Hospůdka ,,Zlaté oko" - Stránka 2\npro Benjiro za Sat Jun 30, 2018 10:44 am\nDošel jsem zde doufajíc, že tu bude největší klid od lidi z klanu Kana. Měl jsem v úmyslu pracovat pro ně, ale důvěřovat jsem jím moc nechtěl, přeci jen by se mohli kdykoliv obrátit proti mě. Potřeboval jsem se bránit. Po cestě sem jsem si oblékl svůj oblek a plášť. Vešel jsem dovnitř, samozřejmě se strhly pohledy na mě, ale poté přestaly. Zašel jsem za hospodským a zeptal jsem se ho, jestli tu je volné místo v rohu, kde mě moc lidi neuvidí. Měl jsem štěstí, protože tu ještě nebyla špička. Zavedl mě na místo o které jsem si požádal. Pohodlně jsem si usedl a objednal vodu. Přikývl a odešel mezitím jsem vytáhl ze svitku jednu kytku a poslal na ní své broučky, které jsem pozoroval. Zkoumal jsem, jak se chovají a co s tím dělají. Snažil jsem se najít nějaké, kteří byli odlišní od těch ostatních. Mezitím přišel hospodský s vodou. Pod maskou jsem se jen usmal a dal před sebe prst a řekl: "Pšššt". Nejspíše mu došlo, že k tomu krystalu se nechovám nejlepé, možná i vytušil, že se ho snažím zničit.\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 11:02 am\nJeho poznámku jsem nechala bez komentáře, ovšem ušklíbla jsem se a vyplázla na něj jazyk. Zjevně jsem měla co dočinění s někým, kdo šlechtu moc nemusel. A hlavně jsem měla co dočinění s provokatérem! Rukou, místo hřebenu, který jsem po ruce neměla, jsem si prohrábla dlouhé vlasy. Mou pozornost upoutal zmíněný košík. Donutila jsem se tedy vstát z postele. Protáhla jsem se jako kočka a nasadila si zpět kimono, které mi sklouzlo z levého ramene.\n,,Děkuji za donesení snídaně." hrábla jsem do košíku, vzala si kousek čerstvého chleba a sýru a požitkářsky se do něj pustila. Uvědomila jsem si, jaký jsem měla hlad. Za ty dva dny jsem snědla jen kousíček chleba. Se zbytkem chleba v ruce jsem přistoupila k oknu k Reizovi.\n,,Hashiru se ještě nevrátil?" optala jsem se s pohledem upřeným za probouzející se ulici. Děti pobíhaly, kde se dalo, až je někteří dospělí naháněli. Ptáci štěbetali a sluneční paprsky hřály, jako kdyby se vůbec nic nezměnilo.\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 11:33 am\nPřikývl jsem a nechal Kotomi klid na její ranní rituál, uvědomil jsem si, že si ji často prohlížím a pozoruji, až to mohlo být nepříjemné. Měl jsem takový zvyk sledovat lidi a někteří mi mé pohledy pak vyčítali, pravdou bylo, že spíše ženy. Vlastně jenom ženy, když nad tím tak přemýšlím, tak na muže takhle nehledím. Nad tímto tématem jsem se nakonec ztratil v myšlenkách, z kterých mě probrala až Mimi s otázkou o Hashirovi. "Nevrá-... Hm?" chtěl jsem odpovědět, ale přerušil mě teplý vlhký pocit na pravé ruce, jenž jsem měl opřenou zvenku pod parapetem. Ruku jsem zkoumavě zvedl a objevil něco nevídaného. Modro-bílý slimáček o velikosti právě mé dlaně. Od mala jsem měl přírodu nejen rád, ale i ji obdivoval a jelikož pro mě bylo setkání s tímto tvorem novinkou, zasáhla mě zvědavost. Slezl jsem z parapetu a poklekl tak, že jsem měl pohled srovnaný s jeho rovinou. Ozvalo se mlasknutí, když jsem ho druhou rukou odlepil a pak ještě jedno, když jsem slimáčka nechal zase přilepit na parapet pro podrobnější zkoumání. Na otázku Mimi jako bych zapomněl, slimáček mě zřejmě okouzlil víc než ona.\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 12:46 pm\nReizo svou větu nedokončil. Podívala jsem se na něj, abych zjistila důvod. No, byl to šok....A znechucení. Po ruce se mu plazil slimák. Bílo-modrý slizský slimák. Zkřivila jsem obličej odporem a o krok odstoupila. Zatímco Reizo byl slimákem fascinovaný, já se snažila co nejnápadněji zmizet. Ovšem ve chvíli, kdy ho odložil z ruky na parapet, slimák promluvil: ,,Kotomi-hime," Zůstala jsem stát jako opařená, až mi v úžasu upadl zbytek chleba z ruky na zem. Neslušně jsem otevřela pusu.\n,,Omlouvám se, že vás ruším, ale mám zprávu od Hashira pro vás." promluvilo to ženským hlasem. Dobře, já sama měla mluvící mazlíčky, ale mluvící slimák je prostě....divný. Přišla jsem k tomu blíž a píchla jsem Katsuyu do boku. Prst se mi do ní zabořil a zůstal mi na něm povlak slizu.\n,,Jak je to možný..." vydechla jsem. Nebýt Reiza vedle mě, asi bych na ni zírala fakt dlouho.\n,,Kotomi-hime." oslovila mě znovu a já zpozorněla.\n,,Omlouvám se." vypadlo ze mě hned na to. Omluvila jsem se slimákovi. Být tu sama, lidi by si mysleli, že jsem blázen. Katsuyu byla neskutečně slušně...vychovaná? Nevypadalo to, že bych ji tím naštvala. ,,Hashiru vám vzkazuje, že posbíral nějaké informace. Vypadá to, že město je zmatené a neví, čemu věřit. Klan Kana stále nepřebral vládu nad celým městem a za vámi je ještě dostatek přívrženců." sdělila mi potěšující zprávu. Měla jsem stále možnost, jak svou reputaci napravit a zvýšit a hlavně jsem měla naději, že bych Reinu mohla sesadit a svého bratra osvobodit.\n,,Kde je Hashiru teď?" zeptala jsem se jí.\n,,Teď je na cestě směrem k hradu Matsumoto. Dozvěděl se, že právě tam by mohla uprchnout vaše matka." Tohle už tak potěšující nebylo. Za to mi ale naskočil nový nápad.\n,,Řekni mu, ať je hlavně opatrný. Pokud to tak je, budou ji hlídat Reinini posluhovači." zamračila jsem se.\n,,Spolehněte se. Brzy se zase ozve. A spoléhá na vás, Reizo-san, že se o princeznu postaráte." s tím udělala PUF a zmizela. Chvíli jsem se dívala na místo, kde před pár vteřinami seděla (či ležela? O.o) a pak jsem se podívala na Reiza.\n,,Slyšíš, spoléhá na tebe." šťouchla jsem do něj. To, že Reina nepřevzala vládu kompletně, to mi celkem spravilo náladu.\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 1:52 pm\nFascinace nabyla nového rázu, když slimáček promluvil roztomilým zdvořilým hlasem a z následné konverzace vzešlo, že šlo o Hashirovo Kuchiyose. Zajímalo mě, jaké skrývá tato obludka schopnosti, ale tyto otázky mi měly zřejmě zůstat nezodpovězeny, jelikož překvapení Mimi bylo snad ještě větší. Důkazem toho byly úsměvné výrazy, které se na Kotomi obličeji postupně střídaly a vše vyvrcholilo zkoumavým píchnutí do ubohého zvířátka. Budu se muset optat Hashira. Nebudu lhát, ďoubnout do té roztomilé oplzlosti se mi chtělo už od začátku, ale princezna měla přednost a udělat to podruhé mi přišlo vážně kruté. Poté se nám dostalo několika dobrým informacím, Hashiru nadále vykonává svou práci a princezna má stále své přívržence. Souhlasně jsem kývl ku slimáčkovi než se vypařil. Po šťouchanci jsem si otřel rameno, nevěděl jsem, jestli mě přátelsky popichuje nebo si jen utřela oslizlý prst, ale zasmál jsem se tak jako tak. Z kleče jsem vstal a hluboce se s umělým vážným výrazem uklonil. "Vaše přání je mi rozkazem!" Uvědomil jsem si, že se atmosféra tímto překvapením příjemně uvolnila a z očích Mimi na okamžik zmizel ustaraný pohled. Bylo to potřebné zpestření.\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 2:21 pm\nSebrala jsem ze země spadnutý chleba a vyhodila ho do koše. Pak jsem si šla umýt ruce. Když jsem si je utírala, přemýšlela jsem nad tím, co nám Katsuyu na základě Hashirových informací, sdělila.\n,,Upřímně....Jak velkou šanci mám, že se tohle celé obejde bez revoluce? Nebo hůř, bez občanské války?" zeptala jsem se zamyšleně. Bojovat tajně nepůjde. A dobrovolně už vůbec ne.\n,,Pokud je schopna zabít feudálního pána a zbavit se možných následníků této pozice, jak velkou šanci vůbec mám?" zahleděla jsem se mu do očí.\n,,Ačkoliv mám své přívržence, ve chvíli, kdy půjdu proti ní, manželce feudálního pána, půjdu i proti bratrovi. Důvěra lidí ve mě zmizí." vyslovila jsem svou obavu. Přimhouřila jsem oči v horečnatém přemýšlení. Ať jsem se ale snažila sebevíc, nenapadlo mě žádná dobrá možnost.\n,,Včera jsi říkal, že musíme zvednout mou reputaci, ale...Když se lidé spojí se mnou proti ní....Nechci, aby zabíjela nevinné." ztišila jsem hlas. Všechny tyhle obavy mě trápily od chvíle, kdy jsem musela opustit hrad.\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 3:30 pm\nNaše konverzace opět zvážněla, když Kotomi začala nahlas pokládat otázky. Bylo ale správné o tom uvažovat. Opřel jsem se o kraj stěny u okna, založil ruce na hrudi a pokaždé dostatečně zvážil svou odpověď. "Když to vezmu z pohledu obyčejného člověka. Co se pro něj touto událostí změnilo? Má se stejně, má se hůře," odmlčel jsem se, "nebo lépe?" Ze zamyšleného pohledu k zemi jsem s posledním slovem pohlédl na Kotomi a pokračoval. "Co tebe žene kupředu? Křivda, nespravedlnost, pomsta, nebo něco jiného?"\nPředložil jsem jejím ztrápeným myšlenkám ještě další otázky. "Obyčejný člověk v tvé situaci to má daleko jednodušší, jeho rozhodnutí totiž nemají následky ovlivňující celý stát a jeho obyvatelstvo, to máš pravdu," pohlédl jsem z okna do ulice a mé povídání na chvilku přerušil hluk. Shodou okolností se odtamtud ozývaly hlasité nadávky, kousek od našeho hostince se zrovna potulovala smečka několika psů okolo jednoho z domů, hledali potravu u tamějších popelnic a zřejmě majitel se rozhodl zasáhnout, vyběhl na ně s koštětem a několikrát jednoho z nich uhodil. Reakce zbytku smečky byla okamžitá, vyskočili na něj a za hrozivého vrčení se na něj vrhli, jen tak tak se mu podařilo utéct zpět do domu a smečka spokojeně probrala odpadky a opět zmizela za rohem.\n"V našem světě už to holt tak funguje .Na úkor feudálních rodin a mocných pánu nakonec společnost utrpí častěji víc než oni samotní," odpověděl jsem neutrálně stále s pohledem namířeným do ulic. Tento fakt byl jedním z důvodů, se kterým jsem se pomalu začínal smiřovat. I přesto, že mé původní ideje hledaly odpověď na otázku, jak tento systém zvrátit, realita a zkušenost mě postupně sesadila na kolena. Naděje na změnu ve mne už téměř vyhasla, naše společnost neznala jiného fungování, ti, kteří měli moc, rozhodovali o osudu většiny. Zpět jsem se otočil k ní a svou řeč dokončil. "Dej lidem důvod tě následovat, dej lidem důvod Reinu nenávidět a oni pro tebe život položí. Ty jsi ta, která táhne s figurkami... Jak potáhneš?"\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 3:58 pm\nČím víc jsem ho poslouchala, tím víc jsem si uvědomovala, že přemýšlím přesně tak, jak Reina chce, abych přemýšlela. Chtěla, abych se stala tou špatnou. A já se rozhodla pro pomstu. Když zabiju svou nevlastní matku, čeho dosáhnu? Když zabiju Reinu, vrátí mi otce? Odčiním, že jsem zabíjela, i když to bylo v sebeobraně? Oči se mi zalily slzami. Cítila jsem příval vzteku a zoufalství. Roztřásla se mi ramena a já poprvé od svých 5 let plakala. Neplakala jsem ani když otec zemřel, ani při jeho pohřbu. A teď to prostě padlo. Přišla jsem si bezmocná, nevěděla jsem, co mám dělat.\n,,Já....Já chci jen....domů." dostala jsem ze sebe mezi vzlyky. Dlaně jsem si dala přes obličej. Nápor emoce jsem teď zastavit nedokázala. Za ty dva dny jsem viděla rozdíl mezi mnou a ostatními občany. A když jsem se teď dostala na jejich úroveň, o to horší poznání to bylo. Ať byl otec jaký chtěl, Reina neměla právo brát mu život. Nemá brát život mně. Stejně jako nikdo, ani můj otec, neměl a nemá právo brát život komukoliv jinému. Tuhle veličinu neřídí lidi. Je to prostě nefér. Stejně jako je nefér ten rozdíl mezi vrstvami. Lidé mě měli rádi, ale pro nic. Přesně tohle poznání mě ničilo. A já se s tím neuměla smířit.