národnost vak skrývá více, než kdy jindy. Zatímco se zdá, že pretéká osvícenstvím, pokrokem, svobodou, lidskostí, atd., provádí sám co nejprísnejí uzavírání své vlastní rasy vuci okolí. Obcas svým ženám dohazuje vlivné krestany, pricemž sám udržuje svuj mužský kmen výhradne cistý.\nZnecituje krev ostatních, zatímco svou si prísne chrání. Žid si skoro nikdy nebere krestanku, nýbrž krestan si bere Židovku. Kríženci se vak vždy podobají židovské strane. Predevím cást vyí lechty tímto naprosto upadá. Žid si je toho velice dobre vedom, a proto tímto zpusobem provádí plánovité odzbrojování duchovní lechtické vrstvy svého protivníka. Pro zamaskováni svého konání a k ukonejení svých obetí hovorí stále více o rovnosti mezi vemi lidmi, bez rozdílu rasy a národnosti. A hlupáci mu zacínají verit. jelikož vak jeho podstata má v sobe stále jete dosti silný zápach neceho cizího, nechtejí se predevím iroké masy obyvatelstva nechat chytit do jeho osidel. A proto o sobe pomoci svého tisku nechává vytváret obrázek, který odpovídá skutecnosti asi natolik, nakolik obrácene slouží svému sledovanému cíli.\nV humoristických magazínech se snaží zobrazovat Židy jako nekodný nárudek, vlastnící, jako ostatne i jiné národy, své zvlátní specifické vlastnosti, který vak, i když jeho vystupování pusobí opravdu trochu cize, v sobe nese znaky pokud možno komické, presto vak vždy poctivé a dobrotivé due. Snaží se co nejvíce pusobit spíe bezvýznamne, než nebezpecne. Jeho konecným cílem v tomto stádiu je vak vítezství demokracie, nebo jak to lépe chápe, vláda parlamentarismu.. Ta odpovídá nejvíce jeho potrebám. Vylucuje jakoukoliv ostražitost, a na její místo dosazuje majoritu hlouposti, neschopnosti a neposledne i zbabelosti. Výsledkem je pak pád monarchie, který se dríve ci pozdeji musel dostavit.\nObrovský hospodárský vývoj vedl ke zmene sociálního rozvrstvení obyvatelstva. Tím, že drobné remeslnictvo pomalu vymírá, ztrácí delník cím dál tím více možnost získání samostatné existence, címž se z neho stává proletár. Vzniká prumyslový tovární delník, jehož nejpodstatnejím rysem je to, že by se mu do budoucna mohla jen zteží vyskytnout možnost osamostatnení se. Je ve skutecném slova smyslu nemajetný a jeho dny se již nedají nazvat životem, nýbrž pouze ryzím utrpením. Již v minulosti se vyskytla podobná situace, která si velitelsky vynutila urcité reení.\nK sedlákum a remeslníkum pribyl pomalu nový stav úredníku a zrízencu, predevím státních. Také oni byli nemajetní v pravém slova smyslu. Stát nakonec nael cesticku z tohoto nezdravého stavu. Prevzal na sebe zaopatrení vech státních zamestnancu, a zavedl penzi a duchodové zaopatrení. Tento priklad pomalu následovalo stále více privátních podniku, takže dnes, jakmile takový podnik dosáhl a prekrocil urcité velikosti, je skoro každému duchovne zamestnanému cloveku zarucen jeho pozdejí duchod. A teprve zajitení státních duchodu ve stárí dokázalo vychovávat tyto k oné bezmezné oddanosti, která byla v predválecné dobe tou nejvýraznejí vlastností nemeckého úrednictva. A tak byl cely stav, který zustal bez majetku, chytrým zpusobem vytržen ze sociální bídy, a zarazen do národního celku. Nyní se tedy tento problém objevil státu a spolecnosti nanovo, ovem tentokráte v daleko vetím rozsahu. Stále nové, do milionu jdoucí masy obyvatelstva se presídlovaly z venkova do velkomest, aby si zde jako tovární delníci v nové zakládaných prumyslových odvetvích vydelaly na svuj denní chléb. Pracovní a životní podmínky tohoto nového stavu byly více než smutné. Mechanické prebíráni drívejích pracovních metod starých remeslníku a rolníku zde naprosto nepricházelo do úvahy. Cinnost jednoho, ci druhého se v žádném smeru nedala srovnat s námahou, kterou vykazoval prumyslový tovární delník.\nU starých remeslníku nehrál cas ani tak duležitou roli, jako tomu bylo u nových pracovních metod. Formální prebírání starých pracovních dob v prumyslových velkotovárnách pusobilo prímo osudove. Nebot skutecný pracovní výkon z drívejka chybel, a to z duvodu nedostatku dneních intenzivních pracovních metod. Jestliže se dríve dal snést ctrnácti ci patnácti hodinový pracovní den, byl v dobe, kdy se musela do posledního využít každá jedna minuta, naprosto neúnosný. Výsledek tohoto nesmyslného prebírání starých pracovních dob na nové prumyslové cinnosti byl ve skutecnosti netastný predevím ve dvou smerech. Bylo niceno jednak zdraví pracujících, a za druhé jejich víra ve vyí spravedlnost.\nK tomu dále pricházely smené výplaty na strane jedné, a tomu odpovídající stále se zvetující blahobyt zamestnavatele na strane druhé. Na venkove zatím žádné sociální problémy nebyly, nebot podomek a pán vykonávali stejnou práci, a predevím jedli z jedné mísy. Avak i to se zmenilo. Rozdelení na zamestnance a zamestnavatele se nyní zacalo uskutecnovat ve vech oblastech života. Jak daleko bylo v té dobe vnitrní požidovtení naeho národa, se dá vysledovat z malého respektování, pokud to již nebylo nerespektování manuální práce.