Únor 2016 « Archiv | Nekorektní blog Petra Kubáče\nMatematika v robotice 24. ANO nebo NE\n25. února 2016 v 5:07 | Petr | Roboti a Matematika\nPřestože jsem prohlašoval, že s robotickými a elektronickými články je konec, mám tady "jeden takový projekt" při jehož zpracovávání jsem si vzpoměl na to, že jsme sice probírali "oscilující" rozhodování jestli A = B nebo A > B, ale neprobrali jsme to nejjednodušší - jak přiměřeně "bezpečně" alias "blbuvzdorně" alias "robustně" programovat jednoduché dvoustavové rozhodování - tedy máte teplotu a rozhodujete zda je "horko" nebo "zima" - máte světelnou intenzitu a rozhodujete zda je "světlo" nebo "tma" neboli máte analogový - numerický - signál z čidla a vy musíte dynamicky rozhodnout zda je to "málo" nebo "hodně".\nPři té příležitosti bych si dovolil upozornint, že už kdysi dávno jsem prohlašoval, že čidlo, které produkuje jenom informaci ANO nebo NE - je nebezpečné a nemělo by se v robotech používat. A taky jsem kdysi prohlašoval, že veškerá čidla, která jsem kdy postavil dávala dokonce až DVĚ výstupní hoddnoty\nSamotnou "intenzitu signálu" ( ne ANO / NE ) ale v analogové škále\nAnalogovou informaci o "kvalitě" tedy jak mnoho je si dané čidlo touto hodnotou jisto.\nTakže si modelově ptředstavme tu nejjednodušší situaci - robot má měřič intenzity světla a má určit zda je "na slunku" nebo "ve stínu". Předpokládejme, že měřič má jednoduchý AD výstup, kde 0 je "absolutní tma" a 255 je "absolutní světlo". Taky si představme, že vůbec netušíme jakou hodnotu má stav "trochu šero" nebo "docela jasno" a přesto musíme nějak rozhodnout. Ba dokonce si představme, že hodnota "středně šero" nemusí být 128 - jak bychom naivně očekávali.\nVíte co potom ? Opět částečně naivní postup je získat nějakou "rozhodovací mez" tedy třeba "pod 60 je to ve stínu", ale jak se k takové mezi dopracovat ? Dosti často se používá "startovní kalibrace" tedy změří se hodnota "než se vyjede" a od ní se pak odvodí rozhodovací limit. Někdy to funguje, ale představte si robota, který startuje a netuší jestli přitom stojí ve stínu, nebo na slunku. A potom některá čidla, aby zvládla třena venkovní světelné intenzity, mohou mít velice úzké rozmezí jako 63 je světlo a 58 je už tma ?\nPředpokládám, že jste právě propadli nihilismu a odpovědí na mé otázky je prohledat "Aliexpress" s příslušným čtyřdírkovým modulem pro "Arduííno" a pokud Číňani nic nevymysleli ( neukradli chytřejším ), máte tendenci předvést, že nejste chytřejší než Číňani - a na všecno se vykašlat ?\nNicméně to by nebyl tento blog, aby nějaké "vidlácké" ba dokonce "assemblerové" východisko nebylo. Berte tedy tento článek jako informaci, jak v mých robotech probíhá ( probíhalo ) jednoduché rozhodování typu SVĚTLO / TMA nebo prostě ANO / NE.\nCelé kouzlo je v tom, že není jedna rozhodovací mez, ale DVĚ, který říkejme INTENZITA_SVĚTLA a INTENZITA_TMY. Pokud tedy předpokládáme vstup v hodnotách 0-255 je dobré obě intenzity na začátek nastavit na střední hodnotu 127.\nPak přijde nějaká hodnota z AD převodníku a pro rozhodování obecně platí\nPokud NOVÁ_HODNOTA <= INTENZITA_TMY pak je výsledek TMA\nPokud NOVÁ_HODNOTA >= INTENZITA_SVĚTLA pak je výsledek SVĚTLO\nPokud je výsledek uprostřed mezi oběma "intezitami" - rozhodne se podle toho zda je NOVÁ HODNOTA blíže k hodnotě INTENZITY_SVĚTLA nebo k hodnotě INTEZITY_TMY\nMimochodem "numerická vzdálenost" na jednorozměrné číselné ose se počítá jako ABS ( NOVÁ_HODNOTA - INTENZITA_SVĚTLA ) případně jako ABS ( NOVÁ_HODNOTA - INTENZITA_TMY ). Takto složitě to však dělat nemusíme, porotože vyloučením varianty 1 a 2 víme. že NOVÁ_HODNOTA je uprostřed tedy naše zjednodušená podmínka bude\nIF ( NOVÁ_HODNOTA - INTENZITA_TMY ) > ( INTENZITA_SVĚTLA - NOVÁ_HODNOTA ) THEN světlo ELSE tma\nCo dělat v případě, že NOVÁ_HODNOTA je naprosto přesně uprostřed - nevím, ale v reále to za mně vyždy vyřešily nestability hodnot čidel, které způsobily, že výsledek se vždy nakonec "někam skulil".\nDoposud se to zdá být jenom příliš složité řešení prajednoduché věci, ale teď přijde "genialita Cimrmanovy myšlenky" - poté co jsme rozhodli zdali výsledek je SVĚTLO nebo TMA - vezmeme příslušný limit a jeho hodnotu "updatujeme" nějakým třeba - dosti dlouhým exponenciálním klouzavým průmerem.\nPříklad - vyšla nám "tma" tak provedeme následující výpočet\nINTEZITA_TMY = ( 7 * INTENZITA_TMY + HODNOTA ) >> 3\nneboli bez assemblerovských bitových posuvů\nINTEZITA_TMY = ( 7 * INTENZITA_TMY + HODNOTA ) / 8.\ntotéž s INTENZITOU_SVĚTLA, pokud je výsledek "světlo".\nMatematikům mezi vámi, což jsou ostatně všichni - je to jasné. Kouzlo je totiž v tom, že po čase se INTEZITA_SVĚTLA dostane na typické hodnoty pro výsledek SVĚTLO a INTENZITA_TMY se dostane na hodnoty typické pro výsledek TMA.\nTo stále vypadá jako zbytečná kravina, ale není. Používání dvou limitů tímto způsobem má v sobě to kouzlo, že rozdíl mezi nimi nám dává potřebnou informaci o "kvalitě" neboli "blbuvzdornosti" rozhodování. Takže pokud po nějaké době jízdy je INTENZITA_TMY = 30 a INTENZITA SVĚTLA = 210 - je jasné, že čidlo je kvalitní a robot je si svými rozhodnutími perfektně jistý.\nPokud naopak i po nějaké době jízdy platí že INTENZITA_TMY ( téměř ) = INTENZITA SVĚTLA je jasné, že čidlo i jeho závěry nestojí za nic. Ba dokonce, pokud budeme úplní matematici - můžeme si krom "průměrných intenzit" počítat i jejich směrodatné odchylky a podle nich určit s jakou "statistickou významností" se obě intenzity liší a tudíž určit jestli "nejistota rozhodnutí" je 20, 10, 5, 1, nebo ještě méně procent. To je složitost, kterou sice umím, ale nikdy jsem ji v robotech nepoužíval, tudíž bych ji nechal na někdy jindy.\nDetailisti mezi čtenáři jistě namítnou, že ani tento způsob není chráněn před špatnými rozhodnutími, hlavně na samém začátku. Ano je to pravda - tento algoritmus má potenciál rozhodovat stejně špatně jako prosté porovnání proti jednomu limitu. Na druhé straně chyba rozhodnutí v tomto algorimtu není "překvapivý zásah nepříznivého osudu" a dá se dopředu odhadnout, pokud se oba limity liší jenom málo. Což mimochodem vzhledem k nastavení obou "doprostřed škály" - je pravda i na začátku, při startu robota.\nJaponská školní klička.\n23. února 2016 v 5:55 | Petr | Svět okolo\n8. června loňského roku rozeslal japonský ministr školství dopis všem japonským univerzitám, které dostávají státní příspěvek na svůj provoz, že pokud do začátku školního roku 2016 nezruší, nebo radikálně neomezí své fakutly a obory zabývající se "humanitními studii" nedostanou pro školní rok 2016 státní dotaci, na kterou jsou zvyklé.\nJako oficiální důvod tohoto kroku uvedl, že japonská vláda neustále vyhodnocuje efektivitu peněz vynaložených do školství, a že odpovědnost v nakládání s penězi daňových poplatníků brání japonské vládě nadále finacovat humanitní škoství, které se ukázalo jako málo užitečné pro ekonomiku v situaci, kdy daleko užitečnější technické školy nejsou plně obsazeny.\nHumanitní fakulty si bude moci ponechat pouze 7 tradičních "imperiálních univerzit" a soukromé školy, které nepobírají příspěvky od japonského státu. Ostantí školy mají své humanitní fakulty transformovat na "střediska praktického vzdělávání". Japonské ministerstvo školství soudí, že tento krok povede k poklesu počtu studentů humanitních oborů o 50% ve školním roce 2016/17 a následujících.\nHUH - toto je tedy téměř doslovný překlad oficiálních zpráv, které jsou více než půl roku staré. Jelikož Japonsko bezprostředně nesleduju - tak mi tato převratná novinka doposud unikala. Přesto, když jsem četl tyto zprávy - a rozčilené reakce na ně. Nemohl jsem se ubránít pocitu - Japonsko má rozum a pokud by se tento krok dostal do hledáčku evropských médií - patrně by Japonci byli obviněni z tak oblíbeného fašismu, nacionalismu, a ač se to zahraničí mimo Japonsko netýká - možná i z rasismu a xenofobie. Zatím místo xenofobie jsou Japonci pouze obviňování, že "nepochopili" vývoj dějin a že se vracejí k "zastaralému modelu" společnosti, kdy prosperita je založena na práci a výrobě, což prý je typické pouze pro rozvojové země.\nV pravdě se nejedná o likvidaci humanit, jako takových, ale o zavedení zásad - chceš být "genderový specialista" - můžeš, ale za své na soukromé univerzitě. Ty jistě přijmou i propuštěné vyučující a tím jejich úroveň vzroste nejméně na úroveň rušených, státem financovaných, humanitních fakult.\nNež skončíme dnešní krátký, ale šokující příspevek jenom sugestivní otázky - dovedete si představit, že by takový krok udělal "hrdina Bohouš" ? Jsou české peníze vynaložené na specalisty v "evropských studiích" efektivnější než japonské peníze vynaložené na specialisty v "japonských studiích" ? Dovedete si představit, co by se stalo v české / evropské společnosti pokud by takový krok udělalo česko / EU ?\nOpravdu jsem šokován, a doufám, že tato zpráva se v česku přece jenom dostane ve všeobecnou známost, protože naznačuje možnost probuzení zdravého rozumu, poklidnou cestou, bez krvavé mezihry ve jménu Alláha.\nPoznámka při druhém čtení - máme ve Frýdku celkem pochvalovanou úklidovou agenturu LESK - už jsem jednomu religionistovi a jednomu "manažerovi veřejné správy" vystavoval zdravotní potvrzení, že tam mohou pracovat - jako uklizeči. Zcela vážně a bez nejmenší nadsázky !!\nPoznámka při třetím čtení - podle zpráv z poslední doby se zdá, že české školství má úplně jiné problémy - opice ovládly ZOO a ošetřovatelé se třesou o život. Učitelka na pražské průmyslovce zemřela - de facto stresem ze šikany svých žáků - už teď čteme články "vždyť to jsou jen děti". Omyl - školství má být lehká - státem provozovaná a hlavně státem kontrolovaná - šikana na žáčcích, nikoliv naopak. Kantor s rákoskou v ruce - ví kdy přestat. Druhá strana - to jest děcka ( hajzli ) - to nevědí a výsledek se dostavil.\nMožná ale souvislost s humanitním vzděláním v Japonsku tu je. Pokud je váš hlavní obor pajdák / ulejvárna. Obor typu "každý kdo neumře před promocí - odejde s červeným diplomem" - odkud máte brát autoritu ? Navíc v době kdy "společenská smlouva" neexistuje. Rodičovské schůzky jsou inkviziční tribunál blbých a agresivních rodičů, kteří hájí geny svých potomků. Školství řídí vaši ještě hloupější spolužáci ze zašívárny, kteří ani učit neumí - jen vypracovávat "směrnice", které přikazují nestresovat "citlivou dětskou dušičku" žádnými požadavky. Pak se nelze divit že učitel je tlačen do pozice "ovce" a na prázdné místo pastýře se tlačí "vlci".\nJinými slovy - školy mají být přísné a o něčem, nebo ať radeji nejsou vůbec ! Což platí nejenom pro školy !