Tajemník - erotické povídky Striptýz\nErotické povídky • Tajemník\nErotická povídka na téma: svůdné svklékání, , sex s lolitkou, znásilněná, sexuální všehochuť\nVzpomínky psané na kavalci.\nHmyz, bobři a jiná havěť\nNa pódiu snaživě recitovala báseň o výstřelu z Aurory žačka základní školy v pionýrském kroji a tajemník krajského národního výboru z ní nedokázal spustit oči. Její drobné holé nožičky mizející pod modrou sukýnkou, jej prostě fascinovaly. Posunul se v sedadle o něco níž a díky tomu, že seděl v první řadě a ona byla vysoko nad ním, dokázal vytušit i kalhotky. Bílé? Nebo snad růžové? Vzrušením málem zachrochtal, ale ovládl se. Pionýrku vystřídal soubor lidových tanců a on opět mohl obdivovat mrštnost a ohebnost jeho členek. Když na závěr vystoupila studentka ve svazáckém kroji, ne o moc starší, než ta pionýrka, málem opět přestal dýchat. Sukně jí sice sahala až do půlky lýtek, ale když se zadíval na její modrou košili, jak se pyšně nadouvá a napínají se jí knoflíčky až k prasknutí, skoro už nevydržel a na to pódium div že nevyskočil. Jako i ostatní před ní, sklidila za přednes bouřlivý potlesk a kulturní pásmo skončilo. Za řečnický pult se postavil předseda národního výboru a začal se svým projevem, opěvujícím výdobytky socialismu, kterých bylo dosaženo jen díky událostem před šedesáti osmi lety. Tajemník potlačil zívnutí a celou kulturní vložku si v hlavě přehrával znovu a znovu. Ke konci projevu si musel poposednout a změnit těžiště, protože jej už začínal bolet zadek. Těšil se na chlebíčky a na šampaňské, ale nejdříve si ale musel odbýt své povinnosti.\n„Soudružky a soudruzi, milí hosté…,“ začal svůj projev, když na něj došla řada.\nNemluvil moc dlouho. Uměl to, žvanit se zaujetím o ničem, až měl posluchač dojem, že se dovídá něco nového a převratného. Jeho vzletný, nic neříkající projev vyvolal, jako vždy, bohatý potlesk. Na závěr schůze přišla na jeviště pionýrka, předala mu karafiát a on se jí tak mohl dotknout a ucítit, jak voní její tváře, když ji na ně zlehka políbil. Konečně, říkal si, když opouštěl řečnický pultík a sestupoval z jeviště. Rozdal okolo sebe několik úsměvů a už chtěl odejít do salónku, když jej napadlo, že by snad…\n„Nazdar Toníku!“ napřáhl ruku k mladíkovi, předsedovi SSM, který měl vystoupení na starosti a nervózně přešlapoval na kraji sálu.\n„Jé! Čest práci, soudruhu tajemníku!“ vzal za vděk podávanou ruku a potřásli si, „jak…, jak se vám líbila vystoupení?“ usmál se potěšen, že si jej pamatuje jménem.\n„No, o tom jsem s tebou chtěl mluvit,“ ztlumil hlas a naznačil mu, aby šli kousek od lidí.\nPředseda zbělal a nechal se zavést ještě více bokem, kde byl relativní klid.\n„Jedná se mi o ta dvě děvčata. Ta s tou Aurorou a ta druhá, s Leninem,“ zvedl tázavě obočí, a předseda bledl ještě více, protože na obzoru viděl nějaký průser.\n„…a co? Nel…, nelíbily se vám?“ sondoval opatrně.\n„Naopak, líbily,“ zasmál se na něj a předseda se zhluboka nadechl, jak mu spadl jeden z kamenů ze srdce.\n„Obě jsou prověřené, soudruhu,“ ubezpečoval jej nejistě, ale když na něj tajemník upřel svůj vševědoucí zrak…, znovu se nadechl a přiznal, že ty dvě zase tak moc prověřené nejsou…\nPionýrka se jmenovala Žaneta, bylo jí čerstvě patnáct a vlastně už pionýrka nebyla, ale protože nenašli žádnou vhodnější, nastrčili ji, protože vypadala na dvanáct. A jen o rok starší svazačka se jmenovala Monika. Obě byly k vystoupení přesvědčeny, neřekl donuceny, ale přesvědčeny, když jim naznačil, že nemusí dostudovat. A obě na vystoupení kývly, protože jejich kádrový posudek…\n„…Žanetin děda byl v uranových dolech. To víte, něco plácl a měl na krku ohrožení státního zřízení a Moničin strejda emigroval. Takže mohou být obě rády, že se dostaly na školu s maturitou, že?“ vydechl a pomrkával ve snaze najít pochopení, že se na tak významnou akci podílely dvě potenciálně nespolehlivé osoby.\nTajemník naklonil hlavu na bok a podíval se přísně mladíkovi do očí: „Takže ty dvě jsou u vás ve svazu jenom z prospěchářství? To tam nemáte jiné, spolehlivější?“\n„Ne…, to máme…, to jistě… Ale žádná z nich neumí tak hezky recitovat,“ koktal, vykrucoval se a bledl víc a víc, „ale spolehlivé…, to jako jsou,“ pokývával hlavou a uhýbal pohledem, „to nemusíte mít obavy,“ ujišťoval toho mocného muže, ale z hlasu bylo poznat, že si není moc jistý a že už teď lituje, že je angažoval.\n„Ty dvě si raději prověřím osobně,“ odfrkl tajemník přísně, „ať se za mnou staví. Tak za půl hodiny. Do modrého salonku. Prověřím si jejich vědomosti, a když projdou, doporučím je třeba i k vystupování na celostranickém sjezdu. Ale když ne…,“ nedokončil a předseda odtušil, že by to mohlo mít dopad i na jeho kariéru.\nZmizel rychlostí blesku a tak nemohl vidět, jak se tajemník potutelně usmál a skoro si povyskočil radostí. Vyšel ze sálu do restaurace, číšníkovi řekl, že má pro něj jídlo a pití přichystat do modrého salonku a pak narychlo zhltnul chlebíček, aby zahnal největší hlad. Zapil jej malinovkou, ušklíbl se nad její odpornou chutí a podíval se na hodinky. Měl ještě čas, který využil k družbě s důstojníkem spřátelené armády. Pak se omluvil a vytratil se.\n„Čekám důležitou návštěvu tří zástupců naši svazácké organizace,“ zakýval na jednoho z příslušníků, kteří střežili klidný průběh oslav, „postarejte se, ať nás nikdo neruší,“ přikázal a esenbák jen mlčky přitakal a kývl na kolegu.\nV salonku bylo na jednom ze stolů pár mís s jídlem, dvě lahve vodky a pár dalších s minerálkami a malinovkami, ale i šampaňským. Tajemník si nabral na talíř pár řízečků, pečených křidélek a jiných pochutin, udělal si v mohutném křesle s širými opěráky pohodlí a pak si otevřel i láhev šampaňského. Konečně jím zahnal tu pachuť po malinovce, když se ozvalo zaklepání a do salónku vešel předseda v doprovodu obou dívek.\n„Jsme tady,“ řekl celkem zbytečně.\n„Fajn. Ty běž zpytovat svědomí,“ kývl na něj a polkl sousto, „a vy dvě pojďte blíž,“ zakýval na ně prstem a ukázal, kde se mají postavit.\nObě byly tak, jak je viděl na pódiu. Jen výraz na tváři neměly tak zaníceně údernický, jako před hodinou. Měly v něm strach. Strach z něj, strach co bude, strach z jeho vlivu a moci… Chvíli je pozoroval, ukousl si další sousto a pomalu jej žvýkal.\n„Váš předseda mi naznačoval, že nemáte zrovna hezký kádrový profil, co? Jak jste se dokázaly dostat na střední, když máte takovou nespolehlivé zázemí?“ zeptal se potichu a opřel se.\nDívky se podívaly na sebe, pak zpátky na něj a sklopily hlavy.\n„Já…, já nevím,“ pípla po chvíli Monika, a Žaneta mlčky pokrčila rameny.\n„Co dělá tvůj otec?“ podíval se na ni.\n„Na dílně, jako mistr,“ pípla znovu, snad ještě tišeji.\n„Mistr? Tak to se podívejme!“ zasmál se kysele, „co máma?“\n„Uk…, uklízí. Ve škole,“ zadrhl se jí hlas, „u nás,“ dodala.\n„No neboj, neboj,“ přešel na smířlivější tón, „já tě nekousnu. A co tví rodiče?“ otočil se na Moniku.\nOd ní se dozvěděl, že otec dělá řidiče autobusu a maminka uklízí také, ale v nemocnici. Postupně z nich vytáhl, že rodiče se do osmašedesátého drželi na významných místech, ale pak, po prověrkách, se stali skoro disidenty a svá místa v kanceláři vyměnili za ta dosavadní.\n„No, tak asi takhle, děvčátka,“ začal ze široka, „vy chcete nejen odmaturovat, ale asi chcete i na vysokou, že?“ počkal, až přikývnou a pak vyslovil něco, z čeho ani jedné radost neudělal: „Naše společnost ale ve svém školství podvratné živly trpět nemůže,“ zasyčel a oběma holkám se začala podlamovat kolena, „takže já vůbec nechápu, jak vás mohli vzít? A už vůbec nechápu, jak jste si mohly myslet, že se na to nepřijde?“ zvedl tázavě obočí a obě děvčata v obličejích vystřídala všechny barvy duhy.\n„Mno,“ naklonil se blíž a smířlivě se na ně usmál, „co to udělat takhle. Vy mi ukážete to nejlepší, co umíte, a já pak posoudím, jestli to zůstane tak, jak to je, nebo ne,“ usmál se, „jestli se raději neuplatníte v jiném oboru, „prohodil, „třeba taková chovatelka drůbeže je velice nedoceněné, ale důležité zaměstnání,“ navrhl a dívky se vyděšeně podívaly na sebe, pak na něj a zase na sebe.\n„My…, my umíme! … vám…, ukážeme,“ vyhrkla ze sebe Monika a Žaneta zase jen horlivě přikývla.\n„No, tak to rád slyším,“ zamlaskal spokojeně a zase se opřel, „oslavujeme ale výročí velké revoluce a ta modrá se mi k tomu nehodí. Co takhle, kdybyste se oblíkly jenom do červené?“ zavrtěl se znovu a málem zamlaskal.\nHolky se nechápavě podívaly na sebe a pak na něj.\n„Ale…,“ ozvala se Monika nechápavě, „…ale my sebou nic červeného nemáme!“\n„No, já taky nechci, abyste někam chodily,“ usmíval se, „ale chci, abyste na sobě měly jen červenou. Ty máš šátek,“ kývl na Žanetu, „a ty kravatu,“ otočil oči zpátky na ni, „tak si svlíkněte zbytek, ať můžeme pokračovat!“\nHolkám se v tu chvíli zastavil tep i dech. Až do teď si myslely, že když mu hezky zarecitují, budou moci odejít a zůstat na škole. Jenže teď jim došlo, že o recitování mu vůbec nejde…\n„Sou… soudruhu tajemníku!“ vyhrkla ze sebe zděšeně Monika, „já…, my…,“ koktala a mimoděk udělala krok dozadu.\n„Tak koukněte, vy dvě,“ zavrčel zle, „buďto uděláte všechno, co chci, nebo se přestěhujete na sever, blíž k dolům a souznění s dělnickou třídou!“\nŽaneta se rozbrečela úplně a i Monice se v očích urodilo několik slz, které jí stekly na bradu. Představa o životě v ocelovém srdci republiky, o životě bez budoucnosti, bez kamarádek, bez… Monika škytla a pak si, k tajemníkově viditelné radosti, odepnula knoflíček na sukni, zipem sjela dolů a nechala ji spadnout k nohám. Když si začala rolovat punčochy a spolu s nimi sundávat i bílé podkolenky a boty, musel si poposednout, protože už to, jak poodhalila své nohy, končící v bílých kalhotkách, v něm vzbuzovaly nové a nové představy. I Žaneta jej nenechala dál čekat a i ona se nejdříve zbavila své kratší sukně. Pak si posunula šátek nad límec a začala s odhalováním svého hrudníčku. Za pár chvil před ním stály jen ve spodním prádle a kravatě, nebo šátku. Musel na ně znovu houknout, aby si sundaly i zbytky oblečení a zůstaly před ním jen tak, jak si přál. V kravatě a šátku… Monice se kravata plazila mezi dvěma slušnými kopečky a končila těsně nad důlkem uprostřed jejího plochého bříška, pod kterým pak byl trojúhelníček tmavých chloupků. To Žaneta měla pohoří o poznání menší. I tak ale bylo ozdobené rudými jahůdkami, ostře vystupujícími z hladké a bílé kůže. Pod rovněž bezvadně plochým bříškem se jí však skvěla jen holá čárka, bez jediného náznaku dospívání. Zvědavě na ni zakýval, ať jde blíž a pak se jí palcem dotkl přímo tam, mezi křečovitě sevřené nohy. Přejel jím po drobných záhybech, mezi kterými tušil další tajemství a spokojeně pozoroval, jak se celá chvěje, jak chce uhnout, uniknout, utéct…, ale nemůže. Druhou rukou kývl na Moniku a i u té zkoumavě jezdil druhým palcem po chloupcích a zkoumavě porovnával rozdíly.\n„Dejte ty haxny od sebe!“ zavrčel přiškrceným hlasem a cítil, jak se v něm začíná vařit krev, jak začíná dole růst a tuhnout.\nMezi záhyby obou dívek se pak dostal bez problémů. Zajel mezi ně, pohladil je od spod zpátky nahoru, až k místům, kde se záhyby spojují, a zatlačil.\n„Líbí, co?“ zachrochtal nadrženě, když se obě najednou zachvěly a z úst jim vyšlo tklivé zaskučení.\nZatlačil níž, kde tušil dírky a holky zaskučely o to intenzivněji. Nic nemohlo být dál od jeho přesvědčení, že se jim něco líbí. Klepaly se strachem i ponižováním a obě se modlily, aby mu stačilo jen toto a ony mohly co nejdřív domů. Nedokázaly si ani představit, že by to snad mohlo pokračovat, že by to mělo jít dál. Tajemník však svou představu už dávno měl.\n„Pomož mi s tím!“ dal ruku z Moniky dolů a povolil si pásek na kalhotách, „a ty se otoč,“ spustil i druhou z Žanety, „a předkloň se,“ zasípal, druhou rukou si povoloval kravatu a soukal se ze saka.\nMonika se sklonila, aby jej mohla svlékat, zatímco se její kamarádka začala ukazovat i zezadu. Díval se na její bílé oblé polokoule drobného zadečku, jež se malinko rozevíraly a mezi nimiž pak viděl nejen sevřenou hvězdičku, ale také oba bochánky její holé micky. Lákaly jej. Hrozně a neúprosně jej přitahovaly. S tak mladě, až dětsky vyhlížející dívenkou ještě nikdy nic neměl. A že o ženy a dívky nouzi neměl, to bylo víc, než jisté. Dotkl se jí znovu, té hladké kůže, bez jediné vady, pihy…, a chloupku. S rukou z její micky nesjel, ani když se nadzvedával, aby jej Monika mohla vysvléct z kalhot i trenýrek, byl až doposud schovaný jeho natěšený kamarád.\n„Dolů!“ ukázal prstem pod své nohy, „a pěkně mi ho lízej,“ poručil, aniž by se na ni podíval.\nSvé oči měl jen na ní, na Žanetě, kterými se na ni pásl a prsty ohrnoval lupínky od sebe. Mezi nimi pak objevil růžové království… Monika si klekla a s odporem se dotkla jeho polotuhého kolíku. Ač jen sklesle ležel na velikém pytli, i tak byl velký, žilnatý, horký, a když jej štítivě vzala mezi prsty, cítila, jak mu v něm tluče tep. Nikdy v životě nic takového neviděla. Jednou se na táboře líbala s klukem, ale zůstalo jen u líbání. Ani jemu tenkrát nedovolila, aby ji pohladil jinde, než po zadečku, a to ještě přes tepláky! A když ji poprosil, aby se jej dotkla alespoň ona, tam, vyplašeně odběhla a do konce tábora s ním nepromluvila. Když na ni seshora zavrčel, aby si ho dala do pusy a nedělala jeptišku, nadechla se, zavřela oči a poprvé v životě se dotkla něčeho takového i pusou. Nevoněl. Dalo by se spíše říct, že smrděl. I tak si ale dodala další kus odvahy, pootevřela pusu a kousek něj, jen špičku s vrásčitou a mokrou kůží, dostala mezi rty. Tajemník slabě zasténal a znovu na ni zachrčel, aby ho začala kouřit. Kouřit? Nechápala, co po ni vlastně chce. Ale nebyla tak hloupá, aby nepochopila, že ho do pusy musí strčit celého. Nějak jej dovnitř dostala, trochu se jej dotkla jazykem a vytáhla jej ven. Celá vyděšená zjistila, že je zase o kousek větší… Mezi rty jej pustila znovu a… A smrad najednou ještě více zesílil a v puse ucítila slanou chuť. Zabylo jí až zle a ocas musel zase ven. Celá ohromená se najednou dívala na rudý, až fialový žalud, pod jehož kroužkem byl žlutavě bílý lem. Ocas už trčel nahoru a svou původní velikost, dokázal ještě zvětšit…\n„Kurva, dělej!“ zasípal tajemník, dal ruku na temeno a hlavu jí přitlačil k sobě.\nI když měla rty skoro u sebe, lehce vjel mezi ně a nebezpečně se přiblížil k mandlím. Jen vytřeštila oči, snažila se od něj odtáhnout a z pusy vytlačit jazykem, ale tajemník ji potlačil na hlavu ještě víc. Měla co dělat, aby z jazyka udělala barikádu a ocas jí na ty mandle nezajel. Tajemník jí za vlasy vytáhl kousek nahoru, pak zpátky zatlačil dolů… Když konečně pochopila, dal ruku zpátky na Žanetin zadeček a palcem zatlačil na zadní otvůrek. Žaneta nesouhlasně zasténala, ale strach ji přikoval na místě a díky němu nedokázala proti němu nic udělat. Naslinil si jej a zatlačil znovu. Žanetin tichý nářek zesílil a jak se pomalu dostával do jejího střeva, naříkala víc a víc.\n„Drž hubu!“ štěkl po ní a palec mi zmizel v otvůrku.\nZtišila se, ale ten bolestivý tlak jí vzadu dělal doslova peklo. Navíc jím začal kroutit, tlačit nahoru a dolů, ven a zase dovnitř… Zatínala zuby, aby tu bolest dokázala překonat, ale i tak přes ně cedila tklivé skučení. Naštěstí to jejímu katanovi nevadilo. Ten si užíval nejen jejího těsného sevření jejích svěračů, ale také tepla a péče ne zcela šikovných Moničiných úst. Když jej už poněkolikáté podráždila na žaludu svými zuby, odstrčil ji, vytáhl palec ze střeva a Žanetu objal svými mohutnými dlaněmi okolo útlých boků. Přitáhl si ji na sebe do klína a zatlačil dolů. Ze začátku, když vytáhl ten prst ze zadečku, si malinko oddechla, ale když si ji začal přitahovat k sobě, pochopila, k čemu se schyluje a její obavy narostly do paniky. Tajemník musel přitlačit mnohem víc, aby překonal její odpor a její dosednutí přivítal slastným vydechnutím a Žaneta bolestným výkřikem. Tlak v zadečku byl proti tomuhle jen lechtáním a kamarádským škádlením. Její pipinka se z ničeho nic musela přizpůsobit a pustit do sebe kus jeho bojovníka. Na okamžik povolil, nadzvedl si ji a pak na něj dosedla celou vahou. Uvnitř cítila, jak ji doslova drtí, jak je hluboko uvnitř a jak ji špičkou bloumá někde okolo pupíku. Monika si trochu vydechla, že mu už nemusí dělat dobře pusou. Ale když viděla bolestí zkřivenou Žanetinu tvář, když viděla, jak v ní mizí to, co měla v puse a jak nekompromisně a bez míření si našel cestu dovnitř, otřásla se obavami i o sebe.\n„Hýbej se!“ plácl Žanetu po zadečku, ale pak jí musel ukázat, jak.\n„A spusť něco hezkého,“ zachrochtal.\nNadzvedla se, spustila zátky, nahoru…, a začala: „Ru…dou bar…vou…,“ hekala ze sebe básničku, kterou se učila ještě jako malá.\nS každým pohybem měla pocit, že má uvnitř kus žhavého železa a ten ji spaluje na troud. Aby toho nebylo málo, zastrčil jí palec tam, odkud ho před chvílí vytáhl. Bolest a pocit těsně před prasknutím všeho co dole měla, jen zesílil, až se jí začaly dělat před očima jiskřičky. Zato tajemníkovi se mžitky před očima dělaly ze slasti. Byla krásně těsná, nebylo divu, horká a i když ne zrovna mokrá, poskytovala mu naprosté uspokojení. Někde pod podbřiškem a v šourku se mu začalo sbíhat k výbuchu. Měl tady ale ještě jednu panenku, kterou nechtěl pustit jen tak. Přitáhl si Žanetu na hruď, v dlaních schoval oba drobné kopečky a nechal ji, ať dokončí svou druhou básničku o zlých továrnících a spravedlivém hněvu proletářů. Ostrčil ji od sebe, ocas vyjel ven s hlasitým mlasknutím a objevil se zpátky na světle. Byl celý lesklý od jejich šťáviček, kterými se dírka začínala bránit a také plný krvavých šmouh.\n„…tady,“ poklepal na široké opěradlo, „tady se hezky posaď,“ řekl Monice a vstal, „a ty se snaž, aby byl zase čistý!“ přikázal zpitomělé Žanetě.\nŽaneta si klekla, začala jej rezignovaně olizovat od vlastní krve a Monika si sedla na opěradlo. Naklonil se, aby vzal její bradavku mezi prsty a chvíli ji mezi nimi žmoulal. Ta menší to s jazykem umí mnohem lépe, než tahle, říkal si, když si ho Žaneta strčila do pusy, obemkla jej rty a stiskla jazykem uvnitř. Skoro až litoval, že jsou tady dvě, ale tenhle postesk potlačil skoro dřív, než mu proběhl hlavou. Žanetu od sebe odtlačil, postavil se k Monice a chytil ji pod koleny. Trochu potáhl a její zadeček se z půlky dostal pod kraj opěradla. Chvíli se díval na jejího bobříka, projel se v něm prsty a pak jí zvedl nohy ještě výše. Přidržel si ocas mezi prsty, prohnul se a Monika poznala, jaké to je, být napíchnutá na kůl. Vykřikla, kousla se do spodního rtu a útrpně snášela jeho návštěvu ve svém těle.\n„Recituj!“ zasupěl na ni a prohnul se znovu.\n„Až bude navž…dy žít…,“ začala s hekáním básničky do rytmu jeho přírazů, které jí způsobovaly tolik bolesti, ale zároveň…, žasla sama nad sebou…, zároveň i něco jiného, nepoznaného…\nKdyž se tajemník podíval pod sebe, na svůj ocas, jak vyjíždí z jejího těla a je opět celý od krve, zaradoval se. Mít dvě panny najednou, to se nepoštěstí každý den, a to ani s jeho zkušenostmi dané věkem i postavením. Sice to tušil už od chvíle, kdy se tak nešikovně ujala ústní péče, ale až do teď tomu nechtěl věřit. Tak hezká holka aby ještě pořád byla na ocet…? Tak už není, zaradoval se sám nad sebou, zarazil jej co nejhlouběji a explodoval. Na těch pár okamžiků ztratil pojem o čase i prostoru. Byl jen on, jeho ocas a slastné křeče v něm. Nic jiného okolo něj nebylo. S posledním zachvěním šťastně vydechl, a s ocasem hluboko v Monice se mu vnímání vrátilo zpět. Vytáhl ho ven, klekl si do křesla vedle Moniky, chytil ji za vlasy a přitáhl si ji k rozkroku. Už věděla, co musí… Naštěstí už není tak velký, kvitovala jeho stav.\n„A ty se teď postarej o ni,“ kývl prstem na stále klečící Žanetu a přejel s ním k Moničinu rozkroku, kde se objevily první kapky jeho nadílky.\nŽaneta přešla po kolenou k Monice, zabořila tvář mezi nohy a začala se jazykem probírat mezi chloupky a závojíčky. Chuť její krve, šťáviček ani jeho semene nevnímala. Byla jako v transu. Jen polykala, olizovala a potlačovala nutkání ke zvracení. Monika cumlala ocas, a když se jí Žaneta dotkla, zachvěla se znovu, jako před chvílí. Nikdy, nikdy by o sobě neřekla, že ji vzruší špinavý ocas nějakého páprdy, nebo hbitý jazyk nějaké holky. Byla na pokraji duševních sil, ale když jí Žaneta přejela po hrášku a ještě si dovolila si do něj trochu kousnout… Tajemník se v duchu smál, jak to holkám jde a Moniku nechal doběhnout až do cíle. Ta se zachvěla, zakuňkala s ocasem v puse a pak zvrátila hlavu dozadu a hlasitě vykřikla.\n„No vidíš, kočičko, a tak jsi byla proti, že?“ pohladil ji po vlasech i po tváři, postavil se a začal se oblékat.\nŽaneta si sedla na bobek, tupě a nepřítomně se dívala před sebe a pohnula se až ve chvíli, kdy ji vzal pod rameny a postavil ji na nohy. Vyděšeně se rozhlédla okolo sebe a nedokázala pochopit, proč jsou ona i Monika nahé, proč ji mezi nožkami tak pálí a proč má v puse takovou nepříjemnou pachuť.\n„Oplať jí to,“ přikázala Monice, zvedl Žanetu jako pírko a posadil jí obkročmo na Moničin obličej.\nMonika, pořád ještě trochu vykolejená ze svého nevšedního zážitku, objala kamarádku okolo nohou a boků a začala se snažit. Žaneta chtěla vstát a vymanit se, ale když se podívala za sebe, na něj, jak se na ni přísně podíval, raději se vzpouzet přestala. A začala vnímat jen Moničiny doteky a samu sebe. Dole, kde ji ještě pořád bolelo, se jí začala hemžit motýlí křídla. Ta byla vystřídána cvrčky, kteří útočili na koneček každého nervu. Znala to. Ráda se sebou mazlila, hlavně ve vaně, když se občas zbavovala, vlastně z nutnosti, svého až příliš řídkého chmýří, když se dohladka oholila a dotýkala se zcitlivělé jemné kůže… Zachvěla se, posunula kousek dolů a Moničin jazyk se dostal na hrbolek, ze kterého vystřelil snad celý houf cvrčků. Zasténala, posunula se výš a nový houf se rozletěl za tím prvním. Zavyla, padla na obě ruce, zahýbala prudce pánví a pipinou po Moničině nose a pak začala úpěnlivě lkát, třást se a narážet do Moniky tak prudce, že ta si myslela, že jí ten nos zlomí. Tajemník mohl být spokojený. Oslavy slavného výročí nemohly dopadnout lépe. Ještě jednou se podíval na obě dívky, otočil se a odešel. A začínal se těšit na oslavy Světového dne studentstva, protože tam bylo takových svazaček plno.\nJe první týden prázdnin, sedím před velkým zrcadlem v obýváku a prohlížím si své tělo. Dělám to často, protože se mi moc líbí a při jeho hlazení mám úžasné pocity. Ve svých třinácti letech mi příroda dala asi všechno, co má mít žena, asi třikrát. Jsem vysoká a štíhlá, mám dlouhé nohy, prsa už trojky s velkými bradavkami, dlouhé blond vlasy a pěkně tvarovanou prdelku. O intimním životě toho už vím také... celá povídka...\nKategorie: První sex, Teen, Trapasy, Orál, Prstění\nManželský trojúhelník, aneb co přinesly hrátky na chatě\n1. 11. 2007Melánie\nVe čtvrtek večer mi Radek oznámil, že na chatu s námi pojede jeho kolega Viktor, aby mu pomohl konečně doopravit střechu. Moc nadšená jsem nebyla, Viktora jsem moc nemusela, připadal mi jako velký proutník a bála jsem se, aby Radka nezatáhl do nějakých sexuálních radovánek. Ne, že by nám to s Radkem neklapalo, ale naše manželství bylo po osmi letech stále bezdětné, dle sdělení lékařů z mé strany a...\nKategorie: mix, Grupáč, Šukačky, Párty, Orál, Anál, Prstění