\nS Nemci to nemá nic spolecného. Na zacátku bylo poromántení naeho života, které bylo ve skutecnosti požidovtením, které premenilo drívejí úctu k remeslné práci v naprosté pohrdání jakoukoliv telesnou prací. A tak skutecne vzniká nový, byt ne zrovna vážený stav, pricemž se jednoho dne zákonite musí objevit otázka, zda národ bude mít dostatek síly na to, aby sám od sebe opet zaradil tento nový stav do veobecné spolecnosti, a nebo jestli se bude dále zvetovat trídní propast odpovídajíc¦o stavu. Jedno je vak jisté. Nový stav ve svých radách nevlastnil žádné patné prvky, nýbrž naopak na každý pád mel prvky cinorodosti. Prejemnelost takzvané kultury zde jete nezapustila své nicivé a rozkladné korínky.\nNový stav jete nebyl ve svých irokých masách nakažen jedem pacifistických slabostí, nýbrž byl robustní, a když bylo potreba i brutální. Zatímco metanstvo se touto závažnou otázku vubec netrápilo, a nechalo veci lhostejne osudu, chopil se Žid neprehlédnutelné možnosti, která se zde do budoucna nabízela. A zatímco se na jedné strane chopil kapitalistických metod k vykoristování lidstva do posledního dechu, na strane druhé se sám spojil s obetmi jeho nadvlády, a zanedlouho se stává jejich vudcem v boji proti sobe samému. To znamená pouze obrazne "proti sobe samému". Nebot velmistr lži dobre ví, jak se ostatním ukázat v tom nejcistím svetle a vinu svalit jako vždy na jiné. A jelikož má tolik drzosti sám vésti davy, nikoho pri tom samozrejme ani nenapadne, že se zde jedná o nejvetí podfuk vech dob.\nA prece tomu tak bylo. Jen co se vyvinul z veobecného hospodárského prostredí nový stav, vidí v nem lid jasne a zretelne nového prukopníka svého vlastního dalí úspechu. Nejprve použije metanstvo jako beranidlo proti feudálnímu svetu, a posléze použije delníky proti metanstvu. Jelikož si vak kdysi ve stínu metanstva musel vyloudit svá obcanská práva, doufá nyní, že se pomocí boje delnictva za vlastni existenci nalezne cesticku k jejich ovládnutí. Od nynejka je úkolem pracujících pouze boj za blaho židovského národa. Nevedomky je postaven do služeb moci, proti které zdánlive bojuje. Má naoko za úkol krácet proti kapitálu, pricemž ho muže tímto zpusobem nechat nejjednodueji bojovat práve za nej. Brojí se pri tom neustále proti mezinárodnímu kapitálu, a ve skutecnosti se míní národní hospodárství. To má být zniceno ve prospech vítezství na hrbitovním poli mezinárodního burzovnictví.\nPostup Židu je pritom následující: Povesí se na delníka, pricemž v pretvárce lituje jeho osud, je rozhorcen jeho životním údelem a chudobou, aby touto cestou získal jeho duveryhodnost. Snaží se prostudovat vechny ty skutecné, nebo vymylené podrobnosti jeho tvrdého života, aby probudil touhu po zmene takovéto existence. Svou bezmeznou vypocítavostí pretvárí potrebu sociální spravedlnosti, která je hluboce zakorenena ve vech Árijských lidech, na nenávist proti vem, kterí meli jen trochu více osudového testí.\nPricemž tomuto boji za odstraneni sociálních rozdílu dává zcela urcitý svetonázorový ráz. Zakládá marxistické ucení. A zatímco ho nerozdelitelne svazuje nespoctem sociálne spravedlivých požadavku, dožaduje se jak jeho írení, tak i obrácene odmítání rádných obcanu. Chce následovat požadavky, které jsou v takové forme již od zacátku nesprávné, a naprosto nesplnitelné. Nebot pod tímto kabátem sociálních mylenek se skrývají vskutku dábelské úmysly, které jsou dokonce hlásány s drzou zretelností a naprostou otevreností. Toto ucení predstavuje nerozlucitelnou smes rozumu a lidské poetilosti, avak vždy tak, že skutecnosti se muže stát pouze ílenství, avak nikdy rozum.\nKategorickým odmítáním osobnosti, a tím i národa a jeho rasového obsahu nicí elementární základy vekeré lidské kultury, která je závislá práve na techto faktorech. To je skutecné, pravé vnitrní jádro marxistického svetonázoru, pokud vubec lze tento výplod nejakého zlocineckého mozku vubec oznacovat svetonázorem. Roztrítením osobnosti a rasy padá hlavní zábrana pro vládu ménecenných - tím je vak Žid. Smysl tohoto ucení spocívá práve v hospodárském a politickém ílenství. Nebot práve jím jsou odchytáváni vichni uprímní inteligenti, kterí se pak dají do jeho služeb, zatímco ti méne duevne schopní a financne méne vzdelanejí se k nim rítí s vlajícími prapory v rukou.\nInteligenci pro toto hnutí, nebot i toto hnutí potrebuje pro svou existenci vlastní inteligenci, vak Židé obetují z vlastních rad. A tak vzniká delnické hnutí pod vedením Židu, které se zdánlive snaží o zlepení životní úrovne pracujících, avak ve skutecnosti jim jde pouze o jejich zotrocení a následné vyhubení vech nežidovských národu. K temto dvou zbraním rozvratu nyní prichází jete tretí, z daleka nejhorí organizace hrubého násilí. Marxismus má vyvrcholit bourlivým útokem, zbrane mu mají svou vysilující prací pripravit cestu první dve. V naem vyím a nejvyím státním úrednictvu Židé nali vždy (až na nekolik málo výjimek) poddajného podporovatele své nicivé cinnosti. Podlézavé patolízalství smerem nahoru, a arogantní domýlivost smerem dolu oznacovalo tento stav stejne tak, jako velmi castá do nebe volající zabednenost, která byla jen cas od casu predstižena stejne tak prekvapující domýlivostí. To jsou vak vlastnosti, které Žid u naich úradu potrebuje a které má rád.