\n18. února 2016 v 5:59 | Petr | Elektro\nV 90. letech kupovaly komerční televize kdejaký americký odpad, takže v televizi běžel ne tak úplně špatný seriál "Outer limits" - jeden z dílů byl už tehdy pozoruhodný : dětičkám se hned po narození implatnoval čip, kterým byly připojeny na tedhejší sci-fi představu dnešního Internetu. Jednomu děťátku však čip zhnisal a tak zatímco ostatní prostě jenom přivřeli oči a informace byla v mozku - on - chudáček - chodil na zvláštní školu mezi blbečky, co se ještě učili z knih. Všichni ho strašně litovali, ale pak začali lidé "s čipem" umírat za záhadných okolností na "informační přetížení" - až vzniklo podezření zdali "tehdejší představa Internetu" nenabyla vědomí a nezačala lidi zabíjet schválně. Když "hromadná úmrtí" nabyla charakter apokalypsy - "blbeček" se zhnisaným čipem našel ve staré knize, že existuje heslo, které stačí přečíst do kterékoliv z mnohočetných šmírovacích / "bezpečnostních" kamer, ktéréžto heslo deaktivuje systém čipů - tak to okamžitě udělal a lidstvo zachránil - sláva sláva.\nKouzlo je v tom, že kolega Zbynhěv říká "nikdy nevysvětluj spiknutím, co lze vysvětlit blbostí", takže my máme stejně dokonalý systém napojení na "centrální mozek" a ani k tomu nepotřebujeme čipy v mozku. Akorát tento systém vzniká z blbosti a chamtivosti - proto nemáme ( bohužel ) žádné univerzální "deaktivační heslo", až se situace zvrhne.\nA věřte tomu, že systém se zvrhne - a bude to peklo, že se možná rádi uchýlíme do náručí Talibanské negramotnosti. Co se tedy stane ? Jenom taková ochutnávka : firma Mattel vyrobila "smart" panenku Barbie. Děcko na ni mluví, ona je připojená na WIFI - posílá MP3 stream někde do Mattelovské "serverové farmy", kde probíhá analýza hlasu a zpět jde MP3 stream, toho co barbína "odpovídá" - skvělá idea ne ? Ani ne - problém tohoto typu "elektroniky" nebo "internetu věcí" je extrémní tlak na cenu a tím nulová pozornost, která je věnována vývoji. Ergo chybička se vloudila a WIFI barbínu se podařilo hacknout a na Internetu kolují streamy z pokojíčků "majitelek barbíny" a protože má barbína i kameru - jsou tam i fotky. Nechci být pesimista, ale jaký je rozdíl mezi databází "dat ukradených z barbín" a pedofilovým rájem ?\nOK kde se tedy stala chyba ? Hardware pro barbínu je extrénně laciný - nejaký pár-centový ARM + WIFI modul + kamerka + mizerný software, který ani nemůže být pořádný, protože zajistit bezpečnost takové aplikace je otázka měsíců až let vychytávání "vulnerabilit". Otázka však zní "zaplatí to kupci barbíny" ? Jasně že NE - stejně tak, jako nikdo nebude chtít za domácí spotřebiče platit podstatně více než dnes "kvůli ladění softwaru", který tam ani není kvůli funkci, ale čistě, aby "hipsteři sedli na prdel". A to si piště že v nastávající éře bude na stejném principu - tj. laciný ARM + WIFI + mizerný software - založeno úplně všechno...\nMoje paranoidní fantazie má úplné orgie - kdybych se chtěl spojit s "temnou stranou síly" už dneska bych v podsvětí šířil informace o své nové firmě "Likvidace bez rizika s.r.o". Naštval vás soused ? Kupte si prolomení jeho "Smart baráku" a udělejte mu peklo - topení topí v létě na 40, sklep je zaplaven vodu ze "šílicího čerpadla" lednička mrazí na -50, trouba se sama zapne az vyšlehnou plameny - hezká představa ne ? Jestli máte PC s internetem a žaludek na takové věci - hrr do nového "podnikání".\nOK - takže lze očekávat peklo "vulnerabilit", ale to zdaleka není všechno - představte si : už dnes CASIO vyrábí hodinky, které se nenastavují "čudlíkem" jako za časů našich dědečků, ale přes Bluetooth "Appkou" ze smartfounu - sláva to je pokrok přesně ve stylu toho co miluju : - místo jednoho "čudlíku" a 10 mm dlouhé hřídelky, co hýbe ručičkama tu máme : Displej, ARM, Bluetooth modul na straně Smartfounu a skoro to samé jenom s krokovým motorem navíc na straně hodinek. Místo životnosti baterie několik let - máme životnost několik dní, takže se musíme pravidelně smolit s nabíjením hodinek, abychom se nemuseli občas smolit s točením čudlíkem při nastavování času - O hosana - konečně jsem osvícen, co to znamená pokrok.\nSamozřejmě budete namítat, že hodinky jsou "smart" - že třeba vibrují když vám přijde hovor na mobil, ale on Smartfoun nevibruje ? Tuším i další krok "do peklíčka" časem bude všechno mít "appku na smartfounu" - takže klasické ovládací prvky začnou mizet - protože "katování kostů". Když máte sporák řízený WIFI - proč by tam měly být ještě nějaké mechanické "čudlíky", kterými se sporák vypne, když "plameny šlehaji z pánve až do stropu a smartfoun je vedle v pokoji" že ? Takže nakonec pokud se vám "Smartfoun" rozbije - poznáte důvěrně pocity toho "blbečka", co mu zhnisal čip z amerického seriálu - jenom opakuju znovu : "deaktivační heslo" není ....\nOK takže rekapitulujeme - je rok 2030 - žijeme ve světě plném "internetu věcí" které přes "appku" reportují každý váš pohyb korporaci, která appku naprogramovala a díky "směrnicím EU" jde kopie záznamů místnímu "výboru pro dodržování islámského práva" a pokud se znelíbíte, tak ilegální / státem sponzorovaná hackerská skupina vám cestou nejaké "zatím" neodstraněné "vulnerability" / zadních vrátek zatopí obrazně i v reálu. Skvělé ne ?\nAle abyste nebyli tak smutní, dám k dobru nedávnou "historku se smartfounem". Rozčilil jsem mladou švagrovou zpochybňováním funkcí jejího "smartfounu s androidem" až mi celá zuřivá řekla - "předveď mi co dovede tvůj mobil a můj ne" - tak jsem vzal služební Nokii 1661 z roku 2009 a praštil s ní o zem - což prestála asi tak po 333. - zcela bez úhony. Fungující mobil jsem zvedl a prohlásil : "a teď ty" - a ona : "néé rozbil by se mi displej" - takže tohle je přesně ten rozdíl mezi technickou vyspělostí "vidláckého" a "skutečného" typu....\n16. února 2016 v 5:12 | Petr\nChemie pro šílence 65. Vyžít z mála 3.\n11. února 2016 v 5:13 | Petr | Chemie pro šílence\nDoprava materiálu na oběžnou dráhu kolem Zeměkoule je extrémně drahá - až 20 000 dolarů za kilo, proto kosmické agentury při zásobování kosmonautů na oběžné dráze extrémně šetří na váze. Díky tomu je známo, že k udržení jednoho člověka naživu na ISS na jeden rok stačí tuna ( kapalného ) kyslíku a 500 kilo dokonale dehydratovaných potravin.\nTo bychom mohli vzít za bernou minci a dále o tom nediskutovat, ale musím přece jenom trochu počítat. Energetická hodnota tuků je 30 MJ/kg, energetická hodnota sacharidů a bílkovin je 20 MJ / kg. Pak tu máme druhou stranu mince - dřevorubec kácející sekerou stromy v lese má spotřebu až 25 Mj za den, naopak "bazální metabolismus" - tedy energetický výdej nehybně ležícího člověka je 8 MJ za den. "Zlatý střed" to jest úředník jezdící do práce autem má energetický výdej 10-12 MJ za den.\nSuma sumárum nejoptimističtější až nejpesimističtější verze vychází na 100 - 460 kilo potravin na rok na jednu dospělou osobu. Tím máte hrubý obrys kolik by bylo potřeba "nakřečkovat" abyste přežili období od okamžiku "kdy to praskne" do okamžiku kdy nastanou "normální poměry". Aby to nebylo tak pesimistické - k zásobě potravin připočtěte ještě nadváhu všech členů rodiny - která se v podobě tuku určitě do značné míry "rozpustí".\nDostáváme se k tomu "jak donutit organismus šetřit". Především, pokud chcete "hladovět inteligentně" je nutné se zbavit představy afrického děcka, které žvýká kořínky. Má-li organismus vyžít z mála - musí toto málo být "biologicky hodnotné".\nPředevším převážmnou většinu živin nedovede organismus skladovat a z toho vyplývá smutný poznatek zvaný Rubnerův zákon limitní aminokyseliny, který by se pro potřeby situace "až to praskne" dal přeformulovat na "zákon limitní živiny obecně". Tedy "jídlo je jenom tak výživné, kolik je v něm živiny, které má organismu největší nedostatek".\nNerozumíte ? V pondělí se nažereme masa "at jsme tlustý na tři prsty" - problém je v tom, že maso má málo fenyalaninu, proto organismus může nasyntezovat jen tolik bílkovin kolik má fenylalaninu, zbytek přemění na sacharidy a spálí, nebo v horším případě vymočí. V úterý žereme čočku - fenylalaninu je dosti, ale chybí methinonin, na kterém troskotá proteosyntéza dnes. Jasné ?\nErgo - "až to praskne" - budete jíst tako : "Lžičečka" sacharidů v podobě rýže nebo těstovin. K tomu "lžičečka" luštěnin : vždy sója + další luštěnina, která se bude pravidelně střídat - na chuť. K tomu "lžičečka" masa z konzervy a k tomu "lžičečka" nějakých mastných semen nebo ořechů.\nPřipomíná vám to "pestrou stravu" kterou doporučují doktoři i nejrůzenjší "výživoví pomatenci" - zapomeňte - teprve teď se ten návod začne pořádně lišit - COKOLIV SNÍTE - BUDETE VŽDY JÍST VAŘENÉ. Důvody pro toto jsou dva\nBezpečnost před střevními infekcemi - což je paradoxně ten méně závažný důvod\nVyšší stravitelnost vařených jídel. Rozdíl ve využitelnosti energie ze syrové potraviny a vařené potraviny je až 1 : 3. Proto různé blijící shoppaholičky tak milují "syrovou zeleninu" - vy budete milovat zeleninu taky ( protože vám poroste na zahrádce) ale do měkka uvařenou + všecho ostatní. I olejnatá semena lze "nahňahňat" do hrnce a dusit s ostatními. Proč si myslíte, že to Číňani dělají právě takto ?\nJistě si říkáte, že ta válka s mohamedány bude docela selanka, když budou "tři teplá jidla denně". Takhle to bohužel nebude, výraznou součástí signálu "je nouze" - pro náš organismus je jedno jídlo denně. Optimální bude jíst k večeru, aby klidnější tělesný režim v této době přispěl k efektivnějšímu trávení těch "lžičeček" , ze kterých se bude "večeře" skládat.\nPoznámka k pojmu "lžičečka" - berte to jako relativní jednotku, jejíž velikost závisí na poměru mezi ještě zbývajícími zásobami a předpokládanou dobou nouze. Celková velikost porce se tedy může měnit od normální dávky "mírového typu" po úplné nic. Přitom je dobré poznamenat, že i naprosté málo potravy zabrání chátrání organismu lépe než úplné hladovění. Pokud hrozí nouze, je rozumnější snižovat dávky spíše dříve, nežli později.\nSamozřejmě budete dostatečně pít. Armádní norma ČS armády - za mé vojny byla - 8 litrů pitné vody denně a v "době útoku" bylo povoleno max na 48 hodin dodávat jen 2 litry pitné vody. Samozřejmě, že tohle je teorie, kterou snad ani naše vojsko nemyslí vážně. Už od Švejka je známo, že vojsko i koně buď žízní, nebo pijí z kaluže, ale pro obrysovou představu to stačí. Pokud by se vám to ani tak nezdálo - zde poznámka cyklistického kolegy : cyklista má spotřebu jako "žigulík" - 8 litrů ( vody ) na 100 kilometrů - je třeba něco dodávat ?\nKdyž se hubne - je občas dobré dát "šlehačkový den". Během toho se hubnoucí člověk přežere. Jednak tím krátkodobě zažene frustraci a jednak tím vyšle organismu signál "nešetřit". Vy to budete dělat zrcadlově obráceně - občas - jednou za dva týdny - bude "hladový den" aby se vyslal signál "šetřit". To možná nemusím ani zdůrazňovat, protože lze očekávat že o jídlo bude stejná nouze, jako o vodu, takže "hladový den" půjde více než snadno.\nJelikož ve vaší dietě nebude nic, než vařené věci - a nebudou to brambory - je třeba se zabývat ještě poslení otázkou a to jsou vitamíny rozpustné ve vodě - zejména vitamin C. Ten si opatříte tak, že po dočtení tohoto článku vstanete a půjdete si do obchodu koupit veliké množství tub nějakého "šumivého multivitamínu" který pak budete dělit asi tak na čtvrtky a každý den jednu čtvrtku pozřete ( vypijete rozpuštěnou ).