\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 4:35 pm\nU Mimi po těch dvou předešlých dlouhých dnech nakonec přeci jenom všechny emoce vyšly na povrch. Když se z ničeho nic rozplakala, úplně jsem nevěděl jak reagovat a to jsem ji k tomu už sám minule podněcoval. Nezvykle to zasáhlo i mě. Zavládla ve mně lítost, ať už byla sebesilnějším ninjou nebo osobností, navenek působila tak křehce a nevinně, skoro jako dítě. Já mohl vždycky rozhodovat sám za sebe, život na mě nesvalil takovou tíhu jako na ni. I když byla z opačné společenské vrstvy, připomněla mi mou matku a Laviu. Všechny byly totiž vrženy do situace, kterou si samy nepřály. Život opravdu dokáže zasáhnout každého stejnou silou, nehledě na jeho postavení. Tato myšlenka mnou pohnula a ovlivnila mé smýšlení ohledně královských rodin a mocných lidí. Projel mnou chlad, který jak kdyby přicházel od Kotomi. Najednou jsem cítil nutnost jí pomoci více než předtím, přinést jí spravedlnost tak, jak jsem to neudělal pro svou matku. Ne, chtěl jsem se snad pomstít? Nakonec jsem se přemohl k tomu, abych Kotomi položil jemně ruku na rameno. "Dostaneme tě domů a očistíme tvé jméno i jméno tvé rodiny."\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 5:09 pm\nUcítila jsem dotek na svém rameni. Hřál, po těle se mi rozlilo teplo. Když promluvil, znělo to jako pohlazení. Odkryla jsem si oči a uplakaný pohled upřela do jeho očí. Stále ještě s kanoucími slzami jsem přikývla. Plakala jsem pro matku, kterou jsem nepoznala. Pro otce, který si nezasloužil, aby byl zrazen. Pro bratra, pro kterého se domov stal vězením. Pro svou osobu, která ten domov ztratila.\n,,Myslela jsem si, že pomsta je jediné možné řešení." stírala jsem si slzy, které mi stékaly po tváři do úst. ,,Ale asi by to jen zhoršilo úplně všechno." Pohled jsem stočila někam k zemi.\n,,Kdybych někdy ztratila soudnost. Kdyby mě někdy pohltil vztek a já se přestat ovládat...Zastav mě." Tentokrát jsem se na něj podíval s pevným pohledem. ,,Zastav mě a připomeň mi tuhle chvíli. A to, že nikdo nemá právo brát nevinné životy."\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 5:35 pm\nJejí upřený pohled do očí jsem opětoval, třpytivé slzy plné žalu jí stékaly po tvářích, tenhle moment mi měl utkvět v paměti. Rukou jsem sjel z ramene po její paži, u loktu stisk uvolnil a svěsil ji podél těla. Nechtělo se mi, ale něco mi říkalo, že to tak bude lepší. Její slova ve mne zase zhasla pomalu se rozpalující žár nerozumného vzteku. Vzala si mé povídání k srdci, nechtěla ubližovat, byla hluboko uvnitř tak čistá jako na pohled. Pak mě ale donutila se zamyslet, jak to vypadá, když ztratí kontrolu? Vzpomněl jsem si na předchozí vyprávění o tom, jak sama pobila Reininu ochranku. "Budu tu pro tebe, můžeš se na mě spolehnout," řekl jsem klidným hlasem s mírným úsměvem.\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 5:58 pm\nSjel mi rukou od ramene slzy. Nervy ve mně zarezonovaly. Nakonec mě pustil. Přes slzy jsem se pousmála a pak si je utřela. Tváře mi lehce zrůžověly.\n,,Děkuji, Reizo." poděkování jsem myslela upřímně. Měl včera pravdu. Někdy je lepší emoce ventilovat, než je držet v sobě. Trošičku se mi ulevilo. Mohla jsem začít logicky uvažovat. Hashiru sbírá informace. Nemůžu tu sedět a čekat. Čas byl tuhle chvíli drahý.\n,,Dneska uděláme zase pár pochůzek." začala jsem se shánět po plášti, který jsem včera sundala. Samozřejmě zůstal na svém místě, přehození přes židli. Oblékla jsem si ho, vlasy strčila pod něj, aby nevykukovaly zbytečně.\n,,Tentokrát nepůjde o náhody." dodala jsem rychle, protože jsem si vzpomněla na včerejší rozhovor.\n,,Potřebovala bych na tržiště a do kovárny. V obou případech jako anonymní zákaznice." vysvětlila jsem svůj plán. Došla jsem ke krabičce s penězi. Peníze byly ve váčcích. Celkem se v ní ukrývaly 3 měšce. Dva jsem podala Reizovi dva jsem si nechala.\n,,Bude lepší, když peníze budou rozdělené, kdyby nás chtěli okrást. Navíc, jeden měšec je tvůj. Každá služba něco stojí." připevnila jsem si váčky k obi pásku na kimonu.\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 6:27 pm\n"To bude rozumné, nemůžeme nechat Hashira pracovat samotného," usmál jsem se, ale slova byla myšlena vážně. To mě přivedlo k myšlence, že pro naši věc budeme potřebovat více schopnějších lidí, na to přijde taky čas. "V pořádku, pro případ, že bychom snad měli být před veřejností odhaleni, budeš muset zmizet dřív, než se z domněnek stane skutečnost," pronesl jsem oblékajíc si své vybavení. "Já už se pak zařídím podle situace, ale samotnou tě rozhodně nenechám," ujistil jsem ji dodatečně a přehodil přes sebe plášť. Když po mně hodila měšce, kývl jsem. Bylo to chytré rozhodnutí, poslední větu o tom, že část je můj žold, jsem bez odpovědi přešel. Už mi nešlo o peníze, ale bylo zbytečné se dostat do sporu o tom, že "si je mám vážně nechat pro sebe". Třeba se mi ony peníze budou hodit k tomu, abychom rozšířili naše řady... "Připraven," oznámil jsem při upravení poslední části výstroje.\npro Kotomi Yamada za Sat Jun 30, 2018 6:56 pm\nSouhlasně jsem pokývala hlavou. ,,Nebudu riskovat. Zmizím, jak říkáš." K pravému boku jsem si připevnila vak s nezbýtnými zbraněmi - senbony, kunaie a shurikeny. Když mi oznámil, že je připraven, nasadila jsem si kapuci.\nPak jsem se otočila ke dveřím, opustila náš pokoj a následně i hospodu. Cestou ven jsem si všimla muže s podivnou maskou. Vůbec se to sem nehodilo, bylo to podezřelé. Víc jsem si ho ale neprohlížela. Pro jistotu, abych pak nebyla podezřelá já. (Přesun)\npro Reizo Kaneki za Sat Jun 30, 2018 7:10 pm\nVydali jsme se pryč z pokoje zahaleni v pláštích, Mimi šla přede mnou a já ji následoval. Nemohl jsem se zbavit pocitu jako bych něco zapomněl, a tak jsem nepřítomně hleděl před sebe, respektive princezně do zad. Otočila svůj pohled do rohu místnosti a já její směr následoval. Přivřel jsem oči a soustředil se, podivně oděná osoba rezonovala zvláštní chakrou, avšak nebyl čas se nad tím přiliš pozastavovat. Zrak jsem ihned obrátil, i z toho důvodu, že ona osoba byla dobře zalezlá v rohu a nebylo na ni příliš vidět, natož na to, co prováděla.\npro Kotomi Yamada za Mon Jul 02, 2018 6:21 pm\nZ toho kopečka už se tak snadno dolů nešlo. Samozřejmě mi skoro na konci podjela noha a já pomocí gravitační síly i tělesné váhy letěla na zem. Jednu nohu nataženou před sebe, druhou skrčenou pod sebe a padla jsem na zadek. Trochu v šoku jsem na zemi zamrkala, následně jsem celá zrudla, posbírala se a div jsem neběžela, pospíchala jsem uražená sama na sebe, do hospody. Právě jsem se ukázala jako totální nemehlo.\nDo hospody jsme dorazili než se setmělo, abych to nemusela brát lokálem, jednoduše jsem si odpočítala okna a vyskočila na parapet našeho pokoje a vlezla dovnitř. Já jsem prostě střevo. Takový pěkný den a nakonec ho pokazím, povzdechla jsem si. Těžko uvěřit, že zrovna já mohla pobít Reininu ochranku..\npro Reizo Kaneki za Mon Jul 02, 2018 8:41 pm\nSněžná paní... Zabředlý do myšlenek jsem nepřítomně následoval Kotomi dolů z kopečka po již známé cestě. Zajímalo mě, co všechno se svým ledem a sněhem dokáže, neubránil jsem se ani myšlenkám o tom, jak bych s něčím takovým mohl sám bojovat, kdybych náhodou stál na druhé straně šachovnice. V takovém drobném dívčím těle se skrývá, démon, hm? Nakonec jsem se svým myšlenkám zasmál a sledoval svého démona, jak přede mnou cupitá. A pak se to stalo, nevídaný akrobatický kousek následovaný zběsilým úprkem. Nafoukly se mi tváře a když už Kotomi poodešla dostatečně daleko, vyprskl jsem smíchy. Podařilo se mi uklidnit, ale vyzubený výraz mi zůstal až do hostince. Jelikož mi vlastně furt utíkala, dorazil jsem o chvilinku později a do pokoje se dostal skrz zadní vchod a schody nahoru. Zavřel jsem dveře a držíc kliku stále zahalen v plášti alespoň půl minuty postával zády do pokoje. Snažil jsem se totiž opět uklidnit, jelikož se mi neustále vracela vzpomínka na démonní karambol. Ach, už jsem v klidu. Nakonec jsem se otočil s tímto výrazem.\npro Kotomi Yamada za Mon Jul 02, 2018 9:00 pm\nKdyž dorazil za mnou a zůstal stát u dveří, došlo mi, že potřebuje klid. Třásla jsem se vztekem sama sebe. A pak se otočil vyzubený a já zrudla až po kořínky vlasů.\n,,Jedno slovo." zvedla jsem varovně prst. ,,Opovaž se říct i jen jedno slovo a bude z tebe nanuk." zavrčela na něj výhružně a otočila se k němu zády. Sundala jsem kapuci a strašně se styděla. Takhle se před ním předvést....\nOdběhla jsem do koupelny. S novým oblečením jsem si pořídila i něco, co Reizo ani nezpozoroval. Noční úbor! Svlékla jsem si kimono a natáhla na sebe sněhově bílou noční košilku, která mi dosahovala ke kolenům, ovšem neměla rukávy, ale široká, krajkovaná ramínka. Opláchla jsem si obličej studenou vodou. A zacukaly mi koutky, když jsem si připomněla pád. Kdybych já byla divákem, asi bych se taky neudržela. Jenomže já byla tím koulejícím předmětem, to už tak vtipné nebylo. Podívala jsem se na nohu. Kotník jsem měla trochu červený od toho pádu, ale nic horšího. Zkoušela jsem s ním kroutit, nijak výrazně to nebolelo. To mi stačilo.\nVylezla jsem z koupelny a posadila se na postel. Chvíli jsem hleděla uraženě do prázdna a pak jsem si lehla.\n,,Děkuju, Reizo." usmála jsem se nakonec a raději zavřela oči. Celkem brzy na to, jsem oddychovala klidným spánkem.\npro Reizo Kaneki za Mon Jul 02, 2018 10:00 pm\nZačínalo mi být Kotomi líto, ale já se zkrátka neudržel. Čas od času prostě přijde ta chvíle, kdy se vám před očima stále opakuje nějaká vtipná situace a pokaždé je ještě zábavnější než předtím, takže se vlastně nedokážete přestat smát. Problém je pak hlavně, když se smějete dva... no a nebo, když objekt zábavy máte neustále na očích, stejně jako jsem měl já. Když mi pohrozila, instinktivně jsem pozvedl ruce nad hlavu, že nic takového nemám v úmyslu a mlčím jako hrob. Jakmile se vytratila do koupelny, šeptl jsem si pro sebe stále s úšklebkem. "A démon je tu." Zatím jsem ze sebe shodil plášť a položil ho přes dvířka jedné ze skříní. Dlouze jsem se protáhl a prokřupal si krk, záda i prsty. Obvykle jsem to dělal několikrát denně, ale před Kotomi jsem se toho z nejistého důvodu vždycky zdržel. Duše mi zalapala po dechu, když vyšla ven v noční košili, jež mi odhalila pohled, který mi byl doposud zapovězen. Navenek jsem se snažil nedat nic znát, a tak jsem oči rychle odvrátil pryč upravujíc si vybavení, které jsem postupně posundával dolů na stoleček. Poděkování jsem jí nakonec oplatil upřímným úsměvem a než jsem sundal poslední brašničku, Kotomi spokojeně pospávala. Najednou mi o sebe zacinkaly měšce, připevněné na pásku, o které jsem zavadil. Jeden z nich jsem uklidil do krabičky a pohrávajíc s druhým přešel k oknu. Prohlédl jsem si měsíc. Už je čas. Otočil jsem se ještě ke Kotomi, která již pravděpodobně snila o svém ledovém království a oknem vyskočil do opuštěné ulice. Odtamtud jsem nešel daleko, vlastně jen za budovu hostince a pak několik desítek metrů do lesa na malou mítinku. Věděl jsem, že mě najde, jako vždycky...