\nPolitický boj, kterého se chápe, probíhá zhruba takto: Primerene konecným cílum židovského boje, které nespocívají pouze v hospodárském ovládnutí sveta, nýbrž také v jeho politické podmanení, rozdelil Žid organizací svého marxistického svetonázoru na dve cásti, které se od sebe zdánlive lií, ve skutecnosti vak tvorí jeden celek. Totiž politické a odborárské hnutí. Odborárské hnutí provádí nábor. Nabízí delníkum v jejich težkém existencním boji, který musí vést díky hamižnosti a krátkozrakosti mnohých podnikatelu, pomoc a ochranu, a tím i možnost získání lepích životních podmínek. Pokud delník nechce, práve v dobe, kdy se o neho organizovaná pospolitost, totiž stát , naprosto vubec nestará, sverit zastupování svých práv do rukou slepé zvuli nekolika nezodpovedných, musí svou obhajobu vzít do rukou sám. Pokud takzvaná národní buržoazie, zaslepená financními zájmy, bude stavet ty nejteží prekážky do cesty vem tem pokusum o zkrácení nelidsky dlouhé pracovní doby, o ukoncení detské práce, zabezpecení a ochrane žen, zlepení zdravotních pomeru v továrnách a delnických domovech, a pokud nebude pouze klást odpor, ale bude je i skutecne sabotovat, ujme se vech takto utlacovaných vychytralý Žid.\nPostupne se stane vudcem odborárského hnutí. Nejde mu vak ani tak o skutecné odstranení skutecných sociálních nedostatku v pravém slova smyslu, nýbrž pouze o vypestování slepe mu oddaných hospodárských bojových oddílu pro znicení národní hospodárské nezávislosti. A zatímco se vedení zdravé sociální politiky bude trvale pohybovat mezi smernicemi pro udržení národního zdraví na strane jedné a mezi zajitováním nezávislého národního hospodárství, Židovi v jeho boji tyto dva aspekty nejenom že odpadají, nýbrž jejich odstranení se stává dalím z jeho životních cílu. Nejenom že si nepreje zachování nezávislého národní hospodárství, on si preje jeho znicení. Proto ho nemohou odradit žádné výcitky svedomí od toho, aby jako vudce odborárského hnutí predkládal požadavky, které nejenom že strílí do prázdna, nýbrž jejichž splnení je budto prakticky zhola nemožné, nebo by znamenalo zruinování národního hospodárství. Nechce vak ani pred sebou mít zdravé, rodové pokolení, nýbrž pouze zpráchnivelé, podmanené stádo.\nToto prání mu opet umožnuje predkládat požadavky nesmyslného rázu, jejichž splnení je dle jeho vlastní vule naprosto nemožné. Tato prání by také v žádném prípade nevedla k jakékoliv zmene vecí, nýbrž pouze k prostopánému vybicování masy. O to mu vak jde a ne o skutecné zlepeni sociálních podmínek. tím je vedení židovstva v odborárských záležitostech nesporne obrovskou osvetovou cinností, která ovlivnuje iroké masy, poucuje je o zlepení jejich nekonecné bídy. Nebot dokud zustane názor irokých mas tak omezený jako je tomu nyní, a dokud stát bude k vecem tak lhostejný jako dnes, pujde masa nejprve za tím, kdo jim v hospodárských záležitostech bude nejdríve nabízet ty nejnestoudnejí sliby. V tom je ovem Žid velmistrem. vždyt jeho kompletní cinnost není omezena žádnými morálními pochybnostmi! A tak na tomto poli musí nutne vyradit v krátké dobe ze hry každého konkurenta. Primerene své vnitrní loupeživé brutalite premení odborárskou organizaci náhle v brutální, násilnickou organizaci. Odolá-li nejaký rozum jejich židovskému vábení, premuže jeho vzdor a rozhodnutí hrubé násilí. Úspechy podobné cinnosti jsou obrovské.\nPomocí odboru, které se mohly stát požehnáním národa, Žid skutecné rozdrtil základy národního hospodárství. Paralelne k tornu krácí politická organizace. Je v souhre s odborárským hnutím, které pripravuje iroké masy pro politickou organizaci, do které ji posléze násilím a donucením vbicuje. Odborárské hnuti zustává dále trvalým financním pramenem, ze kterého politická organizace napájí svuj obrovský aparát. Ten je kontrolním orgánem politické cinnosti jednotlivce, a pri vech velkých demonstrací politického rázu zajituje náhoncí službu. Nakonec již vubec nezastupuje hospodárské zájmy, nýbrž dává politické mylence k dispozici hlavní nátlakový prostredek, totiž zastavování práce, masovou a generální stávku. Vytvorením periodika, které je svým obsahem prizpusobeno úrovni nejméne vzdelaných lidí, obdrželo politické a odborárské hnutí konecne vypráskané zarízení, pomocí kterého jsou pripravovány ty nejniží vrstvy národa k tem nejtroufalejím cinum. Jeho úkolem není vyvést lidstvo z marastu nejnižího smýlení a dostat ho na vyí prícku, nýbrž vyjít vstríc jejich nejnižím pudum. Je to jak spekulativní, tak i výnosný obchod s davem, který je jak líny premýlet, tak i nekdy domýlivý. Je to predevím tisk, který svým pomalu fanatickým, pomlouvacským bojem strhává ve, co by mohlo pripomínat podporu národní nezávislosti, kulturní výi a hospodárskou samostatnost národa.\nBubnuji predevím na vechny charaktery, které se nechtejí sklonit pred jejich židovské panovacné domýlivosti, nebo jejichž geniální schopnosti považují Židé za nebezpecí jako takové. Clovek nemusí zrovna proti Židum bojovat, aby jimi mohl být nenáviden. Stací pouze podezrení, že by bud mohl ostatní privést na mylenku vzpoury proti nim, a nebo je na základe své prevyující geniality množitelem síly a velikosti Židum neprátelského národa. Jeho neomylný instinkt v techto vecech cítí v každém puvodní dui, a jeho nenávist je zajitena pro každého, kdo není duchem jeho vlastního ducha. A jelikož Žid není napadeným, nýbrž napadajícím, platí za jeho neprítele nejenom ten, který napadá, nýbrž i ten který se mu postaví na odpor. Ale prostredek, kterým se snaží zlomit takto troufalé, avak trvalé due, se nenazývá cestným bojem, nýbrž lží a pomluvou. Zde se nezalekne pred nicím a je ve své sprostote tak bezmezný, že se nelze divit, když v naem národe dostává personifikace dábla, coby symbolu veho zlého, živé podoby v osobe Žida.