\nDoposud jsem všechny rady měl prakticky vyzkoušené na cyklisitických výpravách ( kvůli váhy bagáže ). Teď se se dostáváme k otázce opravdové nouze. Platí univerzální rada - "rostlinný materiál" rozmělnit a povařit na hustou ( hnusnou ) kaši. Rád bych poradil "výživné rostliny" ale tak dobrý botanik bohužel nejsem, proto bych rád zaměřil vaši pozornost ještě jiným směrem.\nPokud v době krize budete za cenu nasazení života hlídat vlastní zahradu s plodinami pěstovanými pro svou obživu - přidávám jenom jednoduchou tabulku s výnosem plodiny na hektar pole, abyste viděli, co vás uživí a co ne.\nObiloviny obecně - 5,4 t/hektar\nKukuřice na zrno - 6,7 t/ha\nHrách - 2,5\nSója - 2,1\nSlunečnice na semeno - 2,3\nBrambory - 23,8\nZelí - 39,1\nKvěták - 12,6\nMrkev - 31,3\nCibule - 19,7\nRajčata - 25,1\nSalátové okurky - 43,7\nKukuřice na siláž - 32,5\nŘepa cukrovka - 54,2 t/ha\nNež nakonec zjistíte, že jsem se opravdu zbláznil - dovolil bych si upozornit, že v případě opravdové nouze je i řepa cukrovka, nebo "kukuřice na siláž", což je de-facto kukuřice i se stonky a listy - kvašená ve stylu kyselého zelí - jedlá, zdravá a nelákající zloděje a kořistníky. Jinak pohledem na tabulku je jasné, proč, i v míru, máte na zahrádce mrkvičku a zelí, a taky je jasné, že do obilovin se nemá smysl pouštět pokud nemáte opravdu pořádné lány. Pokud máte pořádné lány je to naopak vhodné, protože suché zrno, dobře uložené je ( prakticky ) neomezeně trvanlivé.\nTolik tedy miniseriál o hladovění, jenom doufám, že jej NIKDY nebudete potřebovat.\nOdkazu 17. listopadu věrni zůstaneme !\n9. února 2016 v 5:47 | Petr\nProč píšu o 17. listopadu v únoru ? Jsem dalek tomu, abych komentoval aktuální události, ale věci se vyvíjejí takovým tempem, že původní dnešní článek o hlubším smyslu Schengenského prostoru si prostě přečtete za týden.\nTedy všechny evropské velké monarchie měly svůj systém tajné policie, fízlů a provokatérů. Carské Rusko mělo svůj systém, který převzaly a zkokonalily všechny sovětské tajné služby. Staré C. a K. Rakousko-Uhersko mělo nejenom komickou postavu "tajného" Bretschneidera ze Švejka, ale i Karla Sabinu, a "proces s Omladinou", což už taková sranda nebyla.\nErgo se nelze divit, že po únoru 1948 naši i sovětští tajní zjisitili, že vlastně vycházejí ze stejných základů a tudíž si pěkně notovali - Horákovou a později Slánského, Londona a další "zpracovali" tak dokonale, že tito jako roboti obviňovali u soudu sami sebe z nejhorších "ideozločinů". Pak bolševici postavili ve vnitrozemi kousek od Domažlic falešnou státní hranici, na které chytali "uprchlíky". Agenty STB infiltrovali svobodnou Evropu a jelikož "finis coronat opus" - největším dílem tajné policie u nás byl 17. listopad 1989.\nStudent Matematicko fyzikální fakulty "Martin Šmíd" - ve skutečnosti agent STB Ludvík Zifčák - zavedl průvod studentů z Albertova ( kde byla demonstrace komunisty povolena ) na Národní třídu, kde byli všichni zmlácení a samotný Šmíd / Zifčák zůstal ležet na zemi "mrtev". Zpráva "zmlátili nám naše děti a jedno dokonce zabili" obletěla republiku a umožnila "sametové" převzetí moci z rukou bolševiků neschopných ničeho - do rukou bolševiků schopných všeho. Pamatujete si na to ještě ?\nMyslíte si, že tím historie "tajných" v Česku skončíla, že teď už je jediný tajný - "Martin Psík", který se pod vlastním jménem jede nechat unést do Libanonu? Ale vůbec ne. Přece jsmě měli demonstrace na "sídišti Máj" v Českých Budějovicích. Dokonce i samotný Ludvík Zifčák je stále nažívu a je to ctihodný podnikatel, vlastník lázeňského domu v Karlově Studánce. Stejně tak jemné umění policejní provokace nezaniklo, jenom se transformovalo pro nové podmínky.\nTedy - celý víkend jsem maloval budoucí dětský pokoj a naprosto neměl čas na "drobný ruch" v Praze nicméně při nedělním surfování po Intermetu jsem paní Kubáčové říkal : Je pozoruhodné, že pražští demonstranti - "xenofobové a fašisti" - mají na kusu lepenky fixem napsané "muslimy ne", zatímco "ti správní demonstrantí" - "Hate free" - některými ironiky překládané jako "nenávist zdarma" - mají krásné, velkoformátovými plotry natisknuté transparenty z laminované polyesterové tkaniny - zjevně dosti drahé.\nMimochodem, když se podíváte na obrázek - sledujte osoby nesoucí transparent : vlevo zmalovaná padesátnice, maskovaná černou parukou, v teplákovce po dceři / vnučce, vpravo borec středního věku, "military" sestřih na ježka, v kabátě avšak s baťůžkem, "aby se neřeklo" ? Jsou tohle spíše tajní, nebo takhle vypadají anarchisti verze 2016 ?\nNež jsem se v pondělí vrátil z práce a zjistil, že "to mám flekaté" - už je to tady - objeví se video na YouTube, kde "maskovaní demonstranti" - xenofobové a fašisti - vycházejí z domu, který patřil STB a nyní patří "nástupnické organizaci" - Ministerstvu vnitra. "Pán v hnědé bundě" velice podezřelým způsobem organizuje "správnou i špatnou stranu" demonstrace - "fašisty", anarchisty, televizní reportéry, "hod falešnou dlažební kostkou".... Přitom je s policajty nejlepší kamarád. Média se rozčilují, ministr spravedlnosti slibuje, že "případ prošetří". Už dnes s jistotou vím, že zjistí, že "k pochybení nedošlo" - to všechno jsou zcela obvyklé věci, na které je dobré si zvyknout, neboť se časem stanou běžnou součástí "moderní demokracie" u nás.\nPozoruhodné je něco jiného - i pro zaneprázdněné - věnujte tomu 6 minut 38 sekund a prohlídněte si zmíněné video - zejména "Hate free" demonstranty v první minutě. Očekávali byste, že anarchisti, kteří demonstrují za své přesvědčení a vedou svatou válku proti fašismu - projdou s otrávenými ksichty, maskování černými brejlemi, co nejrychleji, s hlavou skloněnou do země ? Takhle nevypadá boj za vlastní názor - takhle vypadal "pochod kolem tribuny" se stranickými funkcionáři za komunistického prvomájového průvodu ! Byla to ostuda a kolaborace s režimem, ale jít se muselo, protože udavači bedlivě sledovali, kdo "se nezapojil" a téměř nikdo si to nechtěl s komunisty zbytečně rozházet.\nCo tedy "hate free" bojovníci ? Byli i mezi nimi tajní ? Tvořili většinu "průvodu", proto hlavy do země ? Jak se to srovnává s anarchisty deklarovanou "nespoluprací s režimem" ? Jak se to srovnává s jejich svědomím '? Nebo je to tak, že i oni už tuší, že pouštění muslimů do Evropy je nesmysl, ale na demonstraci - jakkoliv zneužitou a špinavou - prostě musí - jinak by prachy pro neziskovku nepřišly a nakonec by museli nastoupit do ( skutečné ) práce ?\nA pak další zajímavé myšlenky. Lze předpokládat, že všechny strany všech demonstrací jsou bohatě infiltrovány a režírovány agenty tajné policie. Jaký je tedy rozdíl mezi "mediální realitou" v česku a "reality show" ve stylu filmů Running man nebo "Hunger games" ? A kdo vlastně určuje "která strana je která" ? Opravdu nevím - nicméně v rámci vzpomínek na průběh událostí 17. listopadu nezbývá než citovat větu z Žebrácké opery Václava Havla : "kdo neví, že slouží, slouží nejlépe".\nPoznámka při druhém čtení - Z videa a fotek na Internetu je jasné že 20 údajných pravicových extremistů vychází z domu patřícímu Ministerstvu vnitra. Pak tito "radikálové" poslouchají "pána v hnědé bundě" jako pejsci. Večer se 20 pravicových radikálů pokouší vypálit anarchisty osídlenou bývalou Žižkovskou polikliniku. Tutéž, kterou se předloni pokoušeli zlikvidovat policejní těžkooděnci. Je dopoledních 20 radikálů identických s nočními 20 radikály se zápalnými lahvemi ? A měli vůbec to žhářství dovolené / nařízené od "pána v hnědé bundě" ?\nChemie pro šílence 64. Vyžít z mála 2.\n4. února 2016 v 5:01 | Petr | Chemie pro šílence\nMinule jsem si dovolil upozornit na to, že není hladovění jako hladovění a že pokud chceme vyžít s málem - alias přežít, co nejdéle na co nejmenší porcí - je třeba dělat to s rozmyslem. Dnes bych se soustředil na opačný konec problému. Před pár lety WHO vydalo práci, ze které vyplývalo, že Zeměkoule je při současné zemědělské produkci schopna uživit 10 miliard lidí, kteří se stravují jako Číňani, ale jenom 2,5 miliardy lidí, kteří se stravují jako Američani.\nPřestože Američani ( v průměru ) jsou ti nejtlustší lidi na Zeměkouli - rozhodně to není tím, že by oni sami jedli příliš - je to tím, že oni jsou opravdu velcí milovníci masa a k výrobě 1 kila masa potřebujete podle druhu zvířete 10 - 100 kg rostlinných krmiv, které za určitých okolností mohou lidé zkonzumovat přímo. Přesněji řečeno - plochu polí mohou osít něčím, co lze zkonzumovat přímo.\nZ tohoto hlediska je třeba na stravování v době "až to praskne" nahlížet celkem ze čtyř pohledů\nDostupnost - neboli "něco jako cena" potravin.\nVšechny 4 body zdají se býti elementárními, ale nejsou. Mohou totiž nastat okolnosti, kdy pytel hrachu bude, z hlediska všech 4 bodů, hodnotější, než celá lednice zkaženého masa.\nDnes bych nerad zabíhal do detailů bodů 3 a 4 nicméně, když budete nyní ( ještě ?) v době míru plnit svoji "krizovou krabici SAMLA" už teď je potřeba držet se jistých zásad a tak trochu počítat.\nPředevším energetická hodnota téměř všech potravin založených na škrobech je - v suchém stavu 20 MJ / kg. Tato energetická hodnota se týká, rýže, těstovin, pečiva, "suché frakce" brambor a čehokoliv jiného.\nEnergetická hodnota jakéhokoliv tuku od vepřového sádla po panenský olivový olej je 30 MJ / kg. Zdánlivě je možné naplnit "krabici Samla" samým sádlem a lebedit si jak jsme vydrbali se systémem. Realita ovšem tak optimistická není - savčí metabolismus, aby mohl metabolizovat tuky, potřebuje k tomu malé množství sacharidů / škrobů. To je důvod proč Irští hladovkáři z roku 1922 ( z minulého dílu ) zemřeli dříve než vyčerpali tělesné tukové zásoby.\nERGO - pokud máte 30 kilo nadváhy - nemá smysl k tomu přidávat ještě dalších 30 kilo sáda v krabici - protože stejně bez sacharidů nemůže váš metabolismus cizí ani vlastní sádlo řádně využít.\nPoslední skupinou potravin jsou potraviny, ktré jsou založeny na vysokém množství bílkovin. Je třeba poznamenat, že energetická hodnota (suché) stravy bílkovinného typu - čímž jsou konkrétně myšleny luštěniny a maso je podobná jako energetická hodnota škrobovin tj 20 MJ/kg. Opět se tedy zdá že "na fazole se můžeme vykašlat". A opět to není pravda. Princip tohoto druhu potravy je právě v bílkovinách, které jsou nezbytné pro udržení svalstva ve funkčním stavu.\nVypadá to složitě ? Chtěli byste na to jít nějakou zjednodušenou variantou - typu "nakoupím hromadu masových konzerv a budu mít klid" - špatně. Problém je v neefektivitě takového postupu - vezmeme li 500g pytlík sójových bobů - takový pytlík obsahuje kolem 200 gramů čisté bílkoviny + několk gramů samotného obalu - vezmeme - li 500g i toho nejkvalitnějšího masa - je v něm maximálně 100 g bílkovin + nezanedbatelná váha konzervy. Pokud by tedy "průser nastal" a vy byste museli utíkat - je batoh plný luštěnin z hlediska přežití daleko efektivnější než batoh plný konzerv.\nDostáváme se k otázce uchovatelnosti potravin. Zapomeňte na cokoliv, co je nutné chladit. Vizte Krym - elektrika bude první věc, která přestane fungovat. je tedy třeba se soustředit na "vysoce konzervované" horku odolné, přirozeně dehydratované potraviny.