Mladým bohemistům chybí zkušenost s literaturou - FFakt\nCílem pobytu v prvním cyklu je proto vybudovat vůbec pojmový aparát a nabídnout studentům mřížky či nosné trsy myšlení o literatuře. Vystavujeme je obdobím materiálově náročným, ale časovou distancí již stabilizovaným, a tudíž i čitelným: literatura 19. století a 20. století I (do roku 1939). Právě období od 90. let 19. století do roku 1939 je také jedním ze dvou předmětů postupové zkoušky. Chceme, aby se na takto rozsáhlém a různorodém materiálu naučili sami – byť za pomoci dosti obsáhlé a produktivní sekundární literatury – rozlišovat podstatné a nepodstatné, vyjadřovat se o literárních dílech a jevech v pojmech nejen deskriptivních, ale i konceptuálních; chceme, aby si osvojili jakýkoli koncízní jazyk myšlení o literatuře. Jde o to, aby si navykli na sféru, v níž vyřčeným něco konsekventního říkám, argumentuji, a ne jen tak plácnu a pak řeknu, že jsem tím nic nemyslel. Chceme, aby se vyrovnali s materiálem, který je příliš široký na to, aby byl nereduktivně vstřebán. Aby se dokázali vyrovnat s kvanty faktografi e tím, že pochopí, k čemu znalost faktografi e slouží. Součástí ověřování předpokladů pro postup do II. cyklu je pak pochopitelně i aspekt kvantitativního memorování. Je pravda, že v době elektronických zdrojů si už literární historik takřka vše může najít, ale stejně tak je pravda, že nemůže hledat všechno; schopnost vybudovat si databázi fakt, která je neustále při ruce a k dispozici naší operativní paměti, je – zdá se nám – stále ještě nedílnou součástí řemesla uvažování o literatuře.\nDruhý předmět literární části PZk, Četba světové literatury, je cíleně zaměřen na ověřování interpretačních dovedností nad materiálem, který nebyl souvisle probírán: vytváříme tím analogii „přirozenému“ tichému čtení, kde stojí jen strukturovaný literární text a jeho vnímatel. Zde nejde o komplexní znalosti kontextu, autorského díla či žánru, ale o prokázané schopnosti vyvozovat z jedinečného textu relevantní závěry, které ale jsou zasazeny do rámce kulturní encyklopedie, tj. alespoň elementárního povědomí o obrysech jinojazyčných literatur („světová literatura“) a kultur.\n„Politikou“ obou ústavů, které zajišťují obor ČJL, je dát šanci co nejvíce studentům. Proto jich v posledních letech přijímáme kolem 170. Část z nich odpadne sama, většinou již v 1. či 2. semestru; pro ty, kteří zůstanou, jsou pak PZk buď iniciačním rituálem do sféry „kolegyň a kolegů“, s nimiž budeme pracovat na diplomových pracích a odborně koncipovaných kurzech II. cyklu, anebo naopak signálem, aby se zde další léta netrápili.\nAutor je ředitelem Ústavu české literatury a literární vědy\nAkademický senát: Chceme dvě miliardy!