\npro Tori za Mon Jul 02, 2018 10:18 pm\nPohybovala jsem se lesíkem jako bych tu žila celý život. Dokonce i v té tmě jsem elegantně a potichu kličkovala mezi stromy. Lesy jsou totiž všude stejné, aspoň mě to tak přijde. V hlavě jsem si ale broukala chytlavou melodii, kterou jsem se snažila si nebroukat už týden. No nešlo to. A když jsem si uvědomila, že si tu pitomou melodii zase broukám zastavila jsem se. No já toho zmetka fakt zabiju. Stiskla jsem zuby a sevřela ruku v pěst. Právě před týdnem jsem vystopovala děcko co se rozhodlo jít za dobrodružstvím a když jsem ho vedla k rodičům zpíval si ten pacholek tohle! Potichu jsem si povzdechla a pokračovala dál. Zastavila jsme se před hostincem a mlsně si olízla rty. Jaká škoda, že tam teď nemůžu. Nasucho jsem polkla a pokračovala dál. A on tam stál. Zády ke mě. Zlomyslně jsem se usmála a pak si to bafnutí rozmyslela. Dělala jsem mu to skoro vždy, chtělo to něco originálního co nebude čekat. Tak tedy, zachovám se jako pravá dááma. Vyšla jsem zpoza stromu a schválně šlápla na suchou větvičku, která praskla. "Zdravím tě starý příteli." Pronesla jsem a ladným krokem k němu šla blíže. "Je to snad osud? Že se tu setkáváme?" Pronesla jsem dramaticky a přiložila si ruku na srdce. "Nebo snad zapracovali vyšší mocnosti?!" Zastavila jsem se u něj a položila mu ruku na rameno. "Nebo jsi konečně pochopil, že jsem nejúžasnější a chceš být v mé společnosti?" Zakřenila jsem. Pak jsem se uvolnila po mém dramatickém výstupu a plácla ho do zad. "Tak jak to šlape?"\npro Reizo Kaneki za Mon Jul 02, 2018 10:37 pm\nNo tentokrát jsem se nechtěl nechat nachytat, i přes to, že jsem sám byl sensibil, z nějakého důvodu mě vždycky ta mrcha dostala v okamžiku nepozornosti. Teď už ne, soustředil jsem se dlouho předtím, než přišla... a zbytečně. Samozřejmě, že zrovna teď se na to vykašle, když jsem připraven dělat ledově chladnýho a naprosto ji zklamat. "Tori, rád tě zase vidím," skrýval jsem mírné rozhořčení z nedávného zklamání, avšak na hlase to zřejmě stejně bylo mírně poznat. Otočil jsem se k ní čelem, ale jak už to tak bývalo, začala okolo mě obcházet a předvádět jedno ze svých teatrálních vystoupení. Abych ji naznačil, že už by měla zkusit nějaké originálnější entrée, protočil jsem oči v sloup. Pak mě plácla do zad. Kruci, tohle taky dělá vždycky! "Osud? Možná. Vyšší moc? Nedivil bych se. Že jsi nejúžasnější? To určitě ne," spokojeně se mi roztáhl úsměv od ucha k uchu a já udělal několik kroků dopředu, kde jsem se posadil na pařez hledíc na Tori. Chvilku jsem přemýšlel, kde začít a jestli to, co se mi honilo dnes hlavou, je skutečně dobrý nápad. Raději jsem začal opatrně, vybalit to nebylo rozumné. "Šlape to jak hodinky," uchopil jsem do ruky krátkou rovnou větvičku a začal si s ní mezi prsty pravé ruky pohrávat. "Pověz mi, jaká byla cesta, psíčku?" optal jsem se na oplátku a nezapomněl dodat přezdívku, s kterou jsem jí provokoval. Vycházela z jejích "vyčmuchávacích" schopností, kterých jsem si ale ve skutečnosti velice vážil.\npro Benjiro za Mon Jul 02, 2018 10:44 pm\nPozorovat mé milované broučky snažící se zničit krystal, mě hřálo. Vždycky jsem měl radost, když jsem mohl najít u nich odlišnosti. Právě rozdíly mezi nimi už zahubilo předešlé generace. Sledoval jsem je, jak se plazí na tom kusu krystalu. Některé to bohužel zahubilo, ale se ztrátami jsem počítal. Vody jsem se ani nedotkl, právě kvůli broučkům. Hospodský se tu opět objevil, nejspíš si myslel, že budu si chtít něco objednat. Bohužel měl smůlu, na mě tržbu dnes neudělá. I přesto nechtěl stále odejít nejspíš byl zvědavý, přeci jen jsem nebyl obyčejný. Pohled jsem na něj a čekal co bude chtít.\n"Víte, pane, už tu byla spousta cizinci, ale žádný jako vy" pověděl a přitom se posadil naproti mě. Musel jsem se usmát, ale když už tu seděl, tak by mi mohl něco říct o zdejším kraji. Broučky jsem nechal dělat svou práci na krystalu a začal jsem se věnovat hospodskému.\n"Jistě vás zarazil můj oblek, že ano?" zeptal jsem se. Byla to spíše řečnická otázka, protože bylo jasný, co je na mě zvláštní. Odpověď , že to jsou brouci, tak ta byla až na druhém místě. Hospodský jen přikývl na mou otázku. "Už od mála trpím problémy s kůži, pokaždé když jsem na slunci, začnou se na ní tvořit fialové fleky, které jsou dosti nepřijemné" pověděl jsem po jeho kývnutí. Tuhle výmluvu jsem používal již několik let, takže jsem jí skoro i věřil, tudíž nemohl na 100% říct, že lžu. A i kdyby se chtěl přesvědčit, mohl jsem to zahrát, sice to nebylo nejbezpečnější, ale mohl.\n"Vidím, že jste již byl v městě" pověděl při pohledu na ten krystal, byl trošku překvapen, že ten krystal je obklopen hmyzem. Překvapivé bylo, že hospodský nedal na sobě znát, že tu skrývá hlavní nepřítelkyni pravě tvůrce onoho krystalu.\n"Ano, byl. Prý krom suvenýru, to znamená víru v nějaký klan Kana"" odvětil jsem mu na to. Neměl jsem moc informací a proto jsem chtěl mluvit s hospodským, který toho ví určitě mnoho. Ovšem to nebylo vše co jsem udělal. Z pod pláště vyletělo pár broučku do celé hospody zjišťovat informace. Bylo jich jen pár, takže hospodský si jich nemohl všimnout, ještě k tomu, když měl před sebou člověka v neoprenu a masce, a na stole byl krystal obklopený hmyzem. Dostali se všude, dokonce jeden do pokoje samotné Kotomi, žel bohu spala a proto pokračoval dále. "Víte, nejsem tu dlouho, takže se tu moc nevyznám ani v tom, kdo přesně je ten klan Kana a podobně. Mohl by jste mi říct jak to tu chodí?" Chtěl jsem se nějak dostat do povědomí místních a něco si zjisti. Hospodský by mohl odmítnout, ale byl trošku znepokojen krystalem, protože věděl komu nejspíš patří.\n"Ano, údajně to tak je s tou vírou" prvně zareagoval na historku o krystalu, pak pokračoval " Klanu Kana vede Reina Kana, stejně tak je i místním Daimayo..."Při těchto slovech mi došlo, že ona žena, která se mnou mluvila, byla pravě ona. To vysvětlovalo mnoho, nebýt masky, tak by hospodský nejspíš zjistil, že už jsem s ní měl tu čest. "... Vzala jsi Takumiho z klanu Yamada. Jeho otec nedávno tragický umřel". Popravdě jsem byl dost zmatený. Hospodský by pokračoval dále, ale vyrušilo ho prasknutí krystalu. Mé oči se přesunuly na onen rozbitý krystal. Na tváři se mi objevil úsměv, který hold nikdo neviděl. "O tomhle bychom měli pomlčet" povím směrem k hospodskému, přeci jen teď by mě mohlo hnát spousta lidi, protože někteří to měli za symbol víry a ústy ke klanu Kana. "To bude nejlepší" pověděl hospodský a nahodil úsměv, který nebyl dvakrát nadšený. Možná se bál nějakých problému, že je tu někdo takový jako já. Vstal "Zajdu pro smetak a lopatku" pověděl a odešel na chivlku. Mezitím jsem posbíral všechny živé broučky a dal si je do obleku. Mezitím i přiletěla skupinka, která zjišťovala informace. Začali různě kroužit a podle jejich pohybu jsem zjišťoval, co zjistili. Poté přišel hospodský a smetl kousky krystalu a mrtvé broučky. Smetí odešel vyhodit do koše. Já jsem mezitím vstal, na stůl jsem hodil, tolik kolik jsem měl zaplatit,a odešel jsem někam pryč. Hospodský se vrátil ke stolu s očekavaním, že nejspíše se bude ptát, jak jsem to udělal. Bohužel já byl již pryč. Vzal ryo a skleničku vody, které jsem se nedotkl. Nejspíše vše co se dozvěděl půjde co nejdříve říct své princezně.\npro Tori za Mon Jul 02, 2018 10:58 pm\nSpokojeně jsem se usmála, poznala jsem na něm, že byl vyvedený z míry. CHA! Pohodila jsem vlasy, které jsem měla pod zadek a spokojeně mlaskla.\n"Tsss." Založila jsem si hned ruce na prsou když řekl, že nejsem nejúžasnější. "Jak můžeš! Vždyť jsem skvělá." Zamrmlala jsem a když se posadil na pařez začala jsem před ním přecházet líně sem a tam. V momentě kdy mi řekl psíčku jsem se zastavila a prudce trhla hlavou jeho směrem. "Přestaň mi tak říkat!" Zavrčela jsem a cítila jak mi stoupá tlak do hlavy. Jop, byla jsem trochu cholerická. Uklidnila jsem se ale dřív než jsem stihla typicky vybouchnout a nadávat jak starý dědek. Jak? Cvičila jsem to asi poslední dva měsíce. Když jsem se takhle vztekla, snažila jsem se zaposlouchat do okolních zvuků a v hlavě jsem si sestavovala plán okolí. Vydechla jsem vzduch, který jsem nevědomky zadržela a sladce se na něj usmála. "Cesta byla skvělá." Pronesla jsem nechutně sladkým tónem a opřela se zády o kmen stromu. "Chmm..tak co je?" Protočila jsem očima a sledovala jak si hraje s větvičkou. "Takhle normálně nevypadáš když se sejdeme. Tak o co jde? Někdo po tobě jde? Někomu dlužíš? No prachy ti nepůjčím." Zavrtěla jsem hlavou. "Nechápej to špatně ale znáš mě." Pokrčila jsem rameny. Však i jeho bych prodala kdybych za něj měla dostat prachy. "Nebo tě drtí utrpění ostatních? No já nejsem vědma, tak mi to řekni." Pokračovala jsem ve svém monologu a vlastně mu ani nedávala zatím prostor aby něco řekl. Nakonec jsem vítězoslavně zvedla ukazováček. "Už vím. Takhle přesně vypadal táta když měl prdy...Máš prdy?"\npro Reizo Kaneki za Mon Jul 02, 2018 11:19 pm\nVrčela, zas jak ten psíček, rozčílil jsem ji a to mi udělalo ohromnou radost. Nebyl jsem zlomyslný, normálně ne, ale s ní to byla jiná. Za ty roky, co jsme se znali, na mě provedla tolik šprýmů, že ve mně vytvořila úplně novou osobnost. Taky díky zejména její maličkosti jsem se naučil komunikovat trošku oprskle, což mi i v mnohých situacích pomohlo zapadnout v podsvětí. Z domu jsem si odnesl víceméně vytříbený a slušný slovník, to byla moje přirozená stránka, na kterou jsem byl i po tom času s Kotomi zvyklý a teď, když se tu objevil psíček, tak mám zase problém se přeorientovat. Přitom, co jsem poslouchal její vyčerpávající potrhlý monolog, mi tak nějak docházelo, že to je asi poznat. "Ty jsi taky prd," cukly mi koutky, když dokončila vyčerpávající smršť otázek. Jo, měl jsem pro ni jistou slabost, možná právě kvůli té její potrhlosti. "Říkám ti to furt, když chceš s někým mluvit, musíš mu taky nechat prostor, aby ti odpověděl a ne to na něj vybalit jak kafemlejnek!... psíčku." Věděl jsem, že přijde další rozčílení a také, že se zřejmě nikam nedostaneme, když do toho v pozadí toho všeho stále myslím na svůj problém. Naštěstí jsem si byl moc dobře vědom toho, co na psíčka platí, co ho uklidní a co nikdy neodmítá. Odvázal jsem plný měšec peněz z opasku a začal si s ním před jejím zrakem pohazovat jako s kostí pro hafana, už musela poznat, že to je nabídka práce, takhle lákána totiž nebyla poprvé.\npro Tori za Mon Jul 02, 2018 11:30 pm\nŘekl to slovo znova. Řekl ho schválně aby mě vytočil. Věděla jsme, že mu to dělá dobře a přesto jsem tentokrát už nedokázala zareagovat jinak. I přes to, že začal vytahovat měšec. Toho jsem si prostě přes ten řev v mé hlavě nevšimla. Přestala jsem se opírat o kmen stromu a se zavrčením...ne psíčka ale vlka...jsem se na něj rozeběhla. "Neříkej mi ták!" Povalila jsem ho z toho jeho trůna na zem, pohotově jsem si na něj obkročmo sedla a sevřela v ruce část jeho oděvu. Až teď jsem si všimla toho krásného pytlíčku. Nebo spíše obsahu, který se vysypal na zem. Zamrkala jsem se zrakem upřeným měšec a pár mincí na zemi. Vztek byl pryč tak rychle jak přišel. "Hm?" Vrátila jsem se pohledem k tomu provokatérovi pode mnou. Pustila jsem látku, kterou jsem svírala a uplácala mu jí na hrudi abych jí vyhladila. "Za co?" Přimhouřila jsem oči a ani jsem se nehnula. Asi mu to nebylo moc pohodlné ale mě to momentálně nezajímalo. Chtěla jsem hned vědět detaily. A hlavně ani pro mou osobu to nebyla super poloha...zarývala se mi šiška do kolene.