\nSacharidy - v podobě rýže a těstovin - je třeba preferovat těstoviny, které jsou kompaktní jako jsou třeba špagety, ne zaplnit "nouzovou krabici Samla" vzduchem uvnítř pytlíku s "kolínky".\nBílkoviny rostlinné - luštěniny všeho druhu v přibližně stejných poměrech - luštěninám dominuje sója, ze které my ve střední Evropě nedovedeme příliš chutně vařit, proto teoreticky by tato měla převažovat, ale vzhledem k výše uvednému - jenom mírně.\nBílkoviny živočišné - nebudou tvořit základ jídelníčku ve stylu "oběd = brambory + maso", ale spíše budou "vzácným vitamínem" doplňjujícím spektrum aminokyselin, k čemuž se dostaneme příště.\nTuky - ano tuky - jsou natolik energeticky bohaté "v kompaktním balení", že je nelze pominout. Plechovka sádla nebo flaška oleje se ale za chvíli stane spíše bakteriologickou zbraní, je třeba skladovat "jinou formu tuku" - v podobě tučných semen - slunečnicového semínka, buráků ( zejména nesolených ) a všech ostatních ořechů, které se namanou. Výhoda tohoto způsobu "balení" tuků je v nezanedbatelném obsahu bílkovin v těchto semenech.\nGlutamát sodný - neboli nějaké laciné koření pro chudinu z Kauflandu "Podravka", polský "Kucharek", nebo úplné no-name typicky žluté kořenící směsi - vychází ze zkušeností II. světové války, kdy američtí vojáci preferovali ukořisěné japonské konzervy - právě kvůli obsahu glutamátu, který jednotvárnou stravu přece jenom učiní poživatelnější.\nChrornan sodný - neboli SAVO - neboli překlad názvu výrobce "SAnace VOdy" - nemá smysl kupovat drahé "tablety na čištění vody" z outdoorového obchodu - doporučená dávka je 1 litr běžného, komerčně dostupného 5% "bělidla" na 4-5 m3 vody - takhle jsem dezinfikoval vodu za povodní na vojně v roce 1997. Sice "v mém rajonu" byly stížnosti na "vodu jako na sídlišti", ale průjem nebyl ani jeden. Jenom nepatrná poznímka - voda musí být čirá ničím nezapáchající z co nejčistšího zdroje - a potom - po nalití SAVA do cisterny ( nádoby ) - promíchat a počkat alespoň 30 minut.\nDostáváme se k otázce "záruční doby" potravín. Zapomeňte na ni - pro potřeby krize lze potraviny nashromážděné podle výše uvedeného návodu považovat za neomezeně trvanlivé. Semena a těstoviny je nutno chránít před vlhkem a hmyzem. Plastová krabice, pevně uzavíratelná, případně plastové vědro s víkem + skladování "mimo kaluž" udělá svoje. Pokud jste paranoidní doporučuju "proložit" suché potraviny mýdlem, které je výrazně "hygroskopické" - jímá vhlkost z krabice a navíc svou parfemací udrží hmyz z dosahu. Navíc mýdla z "vyžraných beden" můžete použít pro praní a mytí.\nPokud to přece jenom nedopadne - je li jídlo plesnivé - raději se mu vyhněte, pokud naopak jsou v něm ( mouční ) červi - zavřete oči a šup s nimi do vařícího kotle - rýže, nebo čočka s občasným křidélkem, nebo nožičkou vůbec nevadí.\nJistě jste četli dramatické historky o "otravách konzervami", proto na adresu konzerv musím výslovně zmínit - jejich životnost je neomezená, pokud jsou hermeticky uzavřené a nejsou nafouklé. Pracovníci Britského muzea v roce 1932 otevřeli konzervy z polární výpravy z roku 1822 - a ve spolupráci s tehdejčí britskou hygienickou službou konstatovali, že jejich obsah i po 110 letech vyhovuje - tehdejším - předpisům pro stravování.\nTím jsme probrali otázku co uchovávat a nakousli otázku proč - příště snad dojdeme ke stavu kdy se "všechno spojí" a konečně začne dávat smysl.\n2. února 2016 v 5:24 | Petr | Filosofování\nMoji čtenářové mě inspirují - když ve tři v noci dokončíte článek, udělá vám ohromnou radost, když vám k němu ve tři odpoledne někdo napíše : "máte tam 37 chyb v čárce mezi souvětími, 14 velkých písmen tam být nemá a 12 tam být má" - skvělá známka toho, jak čtenáři jdou po obsahu, nikoliv po formě, která je nepodstatná. Nicméně ta inspirace spočívá v tom, že je třeba probrat otázku jazyka.\nMy na prochlastaném východě žijeme v oblasti "jazykového kontinua" - někde severně od Olomouce se mluví 100% česky a někde jižně od Katowic se mluvi 100% Polsky. Mezi tím je to "kontinuum" různých slezských a "po našimu" nářečí - viz populární "Ostravak ostravski" nebo Ladislav Větvička.\nTo máme směr sever / jih. Pak tu máme směr západ / východ. V prostoru mezi Opavou a Ostravou je bývalé německé východní Prusko, kde babiny mluví výlučně Německy. V Čadci zase mluví babiny výlučně Slovensky a mezi tím je druhé "jazykové kontinuum". ERGO pro rozumné domluvení na prochlastaném východě je doporučeno ovládat češtinu, Polštinu, Slovenštinu, Ukrajinštinu / ruštinu, Němčinu a "po našimu". Mimimálně je vhodné ovládat pasivně - to jest perfektně rozumět, aby oba mohli mluvit vlastní jazykem, ale přesto rozuměli řeči toho druhého.\nMyslíte si, že to není normální - Pchá - nenormální jsou "velké jazyky", ohraničené hranicemi moderních států. Představte si třeba Vulgar Latin ve starověkém Římě, nebo třeba jazykovou situaci středověké Evropy. Kolika jazyky se mluvilo ve Francii za stoleté války ? Normansky, Francouzsky, Occitáštinou, Provensálsky, Baskicky, Aragonsky, Kastilsky. Nebo v Anglii ? Normansky, Velšsky, skotové z údolí mluvili Scotts z hor Gaelic. Němci měli v každém knížectví jinou Němčinu a Švýraři měli své "po našimu" dokonce v každém alpském údoli. Bylo to špatně ? Kolik řečí uměl negramotný středověký Evropan ? Více než naši dnešní "mladí dynamičtí a flexibilní Angličtináři", kterým chyby v Curriculum Vitae opravuje "kontrola pravopisu" ve WORDU ?\nOK takže máme na prochlastaném východě mnoho jazyků, což je, ve zbytku republiky, nevídané - taky proto tu sem tam máme přebytek "panských slouhů", kteří považují některou z jazykových forem za chybnou, nespisovnou a vůbec méněcennou. Ono taky, když slyšíte od "omy", jak mluví stylem "Torbe mom v Třyncu na banhofě." ( za úkol přeložit !! ) Tak vás to prostě nemůže nezarazit. Nicméně v čem jsou "strážci jazyka" nesmírně škodliví a měli by se na potkání střílet, je že, kvůli neustálému upozorňování a popichování stran formální správnosti jazyka, nakonec méně oprsklí jedinci prostě umlknou a přenechají ''umění řeči i písma" knížepánovi a jeho slouhům, ať už to je kdokoliv.\nPak tady máme české neštěstí a to je výuka cizích jazyků - sám jsem zářný příklad - rusky jsem nebyl schopný ani pípnout, dokud jsem nebyl za trest poslán do Sovětského svazu, kde mě Larisa Jurievna Belenikina naučila mluvit ( a líbat ) během 3 týdnů, a pokud bych nebyl pohlavně stydlivý, mohl jsem se v ruštině naučit mnohem více.\nDruhý příklad - Anglicky jsem nebyl schopen promluvit ani pochopit jedinou větu až do "operace pouštní bouře", kdy neustálým posloucháním CNN se to prolomilo. Při té příležitosti mám legrační historku, asi tak v roce 1993 si bratr přivedl "spolužáka z USA" což byl 2,2 metrů vysoký a 160 kilo těžký černoch - student práv s ambicí soudce.\nVykládali jsme ( anglicky ) právě o Sovětském svazu a bratr - produkt našeho školního systému, mě pořád opravoval "much / many" nepravidelná slovesa "předpřítomný čas" a další, až se černoch naštval a prohlásil, ať mě bratr neopravuje, že on tomu rozumí, protože "můj jazyk" připomíná "ebonics" neboli "black english" neboli "AAVE African American Vermacular English". Ano takže pokud posloucháte rappery ( a rozumíte tomu ), jistě víte, že existuje druhá angličntina, kterou mluví černoši, která je daleko podobnější slovanským jazykům než ta první - méně časů, dvojitý zápor : "nemám nic", a další věci. Taky Amerika má své "panské slouhy", kteří se tomuto jazyku posmívají a považují jej za primitivní a gramaticky nesprávný, přestože jeho historie je složitější a krvavější, než si myslíme.\nTeď jenom to vysvětlení - v česku na vás soudružka učitelka tak dlouho řve - "zápor s druhým pádem" !!!! Což je v ruštině, až se začnete stydět a přestanete ( se pokoušet ) cizím jazykem mluvit. Takže máme v česku milióny a milióny lidí, kteří se vysilujícím studiem cizího jazyka dopracovali do stadia "gramaticky zcela bezchybného mlčení"....\nPřitom z hlediska funkcí mozku není větší nesmysl, než se učit nějakou gramatiku. Kdo vysvětluje černouškovi z ghetta stáří 15 měsíců anglickou "souslednost časovou" ? Jazyk se přece učí tak, že začnete tichem, pak jsou hrubé chyby, pak jsou komické chyby "kravičátko" a pak mluvíte plynně. Nikdo by v žádném jazyce neměl během věty, v duchu, skloňovat a časovat. Stejně jako máme v mozku desítky tisíc předem nacvičených pohybových automatismů, tolik až vzniká iluze svobodného pohybu. Stejně tak i s jazykem - vybírám z desítek tisíc frází ( politici z méně ) až vzniká iluze svobodného vyjadřování. Ne že taháte holku Anglicky do postele a druhou polovinou mozku si v duchu opakujete "If I had a hammer, I would hammer in the morning", abyste, proboha, ten podmiňovací způsob "neřekli špatně" !! Přesně takto jsme dospěli do stavu, že jsme národ, který se i vlastním jazykem stydí mluvit - "jak komu zobák narost".\nJeště jedna drobná paralela - když v roce 1433 císař Sejong Veliký zavedl v Koreji nové ( dnešní ) písmo, které bylo tak jednoduché a účelně spjaté s jazykem, že negramotný dospělý rolník se naučil psát za týden - taky se na něj sesypali "panští slouhové", že tím "jemné umění vědění" může spolu s gramotností proniknout do nesprávných ( vidláckých ) rukou.\nErgo - zapomeňte na gramatiku, naučte se spoustu slovíček a frází a až budeje jezdit "cugem do roboty", čtěte si v cizím jazyce, nebo poslouchejte cizojazyčné filmy a muziku. Pokud vás někdo bude opravovat - v jakémkoliv jazyce - rovnou mu dejte přes hubu. Je to škodič, kterých kdybychom my, na prochlastaném východě měli více - nedomluvil by se nikdo s nikým. A to si představte třeba, zmiňovaný, starý Řím, nebo středověkou Evropu.\nPoznámka při druhém čtení - musím dodat obvyklý disclaimer. Rozhoně nejsem odpůrce "učebnicových jazyků" - pokud to považujete za nutné - zokonalujte svoji vlastní (!!) gramatiku, až na molekulární úroveň. Rozhodně však nelze akceptovat současný stav, kdy menšina pronážející jazykově vycizelované nesmysly, uřve zbytek populace. Nebo ještě z jiné strany - až bude drtivá většina lidí v česku plynule a bez ostychu přecházet v diskusi mezi 3-5 cizími jazyky, jak jsem zažil u Holanďanů, kde to bylo včetně lámané ruštiny - pak budu s kýmkoliv diskutovat o nutnosti buzerovat obyvatelstvo, kvůli dodržování gramatiky kteréhokoliv jazyka.\nSvět okolo (117)\nPočítače etc... (25)\nChemie pro šílence (68)


Tři roky na čekané. Atletická federace vyhlásila konec podivným změnám občanství, zpřísní pravidla - Aktuálně.cz\n7. 3. 2018 11:47\nReprezentovanou zemi by atleti mohli změnit jen jednou za kariéru a až po dosažení 20 let.\nČtvrtkař Abdalelah Harún se narodil v Súdánu, od roku 2015 ale reprezentuje Katar. Představil se i na víkendovém halovém mistrovství světa v Birminghamu | Foto: Reuters\nBirmingham - Mezinárodní atletická federace (IAAF) zpřísní pravidla pro změnu občanství atletů. Podle nových regulí by například musel sportovec čekat tři roky, než by mohl závodit za novou zemi.