\nNeznalost irokých mas o vnitrní podstate židovství a pudová omezenost naich horních vrstev nechávají casto ná lid na pospas tomuto Židovskému polnímu taženi.\nZatímco horní vrstvy se z vrozené zbabelosti odvracejí od cloveka, který je Židem tímto zpusobem napaden lží a pomluvou, iroké vrstvy ve své hlouposti ci prostote verí vemu. Státní úrady se budto zahalují do mlcení, a nebo, což je castejí, aby ukoncily polní tažení židovského tisku, pronásledují onoho neprávem napadeného. To totiž prijde podobným úrednickým oslum jako výborné reení zachování státní autority a zajitení klidu a porádku. A na lidská cela a due rádných obcanu pozvolna usedá mura strachu pred marxistickým nástrojem židovstva. Clovek se zacne trást pred zrudným neprítelem, címž se stává definitivne jeho obetí.\nMocenská pozice Židu ve státe se zdá byt již tak upevnena, že se nejenom znovu muže oznacovat jako Žid, ale muže i bezohledne priznat vechny své politické a národní mylenkové pochody. Cást jeho rasy se zcela otevrene oznacuje za cizí národ, pricemž opet lžou. Nebot zatímco se sionismus okolnímu svetu snaží nabalamutit, že národní sebeurcení Židu se snaží o vytvoreni palestinského státu, vytvárí zde Židé zastírací manévr vuci hloupé verejnosti. Neprejí si totiž vubec vybudovat v Palestine židovský stát, který by snad meli osídlit a žit v nem. Chtejí pouze pod vlastním výsostným právem vybudovat organizaci mezinárodního zlocinu, ke které by nemely prístup žádné jiné státy. Útocite recidivistu a vysokou kolu budoucích zlocincu. Ovem to je nejenom znamení jejich stoupající nadeje, nýbrž i pocitu jejich jistoty. I když je to drzé a otevrené zároven, jeden stále obelhává Nemce, Francouze nebo Anglicany, pricemž druhý se prohlauje za židovskou rasu. Jak blízko mají vidinu svého blížícího se vítezství, lze vypozorovat, z hruzného zpusobu jejich komunikace s prísluníky jiných národu.\nCernovlasý židovský mladík cíhá, s fanatickou výrazem v obliceji, celé dlouhé hodiny na nic netuící devce, které chce popinit svou krví a uloupit jí tak jejímu národu. Vemi prostredky se snaží znicit rasové podklady podmaneného národa. Tak jak sám plánovite kazí ženy a dívky, nezastavuje se ani pred tím, otevrít krevní závory v irím rozsahu i pro ostatní. Byli a jsou to Židé, kterí k Rýnu privážejí negry, porád se stejnými postranními mylenkami a jasným cílem. Pomocí vynuceného krížení znicit jimi nenávidenou bílou rasu, svrhnout ji z její kulturní a politické výe a stát se jejich samotným pánem. Nebot rasove cistý národ, který si je vedom své cistoty krve, nemuže být Židy nikdy podmanen. Židé mohou na tomto svete naveky panovat pouze krížencum.\nProto se plánovite pokouí snížit rasovou úroven neustálým trávením jednotlivcu. Na politickém poli pomalu premenuje demokratické mylenky v diktaturu proletariátu. V organizovaném marxistickém davu nalezl zbran, která mu umožnuje obejít demokracii a diktátorsky ovládat železnou pestí podmanené národy. Plánovite rozpracovává revolucním hnutí, a sice dvema smery. Hospodárským a politickým. Národy, které se postaví na pevný a odhodlaný odpor oprede díky svým mezinárodním vlivum, sítí nenávisti, strhává je do válek a konecne, pokud je to nutné, podnecuje na jejich území revoluce. Hospodársky otrásá státy tak dlouho, dokud nejsou sociální zarízení, která se stala nerentabilními, odstátnena a postavena pod jeho financní kontrolu. Politicky upírá státu prostredky k jeho sebezáchovy, nicí podklady každého národního sebeurcení a sebeobrany, nicí duveru ve vládu, haní dejiny a minulost a strhává ve skutecne veliké do bahna. Kulturne zamoruje umení, literaturu, divadlo, otupuje prírodní vnímavost, prevrací vechny pojmy o kráse a vzneenosti, lechetnosti a dobra a strhává lidstvo do zakletí své vlastní nízké povahy. Je zesmenováno náboženství, mravy a morálka jsou tak dlouho predstavovány jako prežité, až nakonec padnou poslední operné body daného národa v boji za vlastní existenci na tomto svete.\nNyní zacíná nejvetí, poslední revoluce. Zatímco si Žid vydobyl politickou moc, odhazuje i poslední roucha, která ho jete kryla. Z demokratického lidového Žida se stává krvavý Žid a tyran národu. Za nekolik let se pokusí vymýtit mezinárodni inteligenci a znicit moc národu a tím, že si privlastní jejich prirozené duchovní vudcovství, je pripraví na jejich otroctví a vecnou porobu. Nejhruznejí priklad tohoto druhu nám skýtá Rusko, kde nechal se skutecne fanatickou divokostí a z vetí cásti za nesnesitelných muk, zabít ci vyhladovet kolem triceti milionu lidí, jen aby zajistil tlupe židovských literátu a lidových zlocincu nadvládu nad celým tímto obrovským národem. Koncem vak není pouze konec svobody Židem podmanených národu, nýbrž i konec samotného parazita národu. Nebot po smrti obeti umírá dríve ci pozdeji i vampír.