Prodej domu Šmejkalova Brno Jihomoravský kraj Ostatní bez RK\nZastavěná plocha činí 85 m2, Plocha zahrady 92 m2, celková plocha pozemku tedy 177 m2.\nDům je možno využít jako rodinný nebo lze po prohlášení vlastníka rozdělit na samostatné bytové jednotky.\nVhodné též jako sídlo firmy. Parkování před domem, veškerá občanská vybavenost v místě.\nKomenského, Ořechov, Jihomoravský kraj


Zážitky z akce Výzva: Víkend v přírodě bez mobilů\npátek 14.června 2019 18:00\nBrtníky, Českosaské Švýcarsko\nVíkend se myslím maximálně vydařil, sešla se skvělá parta podobně naladěných lidí. I přes nějaké ty drobné nedostatky hodnotím akci velmi kladně. Hlavně jsme to všichni zvládli bez mobilů celých 48 hodin, podařilo se nám bez nich vyřešit nenadálé komplikace a vystoupit z komfortní zóny.\nByla to výzva! Zejména pro mě, zda se podaří během 1 měsíce najít 16 účastníků na víkend, který budeme trávit bez mobilů. Tak to úplně nevyšlo, mimo Společné aktivity se prakticky nepodařilo nikoho přes úmornou snahu oslovit, ale to je rizko podnikání. Byť nás jelo 11, tak jsme si to parádně užili i s několika kritickými situacemi, které k tomu patří, když prostě nemáte u sebe telefon ani pana Gůgla, který všechno hned zjistí. Došlo mi také, že před 20 lety jsme museli více přemýšlet, starat se dopředu, připravit se na nečekané situace, které mohou nastat. V dnešní době jsme zvyklí, že se všechno nějak vyřeší, až to přijde, že se o nás někdo postará a my se jen pohodlně povezeme. Spousta společnosti dneska hodně zpohodlněla. Tenhle výlet byl takový experiment, co ještě moderní člověk zvládne a co už je za hranou neoblíbeného nekomfortu. Jako proč se omezovat doma, v Česku, ve svým volnu? :)\nPrvní zajímavý moment pro mě byl, že jsme v 11 lidech na akci jeli 4 auty a 3 účastníci ještě vedle toho vydali autobusem. Těm ale největší respekt! Prostě každý jsme zvyklí na nějaké to své pohodlí a když si ho můžeme dovolit, tak proč to dělat jinak.\nOficiálně se mělo odjíždět autobusem v pátek v 18h z Holešovic. V České Lípě 12 minut na přestup na vlakový přípoj do Krásné Lípy. To bylo trochu riziko a psal jsem nekompromisně do instrukcí: Pokud nestihnete vlak, tak dál už jen stopem.. Mobily už v té době byly doma nebo vypnuté.\nPříjezd do Krásné Lípy měl být v půl 9 večer a pak v 20:45 sraz v minipivovaru Falkenštejn na náměstí. Vaří tam totiž skvělé pivo a o to víc tento bod přitahuje pozornost. Takže jsme se tam před devátou částečně setkali.\nJá jsem jel s Petrem autem z Prahy, neboť jsem se před tím na Náplavce zdržel na Slavnostech ciderů a klábosením s výrobci ciderů, cidrů i sajdrů :) a do pivovaru dorazil i Honza, který jel sám od Prahy také autem. Bylo po deváté a skupina z vlaku nikde. Kde jsou? Možná měl vlak zpoždění.. možná ho nestihli.. budeme ještě čekat? První efekt absence mobilní komunikace byl tady!:)\nNajednou se ale celkem zvesela zjevila Terka a Jakub a vypadalo to, že vše dobře dopadlo. Ale.. "Kde je Písnička?" "Nevíme".. "S vámi nejela?" "Ne..." aha! To mě trochu vyděsilo a byl jsem z toho slušně nervózní pár hodin. Přestože Edita (Písnička), Jakub a Tezera jeli společně autobusem, tak se s Editou nepoznali. Ano, beru to na sebe, chybělo poznávací znamení, ale také jsem předpokládal, že se účastníci nějak skomunikují společně před akcí a nebudu to muset řešit. OK, pro příště, musím to řešit :)\nAutobus z Prahy uvízl v koloně, byl přeci pátek.. nebo jakýkoliv jiný den? Vlak v Lípě ujel. Jakubovi a Tereze se v České Lípě nabídl místní dispečer, že je do Krásné Lípy hodí, protože bude mít cestu kolem. Takže jsme nyní nevěděli, zda Edita jela autobusem a kde skončila, zda ji máme hledat. Situaci jsme po pivku v pivovárku zlehčovali srandičkami, že zastavíme projíždějící policejní auto s tím, že "potřebujeme najít ztracenou Písničku.." Vzhledem k tomu, že jsme nic nevěděli a věděli, že víc vědět nebudeme, tak jsme vyrazili na penzion do Brtníků. Já, Terka a Jakub jsme šli těch cca 7km pěšky, ale bágly jsme si nechali odvézt autem.\nCesta za tmy byla skvělá, napínavá, chvílemi děsivá, když jsme procházeli kolem alfa-cvrčka, co byl slyšet asi na kilometr. Někdy asi v půl 12 jsme dorazili na chalupu 126 a k mé úlevě tam byla i Edita. Ostatní v autobuse nepoznala. Editě naopak v České Lípě poradili krkolomné spojení a jela dál autobusy a vlaky přes Českou Kamenici a z Krásné Lípy tlačila kufr po silnici až do Brtníků.\nProč nezašla do pivovárku, kde jsme seděli a čekali na ni, není jasné. Nenapadlo ji, že tam ještě budeme.\nNa chalupě jsme se konečně tedy setkali všichni, včetně 12. čtyřnohého účastníka. V pohodě dorazili Anička, Adél a Verča (prý jen trochu bloudili po okolí), z Prahy Ludwa a z Litoměřic přijel Martin. Chvíli se popíjelo a do dvou všichni spali.\nPlánovaný budíček se podařilo dodržet, všichni se tak nějak kolem osmé ráno probrali a v půl desáté jsme vyrazili na výlet do lesů Národního parku. Verča opakovaně žadonila, proč nejdem na oběd do Krásné Lípy, ale většina chtěla být celý den v přírodě a ne jít do města. Prolezli jsme cestami i necestami Soví vyhlídku, přikrmovali jsme se čerstvými borůvkami, prošli kolem Soví jeskyně, obsadili na chvíli Brtnický hrádek a prodrali se Jestřábím dolem a prostě zažili drsnou krásu Českého Švýcarska na kůži i pod ni.\nV Brtnickém potoku byla příjemná osvěžující koupačka.\nPřed odbočkou k Vosí vyhlídce a po necelých 7 kilometrech jsme se cca v 12 hodin rozdělili. Pro Petra, Verču a Adél to bylo náročné a nechtěli do hlubin nepřístupné zóny a tak se vydali zpět na Brtníky. Naštěstí narazili na hospodu U Oty v Kopci, kterou jsem prý zatajil. Spíš ale byla trochu hodně mimo plán trasy. Tam si všichni naplnili břicha a došli spokojení na chalupu, kde relaxovali anebo spali až do našeho příchodu.\nOstatní se vydali zakázanou cestou na velmi krásnou vyhlídku, kde jsme po obědvali z vlastních zásob, udělali fotky. Vzhledem k úmornému vedru jsme pak vypustili část cesty na Český Mlýn a šli rovnou na německou stranu na rozhlednu Weifberg. V lesích bylo ještě celkem příjemně, ale na loukách na otevřeném slunci bylo už nesnesitelně. Majitelka chalupy mě ráno varovala, že přijdou bouřky a jak jsme došli k rozhledně, tak jsme viděli, co se k nám z dáli žene. Mraky se ale tolik nepohybovaly, tak jsme vyšplhali na hodně vysokou rozhlednu, kde odměnou byl úplně úžasný rozhled do všech stran. Zajímavou scenérii dotvářela blížící se bouřka. Po několika zahřměních jsem zavelel sestup a vyrazili jsme dál. Původně jsem s Honzou chtěl dát ještě rozhlednu Tanečnici, tudíž ještě dalších 5km navíc, ale nakonec jsme se shodli, že bude lepší vzhledem k situaci jít rovnou do Mikulášovic na vlak a zastavit se na osvěžení v místním koupališti. Skvěle udržovaná plovárna s občerstvením všem bodla. A během popíjení kafíček se prohnal fakt slušný lijavec a tak jsme na vlak vyrazili opět za sucha a slunce. Načasování dokonalé.\nA tady bych zmínil, že nám cestou mobilní telefony vůbec nechyběly a orientace na mapě šla bez problémů i v kritických úsecích. Lidé, kteří vyžadují chodit jen po značených cestách, by se mnou jezdit nikam neměli, protože razím heslo: bez nábližek nejsou zážitky:)\nNo ale vraťme se do děje. Měli jsme před sebou necelý poslední pohodový kilometřík na vlakovou zastávku a 5 minut před odjezdem vlaku jsme na ni v klidu dorazili. Jenže v budce visely 2 ne úplně veselé cedule o výluce. Jedna tvrdila, že nejedou žádné vlaky a druhá (k nerozeznání stejná), že nejede jen první a poslední spoj. A jsme v pr... Vůbec jsme se nemohli shodnout, zda zůstat čekat na vlak nebo řešit, odkud jede náhradní autobus. Ozvalo se cinkání, jako že jede vlak, uff. Ne, to byl jen kostel a přesně šestá. Vlak měl jet 18:05... Přes (domnívám se) svoji naprůměrnou znalost jízdních řádů jsem nevyluštil, která výluková cedule pro nás platí. Další vlak měl jet až za dvě hodiny a pěšky do Brtníků to bylo nudných 10 km po silnici. To se nikomu nechtělo, ani mě. Zastávka na konci vesnice, v okolí nebyl nikdo, kdo by poradil. Muselo dojít na selský rozum.. Vlak opačným směrem měl jet v 17:45, tak nějak v čase, kdy jsme opuštěli koupaliště. Mohli jsme ho slyšet? mohli jsme ho neslyšet?\nIntuice tvrdila, že nejel. Motorák je dycky slyšet ne? Zavelel jsem přesun do vesnice a hledání zastávky busu. Teď by se ty mapy.cz hodily ... :) Skupinka se rozešla běžným krokem. Ne! Po minutě všem došlo, že fakt musíme běžet a pořádně rychle. V knajpě u silnice nám místní štamgasti potvrdili naši teorii, jakým směrem je asi zástavka "Škola-střed" a zda jezdí náhradní autobus. Jistota jejich odpovědi sice byla taková, že by po svých pivech možná kladně odpověděli na všechny otázky, ale nebyl čas ztrácet čas a běželi jsme dál. Zastávku v centru obce jsme našli, ale žádné info o výluce tam nebylo a nějaký autobus prý jede až v 18:45. V tom se zjevil náhradní bus ČD s průvodčím. Měl zpoždění, óh děkujeme za to :)\nTakže vysmátí, spokojení jsme dorazili na chalupu. Po cca 18km. Večer byla pohodová atmosféra s grilováním, někteří jsme se přejedli po náročném výletě. Dlouho do noci se pak karbanilo a největší úspěch měl závěrečný Macháček.