Recenze | Labyrint: Zkoušky ohněm - scénář kradený z placu Hunger Games - Totalfilm.cz\nRecenze | Labyrint: Zkoušky ohněm – scénář kradený z placu Hunger Games\nTen film jste už vlastně viděli nejmíň pětkrát. Parta atraktivních teenagerů tak dlouho úpí pod krutým režimem v postapokalyptickém světě, až je někdo označí za vyvolené, a oni po dvou filmech a třetím rozpůleném pokračování vyvedou společnost z otroctví. Bojují při tom v aréně, utíkají před Kate Winslet či Meryl Streep, hází všude kolem ztrápené pohledy. A mění účesy, samozřejmě.\nLabyrint: Zkoušky ohněm (foto: CinemArt)\nSchéma teenagerských dystopií z ranku Hunger Games, Divergence či Dárce je jasně a únavně dané. V zajetých kolejích adaptací young adult bestsellerů bohužel jede i pokračování loňského hitu Labyrint: Útěk s názvem Labyrint: Zkoušky ohněm, ve kterém není žádný labyrint.\nA není toho v něm ještě mnohem víc! Abychom si rozuměli – první Labyrint se trochu vymykal výše zmiňovaným, na chlup stejným nešťastníkům. Parta kluků uzavřená v osadě uprostřed gigantického bludiště se v něm snažila osvobodit a přechytračit stále se měnící labyrint plný biomechanických potvor. Celé to bylo správně mysteriózní, atmosférické a drsné, s tahem na bránu a s minimem ubrečených dialogů. Fajn. Na konci jedničky se ale modelové z labyrintu dostali a bác – osvobodili se právě do standardní dystopie s militaristickým režimem, zdevastovanou Zemí a stárnoucí hollywoodskou hvězdou v roli ústředního padoucha. Uff.\nLabyrint: Útěk DVD lze pořídit v e-shopech za cenu od (Zdroj: Heureka.cz)\nLabyrint: Zkoušky ohněm jsou 131 minutové zklamání, žíly si z něj však netrháme. Je to totiž zklamání tak zaměnitelné!\nVe Zkouškách ohně se prchá z opevněné citadely pouští, čelí se hordám hrdlořezů v podobě zombies i obřím bouřím, aby se pak rozhodlo, že se do citadely zamíří nazpátek. Zní to jako Šílený Max: Zběsilá cesta, je to ale nekonečná nuda, co jen mechanicky střídá úprky před nemrtvými bídáky s ubrečeným dialogovým smutněním našich vyvolených. Svoje momenty to má, třeba při bizarní postapokalyptické rave party nebo několika dynamicky nasnímaných bitkách, všechno ale ve finále udusá stupidita generického scénáře, jehož někdo ukradl z placu Hunger Games. Nebo druhého, nerealizovaného Dárce? Labyrint: Zkoušky ohněm jsou 131 minutové zklamání, žíly si z něj však netrháme. Je to totiž zklamání tak zaměnitelné!\nLabyrint: Zkoušky ohněm (USA, 2015)\nPohlední teenageři bojují o život v postapokalyptické budoucnosti a… Dál to přece znáte. Druhý Labyrint je uondaná, tuctová dystopie, co kazí jméno atmosférické a stylové jedničce. Tenhle mechanický úprk pouští je v rámci série krokem zpět.\nPremiéra: 17. 9. 2015 CinemArt\nHrají: Dylan O’Brien, Thomas Brodie-Sangster, Kaya Scodelario, Ki Hong Lee, Dexter Darden, Alexander Flores, Jacob Lofland, Rosa Salazar, Giancarlo Esposito, Aidan Gillen, Patricia Clarkson, Lili Taylor, Barry Pepper, J. Nathan Simmons, Alan Tudyk, Jenny Gabrielle, Lora Martinez-Cunningham, Matthew Page, Tatanka Means, Katherine McNamara, Nathalie Emmanuel, Bryce Romero, Keith Jardine, Gary Hood\nLabyrint Zkoušky ohněm recenze\nNovější článekMuzikál aneb Cesty ke štěstí bude poklonou Starcům na chmelu\nStarší článekČesko vysílá do oscarového klání Domácí péči\nTerka V. 19.9.2015, 18:53\nBylo to super. Pan Škoda má asi nějaký problém.\nMartina 18.9.2015, 09:36\nNo nemyslím si že by to bylo zas až tak špatný. Pan recenzent vlastně vůbec nepíše nic konkrétního. A to ze v Labyrintu není labyrint? Četl jste ty knížky? Pochybuju…\nSonym 18.9.2015, 09:40\nProč by jako měl číst knížku? To jako ten film bude potom lepší nebo co? Fanynko nebohá; )


Work-life balance je manažerská floskule (13. 9. 2019) – Czexpats In Science\nWork-life balance je manažerská floskule (13. 9. 2019)\nS filozofem a sociologem práva Jiřím Přibáněm o britské akademické meritokracii, vědě jako povolání a posledním komunistickém doktorátu v Československu\nRozhovor vedla Olga Löblová\nOL: Ve Velké Británii pracujete už přes dvacet let. Jak vnímáte britskou akademickou kulturu v porovnání s jinými zeměmi, například s Českou republikou?\nJP: Na britské akademické kultuře jsem vždy obdivoval to, jak není hierarchická. Je mnohem meritokratičtější než středoevropská kultura, ve které kdo má stolici, tak pod ním mu docenti nosí tašky a odborní asistenti píšou všechny články. V Británii se vždy u každého posuzovala práce nebo schopnost formulovat vědecký projekt, vědeckou otázku. Za posledních deset let se ale univerzity globalizovaly a staly se z nich do značné míry obchodní společnosti. To souvisí částečně s ekonomickou krizí. Když se po jejím vypuknutí v roce 2008 o čtvrtinu snížily rozpočty a celá rektorská konference psala protestní dopisy, pronesl ministr pro vzdělávání slavnou větu: „Univerzity jsou jedním z našich nejúspěšnějších průmyslových odvětví.“ Tím udal tón. Manažerizace a permanentní tyranie auditu vědy je tady mnohem pokročilejší než na kontinentu.\nOL: Ale i na kontinentu je obdobný trend…\nJP: Obávám se, že kontinentální Evropa v tomto následuje špatný příklad. Snažíme se kvantifikovat a převést na ekonomické kategorie i ty části vědy, které se opravdu nedají vyjádřit kvantitativně nebo penězi. Jsem zastáncem toho, že se vědecká práce musí kontrolovat, hodnotit a vytvářet se k ní nějaká zpětná vazba, protože obzvláště ve společenských a humanitních vědách existuje tendence k tomu, že bychom žili způsobem, jaký paroduje v Hostujících profesorech David Lodge – znáte tu knihu?\nOL: No jasně, kvůli ní jsem se stala akademikem! (smích)\nJP: V té knize je postava děkana fakulty, od něhož nikdy nikdo neviděl žádný napsaný článek. Takže požadovat odpovědnost za obor je zcela na místě, ale bohužel dnešní hodnocení vědy jsou spíš simulakrou ekonomického modelu, kde nejlepší vítězí, průměrní se mají zlepšovat a podprůměrní buď zbankrotují, anebo se jim vytvoří nějaký zvláštní režim. Já doufám, že se kontinent poučí z toho, co se v Británii udělalo za posledních dvacet let špatně. V Británii se už dnes daleko více klade důraz na vědecké prostředí, „research environment“. Už to nejsou jen holé publikace v nejprestižnějších časopisech, impakt faktory a indexy. Víme, že ty impaktové faktory, které mají rádi politologové a ekonomové, obzvlášť v humanitních oborech zdaleka nejsou všechno. To by jim právníci a filozofové mohli rozmluvit.\nOL: Jak vidíte vědecké prostředí v Británii obecně?\nJP: Británie má samozřejmě zvláštní univerzitní strukturu. V Německu existují tucty velmi kvalitních univerzit. Třeba právnická fakulta v Pasově založená v 80. letech patří mezi vůbec nejlepší fakulty v Německu. Britové nikdy nepochopí, že by nějaká bývalá polytechnika mohla být excelentní institucí. Tady v Británii je zlatý trojúhelník tvořený Oxfordem, Cambridge a nejlepšími kolejemi v Londýně: LSE, King’s, UCL v právech, ve vědeckých oborech Imperial. Ten je úplně exkluzivní. Potom je tu 24 výzkumných univerzit sdružených v tzv. Russell Group, včetně Cardiffu, kde máme podmínky k vědecké práci velmi slušné, přes všechny těžkosti posedních deseti let. Ale na zbylých zhruba 190 univerzitách mimo Russell Group jsou vaše šance dělat špičkovou vědu velmi omezené.\nNa skleněný strop jsem nenarazil\nOL: Zažil jste někdy jako imigrant ze střední Evropy, že byste narazil na skleněný strop?\nJP: Hodně kolegů mi o tom skleněném stropu vypráví, i z vaší mladší generace. Já jsem se s tím nikdy osobně nesetkal. Možná je to tím, že jsem ve Walesu a že pracuji v oboru, ve kterém jsem začal sbírat zkušenosti záhy díky kontaktu na Cardiff, kde mě kolegové naprosto úžasně vzali mezi sebe. I s mojí omezenou jazykovou výbavou, která tehdy byla na počátku devadesátých let pochopitelná, a s omezenými znalostmi. Po mnoha letech jsem se zpětně dozvěděl, že mi tenkrát přezdívali Tigger z Medvídka Pú, protože jsem na ně údajně vždycky skočil a chtěl další knížku nebo se na něco zeptat. Šéfredaktor Journal of Law and Society Phil Thomas údajně říkal: „I was being bounced by the Tigger again.“ Cardiff je úžasná globální vesnice, ve které jsme ani jako rodina nikdy nepocítili, že by nám někdo dával najevo, že jsme odněkud odjinud. Ale vím také, že jinde lidé odešli z Británie, zpravidla z prestižních míst. Nemyslím tím jenom Čechy, ale třeba i Švédy nebo Íránce, protože ten skleněný strop někde možná existuje, i když já jsem se s ním osobně nesetkal.\nOL: Ani teď po Brexitu to necítíte?\nJP: Vůbec ne, spíše naopak. Univerzity možná mají skleněné stropy, ale já bych řekl, že to vůbec jsou takové skleníky oddělující vnitřek od vnějšího světa. Jeden právní historik mi říkal: „Brexit zase taková tragédie není, jedno století jsme blíž, druhé století jsme dál, ona se ta vazba zase nějak vyvine.“ Naopak po Brexitu člověk cítí, že je snaha udržet univerzity jako univerzální, nikoli jako britské instituce. Spolupráce s Evropou a celým světem se spíše prohlubuje, než že by se omezovala.\nOL: Jak kombinujete práci a rodinu?\nJP: Skloubit rodinu a práci v zahraničí je vždy mnohem těžší, protože si uvědomujete, že vaše partnerka nebo manželka spoustu věcí obětovala, abych mohl já pracovat a naplňovat svoje akademické sny. Oběť těch manželů, manželek, partnerů, partnerek je obrovská. My jsme měli dohodu, že pokud by moje žena nebyla absolutně spokojená, tak se v každém případě vracíme. Ona má také náročnou práci, dokonce si myslím, že v mnoha ohledech náročnější než já. Pracuje s rodinami imigrantů, s romskými rodinami z Čech, Slovenska, ale i Rumunska a Polska. Skloubit dohromady se to dá jen za cenu toho, že rodina pracuje daleko více jako tým. Ten vztah se daleko více utuží v tom slova smyslu, že víte, že jste na sobě opravdu závislí. A děti byly nakonec hlavní důvod, že jsme tady zůstali delší dobu. Nikdy jsem nechtěl odejít z Prahy, proto jsem si tam dodělal habilitaci a profesuru. Ještě v roce 2001, kdy jsem v Cardiffu vzal plný úvazek, jsme si pořád říkali, že to je jen na tři roky a že si za ty tři roky naše dcery zlepší angličtinu, že to bude úžasná zkušenost a pak že se vrátíme. No a pak jsme zůstávali, zůstávali a najednou za těch šest, sedm let jsme zjistili, že máme i velkou odpovědnost vůči dcerám, protože vrátit se do Prahy by znamenalo vytrhnout je z určitého vzdělávacího systému a vsadit je do jiného. Vyžadovat další oběti od rodiny už nešlo…\nVěda nezná business plan\nOL: Před dvěma lety jste v rozhovoru pro Český rozhlas řekl, že nemá smysl dělat práci vysokoškolského pedagoga méně než 12 hodin denně. Máte tři dcery, to muselo být náročné.\nJP: Naprosto. Dvě starší dcery se narodily ještě v Čechách, nejmladší už tady v Cardiffu. Moje žena začínala pracovat a já jsem měl sabbatical, takže ráno jsem nejmladší Andulku odvezl do školky a už během toho jsem přemýšlel, jak tu druhou kapitolu sestavím. Pak jsem ji vyzvedl a doufal jsem, že usne a já budu mít ještě hodinu na to, abych psal. Člověka to naučí daleko lépe využívat čas. Akademická profese určitě není zaměstnání od devíti do pěti. Ráno člověk vstane a už když si čistí zuby, tak přemýšlí jestli to, co včera v 11 hodin večer napsal, má nějaký smysl nebo ne. Pracujete vlastně permanentně. Ale já to neberu jako zátěž, já to beru jako privilegium. A těch 12 hodin denně – já si myslím, že vlastně skloubit studium, psaní, přednášení a přemýšlení, to opravdu vyžaduje hodně hodin (smích).\nOL: Ale jde to proti současným trendům. Mezi mladšími ročníky je trend spíš opačný: dávat si pozor na work-life balance, určit si nějaké hranice, nedávat do akademie úplně celý svůj život. Poradil byste tohle mladším ročníkům?\nJP: To je otázka, jestli chtějí dělat vědu jako práci nebo jako povolání.\nOL: To jsme se od Maxe Webera moc neposunuli.