\nKdyž si pred ocima necháme probehnout vechny ty príciny nemeckého rozvratu, zustane nám jako poslední a nejpodstatnejí prícinou nerozpoznání rasového problému, a predevím židovského nebezpecí.\nPorážky na bitevním poli v srpnu 1918 by se jete hrave daly unést. Nemely nic spolecného s vítezstvím naeho národa. Neporazily nás tyto prohry, nýbrž byli jsme poraženi mocí, která tuto porážku pripravila tím, že po nekolik desetiletí plánovite okrádala ná národ o politické a morální instinkty a síly, které práve uschopnuji, a tím také opravnuji národy k jejich existenci. Tím, že stará Ríe nevímave míjela vechny otázky zachování rasových základu naeho národa, opovrhovala i samotným právem na život na této zemi. Národy, které se kríží s jinými, nebo se nechají krížit, hreí proti vuli vecné prozretelnosti. A jejich zánik skrze opanování silnejím potom není žádným bezprávím, které je jim pácháno, nýbrž pouze znovunastolením práva.\nPokud národ nechce dbát vlastností své podstaty daných mu od prírody a kolujících v jeho krvi, nemá žádné právo stežovat si nad ztrátou svého pozemského bytí. Vechno na zemi je nutno vylepovat. Každá porážka se muže stát otcem pozdejího vítezství. Každá prohraná válka prícinou pro pozdejí povýení, každá nouze zúrodnením lidské energie, a z každého porobeni mohou vyvstat síly k novému duchovnímu znovuzrozeni, pokud krev zustane cistá. Ztracená cistota krve znicí navždy vnitrní testí, srazí cloveka do hlubin, a její následky se na telesné a duchovní úrovni již nikdy nedají napravit.\nKdyž clovek vechny tyto jednotlivé otázky postaví a srovná s ostatními problémy života, pak teprve zjistí, jak smene malé oproti nim jsou. Vechny tyto problémy jsou casove ohranicené, avak otázka udrženi ci neudrženi cistoty krve bude trvat, dokud bude existovat lidstvo.\nVechny významné predválecné projevy rozvratu mají ve svém nejhlubím základe rasovou prícinu. At již se jedná o otázky veobecného práva nebo nevary hospodárského života, o projevy kulturního úpadku nebo o zvrhlé politické projevy, o otázky zanedbané kolní výchovy a nebo patné ovlivnováni dospelých tiskem, atd., vždy se v nejhlubím kontextu jedná o nerespektování rasových zájmu jednotlivých národu, a nebo o nerozeznání cizího, rasového nebezpecí. Proto také nemely význam žádné reformacní pokusy, vechny pomocné sociální prostredky a politické snahy, vekerý hospodárský vzrust a každý zdánlivý prírustek duchovních znalostí. Národ a jeho organizmus, zajitující a uzpusobiví mu život na této zemi, totiž stát, nebyly vnitrne zdravejí, nýbrž naopak churavely za prihlížení cím dál více.\nZdánlivá doba rozkvetu staré Ríe nemohla skrýt vechny vnitrní slabosti, a každý pokus o skutecné posílení Ríe ztroskotal na reení bezvýznamných otázek.\nBylo by chybou domnívat se, že vichni prívrženci ruzných politických smeru, kterými byl nemecký národ posedlý, a ba dokonce jejich vudci, byli z vetí cásti patní a zlomyslní lidé. Jejich cinnost byla odsouzena k neúrodnosti jen proto, že v príznivejím prípade maximálne rozeznali fenomény naeho veobecného onemocnení a proti tem se snažili bojovat, pricemž zcela slepe míjeli skutecné puvodce. Ten, kdo si plánovite projde smer politického vývoje staré Ríe, musí již bežnou kontrolou dojít k záveru, že již v dobách sjednocení, to znamená v dobe nejvetího rozkvetu nemeckého národa, byl vnitrní rozklad již v plném proudu. A pres vekeré politické úspechy a pres stoupající hospodárské bohatství se veobecná situace rok od roku zhorovala. Také u samotných voleb do ríského snemu poukazoval nárust marxistických hlasu na stále blíže se blížící vnitrní, a tím i vnejí rozklad. Vechny úspechy takzvaných obcanských stran byly bez významu, a to nejenom proto, že nedokázaly ani vítezstvím v takzvaných obcanských volbách zabránit pocetnému nárustu marxistické vlny, nýbrž proto, že sami v sobe již nesly fermenty rozkladu.\nAniž by to tuila, byla obcanská spolecnost sama již vnitrne nakažena mrtvolným jedem marxistických predstav. Její odboj pak pramenil více z konkurencní závisti jednotlivých ctižádostivých vudcu, než aby principiálne odmítal k boji odhodlaného protivníka. Jeden jediný cíhal behem tech dlouhých let\ns neochvejnou rovnomerností, a to byl Žid. Jeho Davidova hvezda stoupala stále výe stejnou merou, jakou mizela nae vule k sebezachováni vlastního národa.\nProto také v srpnu 1914 nenapadl k útoku odhodlaný lid velrybárský stát, nýbrž naplnilo se pouze poslední vzplanutí pudu národní sebezáchovy proti postupujícímu pacifisticko-marxistickému ochrnutí naeho národního telesa. A jelikož ani v techto osudových dnech nebyl rozpoznán skutecný vnitrní neprítel, byl vekerý vnejí odboj zbytecný. A prozretelnost v tomto prípade neodmenila vítezný mec, nýbrž naplnila zákon vecné odplaty.\nZ techto vnitrních poznatku by se pro nás mely zformovat hlav ní zásady, stejne jako i snaha po novém hnutí, které by prehodnotilo nae presvedcení o úpadku nemeckého národa, a které by položilo žulové základy, na kterých by jednou mohl povstat stát, který by nezastupoval národu neprátelské, hospodárské zájmy, nýbrž by predstavoval jednotný národní organismus, totiž: Germánský stát nemecké národnosti.