\nRáno se vstávalo pomaleji, navíc trochu sprchlo, posnídali jsme a poklidili chalupu a v půl 11 vyrazili na Křížový vrch a Vlčí horu. Auta jsme nechali u chalupy, abysme se pak vrátili. Dneska to nevypadalo na dlouhý výlet, první kilometr pršelo. Z rozhledny Vlčí hora byl nádherný výhled a už zase bylo pěkně. Terka se odpojila a vydala se po vlastní ose do Krásné Lípy, protože potřebovala být v Praze brzy. Její stopa rychle mizí. Ostatní jsme se vydali do obce, kde jsem slíbil hospodu. Sliby chyby :) V tištěné mapě hospoda byla, ale reálně tam byla jen kavárna. Mobil by to jistě vyřešil že? Takže si všichni museli vystačit s dortíčky a kávou a nákupem kosmetiky z místní rodinné fabriky anebo vlastní svačinou. Vydali jsme se dále na menší okruh naučnou stezkou lesem přes Englův pramen na Vlčí hrádek. Holky se odtamtud vrátily nejkratší cestou k autu a věřím, že dorazily do Prahy a Adél domů do Budějovic i tak v celkem rozumný čas.\nZbytek osazenstva se spustil roklí k Malému Vlčímu potoku. Petrovi se ta cesta teda nelíbila a dával to hlasitě najevo, ale nakonec to zvládnul bez újmy a prošli jsme společně nádherným zastrčeným údolím mezi skalami. Nikomu se už nikam dál moc nechtělo, takže jsme před půl pátou dorazili nejkratší cestou k autům a jelo se domů. Mě osobně trochu mrzelo, že jsem byl v Praze už v půl sedmé, protože jsme doufal, že si budeme užívat krás přírody co nejdéle.\nDalší víkend bez mobilů jistě bude, ale otázkou je kdy. Já bych se osobně ještě někdy rád vrátil do Brtníků a prošel i zbylé trasy, které jsme nestihli.\nTo, co bych chtěl pro Výzvu II změnit je zejména, abysme krom ponechání mobilů doma nejeli auty(!), ale jen vlakem či autobusem všichni společně, abych připravil jasný program na celé dny a každý, kdo chce něco jinak, aby se sám dopředu podle toho zařídil :) Náročnost výletů bych ponechal a nepolevoval bych, byť by to mělo znamenat opět menší účast:) Taky si myslím, že není v možnostech mě jako organizátora vymyslet akci, která bude vyhovovat všem s rozličnými představami a taky to dělat nechci.\nNapište mi, jak to vidíte, napište i své zážitky, které jsem ze svého subjektivního pohledu nezachytil nebo vypustil. Pusťte se do mě! :)\nNěkdy příště naviděnou s těmi nejodvážnějšími offlinisty!\nZačátek: pátek 14.června 2019 18:00\nKonec: neděle 16.června 2019 20:00\nMísto:Brtníky, Českosaské Švýcarsko\nRegion: Praha, Okolí Prahy, Ústecký kraj\npá 21.06.2019 10.49 Jirk@\nprhn: díky. Fotky jsem totiž začal stahovat až teď..\npá 21.06.2019 10.06 Donna Organizátor běžných akcí, Schvalovatel běžných akcí, Ověřený organizátor, VIP člen\nJirko, děkujeme, že jste se podělili o zážitky. Hezky se to četlo.\nčt 20.06.2019 21.13 prhn VIP člen, Ověřený organizátor\nAhoj, vyrytá hlava rytíře s helmou a knírem, tak 30x30 cm. Honza to i nafotil. Petr :-)\nst 19.06.2019 17.55 Karolí VIP člen\nPalec hore, atmoška je nejdůležitější :)\nJdu na portugalský festival na Andělu. Radujte se ze všeho a mějte se fanfárově :)\nst 19.06.2019 17.46 Jirk@\nDíky, Aničko, jsem rád, že jsi byla spokojená s mými akcemi, to se dobře poslouchá:-)\nMě právě přijde úplně fajn si tyhle možná trochu negativní věci říct a ne to nosit v sobě, protože to každý viděl/cítil jinak. Když by měl malý okamžik kazit dojem z celé super akce, je to špatné. Já se v té situaci přiznám necítil moc dobře. Jako že jsem něco špatného provedl a při tom bylo mým cílem vždycky, aby se maximálně všem vyšlo vstříc, ale prostě mi to nějak úplně nejde. Příště k tomu určitě nedojde. A myslím, že bysme to už nemuseli rozebírat ne? že už bylo řečeno dostatek.\nJá si akorát chladím tmavýho Falkenštejna, miluju tyhle minipivovárky.\nbtw nepamatuje si prosím někdo, co to bylo za reliéf na stěně toho Vlčího hrádku? já to tu v mapě nemám :/\nst 19.06.2019 16.28 anicka\nJirko, díky za fajn "zápis". Hned první, co mě k tomu napadá - a týká se počtu lidí - je včasné určení termínu. Ale otázka je, zda by to teď v létě pomohlo.. ti co mají plány, je mají často už na 2-3 měsíce dopředu :) jinak ale nevidím ani problém v počtu 8-12 lidí, mně to takto přišlo super.\nRozdílnost povah - bylo, je a bude. Všichni se učíme a právě z takovýchto situací se nejvíc naučíme. Jak píše Veru, my jsme to po odpojení se od Vás už moc neřešily, prostě jsme přijaly situaci a šly ;) spokojeně... Věřím, že kdybyste se s Adél znali déle, věděli byste už, co od sebe čekat. Ty jsi víc vizionář, Adél je zase schopná řídit elektrárnu :))) obojí má své kouzelné klady.\nZa sebe musím říct, že jsem byla ráda, že jste mě vytáhli na full verzi sobotního výletu, a to i v tom horku, kdy jsem už ani nevylezla na poslední rozhlednu :)\nJak Brdy, tak i tato akce pro mě byla jedna z nejhezčích za poslední roky ;) To mluví za vše. Díky za to.\nst 19.06.2019 15.53 Karolí VIP člen\nInterpunkce mi jde, jen nemám tolik času vypisovat dlouhosahle libezbrify 😀👍 aby se znehodnocovala čeština? K tomu Ti něco klidně povím i osobně 😉\nČervenec je masakrove, budu ráda když stihnu jednu nebo dvě akce s lidmi z SA, tedy jestli vůbec. :/\nPřevážně dělají akce Prazaci co jsem si všimla a přijde mi to dost, na to kolik lidí mají své životy - rodiny, práce, koníčky.\nProč myslíš že minulý rok jsem nikam nechodila a čekala Na neco pořádného Jirko? A ejhle, šla jsem na Brdy a od té doby se to hejblo. Ale Ty mi to stejně neznáš, neboť to chceš vidět jinak.\nst 19.06.2019 14.22 Jirk@\nKarolí: njo každý děláme gramatické chyby. Tobě třeba nejdou čárky;)\nVeronique: fajn že to tak bereš.\nDalší akce bude brzy, možná už v červenci. Mám ale teď nějaké zájemce mimo SA, tak až bude konkrétní termín dám všem zúčastněným vědět.\nAkcí je tu na SA stále málo. To jen tak mimochodem..\nst 19.06.2019 13.48 Karolí VIP člen\nJako až na tu gramatiku!!! (uff) jako dobrý! 😁 Hele ja se nevyznám v žádný mapě a vše se ma resit úměrně v daném přítomném okamžiku. I přes nepokoje a rozdílné pohledy Na danou situaci jste si to užili a zvládli.\nJirko děkuji za zajímavé počtení!\nŽádný termín bych na part Two asi nedávala, myslím, že těch akcí je teď moc, tak si odpocin a jen zúčastnuj se společných aktivit. Žádný hroceni a je to.\nMejte se fajnove všichni 😀\nst 19.06.2019 13.35 Veronique Ověřený organizátor, Organizátor běžných akcí, VIP člen\nAhoj, já to vidím pozitivně. I s dírou v noze, to byla moje blbost, jinak škrábance s prolézání roklinky neřeším, to se mi stane i v kanceláři :-D A třeba k tomu loučení nás tří, já bych třeba řekla, že to nebyla nepříjemná atmosféra, jen malá výměna názorů 2 lidí kvůli nedorozumění, kterou věřím ostatní moc neutrpěli (teda já určitě ne) :-) Jinak za mě, když v přírodě, tak v přírodě - bágl se spacákem a karimatkou či hamakou na záda a nocování v lese. A trasa úměrně dlouhá tomu zatížení. Takový pobyt v přírodě a bez mobilů už jsem párkrát dala a můžu jen doporučit :-) Jediný co je prostě fajn, dát si něco v hospůdce cestou, to mě prostě baví (a není to tak úplně mimo přírodu, pokud se jde i přes vesnice), záměrně se jim nevyhýbat, aby člověk (obzvláště když jde natěžko) netahal všechno k jídlu ;-) Já byla vždycky na vařených vejcích a oříškách :-D\nTakže když to uzavřu, díky za tuto akci těším se na další podobnou. A pro společnou cestu vlakem/busem určitě jsem :-)\nKrásné dny, Verča\nNa Společných aktivitách hledá kamarády nebo partnery 4598 lidiček.\nOd roku 2010 se tu uskutečnilo neuvěřitelných 7133 akcí\nV nabídce je 45 nových akcí, které můžeš navštívit anebo se vyjádřit k 3 nápadům na akce !\nProhlédni si 3279 fotogalerií a přečti 1179 zážitků z akcí.


Zprávy z kategorie Triton | Living future\n27. března 2019 Planetu Neptun doposud navštívila jediná lidská sonda - Voyager 2, která kolem ní proletěla v roce 1989. Vědci z JPL nyní navrhují novou misi, která by k Neptunu vyslala sondu novou. Sonda označená jako Trident by měla za hlavní úkol proletět kolem největšího měsíce planety Triton, který by mohl být objektem z Kuiperova pásu zachyceným gravitací Neptunu. Podle návrhu by mělo jít o levnou misi, za cenu menší mise k Měsíci.\n25. února 2019 Planeta Neptun má 14 známých měsíců, které ji obíhají v různé vzdálenosti. Nejznámější je zřejmě Triton, který je největší a obíhá v opačném směru než rotuje planeta, což napovídá, že by mohlo jít o cizí objekt zachycený gravitací planety. S pomocí Hubblova teleskopu nyní věci zjistili více o jednom ze sedmi vnitřních měsíců planety, které ji obíhají blíže než Triton. Zkoumaný měsíc Hippocamp obíhá příliš blízko jinému měsíci a je tak podle vědců možné, že se od něj v minulosti odštěpil.