\nJP: Přesně tak, věda není práce, ale povolání. Work-life balance je klasická manažerská floskule, kterou se snaží manažeři na univerzitách tvrdit, že oni vytvářejí dobré pracovní podmínky a to, čemu se souhrnně říká well-being. Oni se snaží říkat, že univerzitní práce je práce jako každá jiná. Ale já tvrdím, že to tak není, protože přemýšlet člověk musí pořád a nemůže vypnout jako stroj. Pokud chce někdo nastoupit na univerzitu s představou, že bude pracovat od devíti do pěti, vyplní kolonku, zažádá o grant a dostane ho, a že to je náplň jeho práce, tak to je velký omyl. To je právě to, co z nás chtějí ti manažeři udělat: že tohle jsou naše povinnosti a když si je splníme, tak máme hotovo, tak jsme dobří vědci. My jsme dobří vědci, když přijdeme na nějakou originální myšlenku. Moji kolegové v Austrálii založili nové centrum a manažeři se jich po roce zeptali, jaký mají business plan. A oni jim trefně odpověděli, že nejsou business people, tj. obchodníci, ale vědci. My se zabýváme myšlenkami a nevytváříme produkty.\nStačí zvýšit platy trojnásobně\nOL: Vraťme se k vašim začátkům. Jak jste se dostal do Cardiffu?\nJP: Já jsem úplně náhodou do Cardiffu vyjel na první Erasmus pobyt jako mladý asistent v roce 1993. Nic jsem o Cardiffu nevěděl, protože to bylo v době před internetem. Tehdy byl Cardiff skutečně takové postdepresivní město, kde všechno bylo ještě zasažené tím, jak se zavřely doly a ocelárny. Dneska je přístav v Cardiffu klasické zábavní centrum jako kterékoli jiné, ale v té době tu ještě ta zkušenost s ekonomickou depresí 80. let byla silná… Vystoupil jsem na autobusovém nádraží, samozřejmě lilo jako z konve a dorazil na univerzitu, kde jsem jako začínající asistent v oboru sociologie a teorie práva v Praze zjistil, že tu vydávají jeden z nejprestižnějších sociologicko-právních časopisů Journal of Law and Society.\nOL: Jaké to bylo, být mladým akademikem v roce 1989?\nJá jsem končil studim v roce 1989 a občas se “chlubím”, že mám poslední komunistický doktorát v republice. Měl jsem červený diplom a tehdy to bylo tak, že za červený diplom vám automaticky dali titul doktor práv. Dostal jsem ho 8. listopadu 1989 a když jsem při projevu v Karolinu jedinkrát nezmínil sousloví komunistická strana, a naopak jsem zdůrazňoval humanistické tradice naší univerzity, ještě za mnou chodily sekretářky a šeptaly mi: „Pane doktore, to bylo úžasné.“ A druhý den spadla Berlínská zeď, což jen ukazuje schizofrenii situace v tehdejším Československu. V únoru 1990 jsem nastoupil jako asistent na nově založenou katedru filosofie a sociologie a celá ta 90. léta byla velmi otevřená. Když měl člověk diplom a uměl jen trochu anglicky, příležitosti byly obrovské. A platilo to i o vědě. To se bavíme o době před internetem, před elektronickou knihovnou, takže já jsem vždycky přijel do Cardiffu, zavřel se do knihovny a doslova jsem tady hltal jednu knihu za druhou a dělal si výpisky nebo fotokopie. Takto jsem napsal habilitaci a v 29 letech se stal docentem. V Cardiffu jsem rok učil v letech 1996 a 1997, ale vrátili jsme se, protože jsem nechtěl odejít z Prahy. Vždycky jsem byl půl roku v Cardiffu a půl roku v Praze. A to šlo skloubit.\nOL: Proč jste nechtěl odejít z Prahy?\nJP: Protože 90. léta v Praze byla fantastická. Všechno se měnilo, všechno bylo čerstvé, citlivé. Člověk se vrátil po třech, čtyřech měsících z Cardiffu a viděl, jak se ta společnost proměňovala před očima. Do Prahy v roce 1990 přicházely knihy z exilu, my jsme to všechno hltali. Společnost byla plná nadějí a očekávání. A samozřejmě plná rizik. Nikdo nevěděl, co bude, jak bude. Člověk si tu dobu může idealizovat, ale v parlamentu seděl Miroslav Sládek a rozkrádaly se majetky díky privatizaci v miliardách. Utvářely se nové oligarchie, což tehdy ne tak úplně lidem docházelo. Nebo někomu to nedocházelo vůbec a těm, kterým to došlo, tak ti se toho dobře chopili (smích). A zároveň se všechno europeizovalo. To očekávání, že vstoupíme do Evropy, že se staneme otevřenou společností… Člověk si dělal naděje i co se týče akademie, věděl, že to není absolutní priorita, že to bude trvat, ale věřil, že za nějakých 10–15 let se z Karlovy univerzity stane regionálně špičková univerzita, kde lidé budou slušně zaplaceni a kde budou mít slušné podmínky k vědě.\nOL: Ale to se nestalo?\nJP: Najednou po třiceti letech člověk vidí, že Karlova univerzita v mnoha ohledech vypadá spíše jako univerzita, kterou jsem pamatoval jako student. Někdy mám pocit, že se 80. léta vracejí nejenom v politice a kultuře, ale i ve vědě. Jsou tu samozřejmě shluky naprosto skvělých vědeckých pracovišť na světové úrovni. Zpravidla je to díky charizmatickým osobnostem, shodou okolností, dobrým kontaktům nebo jiným externím faktorům. Akademici však obecně nejsou dobře zaplacení, nemají podmínky. Univerzity budou samozřejmě vždycky přitahovat spíše ty průměrnější než ty, kteří v něčem vynikají. V právní vědě je to tak, že ti, kteří vynikají, působí pedagogicky, ale vedle toho často mají ještě nějakou další činnost, ve které mohou uplatnit své talenty i mimo akademickou obec a mohou být také lépe materiálně zabezpečeni.\nOL: Vidíte pro českou vědu nějakou naději?\nJP: Na jedné schůzi českých vědců jsem řekl, že řešení vědeckého provozu je jednoduché, protože stačí zvýšit platy trojnásobně. Aby měl profesor nějakých těch devadesát, sto tisíc korun měsíčně. Víc mít nemusí. Ale k tomu samozřejmě potřebujete i všechna pravidla, která fungují všude ve světě. Čili neexistuje, že by ten profesor měl ještě tři další katedry po celé republice, že by kromě toho měl ještě nějaké konzultace nebo nějaké dobře placené místo na nějaké soukromé instituci. Prostě ten profesor dostane odpovídající plat, ale za ten plat také nese odpovědnost, jak vytváří vědecké prostředí, vědecké pracoviště, jak vede doktorandy a postdoktorandy, jaké projekty má a tak dál. Tam by potom mělo přijít nějaké to pravidelné hodnocení vědy. Takže řešení je velice jednoduché, ale všichni se na mě jen usmívali, protože si mysleli, že jen provokuji.\nOL: Dokázalo by vás osobně něco přimět vrátit se zpátky do Česka?\nJP: Já už jsem si otázku, zda nebo kdy se vracet, zapověděl, protože tady je samozřejmě mnohem více faktorů: pracovní, odborné, osobní, rodinné. Po určitou dobu jsem si říkal, že člověk by mohl být na obou těch místech aktivní. To bylo na konci 90. let, ale pak jsem z toho vystřízlivěl. Nebo mi bylo vystřízlivěno, protože když se člověk vrátil do Prahy, tak se musel neustále před některými lidmi ospravedlňovat a obhajovat, proč působí venku. Nebylo to tak, že bych mohl přinést nějakou zkušenost zpět do Prahy. Ve skutečnosti to fungovalo podle starého stereotypu: vystudoval za naše peníze, my jsme mu dali profesuru a on teď vydělává valuty. Trošku jsem si prošel rozčarováním, že pro určité lidi jsem doma v Praze persona non grata, i když to se později změnilo a například dnes pravidelně spolupracuji s Právnickou fakultou UK… Teď v Cardiffu prožívám skvělé období. Založili jsme Centrum pro právo a společnost, které zatím stále ještě řediteluji, ale chci tu funkci už co nejdřív předat, protože člověk nikdy nemá okupovat žádnou funkci příliš dlouho. Potom bych se chtěl pustit do něčeho nového a kdyby se to něco nového objevilo v Praze, tak bych se určitě rád vrátil tam, kde mám stále domov.\nDoma na vaši vědu čekají další generace\nOL: Měl byste nějakou radu pro Czexpaty, kteří jsou aktuálně v zahraničí a chtěli by se vrátit?\nJP: Publikujte v angličtině, ale udržte si své kořeny. Pro mě je dodnes vazba na české prostředí strašně důležitá a silná. Rozvíjejte vědeckou práci v mezinárodních týmech, ale současně byste pak svoje výsledky, zkušenosti a vědomosti – vaši vědu – nějakým způsobem měli zase přeložit domů, protože tam na to čekají další generace.\nOL: Čekají, opravdu?\nJP: Já si myslím, že čekají. Když mi sem v posledních 10–15 letech do Cardiffu přijedou čeští studenti, jsem vždycky překvapený a nadšený, kolik znalostí mají z anglicky psaných publikací a jak suverénně se pohybují v kontextu evropské nebo světové právní vědy. To je úžasné, to je skutečně nový fenomén.\nOL: Hojně vstupujete do českých médií. Vybíráte si nějak média, se kterými spolupracujete?\nJP: Já jsem se dnes dostal do situace, kdy se snažím trošičku zapírat, aby mi nevolali, kdykoliv se stane něco s Brexitem (smích). Ale do českých médií přispívám vlastně od samého začátku. Souvisí to i s tou vědou jako povoláním. Už v roce 1990 jsem začal přispívat esejemi do českých literárních rubrik, nejdřív do Tvaru, potom do Literárních novin a dnes píšu hlavně pro Salon Práva. Od mladického věku coby akademik jsem si rozdělil psaní na tři roviny: vědeckou, esejistickou a publicistickou. Obzvlášť pro nás z humanitních oborů nebo sociálních věd je důležité, abychom provozovali tyhle různé režimy psaní. Znepokojuje mě, že v mladší generaci sociálních vědců je málo lidí, kteří by chtěli vědu popularizovat, a často se vyjadřují nesrozumitelně, což sice na první pohled může působit vědeckým dojmem, ale je to zpravidla projev nějaké nejistoty. Velmi málo lidí se snaží vědu nějakým způsobem zpřístupnit, jako to třeba dělá skvěle Anna Durnová. A expati by to, myslím, měli dělat ještě víc. Riziko expatů je, že si myslí, že věda je nějaký provoz – že já si tady něco sepisuji, publikuji to v časopisech, které když si přečte dvacet lidí, tak to bude úspěch. Impakt faktor mi stačí na senior lectureship nebo na job application a já se s tím spokojím. Ale obzvlášť my v humanitních a sociálních oborech, když píšeme, tak bychom měli i přemýšlet.\nOL: Jak se rozhodujete, do jakých médií jdete? Mluvil byste třeba s Bleskem?\nJP: Blesk by mi nevadil, ale oni by mě tam asi nikdy nepozvali. Ale někteří přátelé mě kritizují například za to, že stále píšu do Lidových novin. Čtenářská obec Lidových novin je pro mě ale stále důležitá, takže dokud mě nebudou cenzurovat, publikovat budu s přesvědčením i nadějí, že Lidovky tu budou i poté, až tu Babiš nebude. Samozřejmě si hlídám, do kterých médií psát, do kterých ne, ale nemám to dané ideologicky. Takže píšu pro A2, pro Salon Práva, a zrovna tak pro Lidové noviny nebo pro Respekt, Hospodářské noviny nebo Host. Člověk by se neměl chovat jako fotbalový fanoušek a psát liebesbriefy jenom svému týmu. Nedal bych rozhovor Parlamentním listům nebo nějakému otevřeně nenávistnému nebo manipulativnímu médiu typu TV Barrandov nebo něco takového.\nOL: Na čem právě pracujete?\nJP: Pracovní název knihy, kterou momentálně píšu, je Constitutional Imaginaries, česky bychom asi řekli “představy o ústavách”. V posledních dvaceti letech se o „imaginaries“ hodně mluví – nejde o představivost, imagination, jsou to imaginaries, tj. praktické součásti každodennosti, které předurčují, co si vůbec pod slovem ústava představujeme, jak je vytváříme, měníme nebo jak jim rozumíme. To, že existují kromě ústavních pravidel i konvence, víme všichni kromě pana prezidenta. V té současné knize bych chtěl popsat, že tato pravidla a konvence jsou zasazené do obecnějšího rámce našich ústavních představ.\nJiří Přibáň je profesor právní sociologie a filosofie na Cardiff University a zakládající ředitel tamního Centra pro právo a společnost. Vystudoval Právnickou fakultu UK, kde získal i docenturu (1997) a profesuru v oboru teorie, filosofie a sociologie práva (2002). Kromě toho hostoval na UC Berkeley, New York University, University of San Francisco, University of New South Wales v Sydney, University of Pretoria, European University Institute ve Florencie a na dalších akademických pracovištích. Je autorem a editorem mnoha knih v češtině i angličtině, jako například Sovereignty in Postsovereign Society (2015), Legal Symbolism (2007), Dissidents of Law (2002) nebo Sociologie práva (1996).