Solární rok 2020: Česká fotovoltaika roste i během pandemie, stále ale nevyužíváme její plný potenciál. Modernizační fond nabízí změnu :: Přinášíme vám informace, které dávají smysl\nCzechIndustry > Solární rok 2020: Česká fotovoltaika roste i během pandemie, stále ale nevyužíváme její plný potenciál. Modernizační fond nabízí změnu\n„Solární asociace ve spolupráci se Svazem moderní energetiky navrhují, aby se Modernizační fond zaměřil zejména na podporu větších solárních elektráren, které Česká republika potřebuje pro naplnění dlouhodobého cíle náhrady fosilních zdrojů. Pro menší zdroje, například střešní fotovoltaické elektrárny, totiž existuje již řada dobře fungujících a úspěšných dotačních programů jako NZÚ, OPPIK, nebo navazující OPTAK,” říká Jan Fousek, předseda dozorčí rady Solární asociace. Solární asociace také věří, že v novém operačním programu OPTAK, který připravuje Ministerstvo průmyslu a obchodu, budou jednodušší administrativní procesy a rychlejší vyplácení dotací. Další evropské zdroje bude možné získat i v rámci takzvaného Národního plánu obnovy, kde je 40 % v rámci restartu ekonomik po COVID-19 alokováno právě na zelené projekty. (7.1.2021)


Popis: Crystal Golf Tour 2018 je určena všem amatérským hráčům s HCP 0 až 54. Každý hráč, který se chce účastnit Crystal Golf Tour musí být řádně registrován na www.crystalgolftour.com, jinak mu nebude poskytnuta zvýhodněna all in cena za turnaj. Turnaje se hrají podle Pravidel golfu, podle Soutěžního řádu České golfové federace, místních pravidel hřiště. Používání měřících přístrojů je povoleno, je-li dodrženo tempo hry. Startovní listina bude uveřejněna den před konáním turnaje obvykle v 18:00 hod. Sestavení startovní listiny je plně v kompetenci klubu resp. pořadatele. Změny v již zveřejněné oficiální startovní listině má právo provádět pouze Soutěžní výbor a to zejména z důvodu zachování regulérnosti a plynulosti soutěže (např. z důvodu odhlášení hráče po uzávěrce přihlášek apod.). Prosíme všechny hráče, aby tato pravidla respektovali. Klubu jde zejména o zachování potřebného tempa hry, účastníkům turnaje pak o klidnou a komfortní hru. Hráči startují na vlastní náklady a nebezpečí. Všechna práva vyhrazena.\nPřihlášení: Přihlášky na jednotlivé turnaje lze provádět přes www.cgf.cz, respektive přes další národní federace. Více info na https://www.crystalgolftour.com/cz/m/kalendar-turnaju/. V případě, že nejste členem ČGF je nutno provést rezervaci přímo přes recepci klubu telefonicky nebo emailem. Uzávěrka přihlášek je jeden den před konáním turnaje v 17:00 hod. Pro případné přihlášky a odhlášky po uzávěrce přihlášek kontaktujte prosím recepci tel.721 005 496\nPoplatky: Green fee + startovné 850,- Kč, členové klubu BARBORA GC hradí pouze startovné poplatek 100 Kč.\nSpolečná 0 - 9,9 Stableford Ano Ano\nSpolečná 10 - 23 Stableford Ano Ano\nSpolečná 23,1 -36 Stableford Ano Ano


Ardentryst: putování za záchranou ostrova - Root.cz\nRoot.cz » Hry » Ardentryst: putování za záchranou ostrova\nArdentryst je kreslené 2D akční RPG vytvořené programátorem Jordanem Trudgettem. Hra je dělaná komplet v Pythonu s pomocí modulu PyGame. Není to žádný rozsáhlý macek, má do 40 MiB. Je navíc open-source, takže si můžete stáhnout a prohlédnout zdrojáky, které jsou napsané velmi přehledně.\nNa začátku si vytvoříte jakýsi účet (offline) a v něm postavu (k těm se vrátím později) se zbraní a počátečními statistikami. Poté pokračujete tutoriálem, který je docela zdlouhavý, ale dá se přeskočit. Napoprvé však doporučuji si ho projít, jelikož se tam dozvíte základní možnosti ve hře, které se jinak těžko shání.\nPostavou hýbete standardně šipkami. Speciální akce se provádí blokem kláves Q, W, …, X, C. Konkrétně Q slouží jako Menu (podle mého by byl přirozenější Esc) a nemá jiný význam. Ostatní klávesy, resp. jejich kombinace, slouží pro různé útoky a komba a věřte, že některé kombinace jsou opravdu šílené a bez dívání na klávesnici se zřejmě neobejdete.