Projekt UNIV 2 KRAJE - Střední odborné učiliště elektrotechnické, Plzeň\nDne 25. ledna 2010 proběhl na našem učilišti kurz Pedagogického projektování v rámci projektu UNIV 2 KRAJE, kterého se zúčastnili naši pedagogičtí pracovníci spolu se zástupci pedagogů Střední průmyslové školy strojní v Plzni.\nMetodikem kraje je Mgr. Pavla Ježková.\nLektorkou kurzu byla Dr. Helena Marinková, obsahová manažerka projektu (odbornice přes vzdělávací programy).\nuniv2Cílem projektu je zvýšit zapojení středních odborných škol do poskytování dalšího vzdělávání, a tak přispět k řešení jejich obtížné situace v době populačního poklesu, zároveň podpořit účast dospělých na dalším vzdělávání. Řešení všech uvedených problémů je celospolečenským zájmem.\nNa každé z 325 škol zapojených do projektu vznikne centrum celoživotního učení. Centra budou koordinovat své vzdělávací aktivity tak, aby celková nabídka programů dalšího vzdělávání odpovídala skutečně identifikovaným vzdělávacím potřebám v daném kraji. Každá škola připraví ve spolupráci s vhodnými sociálními partnery nejméně 3 programy dalšího vzdělávání. Předpokládá se, že zhruba čtvrtina těchto programů bude zpracována na „objednávku“ zaměstnavatelů, další čtvrtina bude určena věkové skupině 50+, třetí čtvrtina bude transformovat v počátečním vzdělávání neotevírané obory do dalšího vzdělávání. Poslední čtvrtina programů bude reagovat na místní specifika. Uvedené kategorie programů jsou pouze orientační, vzájemně se překrývají, jejich smyslem je ukázat různorodost možných programů. Programy dalšího vzdělávání budou připraveny modulově tak, aby určitá část modulů byla využitelná i v programech počátečního vzdělávání, což přispěje k propojování počátečního a dalšího vzdělávání. Programy budou obohaceny o rozvíjení klíčových kompetencí a budou zahrnovat motivační složku.\nPedagogičtí pracovníci zapojených škol se zúčastní řady vzdělávacích seminářů, na kterých budou rozvíjeny jejich profesní kompetence (zejména v oblasti vzdělávání dospělých, přípravy modulových programů dalšího vzdělávání, celoživotního kariérového poradenství, marketingu dalšího vzdělávání apod.). Je předpokladem, že v průběhu projektu se alespoň 2 600 pedagogických pracovníků stane certifikováni lektory dalšího vzdělávání.\nRozvoj dalšího vzdělávání na středních školách umožní lépe využívat jejich materiální i personální kapacity, a to v období, ve kterém lze v důsledku výrazného demografického poklesu středoškolské populace odůvodněně očekávat snížení požadavků na materiální a personální zabezpečení výuky v rámci počátečního vzdělávání. Realizace projektu přispěje i k vytváření podmínek pro poskytování dalšího vzdělávání v oborech, které nebudou v počátečním vzdělávání, vzhledem k uvedenému poklesu otevírány.


Monsignor Nicola Bux, povedal, že zo Svätého Petra musí byť vyhnaný diabol po tom, čo ho znečistila prítomnosť Pachamamy (10. novembra).\nKeď samotné duchovenstvo prehrá voči v modle, Pán sa ho vzdá a je ho potrebné priviesť späť, vysvetluje Bux.\nPreto by „kardinál Sarah, Prefekt božskej bohoslužby, mohol vykonať exorcizmus vo svätom Petrivu, a tak baziliku vyčistiť.“\nMazej za Barbarinem, Joskem a budete hned 3 v 1. (byť za ten dlouhý čas to bylo na GTV nejméně 15 v 1)\npřed 1 hodinouVůbec sis to nevylepšil, Šmudlo. Máš nedostatečnou slovní zásobu. Podlimitně nesvéprávnou . A to ses pokoušel vykládat slovo, jehož základem je útok. Co s tebou, přitroublý trolíku?\nPan lingvista Barbarin by mohl možná dělat korektora v okrajovém deníčku, ale důležitý je vždy obsah ... A exekutor měl vždy dost rozšířené pravomoci a jeho svéprávnost byla někdy nadlimitní. Podle toho vypadaly i exekuce od různých exekutorů a podobně tak v případě jednotlivých inkvizitorů.... Nekontrolovatelných a zpupných. Viz. cs.wikipedia.org/wiki/Jindřich_Franti…\nDovolil bych si zareagovat zde, protože pod Thea nemohu. Reagoval bych na diskutéra JP ohledně inkvizice a to větou: Ve středověku neexistovala inkvizice jako jediná instituce či organizace. Pro období středověku bychom spíše měli hovořit o jednotlivých inkvizitorech či jednotlivých inkvizičních tribunálech obsazených soudci, z nichž někteří byli dominikáni a jiní františkáni...\nZ toho plyne, …More\nZ toho plyne, že inkvizitorství bylo zjevně ne až tak kontrolovatelné a nebylo plně institucionalizované. Obávám se, že něco jako soudobí exekutoři, kteří mohou jednat někdy i značně svéprávně... Ovšem jindy zase došlo k systémovému propojení s mocí světskou a vedlo to k útrapám... Každý panovník si přeje pořádek a jednotu na svém panství a nemíní si ji nechat narušovat, i Žižka se nepáral s Pikarty a v sudu je pálil... Jen malým odskokem - světské právo hrdelní bylo oproti některým inkvizičním praktikám daleko za hranou představivosti.... O tom se ale nemluví a tak se vytváří mystifikační představa jak vše Církev....\nTajná inkvizice (1/3) - Plameny víry\nAno, učení Pána Ježíše Krista nevede k anarchismu, ale k řádu, státnímu i církevnímu. Váš dokument jsem ještě neviděl, podívám se, co za film si zaplatili k natočení nepřátelé Církve. Australan se prý zabývá osobami inkvizitorů. Bude se někdo zajímat reálným přínosem soudů středověku, jaká pravidla a spravedlnost se tam prosazovaly? Nynější Benedikt XVI. dal dokumenty k dispozici badatelům. Slyší uvažující lidé i "křesťané" badatele pouze natočené na film k propagandě, nebo také ostatní?\nNa celém dění kolem i uvnitř inkvizice lze zřejmě nalézt i těžké chyby. Přesto při dobrém sledování kauzy "inkvizice" příjde badatel spíše na obdiv k církvi a pohled na jednoho z nafouknutých panáků proticírkevní propagandy médií, kterým se moc pravdy Církve vůbec nehodí.\nKatolická církev prosí za odpuštění ústy svých nejvyšších představitelů. Omlouvá se za jednání, kterým se šířila pravda jinak, než hlásáním pravdy. Vyšel sborník s titulkem „Inkvizice“, má 788 stran. Prof. Borromeo při prezentaci uváděl i konkrétní údaje ze zmíněného díla. Např. Španělský inkvizitor Juan Antonio Llorente přičítal na počátku 19. století už zrušenému inkvizičnímu soudu 100.000 obětí, a to číslo se opakuje, avšak procesů bylo 125.000 a odsouzených na smrt jen 1 %, ani ne 1.300. Stejně to platí i o mučení a o honu na čarodějnice. Z bádání specialistů vycházejí náramně zmenšené. Inkvizice v Portugalsku, Španělsku a Itálii dala upálit ani ne sto odsouzených, proti 50.000 tisícům obětí tribunálů (asi občanských?) především v severní a střední Evropě. Zatímco inkviziční procedury poskytovaly mnohem více záruk svobodě jednotlivce než jiné současné soudy. A tedy nová prosba o odpuštění, ale za to, co se opravdu stalo, ne za vymyšlené legendy.\n592 6 hours ago\n1747 Feb 23\n839 Feb 23\n2886 Feb 21


reakce Apr 22, 2009\nže se u nás žije o tolik levněji než venku (na západ od Aše)?\nLze porovnat povinne minimalni (tedy ani ne prumerne) mzdy v EU:\nPokud jsou ceny skutecne vicemene stejne (coz si uplne nemyslim), pak v byvale NDR si koupi za minimalni mzdu 3x vice zbozi a sluzeb nez v CR.\nPokud jsou ceny na Zapade vyssi, pak je otazka, nakolik lze zpochybnovat ci napravit rozdilnost sazeb.\nNepočítal jsem to přesně, ale odhaduji, že 5 eurocentů za slovo je po přepočtu na NS méně než je doporučovaná sazba JTP (pro tuzemsko).\nLeitmotiv teto debaty - jak chcete docilit toho, aby vsichni prekladatele v CR dodrzovali tuto sazbu a v opacnem pripade zakazky odmitali?\nOpakuji, ze ja osobne - stejne asi jako jakykoli prekladatel - nemam nic proti co nejvyssim sazbam, ale na druhou stranu si myslim, ze jedna vec je filozofovat a druha poradit "zaostalym" kolegum, kteri to tem zapadnim "kazi", jak tedy na to (a to vcetne zohledneni, ze nekdo preklada 5 let a nekdo 20, nekdo ma atraktivni reference a nekdo je rad za doporuceni cinske agentury...)\nPouhe sdeleni, ze 150 Kc za NS je nizka a bezohledna sazba, jeste nikomu k zakazce za 15 centu nepomohlo.\nJaka je vlastne prumerna sazba Cechu v zahranici?\nPřekvapením pro mě bylo, že se ceny mezi nejnižší a nejvyšší nabídkou lišily pouze o nějakých 16%.\nBylo by zajimave vedet, jaka by byla nabidka od tesare z Zitavy.\nKratka reakce na Jarduv prispevek Apr 22, 2009\nStando, vy si opravdu myslíte, že se u nás žije o tolik levněji než venku (na západ od Aše)? Software, PC, benzín a auta stojí zhruba stejně, telefonování a internetové připojení je u nás v průměru dokonce dražší, snad jen to pivo, jídlo v restauracích a bydlení ve státních dotovaných bytech u nás bude levnější.\nJardo, to si opravdu myslím. A nejenže si to myslím, dokonce to jakožto člověk pendlující mezi Rakouskem a ČR vím. To, co zmiňujete, tedy především bydlení, je nejpodstatnější složka životních nákladů. A jestliže v Rakousku pořídíte nájem za 800 eur, pak v Brně platím za čtyřpokojový byt inkaso cca. 9 000 Kč (tedy vč. elektřiny, plynu, televize, rádia atd...). Zajděte si v Rakousku na kafe: zaplatíte 3,70 eur. V Brně v průměru 30 Kč.\nK autům se raději nevyjadřuji: porovnejte si ceny našich prodejců a ceny na mobile.de, kde se nabízejí i nové, reimportované modely. Porovnáním cen jsem zjistil, že svého Tucsona v ceně 600 tis. bych tam pořídil za 380 tis. Kč a s naftovým motorem namísto mého beznínu, který žere i trávu kolem silnice. Kromě toho např. v Německu platíte k pojištění vozidla ještě i ekologickou daň, která u nás, zaplaťpámbu, zatím není.\nAle abych příliš nežvanil, chvíli počítejme:\nV průměru přeložím 3 000 nových slov denně.\n3 000 x 0,05 = 150 eur\n150 x 26 (současný směnný kurz) = 3 900 Kč\n3 900 x 25 (počet mých pracovních dnů v měsíci) = 97 500 Kč hrubého měsíčně.\nSamozřejmě, že někdy je líp, někdy hůř. Nicméně i poloviční částka stačí v ČR na více než jen standardní životní úroveň. Tedy alespoň mi to v porovnání s mým platem, který jsem dostával ve školství, tak připadá...\nPříspěvek do rozpravy Apr 22, 2009\nopravdu nerad vyvolávám pozornost tím, co říkám. Je to tak ve shodě s mým naučeným chováním tlumočníka/překladatele: být přítomen tak, aby mě pokud možno nikdo příliš nevnímal. Bohužel jsem upozornil na nevyhnutelné morální souvislosti naší práce a tím jsem nechtěně šlápl na nohu těm, kteří můj apel pochopili jako svoje obvinění z nemorálnosti. To mě mrzí, omlouvám se, vím, že jsme v té naší složité situaci všichni v podstatě bez vlastní viny. Navíc zde správně v náznacích zaznělo, že když už karatelsky upozorňuji na morálku, měl bych taky říci, jak se tedy v té naší situaci máme chovat morálně(ji). Přiznám se, že konkrétněji, než jsem původně uvedl, to bohužel opravdu nevím a že byl bych velmi rád, kdyby tahle rozprava k hledání nějaké lepší cesty vedla. Naše problémy vznikají jako ničivé důsledky globalizace, která nám ovšem zároveň paradoxně přináší i nevídaný prospěch. Nebylo by tedy úplně rozumné, abychom proti globalizaci nějak bojovali (pokud bychom vůbec byli tak bláhoví, abychom si mysleli, že ji můžeme porazit nebo nějak obejít). Otázka pro naše uvažování tedy zní: jak odolat ničivým účinkům globalizace a jak přitom zachovat neporušené její kladné účinky? Ani chování překladatelských agentur nekritizuji: jsou totiž koneckonců kvůli globalizaci v úplně stejné situaci jako my, jen o jeden stupeň v posloupnosti výš. Co lze z mého pohledu leckdy kritizovat – a v tom má se mnou shodný názor například pan kolega Mosler – je chování zákazníků, ať už přímých nebo zprostředkovaných přes agentury, kteří se vůči nám často chovají hamižně, přestože zároveň plýtvají svými penězi na hodně pochybné účely. Pan kolega Pokorný nadhodil v podstatě správnou myšlenku, že je na čase, aby naši kolegové mimo Českou republiku začali uvažovat o návratu zpět. Já bych k tomu jen dodal, že já jsem měl – patrně na rozdíl od něj – na mysli ty naše kolegy češtináře, kteří v žijí mimo Českou republiku proto, že tam mimo Českou republiku jsou doma. Pro ně by tedy to, co navrhuje pan Pokorný, nebyl návrat do vlasti, ale nucená emigrace z jejich vlasti, stali by se ekonomickými uprchlíky. Je otázka, jestli by to skončilo tím, že všichni, co kde po světě vystudovali češtinu a chtějí se tímto jazykem živit, by se ocitli v České republice. Pak by nám totiž české překladatelské agentury mohly naznačit, že i tak jsme všichni stále ještě příliš drazí a že se máme přestěhovat do nějaké levnější země. Podle této logiky bychom se nakonec jednou všichni shledali v tak přepychových destinacích, jako jsou třeba Nepál, Bangladéš, Burkina Fasso… (pro blíže nezasvěcené: jmenoval jsem několik zemí, které patří k těm nejubožejším a nejzaostalejším na světě). Nevím, jestli bychom si tam mohli dát každý den svoji oblíbenou kávu, někdy možná ano, pokud bychom si na uvaření nasbírali dost sušeného jačího nebo velbloudího trusu. Rád věřím, že taková káva má nevšední aroma. Podle stejné logiky by například francouzské automobilky mohly požadovat, aby se jejich dělníci pro zachování konkurenceschopnosti firem, u kterých pracují, pružně přestěhovali do jihovýchodní Asie. Vlastně se divím, proč ti francouzští dělníci už dávno nežijí v Číně.