NÁŠ SMĚR: Češi nebyli vítězem druhé světové války\nProto, abychom mohli někoho označit za vítěze, je zásadní podmínkou, aby dotyčný byl účastníkem nějakého zápolení či nějaké soutěže. Lze o českém národě jako celku tedy hovořit skutečně jako o účastníkovi boje v rámci druhé světové války - a pokud ano - na které straně vlastně stál tento český národ svými činy a skutky? A do jaké míry přispěl k úspěchu vítězů druhé světové války či nepřítele budoucích vítězů?\nZejména český dělník měl pro Německo v době války velkou, přínosnou hodnotu. “Vůdce si velmi cení práce českých dělníků. Dosud nebyl hlášen jediný případ sabotáže. A to, co Češi vyrábějí, je dobré, funkční, spolehlivé a pevné... Jsou pilní a spolehliví. Jsou pro nás cenným přínosem.” Lépe a výstižněji si to v květnu 1941 říšský ministr lidové osvěty a propagandy Joseph Goebbels do svého deníku zaznamenat nemohl. Vznikem Protektorátu Čechy a Morava stoupla kapacita výroby zbraní a munice v Třetí říši o neuvěřitelných 26% ! Český zbrojní průmysl mohl krýt potřeby armády o síle 40-45 divizí a celkovém počtu 1,5 mil. mužů, jak ve své knize uvádí vojenský historik Jan B. Uhlíř (Protektorát Čechy a Morava v obrazech, 2008). České firmy mimochodem přistupovaly k řešení nových úkolů, vznikajících z atraktivních zakázek, s nepředstavitelnou rychlostí. Jak by ne, zakázky se jen hrnuly.


Ještě nemáte pohotovostní rezervu? Nejdůležitější je začít! - edufi\nHotovost Příjem Spoření Výdaje\nJeště nemáte pohotovostní rezervu? Nejdůležitější je začít!\n22. 3. 2017 Články\nMáte spořící účet nebo si pravidelně ukládáte peníze do prasátka? Gratulujeme! Vytváření finanční rezervy je totiž jedním z nejdůležitějších finančních návyků. A jestli nevíte, jak se spořením začít, máme pro vás několik rad.\nCo je pohotovostní aneb krátkodobá finanční rezerva?\nTakzvaná pohotovostní rezerva jsou peníze, které máme rychle dostupné a současně je zhodnocujeme lépe, než kdyby nám ležely na běžném účtu. Tato finanční rezerva slouží k pokrytí nenadálých událostí, např. když se v domácnosti rozbije nějaký spotřebič a je potřeba ho vyměnit za nový. Ale i pro případ, že by některý z manželů přišel o práci a je potřeba překlenout období, než si najde práci novou.\nIdeální výše rezervy by se měla rovna 3 až 6 měsíčním platům. Ne vždy ale máme takový příjem, abychom mohli takové peníze naspořit. Důležité je začít a rezervu vytvořit. A je úplně jedno, s jakou částkou začnete. Zda to bude 500,- Kč nebo 3000,- Kč měsíčně. Zkrátka začněte. Tím položíte základy jednomu z nejdůležitějších finančních návyků. A to je, umět se postarat sám o sebe. Mít vlastní zdroj peněz.\nVlastní finanční zásoba vám totiž může pomoct i ve chvíli, kdy se rozhodnete vzít si půjčku, hypotéku nebo leasing na auto. Díky spoření už víte, jak s penězi zacházet a jaké splátky si můžete dovolit.\nPotřebuji vyšší plat\nS jakými produkty nejlépe vytvoříte pohotovostní rezervu\nVzhledem k tomu, že peníze mají být rychle dostupné, jsou pro tento účel nejlepší spořící účty. Po nich následují termínované vklady a z investičních produktů fondy peněžního trhu.\nVždy je důležité volit produkt podle toho, co od něho očekáváte. S jakým záměrem si ho chcete uzavřít. A jak rychlý chcete mít přístup k penězům.\nMějte na paměti, že na těchto produktech nezbohatnete. Přesto jsou v našich životech tyto pohotovostní rezervy nesmírně důležité. Produkty s vyšším zhodnocením vytvářejte po té, co bude vaše pohotovostní rezerva dostatečná na pokrytí nenadálých událostí. Je to jeden ze základních kamenů zodpovědného přístupu nejen k penězům, ale především k sobě samotnému a vlastnímu životu. Je to krok k samostatnosti a nezávislosti.\nChci zkusit spořit\n4.8 (95.29%) 17 hlasů


Něco pro Chocholouška\n7. duben 2010 | 01.57 |\nByla jsem na mateřské dovolené, času bylo poměrně dost a tak jsem se pustila do jarního úklidu našeho RD. Rozvhla jsem si, co vše chci udělat. Mimo umytí jedenácti oken a terasových dveří mě čekalo vaření, praní, utřít prach, převléknout postele a mezi tím se postarat o naší tenkrát rok a půl letou dceru, která byla jako žihadlo.\nVyužila jsem toho, že dlouho spala a vrhla jsem se na okna a mezi tím jsem dala prát prádlo. Po prvním okně se dcera vzbudila a tak jsem jí dala napapat a nechala jí hrát v obýváku, kam jsem na ní poměrně dobře viděla. Najednou jsem zaslechla smích a šplouchavé dupání. Krásný pohled - přetekla mi pračka a voda byla všude. V klidu jsem to uklidila, vyčistila jsem u pračky filtr a pokračovala jsem v započaté práci, tentokrát už za asistence své dcery, která mi 2x za sebou v pokoji vylila kbelík s vodou. "Hlavně klid!", říkala jsem si, když jsem natáčela třetí kbelík. Do toho se začal bytem linout zápach. To jen kocourek jménem "Skřítek" nas... manželovi do postele. Opět jsem přerušila okna a šla převlékat a čistit postel od průjmu. Najednou dcera volá: "Maminko, voda!" Pračka přetekla znovu! to už bylo i na mě moc a tak jsem prádlo vyházela do vany, že ho přeperu v ruce. Vše jsem vytřela a zvládla umít další okno a povléci manželovi postel. Další kalaminu už jsem rozhodně neočekávala a tak jsem odeběhla dát maso na rajskou vařit do papiňáku. Rovnou jsem to dala na málo, abych to nemusela hlídat. V tom se doma objevil syn, že ho pustili ze školy, protože je mu špatně. Šel si udělat akorát do kuchyně čaj, jenže zabral za 25 let starou baterii v kuchyni a ta mu zůstala v ruce. Koupaliště s vařicí vodou z boileru si nikdo nemumí představit. 200l šedesáti stupňové vody stříkalo až do obýváku - spojeného s kuchyní. V té době jsme neměli ani žádný uzávěr vody, takže nezbylo nic jiného, než koukat na tu zpoušť a shánět rchle instelatéra. To už mi tekly slzy z očí nad tou spouští!\nPo odchodu instelatéra jsem si uvařila kafe a psychicky jsem se na terase připravovala na dovaření rajské, s tím, že potom ještě umyji alespoň okna u dětí a něco provedu s tím prádlem ve vaně. Najednou se z kuchyně ozval výbuch. Otevřela jsem dveře a bezradně koukala na tu spoušť. Papiňák bouchl a celou kuchyň včetně již umytého okna ohodil drobnými vlákny masa. Ze sporáku byl kráter a dvoje dvířka od kuchyně se divně vychýlily. O tom, že bylo 3 měsíce po malování ani nemluvím. To už jsem volala manželovi a nesrozumitelně na něj chrlila co se mi stalo, brečela jsem a jeho otásky a oznamování toho, že mi nerozumí jsem sama ani nevnímala. Poklidila jsem, co se dalo a šla dětem dát něco z lednice, když maso bylo v trapu. Ubrečená jsem šla přemáchnout to prádlo ve vaně, kde jsem vodu přisolovala slzama. Nakonec jsem se rozhodla ještě umýt to okno v kuchyní. Ve chvíli kdy jsem ho otevřela na jedné straně začalo celé vypadávat, nebylo divu po tom výbuchu se asi uvolnilo, oni také ty okna moc kvalitně přidělané nebyly. Věděla jsem, že jakmile se pohnu, tak okno sama neudržím, nebyla jsem ani sama schopná to velké okno vyndat na zem a tak jsem tam stála další hodinu, než přijel manžel z práce, aby mi pomohl. Ještě, že byl doma syn a hlídal neposednou dceru.\nNa tento den nikdy v životě nezapomenu!!! Od té doby si nikdy nic neplánuji a dělám vše nárazově, když mě to zrovna napadne. Konečně to však manžela donutilo vzít si úvěr a vyměnit okna v celém domě.