10. Na konec světa do Glenorchy a vzhůru do hor po Routeburn Tracku - (z)cesty\nDomů » Pod Jižním křížem 2015-2017 » 10. Na konec světa do Glenorchy a vzhůru do hor po Routeburn Tracku\n...aneb co je k vidění na silnici do Glenorchy, jak fungují samo-platící kempy, co jsou to Great Walks a proč jsme šli jenom půlkou Routeburn Tracku, a také o jednom nečekaném shledání\nÚTERÝ 2. 2. – 503. DEN – AŽ NA KONEC SILNICE DO GLENORCHY\nSTŘEDA 3. 2. – 504. DEN – ROUTEBURN TRACK\nČTVRTEK 4. 2. – 505. DEN – REGENERACE S PROCHÁZKOU K JEZERU SYLVAN\nMísto plánovaných 6 vstáváme v 8 a dopřáváme si i pohodovou snídani, pak se ještě nějakou dobu prdelíme v Cromwellu, no a odjíždíme z něj nakonec až kolem poledne. Takhle jsme si to úplně nepředstavovali, ale dnešní plán není tak rozsáhlý, tudíž nám na cestu do Glenorchy bude odpoledne bohatě stačit. Zítra se chystáme na Routeburn Track, jeden z proslulých Great Walků, tak si před ním můžeme dopřát klidnější režim:-) (Stejně jako pak po něm, žejo;-))\nSilnici do Queenstownu stihli od naší poslední jízdy rozkopat na několika místech. V Evropě se v takových situacích jezdí jednosměrně podle semaforu. Na Zélandu se místo semaforů používají lidi. Prostě tam stojí maník s kulatou cedulí, na jedný straně STOP, na druhý GO. Většinou se na nové řidiče zubí nebo si rovnou krátí čas pokecem s nimi. Později jsme zjistili, že tohle můžou dělat i cizinci a mají z toho srandu:-) Queenstownem jsme v podstatě profrčeli, rychlá zastávka byla jen v Countdownu omrknout zase jiný zboží. Oblíbili jsme si bonbony, které chutnaly jako banánky v čokoládě, ale z ananasu, a těmi jsme se pak často na Zélandu zásobovali, páč za 2 $ jich byl velký pytel:-) (Ano, o kvalitě netřeba spekulovat…)\nMezi Queenstownem a Glenorchy vede zvlněná silnice po břehu jezera Wakatipu, a tak na něj máme pořád skvělý výhled, stejně jako na ostré hory, které jej lemují. Kromě toho, že stavíme na každém druhém odpočívadle/fotospotu, tak děláme dvě větší zastávky s procházkou. První z nich nás zavádí na chodníčky kolem zátoky Bob´s Cove (Fortune Cove), které jsou pohodlné, upravené, po rovince. Obejdeme zátoku, koukneme na pláž v jejím ohybu, kde to příjemně šplouchá, prozkoumáme zvláštní “les”, kterým je výběžek pevniny porostlý. Ty zélandské lesy, to je vůbec věc – samá přerostlá kapradina, přeslička, hodně různých listnatých stromů, některé nádherně kvetoucí (ty jsou pak oblíbené mezi zvířaty), sem tam jehličnan, ale většinou úplně jiný, než na co jsme z Evropy zvyklí. Tady na Bob´s Cove Tracku to prostě vypadá jako v přerostlé botanické zahradě:-) Když navíc po zamračené chvíli vysvitne zase slunce, všechno dokreslí úžasně modrá voda jezera.\nDruhá zastávka je trochu dobrodružnější. Keška na mapě nás totiž zatáhne do prolákliny ve svahu, kudy stéká z hor vodopád – Lake Face Creek. Celý není odnikud vidět, vlastně se chvíli jenom prodíráme křovím, pak nízkým lesíkem, a najednou stojíme u roztomilé tůňky pod koncem vodopádu, nebo spíš je to jenom poslední, malá kaskáda. Sice plavky s sebou nemáme, ale nikde nikdo a je vedro k padnutí, tak po odlovení kešky skáčeme nahatí do ledové vody a užíváme si nečekané osvěžení. Po cestě nazpátek k autu potkáváme dalšího výletníka – to bylo akorát:-)\nPo nějaké době konečně dojedeme v podstatě na konec silnice, do prdelky zvané Glenorchy, jednoho z nejkrásnějších míst na Zélandu:-D Parkujeme u mola, kam zajíždějí výletní parníky, lovíme kešku, fotíme – všude kolem to zase nádherně rámují horské hřebeny. Pak si všimneme, že opodál si kopou míčem Honza s Jirkou a jdeme hodit řeč. Kluci spaní v okolí zatím neřeší, radši si užívají den, ale na zítra máme stejný plán – zvládnout část Routeburn Tracku (nahoru a zpět), tak se ještě uvidíme. No, spíš my někdy ráno uvidíme jejich záda, a možná se večer sejdeme někde v kempu:-D\nNecháváme je vlastní zábavě a jdeme se podívat na to, co pěkného nabízí přímo Glenorchy. Ona to není snad ani vesnice, jenom pár baráků, přístav, a především parádní rezervace. Divočící tok řeky Dart, která napájí jezero Wakatipu, tady dal vzniknout slepému rameni a později uzavřené Glenorchy Lagoon, kde dnes hnízdí černé labutě, obklopují ji mokřady a díky zvláštním rostlinám se tu dá vidět hned několik rozličných prostředí. “Track” vede po upravených cestičkách na suchu a dřevěných chodnících přes vodu a bažiny, jako někde na šumavských slatích. Labutě v podvečer loví ze dna jezer potravu, takže místo dlouhých elegantních krků z nich většinou vidíme vytrčené zadky a nohy plácající do vzduchu. V zadní části nás uhrane mrtvý les, holé, bílé, suché kmeny, které se postupně propadají a rozkládají v rašeliništi. Okruh je asi na hodinu chůze, s naším neustálým focením o něco delší, navíc je po cestě spousta odpočívadel a míst k pozorování ptáků a kochání se krajinou. Po vedlejších cestičkách se propleteme i k samotnému toku řeky Dart, kde už si ale fakt připadáme jak někde na Aljašce. Zpátky si to chceme zkrátit koňskou stezkou, na které ovšem nesmí chybět brod, a tak si dneska ještě jednou umyjeme nohy – skoro celé – když vidíme hloubku, radši sundaváme i kraťasy:-)\nZpátky u mola si najdeme volnou lavičku se stolkem a vaříme experimentální večeři – rýži s cibulovou omáčkou a k tomu omeletu s nasekanou šunkou a horským tymiánem. Na to, že Petík standardně nejí vajíčka a omeletu jenom v sebeobraně, si tentokrát oba pochutnáme a zařazujeme do jídelníčku. I z ekonomického hlediska je to výhodné – vajíčka jsou o dost levnější a déle vydrží v autě, než maso…\nUž za tmy pak přejíždíme do prvního našeho placeného kempu, nedaleko jezera Sylvan. Poznáváme systém placení v těchto “malých” kempech – na dobře viditelném místě (někdy u vjezdu, jindy uprostřed kempu) bývá cedule nebo nějaká stříška, zásobník s malými formuláři a pytlíčky a kasička. Návštěvník vyplní kartičku, jednu část si nechá na viditelném místě v autě/na stanu, druhou společně s penězi vhodí do pytlíčku a ten do kasičky. Takže celý princip je založený na poctivosti návštěvníků kempů, i když čas od času může přijet ranger zkontrolovat lístečky. Kdo ho nemá, může dostat mnohonásobně vyšší pokutu. V době, kdy jsme Zéland brázdili my, stály nejlevnější kempy 5 $/os. (dolar byl cca 18 Kč), letos – 2020 – je to 8 $/os. (dolar za cca 14 Kč). Nás, kteří máme permanentně hluboko do kapsy a nejistou budoucnost, co se týká cestování po Zemi hobitů, jen trochu štve princip placení za osobu, protože nevidíme rozdíl v tom, když tu v autě spíme jeden nebo dva. Na záchod (většinou suchá kadibouda – longdrop) si dojdeme každý jednou, max. dvakrát, a nic jiného tu k využití nebývá, místa zabíráme pořád stejně, tak se nám nechce platit víc než za hotelové pokoje v Asii a občas volíme úspornou metodu – platíme do kasičky jenom za jednoho. Nic k chlubení to není, ale pořád lepší, než spousta lidí, která placení ignoruje úplně, jak jsme si častokrát všimli…\nVstáváme po 6., nádherně oranžově svítá. Já se pro jistotu maskuju v posteli a na přední sedadlo přelézám až mimo kemp. Jedeme nějakých 5 km na velké parkoviště u startu Routeburn Tracku a snídáme. Za chvíli dorážejí Honza s Jirkou a taky snídaj. Prohlížíme si spoustu infocedulí v přístřešku, pořizujeme startovní fotku a plni elánu a nadšení vyrážíme na lesní stezku našeho prvního novozélandského Great Walku – Routeburn Tracku. Před námi je úkol vystoupat do Harris Saddle, nejvyššího místa celého treku, kde se stezka láme na opačnou stranu pohoří, ale my se vrátíme stejnou cestou zpátky (podle rozcestníku je to 4 – 6,5 h jedním směrem, takže máme dost co dělat). Když to vyjde, zkusíme pak někdy i druhou stranu, abychom ho měli kompletní. Bohužel, kdybychom přešli celý trek na opačnou stranu, tak vyjde rychleji se zase stejně vrátit, než se snažit dostat stopem z jedné odlehlé oblasti do jiné, kde se nacházejí starty treku. Maximálně se na Zélandu takové situace řeší tím, že se dohodnou posádky dvou aut, v polovině si předají klíčky, a pak se někde zase sejdou. My se rozhodli to rozdělit na části. I kvůli tomu, že nocovat na Great Walku si nemůžeme dovolit po finanční stránce…\nGreat Walks na Novém Zélandu jsou totiž prominentní trasy, kdysi vybrané jako to nejhezčí, co lze vidět, dnes je to spíš taková frajeřina pro Číňany. Ne že by ty trasy nebyly nádherné, ale většinou se hned vedle dá najít další, stejně pěkná, ale taková, co člověka nezruinuje. Oficiálně se totiž na Great Walcích smí nocovat jen ve vyhrazených chatách a tábořištích, ty se musí dlouho dopředu rezervovat a vždycky byly poměrně drahé. Před pár lety se Zéland rozhodl některé z nich (Milford, Kepler, Routeburn, Abel Tasman) ještě víc osolit, aby to prý zabránilo přelidnění a přeodpadkování, takže za noc na palandě, s dalšími 40 lidmi kolem sebe, můžete zaplatit jako cizinec až 140 $, cca 2000 Kč. Cena výrazně klesá mimo sezónu, ovšem to už horské treky leží často pod sněhem a doporučuje se na ně vydávat zkušeným trekařům s odpovídajícím vybavením. Kompletní ceník pro sezónu 2019/2020 najdete na webu Department of Conservation (DOC).\nPrvní úsek Routeburn Treku mírně stoupá a klesá, vede lesem a podél lákavě tyrkysové řeky. Ta místy hodně divočí, jinde je zase úplně klidná, prodírá se úzkými skalními soutěskami a rozlévá se do širokého údolí – jak zrovna může. Les okolo je plný kapradí, často vidíme pasti na drobné “škůdce”, všechno je obrostlé mechem – takový les jako z pohádky. Jinak ty pasti – Nový Zéland považuje za své největší přírodní bohatství nelétavé a některé létavé ptáky, a cokoliv, co by jim mohlo ublížit (vačice, toulavé kočky, psi), jsou úhlavní nepřátelé a musí se eliminovat všemi možnými prostředky. Proto jsou v lesích často umístěné pasti a jedovaté návnady, což je poměrně kontroverzní téma na hlubší diskuzi. My osobně toho velcí příznivci nejsme, ale je to prostě součást této země, tak je třeba to respektovat…\nPři hledání první kešky nás předhánějí Honza s Jirkou, ale jen proto, abychom je za chvíli zase dohonili, když oni se fotí, jak lezou po stromech:-) Od té doby jdeme spolu a kecáme. Díky tomu cesta pěkně ubíhá a najednou jsme u první chaty Routeburn Flats Hut, 7 km od startu. Kousek odsud jsme v lese viděli parádní hřiby, hned u cesty, tak se sázíme, jestli tady budou ještě večer (a celý den pak nenápadně závodíme, aby je ten první utrhnul, pokud to neudělá někdo za nás).\nOdsud začíná nejprudší část celého Routeburn Tracku, stoupání k velké chatě Routeburn Falls Hut. Je to hnusný, prudký kopec, ale pořád se jde po udržovaném chodníku a v příjemném lesním stínu, tak se to dá. Pomalinku. Kluci nás vzápětí opouštějí, naše tempo šneka se zlomenou nohou jen tak někdo nevydrží, a ani není důvod, proč by se s námi měli táhnout. Však se ještě uvidíme. Routeburn Falls Hut leží na hranici lesa a je to takové tradiční odpočinkové místo, kde se zastaví většina lidí. Ti, co jdou trek natěžko, sem většinou dojdou během prvního dne a nocují tu. Jdeme se podívat, jak takové chaty na Great Walku vypadají, a když vidíme ty postele – palandy nahňahňané jako ve vlaku, lůžko za 50 $ (rok 2016 – dnes už je to 130 $, mimo sezónu 15 $) – ne, děkuji. Venku je to zajímavější – dáváme si na sluníčku oběd, kecáme s klukama a zkoumáme okolí – z mohutného srázu tu jakoby po celé louce stéká voda a tvoří větší či menší vodopády. Pod nimi jsou i koupací tůňky – Jirka tam bez váhání skáče celý, Petík s Honzou zkoušejí po kolena, já to jistím ze břehu:-)\nPo nabrání nových sil vyrážíme na poslední, ale nejdelší úsek do Harris Saddle, který leží ve výšce kolem 1300 m. n. m. Les necháváme za sebou a šlapeme úzkou stezkou skrze široké, travnaté údolí alpského rázu. Kolem nás pořád zurčí řeka, tvoří další menší vodopády a poskytuje jistotu, že žízní tady člověk neumře. Štěrková cesta, která nás provedla lesem k Routeburn Falls Hut se mění spíš na skákání po kamenech, ale není to nic tragického, občas nás zaujme nějaká ta barevná alpská květena. Co je naprosto famózní, jsou výhledy, které se sice mění jenom pomalu, ale ty hory kolem, to je prostě paráda, takže se hodně ohlížíme a fotíme za sebe:-) Asi v nejvyšším bodě, kam se na tomhle tracku dostaneme, lovíme kešku a potkáváme další cachery, což je dobrá náhoda, neboť za uplynulý rok je tu zapsáno dohromady asi 10 návštěv. Pravděpodobně všechny přes letní sezónu… Kolem jezera Lake Harris scházíme do sedla, kde je další významné odpočinkové místo. Klene se nad námi Conical Hill, který je opravdu nejvyšším bodem celého treku, ale na ten nám nějak nezbyla morálka. Co se zázemí týče, jsou tu dvě plechové boudy – jedna pro organizované výpravy, druhá volně přístupná, a kadibouda. Poměrně tu fouká, takže svačinu nijak moc neprotahujeme – i proto, že je nám jasné, že dolů to sice půjde o dost rychleji, než nahoru, ale taky to nebude sranda. Času pro kochání a focení si ale dopřáváme spousty – před námi se klenou mohutné štíty Jižních Alp, skalnatí velikání střežící téměř nedostupný region Fiordland.\nMáváme na kluky, kteří se povalují o pár zatáček níž, a v 15:30 vyrážíme nazpátek. Oni už vyrazili před nějakou dobou. Odhad byl správný – směr z kopce postup výrazně urychluje, navíc nepotřebujeme odpočívat. Menší pauzičku si dopřáváme u Routeburn Falls Hut, kde svlažujeme rozklepané nohy pod vodopádem. Začíná krápat a během chvíle se celkem rozprší, ale v lese jsme dobře chránění, tak to ani moc neřešíme, za chvíli to zase přejde. Posledních asi 5 km je peklo na zemi. Zjišťujeme, že máme puchýře snad na všech prstech, otlačené prsty od sklonu z kopce, rozklepaná kolena i stehna od “brždění”. Aspoň že nám tu kluci nechali pár hříbků – sami vzali dva velké, my jsme posbírali 5 menších a skončily večer v omeletě.\nNa parkovišti v posledním šeru vaříme večeři, pak jedeme do kempu, náhodou parkujeme vedle kluků, ošetřujeme puchýře a totálně upadáme do mdlob – na takový zápřah jsme si tedy sakra odvykli a budeme si muset zase zvyknout, jestli na Zélandu chceme vidět to nejhezčí – nedotčenou přírodu. Ta totiž kolem měst a silnic fakt neni:-)\nV 8 sledujeme, jak kemp obchází rangerka a kontroluje zaplacení poplatků. My se krčíme pod dekou v posteli, dovnitř vidět není, tak prostě děláme, že tu nejsme. Zaplaceno (za jednu osobu) máme, lísteček za oknem viditelný, tak by nám nic hrozit nemělo, ale stejně je to divný pocit. Zaspíme ho a vychrupáváme si nakonec do 9, ale kluci vstávají dokonce ještě později než my. Jsme úplně vyřízení, na nohou nás bolí i svaly, o kterých jsme doteď netušili, že je máme. Ani počasí nám moc nepřidává – celý den se v pravidelných, 5minutových intervalech střídají přeháňky, slunečno a vichr.\nKluci nějak zázračně chytají druhou mízu a jedou do Queenstownu se poptat na bungee, my si dopřáváme klid na lůžku a v okolí, pokud to jde, a trochu pracujeme elektronicky. Po obědě, když se to na chvíli protrhá, se jdeme projít aspoň k jezeru Sylvan, když už tady kempujeme, jsou to slabé 2 km. Samozřejmě už po pár krocích začíná krápat a slušně se to rozjede, ale když už jsme se vykopali z auta, nechceme to hned zabalit. V lese to není tak strašné. Jezero je pěkné, jenom za deště nic moc fotogenické, navíc nám na vyhlídce prší do objektivu a brutálně tu žerou sandflies, tak to není moc dlouhá zastávka. Zato nás dost baví malý, šedo-černý ptáček lejsčík dlouhonohý (south island robin/toutouwai) , který nám poskakuje kolem nohou, a když se na chvíli zastavíme, sedne si klidně i na botu. Lejsčíci jsou skvělí společníci na zélandských trecích, s nimi se člověk nikdy nenudí:-)\nV podvečer chvíli zanetíme a vida, ozve se nám Pavel (nasecestakolemsveta.cz), že je v Queenstownu, jestli se někde nesetkáme. Domlouváme se, že přijede sem, večer pokecáme a zítra si dáme nějaký výletík. Pavel s Martinou cestovali kolem světa a už dvakrát se naše cesty zkřížily, poprvé ve Vietnamu a podruhé nám poskytli přístřeší na Bali. Martina bohužel musela z rodinných důvodů cestu na čas přerušit, a tak Pavel teď brázdí Zéland sám… Jak jsme se dohodli, tak bylo učiněno, usedáme u stolku s pivem a popcornem a kecáme – od posledního setkání se zase nahromadila spousta zážitků. Když je mrholení a vítr už moc nepříjemné, pokračuje večerní zábava ve Ferdovi, a až někdy kolem půlnoci to rozpouštíme. Další plán je údolí Paradise, Pavel se na Routeburn sám nechystá.\nPauzička u jezera Wakatipu\nV jedné z mnoha zátok dlouhatánského jezera Wakatipu, Fortune Cove, si dáváme menší trečík po pobřeží\nTrečík kolem zátoky Fortune Cove\nJezero Wakatipu, lemované horami a dlouhé jak Lovosice, je prostě nádherné a člověk neodolá zastavovat na každých pár metrech a jít se pokochat a pofotit\nNebýt ty hory tak vysoké a stromy úplně jiné, tak je to výjev jak od některého šumavského jezera:-D\nObčas se cesta schová v řídkém stromovém porostu\nZátoka Fortune Cove\nPohled z opačné strany zátoky, než vede silnice, z úzkého výběžku lesa do jezera Wakatipu\nModř jezera Wakatipu za jasného dne je omračující...\nVyhlídka Great View of Glacier\nLedovec jsme nespatřili, ale našli jsme bunkr z naplaveného dříví:-)\nSilnice podél jezera Wakatipu\nPři cestě mezi Queenstownem a Glenorchy nás čekala jízda touto silnicí, jednou dole, jednou nahoře, ale pořád s úchvatnými výhledy\nProcházka v Lake Face Creek\nU Lake Face Creek jsme zastavili a vyrazili si trochu protáhnout nohy, ať celý pěkný den nesedíme jenom v autě\nLake Face Creek\nPrůrva s říčkou a někde v houštině i ukrytým vodopádem, to musíme prozkoumat...\nVodopád Lake Face Creek Fall je samozřejmě mnohem vyšší, ale u jeho paty byla příjemná, ukrytá tůňka...\nNic jedovatého, ale přesto...\nNa Novém Zélandu nežijí (+-) žádní jedovatí živočichové, ale s některými se člověk stejně ani netouží setkat\nGlenorchy na sklonku léta\nZatopené stromy v Glenorchy focené krátce předtím, než se z nich stal instaspot:-)\nMolo v Glenorchy\nStejně jako celé jezero Wakatipu je lemované horskými hřbety, i nad Glenorchy se to pěkně zvedá k obloze\nHory nad Glenorchy\nJezero Wakatipu se táhne dlouhatánským údolím mezi horskými hřbety a právě tady, v Glenorchy, začíná soutokem ledovcových řek Rees a Dart\nNa Labutím jezeře\nNa okraji Glenorchy leží přírodní rezervace kolem Glenorchy Lagoon, na níž hnízdí černé labutě\nČerná labuť glenorchská\nNa Glenorchy Lagoon žije hned několik párů černých labutí, nádherných a elegantních stvoření\nPřírodní rezervace kolem jezírka Glenorchy Lagoon je skvělá pro podvečerní procházku\nGlenorchy Lagoon Scenic Reserve\nPěší stezka rezervací vede i skrze okrajové mokřady a mrtvý les\nGlenorchy - připraveno na důchod\nNo umíte si snad představit hezčí místo, kam o berli chodit krmit rybičky, na polovině zdravotní vycházky?:-)\nHodně "walků" a částí "treků" na Zélandu vede po sympatických dřevěných chodnících, zde konkrétně přes mokřad Glenorchy Lagoon Reserve\nPosaďte se na chvíli...\nKdo by odolal posezení s takovým výhledem? - Glenorchy Lagoon Scenic Reserve\nDivočící tok řeky Rees\nJako neposlušné prameny utíkající z copu se vine krajinou rozvrkočená řeka Rees\nA šup brodit\nTakové situace nejsou na Zélandu nijak výjimečné a pozastavují se nad nimi jenom nováčci jako my\nNa zélandských procházkách občas překvapí brod, většinou jinudy cesta nevede:-)\nSylvan Camping, v předvečer Velkého treku\nPříjemné, i když poněkud větrné kempoviště už je jen kousek od výchozího bodu na Routeburn, náš první z Great Walků.\nStartujeme za východu slunce\nV dnešním plánu je Routeburn Track - bude to dlouhý den a je třeba začít brzy\nMotivovaní, natěšení, vyrážíme!\nDnešním cílem je výstup do Harris Saddle a sestup zpět na tuto stranu hor\nVýchozí místo na Routeburn Track\nAuto zaparkované, pěkné infotabule nastudovány a můžeme vyrazit vzhůru. Za cca 13 hodin bychom tu měli být zpět...\nDivoká řeka, průvodce 1. částí treku\nPrvní úsek Routeburn Tracku vede lesem, víceméně po rovině, proti proudu bezejmenné divoké říčky\nNad Routeburn Flats\nPo čase se od řeky začíná stoupat do hor, stále lesem a po upravené stezce, navíc s prvními přenádhernými výhledy\nRouteburn Track - lesní část\nMezi Routeburn Flats Hut a Routeburn Falls Hut už to pěkně stoupá, i když cesta je pořád krásná a pohodlná co do terénu\nJedna z několika chat na cestě, asi největší, stojí na hranici lesa a u nádherného vodopádu...\nStékající potoky tvoří v terénu nad hranicí lesa nádhernou kaskádu menších vodopádů\nVodopády u Routeburn Falls Hut přímo zvou k osvěžení po náročném stoupání...\nVoda stékající z hor je opět neskutečně průzračná, takže žízní by tu nikdo umřít neměl\nJiný proud se zase prodral jinudy - nikoli po stráni, ale mezi skalami\nRouteburn Track - nadlesní část\nNad chatou u Routeburn Falls a hranicí lesa pokračuje cesta alpinskou krajinou, kde převažuje létem zežloutlá tráva; stezka úzká, ale stále upravená\nUnavené plíce kompenzují čím dál tím lepší horské výhledy\nHorské kopretiny na konci léta\nTravnatý úsek často zdobí alpinská květena jako třeba novozélandský druh Celmisia verbascifolia\nSedlo se blíží... anebo ne?\nPasáž mezi loukami a skalami je velmi matoucí a má několik "pater"\nV horách turistovi voda nikdy nedojde\nPotoky jsou tak nádherné, že bychom ochutnali i kdybychom měli svých zásob dost. Pro ty, kdo jdou celý trek na několik dní, je to jistě úleva, že nemusí tahat litry vody\nNad Routeburn Falls Hut se cesta dostává ho vysokohorské pasáže a člověk nestačí zírat...\nVodopád kam se podíváš\nNovozélandské Jižní Alpy jsou úžasně vodnaté hory\nNáročné stoupání si kompenzujeme neskutečnými výhledy kolem sebe i za sebe\nDalší krasotinky po cestě - bílé hořce\nNa tomto treku je i ohlížení se za sebe vysoce doporučeno.\nV horní pasáži to občas vypadá, že se cesta kamsi ztrácí, ale vždycky se zase rychle najde\nV nejvyšší pasáží treku najdeme temně modrý diamant - jezero Harris.\nJezero Harris mezi horami\nJezero Harris je schované mezi skalnatými svahy okolních hor\nV nejvyšší pasáží treku najdeme temně modrý diamant - jezero Harris a na okolních vrcholcích i zbytky sněhu.\nV Harris Saddle\nVýhled z Harrisova sedla směrem do údolí k Milford Soundu. P.S.: Vidíte srdíčko?;-)\nTo nejtěžší máme za sebou, sláva!\nV Harrisově sedle - ta radost, že jsme výstup do nejvyšších míst treku přežili!\nJezernatý vrchol treku\nV Harris Saddle je kromě stejnojmenného jezera i několik dalších, menších - Jižná Alpy nejsou žádné vyschlé hory\nCelý den kolem nich poudili lidé, ale nikoho nenapadlo je sebrat - není to podezřelé? Ne, jen tu asi nebyli Češi:-)\nDobré ráno v kempu u jezera Sylvan\nPo výšlapu poloviny Routeburn treku jsme si dali pohov v kempu a ukázala se nám i taková pěkná duha, což mimochodem na Zélandu není nic výjimečného - kombinace deště a slunce je dost častá:-)\nProcházka k jezeru Sylvan\nKdyž na chvíli přestalo pršet, jdeme si protáhnout unavené nohy k jezeru Sylvan\nŘeka od Routeburn Tracku\nTady pod horami, ještě asi 5 km od startu Routeburn Tracku, vypadá krajina tak mírumilovně...\nNovozélandský strom žere Anču\nPrý na Zélandu nežijí žádní predátoři, ovšem to se vždy mluví jen o zvířatech... Se štěstím Anča unikla ze spárů lesa\nLes kolem jezera Sylvan\nLesy kolem hor už se trochu lépe shodují s naší, středoevropskou představou tohoto krajinného celku:-)\nVyhlídka na jezero Sylvan\nJezero Sylvan má svoji vlastní vyhlídku...\nJezero Sylvan za deště\nPočasí nám nepřeje, ale jezero pod horami má stále svoje kouzlo\nLejsčík jako věrný druh v lese\nLejsčík, neboli South-Island Robin asi nikdy nepoznal nic zlého od lidí, protože si vám klidně sedne i na botu a zobe tkaničku:-)\nTotal distance: 198.65 km\nAverage speed: 31.99 km/h\nTotal time: 07:07:07\nDownload file: 16347.gpx\nfauna Glenorchy hory jezero jižní ostrov kemp Nový Zéland trek vanlife vodopád\n11. Zélandský ráj – údolí Paradise, stezka k říčnímu tunelu i výhledy z majestátních Remarkables\nTurecko 5 – Íránská víza a jedna stopovací výzva