\n[Upraveno: 2009-04-22 14:05 GMT]\nDiskutujeme :) Apr 23, 2009\nmožná se vyjadřuji příměji než ostatní, ale já se rozhodně neurážím. Takže pokud jste mé příspěvky v tomto duchu pochopil, omluvit bych se měl spíše já.\nJak to já chápu, tak zde diskutujeme a vzájemně se neosočujeme. Každý má právo na svůj názor a přestože je mi jasné, že ani silou argumentů druhého zřejmě nepřesvědčím, je lépe někdy názor ventilovat než jej dusit v sobě. Toliko k mým předešlým příspěvkům.\nNyní v krátkosti (tentokrát snad doopravdy) reakce na Váš příspěvěk:\n1) K tématu globalizace doporučuji toto vlákno:\nPan kolega Pokorný nadhodil v podstatě správnou myšlenku, že je na čase, aby naši kolegové mimo Českou republiku začali uvažovat o návratu zpět. Já bych k tomu jen dodal, že já jsem měl – patrně na rozdíl od něj – na mysli ty naše kolegy češtináře, kteří v žijí mimo Českou republiku proto, že tam mimo Českou republiku jsou doma. Pro ně by tedy to, co navrhuje pan Pokorný, nebyl návrat do vlasti, ale nucená emigrace z jejich vlasti, stali by se ekonomickými uprchlíky. Je otázka, jestli by to skončilo tím, že všichni, co kde po světě vystudovali češtinu a chtějí se tímto jazykem živit, by se ocitli v České republice.\nPane Mrázku, ve svém příspěvku jsem vycházel z předpokladu, že překladatelé překládají do svého rodného jazyka. Jestliže tedy hovoříte o překladatelích do češtiny, předpokládám, že hovoříte o překladatelích (a samozřejmě překladatelkách ) narozených v ČR. Pokud dnes žijí v zahraničí, je to jejich svobodné rozhodnutí (hlavně mi prosím neargumentujte politickými emigranty z doby před sametem...). Když se do zahraničí stěhovali, věděli, do čeho jdou. Pokud by se přestěhovali zpět do ČR, jednalo by se technicky vzato opravdu o jejich návrat, nikoli o ekonomickou emigraci, jak to nazýváte Vy.\nVaše, mno říkejme tomu raději hyperboly, protože jinak bych to musel nazvat demagogií, ohledně Nepálu, Bangladéše, Burkiny Fasso a stěhování francouzských dělníků do Číny jsou tak trochu vedle. Opravdu nevím, co jste jimi sledoval, ale do věcné argumentace jim něco chybí. Asi tak tisíc mil (stopy déšť a vítr smyl).\n[Upraveno: 2009-04-23 01:42 GMT]\nMalá úvaha Apr 23, 2009\nRáda bych přispěla mojí “troškou do mlýna“. Diskuze o cenách bývají vždy velice zajímavá a kontroverzní témata. Jsem též začínající překladatelka a bylo pro mě opravdovým oříškem ujasnit si vlastní cenovou politiku a marketing. Myslím si, že nelze říci: „Toto jsou tarify a všichni se jimi musíme řídit.“ Orientaci v cenách nám může trochu usnadnit tabulka JTP, ale i ta je relativní. Vše je konkurenční boj jako v každém jiném odvětví. Každý jednotlivec si musí důkladně zvážit svojí marketingovou politiku a autokriticky se i zamyslet nad tím, co může nabídnout a tím pádem i za jakou cenu. Stanovit správnou cenu je opravdové umění. Klient či agentura nehledí pouze na ceny. Cena není jediný parametr, který rozhoduje při vybírání překladatele. A rovněž i překlady nejsou všechny stejné, tudíž nemohou být hodnoceny jedním tarifem. Každý se musí rozhodnout jakou cestu, čí cíl si zvolí. Zda se specializuje a zaměří na vysokou kvalitu, čímž nabídne službu, ve které bude mít malou konkurenci, tudíž si bude moci dovolit i zvýšit cenu, či se zaměří na množství přeložených stránek a uspokojí se tím pádem i s cenou nižší, neboť bude mít hodně práce, a bude tím pádem mít i dobré platové ohodnocení. Možná někdo zvládne obojí (kvalitu i kvantitu) a bude na tom finančně ještě o krůček lépe (zdraví a kvalita života asi méně). Myslím, že nikdo nikomu neškodí, zvolí-li si cenovou taktiku. Nanejvýš může poškodit sám sebe. Naše ohodnocení, dle mého názoru, nelze srovnávat s platy zaměstnanců, neboť zahrnuje nejen překládání, ale naše činnost je svým způsobem malé podnikání, tudíž i ohodnocení by se mělo přibližovat spíše podnikatelům, nežli zaměstnancům. Podstupujeme podobná rizika i výhody. Jaké platové ohodnocení mají podnikatelé v České republice? . Jakožto zaměstnanec určitě nebudete pracovat do pozdních hodin večerních, o víkendech, či jak právě zákazník vyžaduje, domů se vrátíte „s prázdnou hlavou“ a budete se moci věnovat dětem, rodině, koníčkům, či lenošení. Myslím, že kvalita života se nehodnotí pouze kvantitou vydělaných peněz, styl života a jednotlivé volby jsou na každém jednotlivci. Někdy takzvaný „asociál“ může být šťastnější než zazobaný podnikatel. Proto si myslím, že každý názor se liší právě z důvodů osobních postojů k životu samotnému a cesta každého z nás se povine jiným směrem. A která je ta nejsprávnější? Kdo má právo toto posoudit? Přeji hezkou práci a co nejpodařenější rozhodnutí.\nZamyšlení nad úvahou Apr 23, 2009\nVítám úvahu kolegyně Trapani, a protože v jejím závěru položila dvě otázky a odpověď na ně jen naznačila, uvádím, jak si na ně odpovídám já a proč. Nejprve proč: při svém rozhodování vycházím z filozofie své „firmy“ (jsem živnostník, osoba samostatně výdělečně činná, nejsem překladatelská agentura). Ta filozofie je stručně vyjádřena mottem mé firmy: Žít a nechat žít. Myslím to jako svoje právo jako firma žít a zároveň svoji povinnost nechat žít také ostatní. A k těm odpovědím samotným vlastně jen shrnuji, co jsem už uvedl: máme-li více cest, pak jsou správnější ty, které jsou správné i ve smyslu mravním. Konkrétně například: mám-li na vybranou, nebudu válcovat své kolegyně a kolegy, nebudu jim podrážet nohy svou dumpingovou cenou. A kdo má právo to posoudit? Ve svém postavení překladatele/tlumočníka na volné noze se rozhoduji sám, na vlastní riziko, je to moje právo (svoboda) i povinnost. Zda jsou má rozhodnutí mravná, mohu posoudit nejspíš zase jen já, případně ti, co mě znají. (Je to tedy onen Kantův “mravní zákon ve mně a hvězdné nebe nade mnou” použitý v mé "podnikatelské" praxi.) Zdůrazňuji, že toto říkám sám za sebe, nikoho tím neumravňuji ani neobviňuji z nemravnosti, pokud tím něco říkám jiným, je to pouze, že se musejí rozhodovat sami, a v tom snad se mnou každý může souhlasit. Budou-li přitom brát v úvahu nejen své zájmy, ale i zájmy jiných, budu rád. Takže se připojuji ke kolegyni Trapani a také přeju co nejsprávnější rozhodování.\nV zásadě souhlasím Apr 23, 2009\nJen snad dodám pár drobností:\nNechci srovnávat plat zaměstnance s platem živnostníka. Osobně se cítím někde na pomezí těchto dvou "světů." Účelem srovnání bylo spíše poukázat na skutečnost, že existují povolání vyžadující vysokoškolskou kvalifikaci (což vlastně překladatelství ani není), kde se člověk musí spokojit s několikanásobně nižším platem a s tímto platem vyžít. A co se čisté hlavy týče, mno jako učitel jsem si jí užil opravdu jen o letních prázdninách, které jsou jedním z mála pozitiv, jež s sebou povolání pedagoga nese. Zejména jakožto třídní učitel pubertálních středoškolských studentů jsem měl kolikrát hlavu hranatou, to mi věřte.\nCílem uvedení konkrétních částek (a věřte, že to chce hodně odvahy) bylo spíše zamezit šíření falešného elitářství a zkreslených pohledů stylu "pokud to takhle půjde dál, vrátím se do fabriky," které zde rovněž zazněly. Pokud mi dá někdo za 8 hodin práce ve fabrice stejný plat jako za překlady, rád se nechám zaměstnat a budu požívat všech zaměstnaneckých výhod.\n[Upraveno: 2009-04-23 15:39 GMT]\nano ano Apr 23, 2009\nMoc hezky řečeno .. mimochodem ještě pořád ještě učím\nTak s tím, Blanko, honem rychle sekněte... Apr 23, 2009\n...nebo příjdete na buben a o nervy.\nJá už učím jen pro zábavu na FF MU. Je to příjemné odreagování.\nDumping a to ostatní Apr 23, 2009\nToliko definice na Wiki. Pokud svojí činností produkuji zisk, nepracuji za dumpingové ceny.\nNadhodím jiný termín: kartel. K němu totiž příspěvky doporučující minimální sazby směřují. A pokud vím, kartel je nejen nemorální, ale především nezákonný, neboť omezuje hospodářskou soutěž, na které je založeno tržní hospodářství, třebaže to naše je doposud jen pseudotržní.\nJinak je sice fajn, že si tu všichni povídáme, máme se rádi a že si vzájemně pomáháme radou i činem, ale pro mě je každý z Vás stále konkurent. Přestane jím být teprve v okamžiku, kdy založíme jednu společnou firmu, na jejímž budování se budeme všichni podílet. Jinými slovy, pokud mám práce nadbytek, rád komukoli z Vás přihraji zakázku, ale pokud budou dva tři z nás soutěžit o jeden projekt, budu používat ostré lokty.\nKdo Vám dal pravomoc působit jako moderátor? Apr 23, 2009\nmoc Vás prosím, respektujte pravidla fór (konkrétně hned to první) a zdržte se politických poznámek a komentářů.\n... a příspěvek upravuji.\nvšiml jsem se, že zde jednáte jako moderátor, ačkoliv podle údajů systému ProZ.com moderátorem nejste. Nenašel jsem ani informace o tom, že by jste byl přímým zaměstnancem ProZ.com. Na základě čeho tedy cenzurujete a schováváte příspěvky a proč se Vám pán Pokorný omlouvá za něco nevhodného?\n[Edited at 2009-04-23 21:51 GMT]\n[Edited at 2009-04-23 21:53 GMT]\nProtože... Apr 23, 2009\n1) Protože Marek si všiml, že příspěvek obsahoval náznak politického podtextu, a byl natolik smělý, že nás na tuto skutečnost upozornil, čímž zabránil snižování kvality fóra;\n2) Protože Marek měl pravdu. Přečetl jste si, René, inkriminované pravidlo? Já ano, a to dříve, než jsem k úpravě svého příspěvku sáhnul.\nDalší úvaha Apr 23, 2009\nTomáš Mosler napsal:\nMno, prostou dohodou to asi nepůjde, jelikož bychom vytvořili právě onen zmíněný a nelegální kartel, který by dříve nebo později nějaký závistivec prásknul a z těch pokut, které by nám napařil ÚOHS, bychom se hrabali pěkně dlouho.\nAvšak kdybychom měli stejně silné lobby jako Svaz dopravy a průmyslu nebo ČLK, třeba by se nám mohlo podařit prosadit, aby stát přišel s něčím takovým:\n1) My, vláda ČR, jsme se rozhodli zavést pořádek do poskytování překladatelských služeb. Z volné živnosti uděláme licenci. Každý, kdo se bude chtít živit jako překladatel, bude muset složit zkoušku odborné způsobilosti. Při jejím úspěšném složení se automaticky stává překladatelem soudním a smí vykonávat překladatelskou činnost.\n2) Licence bude časově omezená na dobu X (třeba 5?) let, po jejichž uplynutí bude překladatel muset opět prokázat svoji odbornou způsobilost, bude-li chtít v činnosti pokračovat.\n3) Za tyto nároky, které na překladatele klademe, stanovujeme zákonnou minimální sazbu ve výši 2,50 Kč za slovo textu ve výchozím jazyce.\nBůh je mi svědkem, že bych se takové sazbě nebránil. Taková právní norma by měla dva prvotní důsledky:\na) Vyšla by vstříc českým překladatelům žijícím a živícím se v zahraničí;\nb) Důkladně by se pročistil zaneřáděný český trh překladatelskými službami.\nNejsem moderátor, byla to pouze prosba Apr 23, 2009\nDobrý večer, René!\nNepůsobím jako moderátor, ani žádné příspěvky necenzuruji.\nSvým příspěvkem jsem pouze Vás a Stanislava prosil, abyste se na fóru nepouštěli do výměn politických názorů. Nebyl to žádný příkaz, pouze prosba jiného uživatele, který má zde stejné postavení jako Vy.\nStanislav uznal, že moje prosba byla oprávněná, upravil svůj příspěvek (který původně obsahoval ostřejší reakci, která by myslím mohla spustit flame) a vložil příspěvek s omluvou.\nPokud se změnily příspěvky jiných uživatelů, je možné, že je upravili sami uživatelé (v příspěvku je pak poznámka Upraveno nebo Edited atd.). Pokud uživatel není VID, po úpravě příspěvek zmizí do doby, než bude nové znění schváleno moderátorem (pak se objeví na původním místě v nové verzi).\nPokud zmizel Váš příspěvek, mohl tu udělat nějaký moderátor (já ale ne - nejsem moderátor). Pokud vím, moderátoři v takových případech uživatele informují, ale osobní zkušenost s tím nemám.\nToto fórum přece podle věty na každé stránce dole žádného moderátora nemá! Apr 24, 2009\nPokud uživatel není VID, po úpravě příspěvek zmizí do doby, než bude nové znění schváleno moderátorem (pak se objeví na původním místě v nové verzi).\nA co se stane, když toto fórum žádného moderátora nemá? Kdo by měl příspěvek pak schvalovat a proč tento mechanismus je vůbec ještě aktivní, když prostě není nikdo, kdo by se tím zabýval?\nNevím, jestli jako němčinář této anglické větě rozumím špatně , ale na každé stránce tohoto fóra je dole uvedeno "There is no moderator assigned specifically to this forum. To report site rules violations or get help, please contact site staff". Site staff asi nerozumí český, takže v podstatě tady máme plnou svobodu slova. Pak nechápu proč někteří z nás mají kázeň a dodržení pravidel více v lásce než svobodu slova. To ostatně je také to, co mi na těch českých neoliberálech připadá tak divné: V cenové politice chtějí naprostou a bezohlednou svobodu, ale pokud potom jde o diskusi o neblahém stavu v oblasti cen, tak se neustále navzájem ukázňují.\nPo mém příspěvku ze dne 21. dubna jsem v noci dostal 4 upozornění na nové příspěvky v tomto vlákně i s texty příspěvků. Když jsem se pak hned podíval na ProZ.com, byly tam nové příspěvky pouze dva.\nS Verified Identity se mě to osobně zřejmě netýká, ale mám dojem, že je tady značné množství nešťastlivců, kteří pravidelně píšou příspěvek rovnou do koše. Vždyť Zdeněk na to také narazil.