půjčky, úvěry, oddlužení | Muj-bazar.cz – Inzerce zdarma, Inzeráty - Prodám - strana 50\nInzerce - půjčky, úvěry, oddlužení - strana 50Soukromá i firemní inzerce zdarma\nSoukromé peníze ihned 776736905 - NabídkaZobrazeno 25xPůjčka od soukromé osoby je ideální řešení pro všechny,kdo potřebují rychle získat peníze.\nNaše pracovní nasazení je 100% ,komunikace 100% ,ohledy na zákazníka 100% ,Vstřícnost 100% . Děláme vše pro ...\nSoukromé peníze ihned 776736905 - NabídkaZobrazeno 23xPůjčka od soukromé osoby je ideální řešení pro všechny,kdo potřebují rychle získat peníze.\nSoukromé peníze ihned 776736905 - NabídkaZobrazeno 17xPůjčka od soukromé osoby je ideální řešení pro všechny,kdo potřebují rychle získat peníze.\nKonsolidace nevýhodných dluhů - NabídkaZobrazeno 14xMáte nečekané finanční problémy a nezvládáte platit své dosavadní závazky? Potřebujete sjednotit všechny Vaše dluhy do jednoho? Vše zajistíme za Vás! Rychlé a férové jednání! Kontaktujte nás ještě dnes!\nCena: 1 KčPardubiceDetail inzerátu16.4.2017 11:58\nRychlá Cash půjčka - bez podvodů, celá ČR - NabídkaZobrazeno 21xU nás neplatíte nic předem, neručíte nemovitostí. Zaznamy v registrech nevadí. Půjčit si můžete od 20.000 kč - do 150.000 kč. Nejsme Profi Credit. Nutný doložitelný příjem. Celá ČR. Tel.704 033 207 (pouze volejte nebo sms, e-maily neřešíme) Pondělí-Neděle 8-20 h.\nCena: v textuPraha 1Detail inzerátu15.4.2017 13:21\nZajistíme řešení v situaci vypadající neřešitelně! - NabídkaZobrazeno 21xVypadá Vaše situace neřešitelně? Vázne na Vaší nemovitosti exekuce nebo dražba? Bojíte se o střechu nad hlavou? Zajistíme pro Vás výhodné řešení bez skrytých poplatků předem. Neváhejte a kontaktujte nás!\nrychlá půjčka 3% sazba - NabídkaZobrazeno 31xNabízíme půjčky ke všem potřebným na velmi nízkou úrokovou sazbou 3% žádná záruka podílí budeme schopni dát jakoukoliv částku v rozmezí 5,000- 5,000,000 úroková sazba dohodou, se splácením povolen od 1-20 let, v případě zájmu kontaktujte nás prostřednictvím (johnmorganfinances@gmail.com)\nRychlá půjčka s nízkou splátkou! - NabídkaZobrazeno 35xNabízíme Rychlou půjčku 20 tis. Kč., pro zaměstance a starobní důchodce.\nNeváhejte a kontaktujte nás Po-Ne 9-19 hod. Vyřizujeme celou ČR. Cena: v textuPraha 1Detail inzerátu14.4.2017 22:38\nFinanční problémy - vyřešíme rychle! - NabídkaZobrazeno 22xPotřebujete rychle peníze? Pak ihned volejte 777 28 29 60, pište na rkorinek@seznam.cz nebo jděte na www.pujcky-karlovy-vary.cz. Půjčujeme podnikatelům, zaměstnancům, maminkám na MD, důchodcům i dalším. Vše rychle, bez průtahů s výplatou na účet. Vysoká pravděpodobnost schválení, splátky, které utáhnete a navíc bonusy pro věrné klienty.\nVelice výhodná půjčka - NabídkaZobrazeno 21xNabízím vám možnost získat velice výhodnou půjčku bez poplatků a bez nutnosti zástavy nemovitosti. Nabízím pro vás půjčky od 50.000 Kč až do 1.400.000 Kč. Individuálně přistupuji ke každému žadateli. Tato nabídka je určena pro všechny žadatele a platí pro celou Českou Republiku. Nízká úroková sazba, výhodná podmínky a rychlé vyřízení celé ...\nInzeráty 491 až 500 z 2544


Bose Companion 50 B od 10 990 Kč | HLEDEJCENY.cz\nPopis produktu Bose Companion 50 B: Reproduktory Bose Companion 50 B, graphit Perfektní Bose reproduktory Companion 50 B jsou nejen designově povedené reproduktory k vašemu počítači, ale nabízejí také neskutečný prostorový zvuk. Re... > více informací\nProdukty podobné jako Bose Companion 50 B\nBose Companion 50 B - popis\nBose Companion 50 B najdete také na Sleviste.cz a také Bose Companion 50 B na Nejrychlejsi.cz\nBylo pro vás vyhledání nejlevnějších cen u produktu Bose Companion 50 B užitečné? Najdeme vám nejlevnější ceny jakéhokoliv zboží. Například nejlevnější Tablety nebo Flash disky, Brašny a batohy pro notebooky, Akumulátory pro notebooky.\nNejlevnější Bose Companion 50 B akční ceny - Levné Bose Companion 50 B\nVýsledky porovnání cen v internetových obchodech: Nejlevnější Bose Companion 50 B stojí 10 990 Kč.\nPortál HLEDEJCENY.cz vyhledává a porovnává produkty dle mnoha parametrů. Nejlevnější Bose Companion 50 B najdete u nás.\nPříbuzné fráze k Bose Companion 50 B\nBose companion 50 b 373511 2100\nBOSE 201 V • BOSE SoundDock XT • BOSE 301 V • Bose SoundTouch 20 III • Bose SoundTouch 10 • Bose SoundTouch 30 III • Bose Companion 20\nBose Companion 50 B na HLEDEJCENY.cz\nPřesvědčte se, že u nás najdete Bose Companion 50 B opravdu levně. Nejlevnější Bose Companion 50 B na HLEDEJCENY.cz už od 10 990 Kč.


Menstruační nepravidelnosti - Hygiena 2021\nMenstruační cyklus je měsíční změna ženského reprodukčního systému v důsledku hormonů. Během cyklu se tělo připravuje na těhotenství. Trvání cyklu je individuální pro každou ženu a obvykle je 28 ± 7 dní (ale ne méně než 21 dní a ne více než 35 dnů). Jeden menstruační cyklus je období od jednoho do druhého menstruace.\nMenstruace je zase měsíční špinění způsobené odmítnutím vnitřní vrstvy dělohy (endometria), pokud nedojde k těhotenství. Trvání výboje je v průměru 3 až 7 dní a žena během tohoto období může ztratit asi 30–70 ml krve. Někdy má menstruace jiný charakter než obvyklý výtok (skromný nebo naopak, silné krvácení), může dojít ke zpožděním a bolestivým pocitům - v tomto případě můžeme mluvit o nepravidelné menstruaci.\nPodle odborníků čelí tento problém téměř každé ženě, protože tento cyklus může zmizet kvůli maličkosti: zpracování, stres, podchlazení, změna prostředí / jídlo / voda. Seznam pokračuje. V takovém případě může být porušení episodické nebo trvalé.\nPokud jsou menstruační nepravidelnosti dlouhé a přetrvávající a vážně ovlivňují zdraví ženy, mělo by dojít k obavám.\nProč se vyskytují menstruační nepravidelnosti??\nJak již bylo zmíněno, menstruační cyklus je přímo spojen s hormony a jedná se o systém komplexních biochemických reakcí, na kterých se podílí mozková kůra, subkortikální centra, orgány endokrinního systému: štítná žláza, nadledvinky a vaječníky, jakož i děloha a mléčné žlázy. Nejčastěji se hledá příčina, která narušuje interakci těchto orgánů a produkci řady hormonů.\nRozlišují se tyto příčiny porušení:\nhormonální nerovnováha (snížená hladina estrogenu a progesteronu; zvýšená hladina prolaktinu v krvi);\npodváha a obezita;\nzávažná infekční a zánětlivá onemocnění;\nJak vidíme, existuje mnoho důvodů a všechny přímo souvisí s menstruačními nepravidelnostmi, které musí být včas diagnostikovány.\nAbychom pochopili, o co jde, měli byste zdůraznit příznaky menstruačních nepravidelností:\nprodloužená menstruace (delší než 7 dní);\nvzácná povaha menstruace (každé 2-3 měsíce);\nkrátké skličující periody (1-2 dny);\nvelmi těžká menstruace (5-7 polštářků / tampónů denně);\nsilná bolest v podbřišku, zhoršení zdraví - slabost, nevolnost, bolesti hlavy atd.;\nV gynekologii je pro každý typ poruchy určité jméno. Nejznámější typy menstruačních nepravidelností:\nAmenorea je sekundární, pokud k menstruaci nedochází po dobu 6 měsíců nebo více s dříve normálním cyklem. Primární amenorea je diagnostikována, když menstruace zcela chybí u dívky mladší 16 let. Jedná se o extrémní stupeň menstruační nepravidelnosti a vyžaduje podrobné zkoumání a okamžitou léčbu..\nOligomenorea - cyklus se prodlužuje o 40 dní a menstruace se zkracuje na 1-2 dny.\nAlgomenorrhea - těžká bolest během menstruace. Mohou být provázeny mírnými nebo těžkými projevy až závratě a mdloby, pocení a rozrušení stolice. Ačkoli mnoho žen považuje bolest za normu, je to stále odchylka..\nHypermenorrhea - hodně propouštění.\nPolymenorea - častá menstruace (interval mezi cykly je méně než 25 dní).\nDiagnóza porušení nezpůsobuje potíže, protože každá žena si může všimnout odchylek sama. Nalezení důvodu je důležitější.\nNejprve se musíte poradit s gynekologem. Během průzkumu a vyšetření ženy mohou být vyžadovány další vyšetření: ultrazvuk pánevních orgánů, laboratorní testy funkce vaječníků, nadledvinky, štítná žláza.\nLéčba menstruačních nepravidelností závisí na příčině těchto poruch a je omezena na její odstranění.\nČasto předepsané léky nebo hormonální terapie, stejně jako vitamínové komplexy k udržení imunity a doplnění nedostatků živin.\nPokud je příčinou menstruačních nepravidelností zvýšená hladina hormonu prolaktinu a výsledná nerovnováha pohlavních hormonů, může být jednou z léčiv pro korekci porušení cyklodinon.\nJedná se o bylinný lék. Hlavní aktivní složkou léku je Vitex Sacred, který pomáhá snižovat zvýšenou hladinu hormonu prolaktinu, což zase vede k normalizaci poměru pohlavních hormonů a obnovení druhé fáze menstruačního cyklu. Lék působí jemně a jemně, ovlivňuje ženské tělo díky rostlinné složce. Je k dispozici ve formě tablet a kapek pro orální podání..\nIndikace pro použití cyklodinonu jsou:\nPřed použitím je nutné se poradit s odborníkem. Existují kontraindikace ve formě nesnášenlivosti jednotlivých pacientů.\nMenstruační cyklus je zvláštní a životně důležitý mechanismus v ženském těle, který vyžaduje vaši pozornost. Jeho stabilita a dynamika jsou důležité ve srovnání s předchozími cykly. Neodkládejte návštěvu u lékaře, pokud existují odchylky, které jsou také doprovázeny bolestí. Včasná léčba léky, jako je cyklodinon, může zabránit rozvoji patologie a obnovit menstruační cyklus..\nOvulace Pomůžeme vám vybrat si menstruační pohár - recenze a srovnání\nTampony "Vikasol" v tabletách: návod k použití, indikace, dávkování, recenze\nTampony 5 oblastí aplikace extraktu z pepře\nJak přestat jíst během PMS? Co je příčinou JOR během PMS


Při výzkumu kardiovaskulárních nemocí chybí pacienti s onemocněním ledvin - Ledviny.cz - o životě s dialýzou\nJste zde: Ledviny.cz ČlánkyNefrologie pod drobnohledem Při výzkumu kardiovaskulárních nemocí chybí pacienti s onemocněním ledvin\nPři výzkumu kardiovaskulárních nemocí chybí pacienti s onemocněním ledvin\nVysoké procento pacientů s onemocněním ledvin trpí zároveň srdečně-cévními nemocemi a naopak. Nová přehledová studie upozorňuje na závažný fakt, že právě pacienti s chronickým onemocněním ledvin bývají většinou z účasti na klinických studiích zkoumajících léčbu kardiovaskulárních chorob vyloučeni. Tato skutečnost je znepokojující zejména proto, že obě zmíněné choroby představují pro sebe navzájem nezávislý rizikový faktor.\nOnemocnění ledvin bývá důvodem pro vyloučení ze studie\nPřehledová studie vycházela z výzkumů z celého světa publikovaných mezi lety 2006 a 2014, které zahrnuly alespoň 100 pacientů léčených pro srdeční selhání nebo akutní koronární syndrom (souhrnný název pro stavy vyvolané ischemickou chorobou srdeční, řadíme do něj život ohrožující stavy, jakými jsou např. akutní infarkt myokardu či nestabilní angina pectoris). Jednalo se o celkem 371 studií, kterých se zúčastnilo 590 040 jedinců.\nU 212 studií (57,1 %) představovalo onemocnění ledvin kritérium pro vyloučení pacientů ze studie. Pacienti s onemocněním ledvin byli ze studií vyloučeni např. kvůli obavám vyplývajícím z možných dalších přidružených nemocí či použitých způsobů léčby ve studii (např. antikoagulační terapie).\nSnížená funkce ledvin nevadí\nTyto obavy by však podle autorů studie mohly být přehnané. Z 60 studií, které braly v úvahu také úroveň funkce ledvin u zkoumaných osob, pouze 38 vyhodnotilo, že funkce ledvin má vliv na konečné výsledky, a z nich pouze pět potvrdilo statisticky významný vliv. U více než poloviny studií byli pacienti s onemocněním ledvin definováni podle jejich sérové hladiny kreatininu, což podle autorů není nejvhodnější a nejpřesnější metoda měření funkce ledvin.\nOmezená možnost zkoumat přínosy a rizika nových terapií\nV dlouhodobém horizontu se zdá, že strategie vyloučení pacientů s onemocněním ledvin z velkých studií vylučuje možnost zjistit rizika a přínosy zkoumaných terapií pro pacienty s onemocněním ledvin, a tudíž s vyšším rizikem kardiovaskulárních potíží. To by mohlo vést až k situaci, že jim nebude poskytnuta efektivní léčba nebo naopak ke zbytečnému užití terapií, které jsou pro pacienty s onemocněním ledvin méně účinné či rizikovější.\nZdroje: www.medscape.com/…ticle/855584 www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/26618994\n23. 1. 2016 | Redakce Ledviny.cz | Nefrologie pod drobnohledem\nPředcházející: Kojení může u žen snížit riziko diabetu Následující: Nízkoproteinová dieta šitá na míru je efektivní


Bino 88416 - Edukativní panenka - modrá | 4kids\nBino 88416 - Edukativní panenka - modrá\nPestrobarevně oblečená panenka s čepičkou má měkké látkové tělíčko. Děti si pomocí této hračky mohou procvičovat barvy. Panenka má navíc sundavací oblečení, tak se děti hrou naučí zavazovat tkaničky a zapínat knoflíčky, což pomáhá k rozvoji jemné motoriky. Panenka proto zastává edukativní úlohu mezi ostatními hračkami.\nMaDe 74844 - Panenka Adélka, 40 cm, 50 funkcí\nPohlídat produkt Bino 88416 - Edukativní panenka - modrá