Teradek Bolt Pro HDMI 300 Video bezdrátový (90m) | BIOFILMS RENTAL - pronájem fotografické a filmové techniky.\nTeradek Bolt Pro HDMI 300 Video bezdrátový (90m)\nTeradek Bolt 300 HDMI verze posílá nekomprimované video 1080p bezdrátově přes 90m s bezdrátovým vysílacím přijímačem Teradek Bolt Pro 300 HDMI. Tato sada je kompaktní a vybavená interními anténami, takže se snadno vejde do vašeho kamerového setupu, video village, na DIT vozík nebo na monitor. Při přenosu… číst více\n1 100 Kč / natáčecí den\nPronájem obsahuje 11\nTeradek Bolt 300 HDMI verze posílá nekomprimované video 1080p bezdrátově přes 90m s bezdrátovým vysílacím přijímačem Teradek Bolt Pro 300 HDMI. Tato sada je kompaktní a vybavená interními anténami, takže se snadno vejde do vašeho kamerového setupu, video village, na DIT vozík nebo na monitor.\nPři přenosu nekomprimovaného videa lze dosáhnout latencí menší než jednu milisekundu, pokud není nutné žádné další zpracování videa. Nezanedbatelná latence je důležitá pro režiséry a ostřiče, kteří vidí akci současně s kamerou.\nVýhodou pro DIT je, že USB GRAB proudí nekomprimované video přímo z přijímače a do počítače pro okamžité nahrávání. Díky tomuto videu lze např. provádět hrubý střih ještě předtím, než jsou staženy karty z kamery.\nBezdrátový videový vysílač Teradek Bolt 300 HDMI přijímá signál HDMI a může je přenášet do přijímače Bolt 300 až 91 metrů v optimálních podmínkách. Systém Bolt podporuje nekomprimované rozlišení videa až do 1080p při rychlosti 60 snímků za sekundu se vzorkováním 4:2:2. Protože systém Bolt používá přenos na vlnové délce 5 GHz, nevyžaduje licencování FCC.\nNekomprimované přenosy videa a zvuku\nPodporuje rozlišení až 1080p60\n91m vzdálenost s 1 ms latencí\nPoužívá Frekvenci 5 GHz bez nutnosti licence\nVstup a smyčka HDMI; Výstup 3G-SDI\nVideo výstup přes USB GRAB Engine\n1x LEMO síťový adaptér\n4x HDMI kabel\n1x Teradek Bolt Pro HDMI 300 přijímač\nTeradek Bolt 1000 SDI / HDMI Wireless Video Transceiver Set (300m)\n1 980 ,- / natáčecí den\nTeradek Bolt 500 SDI / HDMI Video bezdrátový Set (150m)\n1 800 ,- / natáčecí den\nTeradek Bolt Pro SDI 300 3G-SDI bezdrátový Set (90m)\nAmimon CONNEX Wireless HD Video Link bezdrátový přenos\nTeradek Bolt 500 SDI Video bezdrátový Set (150m)\n1 750 ,- / natáčecí den\nTeradek Bolt 1000 Deluxe Kit SDI / HDMI Wireless Video Transceiver Set (300m)\n2 450 ,- / natáčecí den