\nObecně ovládání není z nejintuitivnějších. Nakupování v obchodech stojí mnoho času jen kvůli různým přehmatům. Každý dialog se také musí potvrdit (většinou klávesou C), což například při „smrti“ celkem otravuje. I během hry se vám ale bude ze začátku stávat, že se někam rozeběhnete a najednou stojíte kvůli nějakému upozornění.\nHrát můžete za dvě postavy, přičemž každá je úplně jiná, naprosto ve všem. První postava se jmenuje Pyralis a je to každým coulem válečník. Bojuje s mečem (malý dosah, střední poškození, rychlý), válečnou sekyrou (střední dosah, velké poškození) nebo halapartnou (vééélký dosah, malé poškození). Má několik kombo skillů a i pár jednoduchých kouzel, která však kvůli nízkému magickému číslu škody příliš nenadělají.\nDruhá postava je kouzelnice Nyx. Ta má na výběr buď hůl (bonus na magii), kuši (střílí kouzelné šípy) nebo srp (menší bonus, větší poškození než hůl). Hraní za ni mi přišlo mnohem jednodušší. Kouzla jsou samonaváděcí a většinou i hromadná, takže od určitého levelu jen probíháte krajinou a občas zakouzlíte, čímž pobijete celou obrazovku.\nDůležitou součástí hry jsou obchody. V těch si můžete koupit zbraně, zbroje, prsteny, amulety i různé lahvičky. Ty se dělí na protijed, zdraví a manu. Poslední dvě mají navíc ještě několik velikostí. Osobně jsem lahvičky nikdy nepotřeboval, takže jsem si s nimi dobře přivydělával.\nHra není na žádné několikadenní řádění po klávesnici, ale jako chvilkovou záležitost ji mohu doporučit. Zajímavé u takovéhle hry je, že nemůžete umřít, vždy vás takové stvoření vrátí zpět na mapu. Užitečné je také ukládání hry u kamenů a během jednotlivých lokací u monolitů. Hudba a zvuky jsou průměrné, nenadchnou, ale ani nevadí.\nsystém ukládacích kamenů a monolitů\nspousta nepříběhových questů\nporovnání skóre na serveru\nmálo lokací a nevyužitá mapa\npo zdolání bosse dost repetitivní\nzbytečně moc akčních kláves\nNa to je jednoduchá odpověď. U takovýchto malých projektů si grafiku často dělá sám programátor, který vždy nemusí být extra umělecky nadaný. Konkrétně u této hry bylo grafiků pár a jejich styly se moc neshodly, ale některé části grafiky jsou povedené.


Spider-man dostává NG+ a novou obtížnost - Hrej.cz\n20. říjen 2018 10:11 / Zdeněk Pudivítr / Novinky / Diskuze (3)\nMožnost znovu si prožít dobrodružství Petera Parkera v režimu New Game+ konečně dorazila na PS4. Update 1.08 mimo jiné dále připravuje hru na příchod prvního ze tří DLC s názvem The Heist, opravuje několik drobných chyb, rozšiřuje možnosti foto módu a přidává novou obtížnost.\nSpolečně s novou verzí hry se rozšířil i seznam trofejí o bronzovou za další průchod příběhem a stříbrnou za dokončení hry na nejtěžší obtížnost. Ta se jmenuje Ultimate a je nyní jednou ze čtyř možností, jak si Spider-Mana zahrát. Přibyly i trofeje související s prvním DLC, které vyjde už 23. října. Všechny zmíněné trofeje jsou samozřejmě oddělené od těch obsažených v původní hře a jsou rozděleny do dvou samostatných přídavků.\nNovinkou je i možnost aktivace foto módu stisknutím tlačítka „vlevo“ na d-padu. Do něj přibyly nové možnosti úpravy vašeho screenshotu jako další typy rámečků nebo nálepek. Poslední drobností nejnovější verze hry úprava nejnižší obtížnosti. Při této volbě by měl mít pavoučí muž k dispozici o 50 bodů zdraví navíc.\nSpider-Mana seženete včetně seasson passu na Xzone.cz.\nZdeněk Pudivítr napsal 20. 10. 2018 v 14.29\nEgesi: Platina bude pořád stejně jednoduchá. Jak píšu i v tý novince, trofeje za DLC a NG+ jsou oddělené od těch původních v samostatných listech tzn. platina ti zůstane, ale u trofejí budeš mít např. 80% dokončeno. Stejně tak to funguje i u tebou zmíněného Horizonu i všech dalších her.\ntomas.hluchnik napsal 20. 10. 2018 v 14.24\nTy jo hraju to od vydání, ani nehraju nic jineho, a přesto jsem to jeste nedokončil. A oni uz vydávají dlc xD jak to ma clovek všechno stíhat...\nEgesi napsal 20. 10. 2018 v 10.38\nTakže ta platina už nebude tak jednoduchá... ještě že jí už mám :).\nU Horizon Zero Down to bylo úplně stejné.