Yonex German Open 2009 | Badminton web\nprávě se nacházíte Badmintonweb.cz » Aktuality a články » Yonex German Open 2009\nZ deseti finálových míst jich obsadili čínští hráči hned osm! Ve dvouhře mužů a žen, ve smíšené čtyřhře a ve čtyřhře žen obsadili kompletní finále a jen ve čtyřhře mužů dali šanci i jiným. A to doslova - v soutěži byl pouze jeden čínský pár, který vypadl hned v prvním kole.\nTurnaje se zúčastnila i čtveřice českých hráčů - Kristína Ludíková, Petr Koukal, Jan Vondra a Pavel Florián. Poslední dva jmenovaní se dostali o kolo dále než nejlepší čínský debl, ale ve druhém kole už je soupeři zastavili.\nVe dvouhrách se podle očekávání do finále dostali obě čínské nasazené jedničky - Bao Chunlai ve dvouhře mužů a Zhu Lin ve dvouhře žen.\nChunlai svůj finálový duel zvládl a nastartoval cestu mezi nejlepší hráče světa; poté co podzimní sérii turnajů vynechal, propadl se až na jedenácté místo, ale po German Open se zcela jistě vrátí do elitní světové desítky.\nZhu Lin, aktuální mistryně světa z malajského Kuala Lumpuru, si v loňském roce prožila své největší životní zklamání, když se jen těsně nekvalifikovala mezi trojici čínských hráček, které byly „vyvolené" a mohly startovat na domácích olympijských hrách. Těžko říct, jak moc byla zklamaná po finálovém zápase, ale porážka od Wang Yihan (na fotografii) ji zcela jistě nepotěšila. Yihan, nejkrásnější čínská badmintonistka, se směle dere světovým žebříčkem vzhůru a za necelých šest měsíců se z pozice „někde hluboko vzadu" posune jen těsně za první desítku, konkrétně na jedenácté místo.\nV párových disciplínách jsou Číňané nejsilnější ve čtyřhře žen. Ačkoliv byly na turnaji dvě nejvýše nasazené dvojice z Korey, ve finále se objevily dva čínské páry.\nJedenácté místo na světovém žebříčku potřetí - jedenáctý pár Cheng Shu - Zhao Yunlei v turnaji zvítězil a i tento pár se najde v dalším vydání světového žebříčku mezi prvními deseti. A pokud si svou formu udrží i na dvou turnajích Super Serie v Anglii a Švýcarsku, možná jsme v Německu sledovali pár, který za necelý měsíc bude patřit mezi tři nejlepší dvojice světa!\nZhao Yunlei se stala jednoznačně první hvězdou německého turnaje. K výhře ve čtyřhře žen přidala i vítězství ve smíšené čtyřhře, kde jí byl partnerem Xu Chen; deset zápasů, deset vítězství a jen dva ztracené sety, to je stručná vizitka Zhao Yunlei na Yonex German Open 2009.\nJediné nečínské finále se hrálo ve čtyřhře mužů. Yong Dae Lee a Baek Cheol Shin, nově sestavený korejský pár, porazili všech pět svých soupeřů a ve finále i japonský pár Kenichi Hayakawa - Kenta Kazuno.\nSvětová špička se přesouvá na Yonex All England Open Super Series - zastaví někdo rozjetý čínský vlak?\nVýsledky finálových zápasů (není-li uvedeno jinak, jsou hráči z Číny)\nDvouhra mužů: Bao Chunlai vs. Gong Weijie 21:18 a 21:14\nDvouhra žen: Wang Yihan vs. Zhu Lin 20:22, 21:13 a 21:11\nČtyřhra mužů: Yong Dae Lee, Baek Cheol Shin (Korea) vs. Kenichi Hayakawa, Kenta Kazuno (Japonsko) 21:13 a 21:16\nČtyřhra žen: Cheng Shu, Zhao Yunlei vs. Pan Pan, Tin Qing 18:21, 21:13 a 21:16\nSmíšená čtyřhra: Xu Chen, Zhao Yunlei vs. Zheng Bo, Ma Jin 21:18 a 23:21


Rozhovor s pořadatelem závodu WINTER SkyRace®, Honzou Dušánkem: Závod se už neúprosně blíží! - běhání, termínovka, běžecké trasy\n„Přípravy vrcholí a mě moc těší, jak zatím vše šlape a startovní listina roste. Na plnou trať WINTER SkyRace 2017® (21 km, 1350 m+) je momentálně přihlášeno bezmála 400 běžců a na poloviční trať WINTER Trail (11,5 km, 850 m+) přes 100 odvážných. A to nepočítám dětské závody, které celou akci rozjedou! Registrace jsou ale pořád otevřené, takže si troufnu tvrdit, že spolu se závodníky, kteří se zaregistrují do 2.12., bude na zimním Ještědu pěkná banda natěšených běžců.“\nBrýdl a Kocumová s Honzou Dušánkem\nI letos jsem pozval na vlastní náklady celou českou skyrunningovou špičku. Samozřejmě ne každému, díky zimní tréninkové sezóně, se to bude hodit do „krámu“, ale už teď mám potvrzená zvučná ženská jména jako Anka Straková, Zuzana Kocumová, Katka Matrasová, Ivana Sekyrová, Lada Štalzerová a z mužů už potvrdili účast Jiří Petr, Jirka Čípa, Pavel Brýdl, Aleš Palko, Dan Rubič, Tomáš Křivohlávek a další. Takže to rozhodně žádný pouťák nebude :-)\n21.11.2017, Kateřina Hubková


V české balónové střílečce Tragédie Ruprechta Falckého si zahrajete za syna Zimního krále | GAMES.CZ\n25. 7. 2017 17:30 | autor: Václav Pecháček |\nRuprecht, který je ve hře mimochodem ztvárněn živým hercem přímo v enginu, se musí prostřílet nebesy plnými nepřátel v podobě raných létajících i námořních strojů. Dokonce mu ve svém věrném balónu nedělá problém zahrát si na Nautilus a potopit se pod hladinu moře, kde se skrývají všemožné poklady. Ale ani u dna nebude v bezpečí před všudypřítomnými kanónovými koulemi ani obrovitánskými rybami.\nA proč že máte všechna tahle nebezpečenství podstoupit? Jednak samozřejmě proto, abyste si užili vynikající umělecké zpracování umně evokující Zemanovo (potažmo Verneovo) dílo. A jednak kvůli překonání svých kamarádů a ostatních hráčů. V otevřeném světě můžete letět kamkoli se vám zachce a sbírat skóre, což je podle mě jednoznačně horší varianta než pěkná lineární kampaň, co by vysvětlila, proč se chlapík ze 17. století prohání mezi mašinami zapadajícími spíš do fantazie století páry.\nAle co není, může být, a při náhodném poletování je prý možné objevit střípky informací o pozadí tohohle podivného světa. Dokonce si do balónu můžete nabrat dodatečnou posádku, asi aby chudáku Ruprechtovi nebylo smutno. Je bezvadné, že milý šlechtic se dorozumí skoro s každým, protože už od dětství plynně zvládal angličtinu, češtinu, francouzštinu i němčinu. Jen aby tam pro ostatní zbylo místo – Ruprecht v 18 letech měřil skoro 2 metry. Vážně fascinující exemplář renesančního muže. Vřele vám doporučuju navštívit jeho heslo na Wikipedii.\nA když už jsem u toho doporučování, podívejte se rovnou i na steamovou stránku Tragédie Ruprechta Falckého (v angličtině Tragedy of Prince Rupert). Zatím tam tedy zjistíte akorát skutečnost, že hra vychází 27. července, a prohlédnete si krásné screenshoty – ovšem to samé vám nabídne naše galerie, takže se vlastně možná nemusíte obtěžovat.\nsteampunk česká hra střílečka


Juice Sauz SALT CZ | KvalitníKouření.cz\nBritský výrobce Juice Sauz LTD. má dlouholeté zkušenosti s výrobou liquidů, a díky tomu jejich liquidy Salt patří mezi ty nejlepší liquidy s nikotinovou solí na současném trhu. Liquidy SALT se od běžných liquidů odlišují tím, že mají nižší PH a obsahují stále více oblíbenou a žádanou nikotinovou sůl, díky které dochází k rychlejší a kvalitnější vstřebatelnosti = bez dráždivého pocitu v krku oproti klasickým liquidům. V přírodě se tato sůl volně vyskytuje v tabákových listech,díky tomu tyto liquidy obsahují přirozenou formu nikotinu, který je pro tělo lépe vstřebatelný a nezkresluje chuť liquidu. Velkou výhodou je rychlejší proces odpařování (nikotinová sůl se odpařuje při nižších teplotách) a daleko lepší vstřebatelnost, díky které je intenzita vapování nižší, takže spotřeba těchto liquidů s nikotinovou solí je nižší, než u klasických liquidů na stejném zařízení. Také se tím prodlužuje životnost žhavících hlav a snižuje spotřeba baterie. Liquidy s nikotinovou solí jsou nejvíce vhodné pro zařízení s vyšším odporem (1ohm a více), POD systémy a styl potahování ústa-plíce, jako u klasického kouření (MTL). I když se jedná o liquidy s obsahem nikotinu 20mg, tak uspokojí celou škálu uživatelů, kteří u běžných liquidů používají různé intenzity nikotinu, a to právě díky nikotinové soli, která umožňuje hladký potah bez dráždivých pocitů a vnímání intenzity nikotinu je odlišné, než u běžných liquidů. Tyto liquidy jsou velmi vhodné pro kuřáky, kteří přecházejí z klasických cigaret na elektronické, kdy je nutné, aby nový e-kuřák dostal do těla dostatečné množství nikotinu, bez jakéhokoli dráždivého pocitu (škrábání, kašlání). Kompletně vyráběny ve Velké Británii. Poměr 50VG/50PG\nZboží z kategorie - Juice Sauz SALT CZ\nLiquid Juice Sauz SALT Gold Rush 10ml - 5mg\nLiquid Juice Sauz SALT Orange Juice 10ml - 5mg\nLiquid Juice Sauz SALT Pineapple Breeze 10ml - 5mg\nLiquid Juice Sauz SALT Berry Bomb 10ml - 5mg


Transformace Poselství Přijatá vnitřní cestou Kryon - Vědec\nJednou jsme předali channeling o muži, který se narodil v jednom domě. Rád bych na něj navázal a rozšířil ho. Udělejme z toho člověka dětského vědce, jinými slovy dítě, které se později stane vědcem, dobrým vědcem, možná jedním z nejlepších na této planetě. V tomto domě, který nazveme „život“, se dítě všechno učí. Učí se, kde všechno je, jak chodit, jak si hrát, jak se smát, jak plakat – všechno, co tvoří život – a jak roste, tak se pomalu učí i vědu. Ve vědě, která jej přitahuje, dělá objevy. Objevuje, že kolem něj existuje také neviditelný svět.Existuje světlo, které nemůže vidět, zvuky, které nemůže slyšet, a fyzika, které nerozumí. Je potěšen, když si pomyslí, že by tyto věci mohly existovat. Dosud se těmito věcmi nikdy nezabýval. Jen se na ně dívá a říká: „Ano, ano, jsou tady, jsou tady. Budu je víc studovat a informovat se o nich. Jsou tady. Mezitím se ale vrátím k věcem, které mohu vidět, protože tím si vydělávám na svůj život. Tímto způsobem jsem také v kontaktu s ostatními lidmi. Takže se zas vracím domů. Musím se zabývat věcmi, které dokážu vidět.“Těmito slovy vlastně vyjadřuje toto: „Neobtěžujte mě novými věcmi, i když jsem je objevil, i když jsem možná jediný na světě, který o nich ví. Je to jiná planeta, je to jiný svět, je to jiný scénář, se kterým nemám nic společného, protože se musím vrátit domů. Musím být s těmi, se kterými jsem, musím jíst a musím žít, protože to je moje krabice a já jsem v ní takhle šťastný.“\nVědec má nyní dítě. Dítě je ještě lepší vědec než on. S novým vědomím vidí dítě neviditelné věci a říká: „Tati, podívej, můžeš skutečně manipulovat s tím, co je neviditelné.“ A otec říká: „Nevěřím tomu, nevěřím tomu.“ Dítě mu to však ukazuje: „Nezkoušel jsi to, protože jsi o to neměl zájem, ani ses do toho neponořil. Chtěl ses jen dívat.“ Dítě s tím začne manipulovat a otec přihlíží. Říká: „Počkej, vrať se o krok zpátky. Právě jsem něco uviděl.“ A dítě říká: „Ach ano, je to záhada, že?“ Otec říká: „Co to je? Co je to?“ Otec uviděl to, co dítě nemohlo vidět. Říká: „Vypadá to, nu ano, vypadá to jako výtah.“ A dítě říká: „Vsadím se, že to taky je.“Nezapomeňte, že to je podobenství/metafora.(Kryon se směje) Společně oba začnou stiskávat tlačítka na těch neviditelných věcech, kterých by se předtím nikdy nedotkli, a v kvantové energii se otevře výtah. Musí se rozhodnout: „Máme nastoupit nebo ne?“ Výtah v tomto scénáři může jet pouze nahoru, což pro oba znamená to „lepší“. Takže oba do něj nastoupí a nevědí, zda se budou moct vrátit, ani co to znamená. Dveře se zavřou a oni si uvědomí, že místnost, ve které se narodili, je v přízemí osmdesátipatrové budovy a že existují další a další úrovně, úrovně dimenzí a vědomí. Pak začínají číst nápisy na každém patře a všechna nesou jejich jména. A je to pořád lepší a lepší. Podívají se na sebe a řeknou: „No, teď přichází ten největší test, zda se můžeme vrátit tam, kde jsme byli, zda se můžeme vrátit domů.“ Stisknou tlačítko Přízemí a výtah se vrátí přesně tam. Řeknou: „To je dobré, vždycky se můžeme vrátit tam, kde žijeme.“ Dveře se otevřou, oni vystoupí a tam to strašně smrdí!(Kryon se směje)Nemohou tam zůstat. „Pojeďme do pátého patra, tam je to mnohem lepší.“\nNemusím vám tohle podobenství vykládat. Tohle se tady děje s novými paradigmaty. Jednoho dne se ohlédnete zpět za tím, co se vám líbilo, na co jste byli zvyklí, o čem vás učili, že je základem, a řekněte: „Jsem rád, že jsem stiskl tlačítko, že jsem se vydal k tomu, čemu jsem nerozuměl, co bylo pro mě neznámé a neviditelné. Jsem rád, že jsem to udělal, protože všechno se stalo větším a já jsem to pochopil, protože to bylo tak intuitivní. Je to skoro, jako kdybych pro to byl stavěný, abych to pochopil, protože tyhle věci ke mně přišly; zpočátku byly velmi složité, ale později se mi staly druhou přirozeností, už nikdy se nevrátím do přízemí, už nikdy, protože tady, kde jsem, je to mnohem lepší.“ V tomto světě, ve kterém teď žijete, je tolik lidí, kteří s vámi žijí a kteří jsou ještě v přízemí. Není to vaše práce, abyste je vzali za ruku a řekli jim, že máte něco lepšího.Místo toho je vaším úkolem žít tak, aby přišli k vám a řekli:„Ukaž mi ten výtah, protože vím, že jsi jej našel.“ Toto je způsob, jak jim to ukázat. Dneska si o tom povíme víc.\nZdroj: www.kryon.com – The Scientifist - MP3 - 21:15 min.


Aktuality | Realitní kancelář ARTOSS realitní kancelář, s.r.o.\nProvize z prodeje nemovitosti vyplácená realitním kancelářím se pro mnohé prodávající jeví jako částka, o kterou prodávají levněji. A přitom by nemuseli, kdyby se služeb realitní kanceláře vzdali a co jde, zařídili si sami. Při troše organizačních schopností se toto rozhodnutí zdá na první pohled velmi rozumné. Bohužel, cesta samostatného prodeje nemovitosti s sebou často nese náklady, o kterých jsme na jejím začátku nepřemýšleli. Což ovšem není jediné riziko – bez kvalitního a profesionálního servisu často naletíme nespolehlivým, insolventním nebo jinak podvodným kupcům.


Bioderma White Objective H2O 200ml | LékárnaTypos CZ\nDomůKosmetika a drogeriePéče o pleťOdličováníBioderma White Objective H2O 200ml\nČisticí micelární voda podporující depigmentaci pokožky. Celý popis\nBioderma White Objective H2O popis:\nNovinka od společnosti BIODERMA, patent W.O., ovlivňuje hlavní mechanizmus, který způsobuje pigmentaci pokožky. Originální podstata tohoto útoku proti více místům zajišťuje optimální zesvětlování a preventivní účinek. Bioderma White Objective H2O dokonale čistí pokožku a odstraňuje make-up z tváře a očí. Micely, které obsahuje, v průběhu jediného kroku (není potřebné žádné oplachování) efektivně vytvarují z nečistot mikroemulze.\nPřípravek Bioderma White Objective H2O předchází pocitům podráždění často způsobovaným čištěním a optimalizuje zesvětlující účinek řady White Objective. Bioderma White Objective H2O zaručuje výbornou kožní toleranci.\nBioderma White Objective H2O použití:\nVatový tampón namočte do přípravku White Objective H2O. Očištěte tvář a oči. Aplikaci opakujte až do té doby, dokud tampón nezůstane po použití dokonale čistý. Pokožku jemně poklepejte, aby vyschla. Přípravek Bioderma White Objective H2O používejte ráno a večer.\nBioderma White Objective H2O složení:


AMSP ČR spouští odvážný web: Young Business v novém, Asociace malých a středních podniků a živnostníků ČR\nHome » Aktuality » AMSP ČR spouští odvážný web: Young Business v...\nAMSP ČR spouští odvážný web: Young Business v novém\nAsociace malých a středních podniků a živnostníků ČR zahájila před dvěma roky kobercový nálet na všechny regiony s cílem zmobilizovat mladou generaci pro vlastní podnikání. Od té doby jsme zorganizovali bezpočet setkání, připravili několik workshopů, navštívili desítky studentských setkání, zprostředkováváme mentoring a poskytujeme celou řadu grantů. Rozdali jsme nadaným podnikatelům téměř milion korun a medializujeme jejich příběhy\nProjekt Young Business – Svou cestou se stal celonárodním zaštiťovatelem desítek akcí a získal několik set nových členů z řad studentů, absolventů nebo začínajících podnikatelů Ti si vyžádali i modernější způsob komunikace, jehož výsledkem je nový web jedné z klíčových aktivit AMSP ČR: www.svou-cestou.cz .\nKarel Havlíček, předseda AMSP ČR k tomu dodává: “To co se za dva roky podařilo našemu týmu Young Business- Svou cestou zaslouží opravdu velký respekt. Měl jsme možnost navštívit celou řadu jejich akcí a ač jsem si tam někdy připadal jako nahý v trní, musím před mladou generací smeknout. Není pravda, že je pohodlná, ničeho si neváží a je málo cílevědomá. Je lepší než jsme byli my a je třeba si to nepokrytě přiznat. Zatímco náš úspěch vznikal v 90.letech, kdy zde prakticky neexistovala konkurence, dnes se mladí musí umět prosadit proti nevídané přesile. Těší mě sledovat, že se ve světě pohybují tak jako já před čtvrt stoletím v jižních Čechách.“


Mitsubishi FG15N vysokozdvižný vidlicový vozík z Velká Británie na prodej na Truck1, ID: 5708888\nMotohodiny 9000 h\nVýška zdvihu 4030 mm\nJedna z vybraných Mitsubishi FG15N vysokozdvižný vidlicový vozík je připravena posílit vaše přepravní podnikání.\nRok výroby - 2005. Lokace: Grossbritannien, Velká Británie. Podrobný přehled je uveden níže. Charakteristika systému motor-transmise ústrojí: druh paliva: LPG. Stroje hodin celkové: 9000 h. Cena položky je 5560 Euro.\nProfitujte z obchodování Mitsubishi FG15N vysokozdvižný vidlicový vozík s Truck1 Čeština.


Společnost Positec Tool Corporation založil v roce 1994 Don Gao v čínském městě Su-čou. Prodávala především OEM nářadí pro zavedené značky, jako je Black & Decker. Na začátku roku 2000 se Gao rozhodl rozšířit svou činnost o výrobu nářadí a příslušenství pro péči o trávník pod vlastní značkou. Mezitím byl Tom Duncan, současný generální ředitel společnosti Positec Tool Corporation v Severní Americe, viceprezidentem společnosti Vermont American vlastněné společností Robert Bosch GmbH. V roce 2003 tuto práci opustil, aby se mohl věnovat výrobě řady elektrického nářadí. Koupil práva na značku „Rockwell“, která se pro elektrické nářadí nepoužívala od roku 1981.\nGao a Duncan se setkali v roce 2004, přičemž Gao chtěl uvést na trh značku příslušenství pro péči o trávník „WORX“ a Duncan chtěl vyrábět nářadí značky Rockwell. Rozhodli se navázat spolupráci a Duncan se v roce 2005 stal vedoucím severoamerické divize společnosti Positec. Obě značky, Rockwell Tools i WORX, byly původně prodávány přímo spotřebitelům prostřednictvím reklamních spotů. Výrobky se značkou Rockwell Tools se poprvé objevily v prodejně Lowe’s, a to v říjnu 2009. Do roku 2012 se hlavní severoamerické distribuční centrum přesunulo z Long Beach v Kalifornii do Huntersville v Severní Karolíně, aby usnadnilo zvýšený prodej. V roce 2012 bylo možné nářadí Rockwell Tools najít také v obchodech Costco a The Home Depot (mimo jiné).\nKasey Kahne jezdící s kamionem č. 4 sponzorovaným společností Rockwell Tools na okruhu Rockingham Speedway.\nV roce 2012 byla značka Rockwell označena za „oficiální elektrické nářadí“ okruhu Rockingham Speedway v Rockinghamu v Severní Karolíně. V témže roce byla také sponzorem vozidla Kaseyho Kahnea v závodě NASCAR Camping World Truck Series v Rockinghamu. V roce 2013 byla společnost Rockwell Tools součástí integrované reklamní kampaně, která se objevila na kanálu History Channel i v jeho televizní reality show Counting Cars. Slogan kampaně zněl „Rock Your Garage“ (Rozjeď svou garáž), což byl také název loterie spojené s kampaní.


Náušnice přírodní malachit broušené kapky, stříbro | Náušnice\nNáušnice přírodní malachit broušené kapky, stříbro\nSložení:přírodní nerekonstruovaný malachit broušené brioletky 14 mm, stříbrný ručně vyrobený oxidovaný květ Hill Tribe 5*8 mm, stříbrné nýty a závěsné náušnice.\nBarva: sytě zelená, tmavě zelená\nCharakteristika:: Šperk se silnými vibracemi pro vývoj osobnosti, harmonii, sebepoznání a odstranění starých vzorců chování.\nŠperk z malachitu otevírá srdce a otevírá možnost proměny. Hojí stará emocionální zranění, pomáhá odpuštění a probouzí v duši harmonii. Podporuje kreativitu a rychlé, správné rozhodování. Je ochranným kamenem proti negativním energiím.\nProdejní cena1.717 Kč\nMalachit je velmi mocný kámen, který zelisuje kladné i záporné energie, pohlcuje negativní energie ze země i elektrosmog. Učí nás přijímat světlé i temné stránky života, přijímat s trpělivostí a klidem i zlo, a učí nás, že i nepřízeň osudu a neúspěch mají smysl pro náš vývoj. Malachit je pomocníkem všem, kteří poznají své vlastní chyby a chtějí se z nich poučit. Podporuje koordinaci obou mozkových hemisfér, a harmonizuje tak rozum s city. S jeho pomocí objevíme a odstraníme staré nefunkční vzorce chování a budeme si plně užívat života. Podporuje kreativitu a změnu, probouzí v nás lásku ke všemu živému. Působí hojivě na citové problémy a probouzí v duši harmonii a mír. Potlačuje ostych vyjadřovat city navenek, pomáhá docházet k rychlým a intuitivně správným rozhodnutím. Uvolňuje blokády a hluboká emocionální zranění, která nám brání ve vztahu odpouštět, odložit zatrpklost a milovat.\nPodporuje sebeuzdravující proces, zejména v době rekonvalescence. Při nošení na srdeční čakře podporuje srdeční činnost. Podporuje funkci žaludku a sleziny. Léčí oslabený zrak, astma, koliky, otravy a menstruační problémy. Zmírňuje průběh roztroušené sklerózy.\nHmotnost stříbra Ag 925 . 3,55 g


Jasně já to beru, jen mne to trošku zvedlo tlak. Měli málo útratu kolem 500/měsíc řadu let, nebudou mít nic. Dnes jsou obrovské možnosti. Jen ten termín mi připadá trochu šibeniční. Ale snad nebudou dělat problémy a číslo k přenosu pošlou brzy a nebudou dělat problémy-viz článek dneska o přenosu čís...\n2. 10. 2013 18:56\nŽádný závazek nemám, mrzí mne neferové jednání a způsob informace. Nedodrželi co slíbili, je to podobné jako třeba sateletní Skylink/Cslink zdarma . Navíc se tam nejednalo jen o toto číslo, bylo jich tam více. Měl jsem stejně naplánováný přechod jinde až bude končit retence.Takže to vše urychlím, S...\n2. 10. 2013 18:40\nBronz 214kč 30minut+200retence do ledna 2014, to vše bez závazků a do všech sítí. teď FREE O2 PLUS+40minut do všech sítí za 724 bez závazku ,nebo 574Kč se zavázkem. Stačí to ?\nV tarifu je :\nvolání do O2+pevné neomezeně\nvolné minuty 120+40minut do ostatníc sítí\nvolání do ostatních s...\nTak mi dnes přišel dopis (normálně)že můj aktuální tarif Bronz už není v nabídce a od 17.10 mě převádí na FREE+40min za pouhých 724Kč. Hned jsem volal co to má znamenat. Na stávající tarif jsem měl ještě do 01/2014 retenci+200minut.\nVubec se semnou nabavili, tarif Bronz končí i s retencí a buď pře...\n2. 10. 2013 17:43\nno prave ze to ani neprovolas... a na to sazi schvalne si pak spocitej kolik jsi provolal minut a vydel castou a mozna se budes divit za kolik volas za minutu...\nTo je sice pravda, já to nemám šanci provolat, ale v podstatě zůstanu naplatbách jako v minulosti a nemusím se nijak omezovat. Po čase ...\n16. 1. 2013 18:55\nTak jsem dnes chtěl jen info jak vypovědět smlouvu (Bronz 216Kč/30min) uvažoval jsem o Blesk mobilu. Paní chtěla vědět důvod, tak jsem ji ho řekl a nabídka byla taková Bronz za 216 Kč s 30 minutama zustane a ktomu měsíčně dalších 200 min do všech sítí 24hod/denně na 12 měsíců. Zdá se mi to férová na...\n15. 1. 2013 18:53\nRe: LG GS290 Cookie Fresh - obecná diskuze\nmám problém, jak zablokovat veškeré datové přenosy u O2, dostanu se do nastavení přístupových bodů a profilů internetu, tam jsou konfigurace pro MMS,WAP ,Internet, ale nedokáži to nikde smazat, ani přepsat. Tohle je tam nějak natvrdo.\nU jiných telefonů to šlo buď smazat, nebo připojit přes he...\n24. 12. 2010 09:51