Německo po volbách, kdo po Merkel? – Nová republika\n25. 9. 2017 RadimValenčíkPíše\nPodle očekávání utrpěla Merkel vítězství. Ztráta téměř devíti procent oproti minulým volbám (a necelých pěti oproti prognózovanému, resp. prefabrikovanému výsledku) není tím nejhorším. Mnohem horší je to, co by se dalo nazvat vyčichlostí merkelovské politiky, to, co z ní již dříve udělalo politickou mrtvolu (udržovanou uměle při životě jen hrou na dvě varianty – špatnou a ještě horší), to, co znamená politiku udržování neudržitelného.\nPro první otázkou, kterou si dnes ti, co umí aspoň trochu přemýšlet, kladou, je kdo po Merkel?\nNejen v CDU, ale i v těch strukturách, kde se ovlivňuje politika ze zákulisí.\nMerkel toho asi má už dost a patrně i ona sama je uvažování o výměně (kdo, kdy a jak) nakloněna.\nProblém je v tom, že “nejsou lidi”. Od Kohla se toho moc Merkel nenaučila, ale jedno zvládla dokonale: Vyčistit kolem sebe politické pole od konkurentů dokonaleji, než Viktor “Čistič”.\nDalší problém je, že dříve, než se vytipuje nějaký německý “Macron”, tak se ukáže, že macronovská politika se už přežila a neumožňuje zvládat situaci.\nV neposlední řadě je problémem i to, že si v oblasti odpovědi na otázku “kdo, kdy a jak” začnou konkurovat nejrůznější skupiny a první nadějné kandidáty v logice antireformní pasti, která se v Německu vytvořila, začnou potenciální kandidáty konkurentů likvidovat. Následně pak budou utvrzovat Merkel v její nenahraditelnosti.\nSociální demokraté jsou na tom ještě hůř. Schulz je natolik omezený, že si neuvědomí reálný stav věci a bude se cítit jako korunní princ. Nejrychlejší cesta do pekel.\nMoc v Německu tak doslova leží na ulici. Už proto, že ani tam k pozitivní změně nemůže (bohužel) dojít jinak, než pod tlakem zdola. Až tak daleko (znovu říkám, bohužel) došla degenerace moci.\nOvšem zvednout tuto moc nemůže jen tak nějaký křikloun. Tam sice o zájemce není nouze, ale tuposti a omezenosti už bylo dost. Tlak zdola se o ni nemůže opřít. Zvlášť v podmínkách země, kde je politika zpravodajsky hodně prosycena a natrávena.\nMoc v Německu může ze země, z ulice, na které leží, zvednout jen ten, kdo přijde s kvalifikovanou reflexí toho, o co jde, co se stalo a proč se tak stalo, jak dál a jaká je celková vize v kontextu lidských dějin. S vizí, která vychází z nejlepších tradic německého myšlení, kterou kdysi založil Imanuel Kant. Nevím, zda v Německu někdo takový je, ale doufám, že ano. Je to velká země.\nK výše uvedenému ještě připojuji několik poznámek, které jsem na Facebook napsal včera pozdě večer v přímé reakci na volby, jejich komentování z různých zdrojů a návazné diskuse. Psal jsem je sice pod vlivem dobrého portského, protože jsme byli na výletě v Portu a navštívili jeden ze sklípků, ale myslím, že jsou k věci:\nZajímavé je, že v komentářích k vítězství, které utrpěla Frau Merkel, si nikdo nepovšimnul následujícího:\n1. V poslední době nedokázala vyřešit ani jeden problém.\n2. Její politika vyčichla a zachránilo ji jen to, že proti ní podstrčili úplnou obludu.\n3. Je úplně mimo a nedokáže se zorientovat (čeká někdo na zázrak).\n4. Na rozdíl od Kohla, který sice likvidoval své odpůrce, ale …\nJo. Takto se to přece dalo čekat. Platí, že Merkel teď rozloží nejen EU, ale i Bundes. To je důsledek hry omezených manipulátorů. Teď už lze udržet Bundes jen “katlánskou cestou”. S vyčichlou programově, ale praktikami zapáchající Merkel? To už ani zastupující říšský nepomůže z Hokenheimu, Heidelbegu, Windsbachu apod. Prý Merkel teď přitvrdí. To by bylo sice na jedné straně přiznání naprosté vyčpělosti.\nPředevčírem jsem napsal a nemýlil se:\nMERKEL UTRPĚLA VÍTĚZSTVÍ. A teď to bude hodně a hodně zajímavé. Zejména vzhledem k rozdílu westů a ostů:\nZítra napíšu podrobný komentář. Uvidíme, kdo se bude mýlit.\nPrý řešením je “rychlejší integrace EU” – reakce na výsledek německých voleb. Hra vabank. Ale ono to nejde.\nNelze brát vážně komentáře, které opomíjejí otázku: Co dál a jak řešit problémy? Pokud si někdo myslí, že absence ducha, absence vize, absence rozumu, absence slušnosti, absence výsledů… (na hodně jsem zapomněl) legitimuje pozici: “A TEĎ JIM ZAKROUTÍME KRKEM”, tak je to goebelsovské vyhlášení totální války. V pravém (v “pravém”) smyslu tohoto slova. To je výzva k “většímu sjednocení EU”, k “větší federalizaci EU” – zkrátka výzva k tomu, aby si silnější řešily problémy na úkor slabších. Taková MERKELPERVERZE. Merkel teď bude chtít zastavit “katalánštění” Bundes a současně likvidovat středounijní prostor? To ale opravdu nejde…\nUSA volby NATO zdražování EU média Ukrajina ekonomika příprava války Rusko Evropská unie cenzura náš svět energetika manipulace a lži válka energetická krize demokracie fašizmus 5. kolona