Mensa ČR: nadané děti: Inch Worm - Hry pro tablety a chytré telefony\nJednoduchá, přesto velmi vydařená aplikace. Hráč musí pečlivě plánovat cestu píďalky, aby splnila všechny úkoly a potom se sama dostala domů.\nInch Worm (česky „Píďalka“) je hra podporující rozvoj logického myšlení, plánování a řešení problémů. Je vhodná pro děti přibližně od 6 let, ale na své si přijdou i hraví dospělí. Vaším úkolem je navádět píďalku po hrací ploše, která je tvořena čtvercovou sítí, a do vyznačeného místa („domečku“) dovést nejen píďalku, ale ve většině úloh i různá další zvířátka.\nAplikace má 72 úloh, které jsou rovnoměrně rozděleny do tří obtížností po 24 úlohách:\nNewbie („nováček“ - pro začátečníky)\nClassic („klasická“ hra - střední obtížnost)\nMaster („mistr“ - nejobtížnější)\nObtížnost si můžete zvolit po klepnutí na ikonu ozubeného kolečka v levém dolním rohu.\nV každé obtížnosti se náročnost hry s rostoucími čísly úloh postupně zvyšuje. Mezi jednotlivými úlohami můžete přecházet pomocí šipek doleva (snazší úloha) či doprava (obtížnější úloha) pod čtvercovou sítí.\nBěhem hry se neuplatňují žádné penalizace (tresty) ani se nehraje na co možná nejvyšší skóre. Jen pro Vaši informaci je v dolní části displeje počitadlo čtverců, přes které píďalka během dané úlohy přelezla. Soutěživí jedinci tedy mohou hrát na co nejnižší počet kroků, není to však primárním cílem hry.\nAčkoli herní princip je velmi jednoduchý, hra je velmi atraktivní pro malé i větší hráče. Děti se nenudí (díky postupně rostoucí úrovni obtížnosti) ani se necítí frustrované či pod tlakem (neexistuje zde odpočítávání času, píďalka nemá žádné nepřátele). Naučí se plánovat dopředu a přemýšlet nad nejlepší strategií, jak vyřešit danou úlohu.\nHledáte-li pro své dítě hru na procvičování logiky a plošné představivosti, mohla by pro Vás být aplikace Inch Worm vhodná volba.\nInch Worm (White Pixels)\nžaludy je potřeba odsunout, píďalka ale nezvládne odsunout dva žaludy zároveň (obtížnost „nováček“, úloha č. 7)\nkaždý šnek chce do domečku své barvy, píďalka nesmí jít proti směru šipek (obtížnost „nováček“, úloha č.12)\nčí je který domeček? toť otázka! (obtížnost „nováček“, úloha č. 16)\nbílé domečky jsou pro všechny (obtížnost „nováček“, úloha č. 19)\nopět je potřeba dávat pozor na barvy domečků a jejich obyvatel (obtížnost „nováček“, úloha č. 20)\npíďalka musí sníst všechny třešně, nesmí však jít proti směru šipek! (obtížnost „klasická“, úloha č. 5)\njak sníst všechny třešně a nezablokovat si přitom cestu k domečku? (obtížnost „klasická“, úloha č. 8)\nkaždý šnek patří do domečku ve stejné barvě, jakou má jeho ulita (obtížnost „klasická“, úloha č. 10)\nvážky jsou plaché a mají tendenci uletět, pozor na ně! (obtížnost „mistr“, úloha č. 11)\npokud vážka uletí až k okraji sítě, nijak už ji nedostanete směrem ke středu (obtížnost „mistr“, úloha č. 15)\nberušky můžete nejen tlačit, ale i táhnout za sebou (obtížnost „mistr“, úloha č. 16)\nkombinace několika herních prvků v jediné úrovni (obtížnost „mistr“, úloha č. 22)\nnejtěžší úloha celé aplikace (obtížnost „mistr“, úloha č. 24)


Zaslal: pá květen 29, 2009 5:51 pm Předmět: Re: Díky\nale nezlobte se na mne, ale takovou blbost co jste napsal o 2 kMGHz vyssi frekvenci procesoru bych z huby nikdy nevypustil.\nNo já bych to raději moc nerozpitvával. Ka?dý má své slab?í dny\nA taky tu jde o pracovní kmitočet procesoru. Beltronics jede na pouhých 31,250 KHz. Nato? V1 jede na 3,686 MHz.\nU textu ABELa ale ?lo evidentně o vtip.\nZaslal: pá květen 29, 2009 5:59 pm Předmět: Re: Díky\nOk, jinak dle tvých stránek jsi celkem tvořivej. Mo?ná bychom někdy mohli hodit řeč. Co? Mo?ná bych měl taky něco do krámu.\nZaslal: pá květen 29, 2009 7:03 pm Předmět: Re: Díky\nBohu?el musím konstatovat, ?e i kdyby mě to zaujalo a jednalo o zajímavou nabídku, tak bych ji momentálně musel odmítnout z nedostatku potřebného času.\nZaslal: so květen 30, 2009 5:48 pm Předmět: Re: Díky\nOvsem ze stranky http://msp.kx.cz/ jsem pro zmenu ve vytrzeni zase ja.\nDoufam, ze ne v negativnim smyslu.\nNaopak, myslim si, ze spolu s 1100xx jste tu asi jedini, kteri se opravdu vyznaji v technicke strance veci!\nAni ne o vtip, jako o ironii, ale Radek to zjevne nepochopil, tak mu to rozvykam polopate:\n... aby mohli rvat, ze ten jejich ma o 2 kilo-Mega-Giga-Hz (presnou jednotku si kazdy dosadi podle potreby) vyssi frekvenci procesoru ...\nFakt muze byt nekdo tak slabomyslny, ze si opravdu mysli, ze po 20 letech studii a 17 letech prace s detektory neznam rozdil mezi nasobky kilo, mega, giga obecne a Hz zvlast? Mozna jsem to ale mel napsat pres pomlcku a snad by to pochopil i Radek.\nZaslal: so květen 30, 2009 6:30 pm Předmět:\nRadek: výběr detektoru je potřeba nechat na zákaznících... Někdo zvolí levněj?í V1, kdy? mu nebude vadit, ?e občas Ramer vůbec nebude detegovat, ?e občas zru?í detekci hlá?kou "J" nebo ?e SW verze vycházejí u? tak často, jako nové modely od Nokie Nebo si připlatí a od podobných "výhod" bude u?etřen\nZaslal: so květen 30, 2009 10:14 pm Předmět:\nJo jo, přesně tak jak pí?e?. Ale asi ti není známo, ?e antiradary Beltronics i Escort pou?ívají zastaralý 64 kbitový mikroprocesor, který firma Freescale (bývalá Motorola) nedoporučuje pou?ívat v nových konstrukcích!\nNaposledy upravil Radek dne po červen 01, 2009 5:45 pm, celkově upraveno 1 krát.\nZaslal: so květen 30, 2009 10:35 pm Předmět:\nSpravne! Proc by vubec nekdo pouzival sunt od Beltronicsu a Escortu, ktery ma jedinu vyhodu v tom, ze v CR funguje nejlepe ze vsech znamych detektoru, ale pouziva zastaraly mikroprocesor od Motoroly, kdyz muze mit spickovy V1 s nejnovejsim procesorem, ktery doporucuje 11 z 10 vyrobcu procesoru, ovsem s malou chybickou na krase - obcas nezareaguje na radar?! Komu by to ovsem vadilo, ze?\nZaslal: so květen 30, 2009 11:57 pm Předmět:\nTak tak. Rekl bych, ze doporuceni FreeScale neni zamereno predevsim na specificky cesky trh....\nZaslal: ne květen 31, 2009 11:23 am Předmět:\nZadny specificky cesky trh prece neni a kdyz nejaky detektor vyhrava testy v USA, tak musi byt prece nejlepsi i CR! Vlny se prece siri stejne v USA i CR, ne?\nZaslal: ne květen 31, 2009 6:24 pm Předmět:\nAle asi ti není známo, ?e antiradary Beltronics i Escort pou?ívají zastaralý 64 bitový mikroprocesor ...\nAle no tak, odkdy jsou mikrokontrolery HC08 64-bitové? Není náhodu těch 64 spí? velikost FLASH v KB?\nŘada HC08 je pěkne stará řada mikrokontroléru, která má stejné jádro a vyrábí se ve spoustě variant li?ících se pouzdrem, velikostí pamětí a typem/počtem různých periferií. Fakt, ?e typ MC68HC908AP64A se přestal vyrábět bez náhrady znamená jen tolik, ?e tato konfigurace periferií je málo ?ádaná a tak se ukončila.\nPosuzovat v?ak podle tohoto ukazatele kvalitu zařízení je opravdu hodně odvá?né.\nZaslal: po červen 01, 2009 6:33 pm Předmět:\nJj, jak pí?e?, myslel jsem samozřejmě velikost pevné paměti flash v kb. Beltronics má velikost paměti - 64kb a Valentine One - 128kb.\nJá nechci posuzovat detektory podle typu pou?itého procesoru, ale pouze konstatuji co má napsané Freescale v technických listech. Jestli ho výrobce nedoporučuje, tak je problém samého výrobce detektorů, zda ?li ho pou?ije nebo ne. Asi se mu nechce předělávat kompletně celou DPS kvůli procesoru.\nZaslal: po červen 01, 2009 6:57 pm Předmět:\nJa bych zhrnul takto, pokud mas 975R (ktere vydavas za EURO) jako Lubos, ktery napsal cislo americke verze a pak ho smazal a od te doby jsi tu ty, RX65 to bude neco podobneho a V1 to je kapitola sama o sobe...\nPS: Ty mas 4 detektory v aute? To uz o necem svedci...\nNe, ne, Gebič, bohu?el detektory jsou ty Va?e vyhlá?ené EURA.\nKrabice od nich jsem si raději ponechal, ne? skončí záruka.\nZaslal: po červen 01, 2009 7:08 pm Předmět:\nZaslal: po červen 01, 2009 7:14 pm Předmět:\nZaslal: po červen 01, 2009 7:18 pm Předmět:


Hoody midlayer MILLENNIUM ELEMENT tumultuous sea melange - SportecShop\nDomů / Pánské / Oblečení / Mikiny a vesty / Mikiny / Hoody midlayer MILLENNIUM ELEMENT tumultuous sea melange\nHoody midlayer MILLENNIUM ELEMENT tumultuous sea melange\nKód: 312962-20742/5-L 312962-20742/6-XL Zvolte variantu\nZvolte variantuVelikost: 5-L - Skladem 2 ks (1 690 Kč)Velikost: 6-XL - Skladem 3 ks (1 690 Kč)\nPánská mikina Millennium Element\nPánská mikina RUN EASY WARM. Stylová sportovní mikina ze syntetických materiálů. Dobře udržuje teplo. Příjemný, elastický materiál a volně přiléhavý střih. Všestranné využití


Proč jsou od roku 1989 přes veškeré politické proklamace o nenahraditelnosti OSVČ, malých a středních soukromníků a sedláků stejně vždy nakonec obětováni? A nejen když je krize! | Pravý prostor\nK napsání tohoto článku se chystám už opravdu dlouho. Než se rozepíši, odpovím na otázku z titulku. OSVČ, drobní, malí a střední soukromníci a sedláci jsou v tom určitém čase vládnoucí garniturou obětováni vždy proto, že nemají nejméně v parlamentu žádného poslance z řad politicky organizovaných soukromníků ze své stavovské strany. Ano, tak je to jednoduché!!!\nTo, že ve všech parlamentních stranách jsou i podnikající lidé, při navození témat a následném hlasování v parlamentu nic neznamená!!! Tito lidé jsou součástí velmi širokých zájmů „občanských stran“ a nemají žádnou šanci systematicky předřadit zájmy soukromníků před ostatní v parlamentu řešenou problematiku!!! Někteří z nich tu potřebu ani necítí anebo se bojí otevřít hubu, aby si neohrozili, jak říkal pan Werich „dobré bidlo a být bidelníkem“.\nPro jeden příklad z nespočtu takových situací nemusíme jít daleko – zrušení vánočních trhů z hodiny na hodinu. Kdyby stavovská Strana soukromníků České republiky měla v tento moment 2 – 3 své dobře vybrané poslance, tak by začali řvát, blokovat jednání, vysvětlovat a obviňovat pachatele tohoto, pro tisíce živnostníků a jejich rodin, likvidačního nařízení. Takto je v parlamentu klid a my píšeme prosebné dopisy představitelům nastupující vlády. Jejich odpovědi zveřejním v prosincovém Soukromníkovi č. 9. Pálit si prsty nebudou, budou obviňovat jeden druhého a postižení soukromníci mohou jít tak skočit z mostu. A tak to jde a půjde pořád dokola.\nDovolte mi, abych se pro dokreslení situace prošel trošku historií. Žádné teorie, jenom prožité. Můj děda Matěj Baránek by živnostníkem v Poštorné, měl do znárodnění 2 koloniály a v obci vedl Československou živnostensko-obchodnickou stranu středostavovskou. Když za hlubokého komunismu vzpomínal na mládí, tak říkal po našem: „V obci, župě, parlamentu a vládě musíme mět svoje zvolené lidi, jinak budů ostatní gazdovat za naše peníze a lozit nám po zadách“. A oni to v letech 1918 – 1938 dokázali. Po roce 1989 jsem si na tuto jeho větu tisíckrát vzpomněl a snažil se podle toho chovat. Už 16. prosince 1989 jsme v Praze na Žofíně založili Sdružení československých podnikatelů. Nárůst členů byl velmi prudký. Už na konci roku 1990 mělo sdružení cca 200 000 organizovaných členů v Čechách, na Moravě, ve Slezsku a na Slovensku. Založili jsme legislativní skupinu, která s lidmi od pana Valtra Komárka připravovala změny zákonů i zákony nové. Všichni noví politici dnes a denně mluvili o potřebě soukromého podnikání. My jsme tenkrát věřili, že to myslí vážně a tak jsme tvrdě tlačili na změny. Sdružení prosadilo anebo alespoň výrazně podpořilo tak zásadní procesy jako restituce do 25. února 1948, malou a velkou privatizaci, zákon o navracení ukradené půdy 3T, odklad zahájení kupónové privatizace, lustrační zákon, založení Hospodářské a Agrární komory, vznik Českomoravské záruční a rozvojové banky, vznik Tripartity atd. atd. V každém okrese Československa jsme měli silné okresní sdružení, které se staralo o podmínky pro soukromníky v místě působení. Zakládali jsme profesní cechy a společenstva. 177 cechů a společenstev bylo kolektivními členy sdružení. O naše názory byl velký zájem v televizi, rozhlase a v tisku. V druhé polovině roku 1990 jsme začali pozorovat, že odpor proti prudkému rozvoji „kapitalismu“ velmi sílí jak zprava, tak zleva. To, že bylo 7 milionů lidí od roku 1945 do roku 1989 členy KSČ, bylo cítit. Zahodili průkazky a bleskově nalezli do všech stran odleva doprava. A nejen oni. Pochopili jsme, že se musíme pokusit o získání přímého politického vlivu a na konci roku 1991 jsme v Pelhřimově založili stavovskou Stranu podnikatelů, živnostníků a rolníků. V parlamentních volbách 1992 nás do ČNR volilo 203 641 lidí a získali jsme 3,14 % hlasů. Ve stejných volbách vyletěla kometa ODS s Václavem Klausem st. v čele a mnozí soukromníci dali ODS přednost.\nPřejdu do dneška. Nikdy jsem si nemyslel, že výsledek z roku 1992 nebude 30 let překonán. Letos, i když jsme dali dohromady síly 3 stran, jsme získali 2,76 % a volilo nás 148 463 lidí. Stávajícím politickým stranám se podařilo rozebrat soukromníky a členy jejich rodin pro své zájmy. Když odhlédnu od politiky, tak určitý lobbistický vliv na vývoj má pouze Svaz průmyslu a dopravy ČR, ale ten se stará o zájmy těch velkých. Určitý vliv má houževnatá Asociace soukromého zemědělství vedená Jaroslavem Šebkem a k světu se mají i Podnikatelské odbory vedené Radomilem Bábkem. Ostatní sdružení, cechy, společenstva atd. jsou mnohdy jenom vývěsní štíty s předsedou, bez členů a bez jakéhokoliv vlivu na vývoj v České republice. Politická garnitura se může radovat. Před volbami naslibují cokoli, získají od soukromníků peníze na volby a po volbách jde všechno po starém. Pravda\npo 32 letech ale je taková, žádná teorie.\nTomas\t 7.12.2021 13:28:34\tOdpovědět\nNJN panáčku problém je v tom že po roce 1989 se tu nezačalo svobodně podnikat , ale začalo svobodně krást vraždit a oblbovat lidi a došlo to tak daleko že lži prezident Havel rozdělil ČSSR na dva státy Německu odpustil reparace a do státu pustil verbež jež sem z blízkého východu od roku 200\nnašeho letopočtu po nastolení Křesťanství nesměla . Ano Havel byl ten parazit co seděl na pivu a nechal postupně beze slova rozkrást vše co tu stát vlastnil a současná ODS jim pomáhala . Je zbytečné koukat do minulosti protože tam se doslova podělalo co se dalo teď je na mladé generaci si udělat pořádek . Kopnout do pozadí EU včetně Němců a začít makat – vyházet z 500 000 státních úředníků 400 000 a zjednodušit daně . Jen že to by tu nesmělo 90% lidí jen čumět do blba s napřaženou rukou na dávky od státu .\nJirka1\t 7.12.2021 13:53:36\tOdpovědět\nDík Rudolfe za úvodní článek i za moje rodiče\nveb\t 7.12.2021 16:07:22\tOdpovědět\nKladeč věnců u nás v republice zdaleka nemá takové pravomoci jak si myslíte. Havel skutečně jen mohl sedět u piva a občas pronést projev, on neřídil stát. To dělá vláda. Za rozkradenou ekonomiku můžeme poděkovat Klausovi a Zemanovi, premiérům.\nNojo\t 7.12.2021 13:37:24\tOdpovědět\nba, ba.. drobní podnikatelé a živnostníci nemají v parlamentu žádné zastoupení. Stejně jako ostatní občané.\nkrizak\t 7.12.2021 14:49:25\tOdpovědět\nJo? A co bezmozci a paraziti? Ti tam mají přece jasnou většinu.\npepík z orlických hor\t 8.12.2021 09:22:54\tOdpovědět\nVážení /malí/ živnostníci. Když jsem emigroval za komunistů do Německa, říkal mi pan Vrabec z Franfurtu .\nPetře, tedy je pstruhová voda, tady se na nic nečeká.To se mi líbilo, tak jsem si to představoval. Podnikám v topenářství, a když vidím, co dokáží odvést za práci / prasečinu/ někteří vodáci a pak ještě brečet kolik jim kdo dluží. Tady ještě není a nebude pstruhová voda. Já za sebe žádné poslance nepotřebuji , musím mít dobré služby a ne jenom brečet.!!!\nhloubal\t 7.12.2021 14:09:42\tOdpovědět\nArtur\t 7.12.2021 19:04:58\tOdpovědět\nIkona, lživá VH – nikdy nedopustím kapitalismus,že!? Muselo být uvolněno místo, pro hitlermarkety (dnes cca 80% maloobchodu), pokoutné vietkongšpeluňky s narkotiky a odbytiště pro západ. ČR je, jak ten sedlák z pohádky: Měnil , až vyměnil a šel holou”.\nJak se baví internet: Domácí chov puberťáka EMA Jen chlap podpantoflák se ptá ženy, jestli může jít… (4 862)


Will.i.am mění iPhone ve fotoaparát – iPhonefoto.cz\nPŘÍSLUŠENSTVÍ, TIPY A TRIKY 25. listopadu 2012 25. srpna 2013\nWill.i.am mění iPhone ve fotoaparát\nRapper, producent, zpěvák a člen skupiny The Black Eyed Peas, William Adams, známý pod přezdívkou will.i.am, oznámil tento týden v rozhovoru pro The Telegraph, že nechal vyvinout a hodlá začít prodávat unikátní příslušenství, které promění váš iPhone v “geniusphone”. Pokud nevíte, co si pod tím představit, potom si představte doplněk, který funguje jako pouzdro ve tvaru malého kompaktního fotoaparátu, do něhož můžete zezadu vsunout právě váš iPhone.\nSnímek Williama z rozhovoru pro The Telegraph. Foto: Getty Images\nWilli.i.am, který kromě lásky k hudbě proslul i jako podnikatel a fanoušek moderních technologiií (často je nazýván i jako “evangelista” nových technologií), se v článku pochlubil tím, že se rozhodl začít věnovat vývoji a prodeji celé série příslušenství. Prvním z nich je zmiňované pouzdro, které změní váš iPhone spíše ve fotoaparát. Podle dostupných informací by zařízení mělo díky vlastnímu snímači umět transformovat stávajících 8 megapixelů ve snímači iPhonu ve vylepšených 14 Mpx, které výrazně vylepší kvalitu záznamu obrazu a tím pádem i fotografií. Novinka disponuje nejen vlastním snímačem, ale i lepším bleskem. Otázkou zůstává, jak se will.i.am, respektive parta vývojářů, s nimiž spolupracuje, technicky vypořádali například s výdrží baterií. A pak tu máme ještě otázku ceny, která nepochybně bude zajímat spoustu příznivců iPhone fotografie. Tipoval bych, že to nebude žádná laciná záležitost. Willi.i.am se nechal slyšet, že na prodej uzavřel exkluzivní partnerství s populárním e-shopem SELFRIDGES.\nPodobné zařízení, ovšem pouze jako koncept, se v minulosti objevily v médiích už dvakrát. Poprvé, když se spekulovalo o možném propojení iPhonu s kultovním zařízením Leica i9. Psal jsem o tom tehdy ZDE. Podruhé zase pak hodně mluvilo o návrhu jménem iCam. Článek o něm si můžete připomenout TADY. Viz také obrázky obou návrhů příslušenství níže.\nTakhle vypadá koncept Leica i9 + iPhone:\nA tady koncept, který dostal název iCam:\nAle zpět k šeptandě kolem novinky. Při zahájení prodeje by se fanoušci měli dočkat i spuštění webu na adrese www.i.am, která je nyní zatím nefunkční. Na něm hodlá populární hudebník a producent prezentovat nejen toto příslušenství, ale i nabízet každému, kdo bude chtít, registraci a vytvoření si vlastního profilu. Časem by pak měly přibývat další doplňky k projektu. Kromě toho Will.i.am oznámil i spuštění vlastní aplikace pro iPhone. Apple udělil Williamovi licenci pro vývoj, výrobu a prodej příslušenství a app pro iPhone 4/4S a 5 už dříve. A právě teď, zdá se, po nedávném uvedení iPhonu 5, se rozhodl tenhle černošskej rapper z Los Angeles světu ukázat, že to nebyla marnivost, nýbrž jasný podnikatelský záměr. No, jsem sám zvědavý, jak tohle příslušenství bude vypadat a hlavně, která skupina zákazníků si ho bude moci dovolit. Na veřejnost prostřednictvím médií unikla prozatím pouze jedna fotografie, která alespoň částečně ukazuje, na co se můžou fanoušci těšit. Jisté je jedno: Oficiálního představení a podrobnějších informací se dočkáme už příští týden. Stane se tak v Londýně, kde by měla být “hračka” nejen pořádně prezentována, ale také zveřejněna její cena.\ne-shop SELFRIDGES, fotografie, iCam, iPhone 5, iPhone fotografie, iPhone jako fotoaparát, iphoneography, koncept Leica i9, Londýn, novinka, pouzdro, příslušenství pro iPhone, producent, rapper, skupina The Black Eyed Peas, snímač, willi.i.am, William Adams, zpěvák\nPředchozí článekČerný pátek: Set aplikací ve slevě !\nDalší článekNovinka KitCam app přijde už za 2 dny


vybermiauto.cz - Autodata / Opel zdražil Corsu a přichází s akčními modely Edice 25 let\nOpel zdražil Corsu a přichází s akčními modely Edice 25 let\nPátá generace Opelu Corsa patří v Evropě mezi bestsellery, ale na českém trhu má těžkou pozici. Nyní navíc importér ještě trochu zvedl ceny základních verzí a oslovuje zákazníky akčním modelem Edice 25 let.\nZástupce Opelu v segmentu B je z celoevropského hlediska jedním z bestselerů trhu už dlouhá léta. V žebříčku nejprodávanějších modelů si v loňském roce s přehledem držel třetí příčku za Volkswagenem Golf a Fordem Fiesta. V Česku to má ale složitější. V žebříčku nejprodávanějších modelů za rok 2015 patří Corse absolutně až 42. místo, ve svém segmentu je desátá a v nabídce Opelu je po Astře a Merivě až číslem 3.\nTato čísla dokládají specifika českého trhu, protože evropská popularita Corsy je více než logická. Poslední generace totiž představuje relativně dospělý hatchback, který je schopný v mnoha případech nahradit i větší rodinný automobil. Aktuální Opel Corsu charakterizuje především vyváženost většiny parametrů a vlastností. Ve srovnání s konkurencí patří lehce nad průměr a těžko na něm najdete nějaká zásadní negativa. Corsa patří mezi typické pětimístné hatchbacky s délkou kolem čtyř metrů, které v západní Evropě slouží hlavně jako druhé vozy do rodiny, nebo auta pro začínající řidiče a mladé páry. Mezi jasné přednosti patří velikost interiéru, kterou potvrzuje schopnost bezpečného převozu tří dospělých ve druhé řadě, o čemž se můžete přesvědčit zde. Pochválit je třeba také rüsselsheimské motoráře za zážehový přeplňovaný tříválec 1,0 litru/85 kW, který patří v mnoha ohledech k nejlepším ve své kategorii, což si můžete na srovnání jeho parametrů s konkurencí ověřit zde. Z hlediska dynamiky naopak nedoporučujeme základní zážehový čtyřválec 1,2 litru/51 kW, což si opět na srovnání s konkurencí můžete ověřit zde.\nOpel, stejně jako většina automobilek, v lednu upravil ceny svých modelů. Zatímco Astra Classic a Insignia lehce zlevnily, Meriva, Cascada a také Corsa jsou v určitých výbavách o něco dražší. Podívejme se na to podrobněji.\nNa úvod je třeba poznamenat, že v ceníku již nenajdete akční výbavu Color Edition, novinkou je naopak výbava Edice 25 let (i pro modely Meriva a Mokka), která v případě Corsy se cenově i obsahově shoduje s výbavou drive! a odkazuje na vstup značky koncernu GM na český trh po sametové revoluci v roce 1991. Mimochodem, v té době stálo nejlevnější provedení tohoto malého vozu (Corsa A) dnes těžko uvěřitelných 480 tisíc korun a průměrný plat byl přitom necelé 4000 korun… Mnohem lépe vybavená, bezpečnější, úspornější a rychlejší Corsa E ve výbavě Edice 25 let nyní stojí se základním motorem 1.2/51 kW a třídveřovou karoserií 252 900 Kč, přičemž ve standardu najdete mimo jiné klimatizaci, audiosystém, tempomat, bluetooth připojení, palubní počítač, dálkové centrální zamykání, alarm nebo volant potažený kůží. Za druhé boční dveře si pak připlatíte 15 000 korun. Na srovnání malých hatchbacků do 270 000 tisíc korun se můžete podívat zde, na přímé srovnání třídveřové Corsy 1.2 Edice 25 let s Fordem Fiesta a Volkswagenem Polo se můžete podívat zde. Parametry připraveného srovnání můžete přidávat a ubírat dle vlastních preferencí, dají se porovnávat i jiné verze nebo modely.\nCo se týče standardní nabídky, o 5000 Kč podražily základní výbavy Selection a Enjoy. Vůbec nejlevnější Corsa E nyní přijde na 224 900 Kč. Za to dostanete kromě líného motoru 1.2/51 kW ještě například elektrické ovládání předních oken, posilové řízení s režimem City, dálkové centrální zamykání, elektricky ovládaná vnější zpětná zrcátka v barvě karoserie a 14palcová ocelová kola. Chybí ale klimatizace a audiosystém. Tyto výbavové doplňky nejsou ani součástí vyšší výbavy Enjoy, která stojí o 5000 Kč více a má navíc oproti provedení Selection ve standardu palubní počítač, výškově nastavitelné sedadlo řidiče, dělená zadní sedadla nebo 15palcová ocelová kola.\nSkutečně solidně vybavený Opel Corsa lze získat až od výbavy drive!, která byla zdražena o 3000 Kč a je vlastně úplně stejná jako výše zmiňovaná Edice 25 let, což znamená, že ji s motorem 1.2/51 kW pořídíte za 252 900 Kč. Porovnali jsme tento model s pětidveřovou karoserií ale oceňovaným tříválcem 1.0/85 kW s konkurenčními modely Škoda Fabia a Renault Clio, což najdete zde.\nCeny nejlepších verzí Sport (od 276 900 Kč) a Cosmo (od 323 900 Kč) stejně jako sportovního provedení OPC (499 900 Kč) zůstávají stejné, úplný ceník a test současného Opelu Corsa pak najdete pro třídveřovou karoserii zde a pro pětidveřovou zde.


I dlažba může být elegantní - ČESKÉSTAVBY.cz\nDomůČlánkyStavební materiályVenkovní dlažbaBetonová dlažba, dlaždiceI dlažba může být elegantní\nS novou sezónou přichází společnost PRESBETON s rozšířením oblíbené dlažby HOLLAND Kombi o další povrch a nové barevnosti.\nV prvopočátku se dlažba vyráběla v přírodním provedení a colormixu Festival s hladkou povrchovou úpravou, ale pozitivní reakce zákazníků si vyžádali rozšíření nabídky. Proto se nově se tato dlažba vyrábí s tryskanou povrchovou úpravou v barvách šedá, žlutá a v colormixu Piano. Stávající hladký povrch je doplněn o colormixy Piano a Vampa. Tato nevšední dlažba je kombinací tří rozměrově různých kamenů tvořících konstantní skladebnou jednotku, která se pravidelně opakuje na celé vydlážděné ploše. Vyrábí se ve výšce 60 mm a je vhodná pro všechny typy pochůzných ploch a místa s občasným pojezdem osobních automobilů. Dlažba HOLLAND Kombi je nejen vhodná k dláždění chodníků a ploch v okolí v okolí rodinných domů, ale také na veřejná prostranství, do zahrad a parků, ke společenským a kulturním budovám. Je mrazuvzdorná a povrch je opatřen impregnací proti znečištění a pronikání vody.\nBetonová dlažba, dlaždice Zámková dlažba