Ohlédnutí za "repre pauzou"\nJe konec února a tím i končí reprezentační pauza.\nOhlédneme-li se za touto pauzou z pohledu našeho týmu, pečlivě jsme se připravovali a stále připravujeme na nadcházející důležité zápasy ve skupině A2. Odehráli jsme přípravné utkání v Prostějově, kde nám ale chyběli někteří klíčoví hráči. Nicméně nyní už je tým v plné sestavě a připravuje se na nejbližší zápas proti Ostravě.\nPřátelské utkání v Prostějově jsme odehráli ve středu 19.2. Čtvrtý celek skupiny A1 ukázal svoji sílu a porazil nás o 12 bodů. Nutno však podotknout, že naši kluci podali bojovný výkon a samotné BK Olomoucko označilo naše hráče za "kvalitního soupeře". Do utkání jsme vstoupili bez dvou klíčových hráčů, Petera Sedmáka a Filipa Halady. Na začátku utkání jsme se hledali, ale od poloviny první čtvrtiny jsme zlepšili koncovku a po poločasovém klaksonu odcházeli naši hráči do kabin za příznivého stavu 35:37 (z pohledu domácích). Třetí čtvrtinu měli v režii Královští sokoli a dokázali jsme si vytvořit dokonce sedmi-bodový náskok. Hanáci dokázali několikrát naše vedení stáhnout, avšak naši hráči dokázali jakémukoliv náporu ze strany Olomoucka pokaždé odpovědět. Do závěrečné čtvrtiny jsme vstupovali za stavu 48:54 ve prospěch Královských sokolů. V poslední etapě utkání však BK Olomoucko výrazně přidalo v obraně a poté dokázali skóre otočit. Na tento vývoj utkání už jsme nebyli schopni nějak výrazně odpovědět a BK Olomoucko nakonec obhájilo vítězství na domácí palubovce v poměru 84:72.\nJak již bylo řečeno, nyní už je tým v plné sestavě a intenzivně se soustředí na nadcházející zápas proti Ostravě (A2). Utkání proti NH Ostrava se odehraje již tuto sobotu 29.2. v ostravské hale Tatran. Doražte fandit buď přímo do Ostravy, nebo sledujte utkání na tvcom.cz (odkaz ke sledování přidáme v předzápasovém preview).\nJsme rádi za veškerou podporu, kterou našemu klubu projevujete!


Pokojové květiny - Babka lužní\nPokojové květiny - obrázek\nV našich domovech zpravidla pěstujeme pokojové rostliny okrasné svými listy. Existuje ale mnoho dalších pokojovek, které nádherně kvetou.\nDipladenia Sundaville® Red\nUrčitou nevýhodou je, že kvetení netrvá dlouho a často jim musíme trochu pomoci, aby ke kvetení došlo. U krátkodenních rostlin (např. kalanchoí a vánočních hvězd) je to silné zkrácení dne.\nJsou to snad nejatraktivnější rostliny, které si v domácnosti můžeme představit. Kdysi byly pěstitelsky i komerčně zcela nedostupné. Dnes pestrobarevné kultivary nabízejí snad všechny obchody s květinami. Současné kultivary již lze doma pěstovat, jejich požadavky však nejsou u všech rodů stejné.\nNejsnadněji pěstované jsou falenopsisy, kterým vyhovuje celoročně pokojová teplota a snesou při troše dobré vůle i suchý bytový vzduch. Za rosení jsou vděčné. Je třeba respektovat používání lehkého speciálního substrátu a vyvarovat se přímého slunce.\nNěkteré rostliny potřebují v zimě větší či menší pokles teploty a omezení zálivky. Jde o rody Cymbidium, Dendrobium, Odontoglossum nebo Miltonia.\nMučenky (Passiflora) patří k oblíbeným pokojovkám, které mají velmi atraktivní květy. Nejběžnější Passiflora coerulea snáší celoročně pokojovou teplotu.\nPěstujeme ji pokud možno přímo na okně. Pravidelně zaléváme a přihnojujeme. Na jaře výhony zakrátíme, protože rostlina kvete pouze na nových větvích.\nGloriosa rothschildiana je další pokojovou liánou s nádhernými exotickými květy. Pěstujeme ji z doutníkovité hlízy, kterou na jaře vysadíme. Listy jsou zakončeny úponkou, pro kterou musíme připravit oporu. Květy mají nazpět obrácené okvětní lístky. Jsou výrazně červené, u báze žluté. Glorióza roste poměrně rychle. Za sezonu to bývá několik metrů. Potřebuje slunné okno, pravidelnou zálivku a živnou půdu.\nIbišky jsou stálicemi mezi pokojovkami. Říká se o nich, že potřebují mít nohy ve vodě a hlavu v ohni – tedy potřebují slunnou polohu a dostatečnou závlahu. Rostliny zakoupené v květinářství jsou zpravidla řízky (v květináči vždy dva až tři) s několika květy a spoustou poupat. Kompaktní rostlina vypadá moc pěkně, ale tento stav netrvá dlouho. Jakmile odezní účinek růstových retardantů, začne rostlina růst. Na plném slunci bohatě kvete, ale vytváří dlouhé výhony. Ty musíme začátkem zimy nebo v předjaří seříznout, abychom udrželi kompaktní vzhled rostliny. Ibišek bude vděčný i za letnění.\nOleandry patří u nás k velmi oblíbeným. Většinou je obdivujeme na dovolených ve Středomoří. Jestliže si z dovolené přivezeme několik dřevitých řízků, můžeme si vypěstovat rostliny v mnoha barvách. Od jara do podzimu jim nejlépe svědčí pobyt venku na slunném místě. Zimovat bychom je měli při výrazně omezené zálivce na světlé chodbě při teplotě mezi 5–15 °C. Krátkodobě snesou i pokles k nule.\nVýraznou květinou, kterou vídáme v květinářstvích, je Medinilla magnifica, pocházející z tropických filipínských lesů. Celoročně jí vyhovuje pokojová teplota, během zimy ji lze trochu snížit, ne ale pod 15 °C. Úskalím při jejím pěstování je požadavek na vyšší vzdušnou vlhkost. Stonky jsou převislé, listy velké, lesklé, výrazná jsou květenství drobných růžových kvítků s listeny.\nStále častěji se objevují v obchodech a na výstavách popínavé keříky rostliny Mandevilla s výraznými červenými či bílými, nálevkovitými květy. Bývají označovány jako Dipladenia nebo Sundavilla apod.\nRostlina pochází z Latinské Ameriky a kvete od června do srpna. Během vegetace může být venku. Ozdobí treláže, ale můžeme ji vysadit i do volné půdy. Na podzim po opadu listů ji seřízneme a zimujeme v chladné, ale bezmrazé místnosti. Na jaře začneme vydatně zalévat a přihnojovat. Květy se objeví na jednoletých výhonech.\nZdroj: Text a foto: Jiří Antal, Právo


Námitka promlčení dluhu ve světle dobrých mravů - Ústavní soud\nNámitka promlčení dluhu ve světle dobrých mravů\nÚstavní soud, Brno, TZ 105/2017\nIV. senát Ústavního soudu (soudce zpravodaj Jaromír Jirsa) částečně vyhověl ústavní stížnosti a zrušil část výroku I. rozsudku Městského soudu v Praze, neboť jím byla porušena základní práva stěžovatelky a/ na spravedlivý proces a náhradu škody způsobené nezákonným rozhodnutím soudu. Ve zbytku ústavní stížnost zamítl pro neopodstatněnost.\ngo to link Manželka (stěžovatelka a/) a matka (stěžovatelka b/) muže, který byl trestně stíhán pro trestný čin loupeže a později pravomocně zproštěn obžaloby, platily na základě dílčích faktur zvolenému obhájci za něj náklady obhajoby, celková částka činila více než jeden milion korun. Neměly však dostatečné finanční prostředky a tak část faktur zůstala nezaplacená. Advokát jim vyšel vstříc, vzniklý dluh soudně nevymáhal a obhajobu vedl až do úspěšného konce s tím, že počká do doby, než budou mít stěžovatelky finanční prostředky na zaplacení dlužných nákladů, které měly získat od státu jako náhradu skutečné škody za dosud zaplacené náklady obhajoby (podle zák. č. 82/1998 Sb. o odpovědnosti státu za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem). S ohledem na tehdy platnou judikaturu nemohly stěžovatelky po právní moci zprošťujícího rozsudku a zastavení trestního stíhání uplatnit k náhradě škody za nezákonné rozhodnutí u Ministerstva spravedlnosti celkové, tedy i dlužné náklady obhajoby, ale pouze ty, které obhájci skutečně zaplatily, tj. skutečnou škodu. Stěžovatelky proto uzavřely s advokátem dohodu o započtení vzájemných pohledávek, kdy ministerstvem přiznaná náhrada škody byla poukázána k jeho rukám jako náhrada dlužných nákladů obhajoby. Každým takovým započtením vznikla stěžovatelkám další škoda, kterou obratem uplatnily u ministerstva a tento postup opakovaly několikrát po sobě, aby dosáhly úplné náhrady škody.\nsource url V nyní projednávaném případě postupovaly stěžovatelky stejně a v listopadu 2013 uplatnily u ministerstva právo na náhradu škody vzniklé v červenci 2013 započtením pohledávek (řádově šlo o desetitisíce korun). Stěžovatelce a/ nebylo přiznáno nic, protože ministerstvo považovalo její právo vzhledem k datu splatnosti předmětné faktury v červenci 2010 za promlčené v tříleté promlčecí lhůtě. Stěžovatelka b/ dostala jen polovinu požadované částky, protože byla za účelně vynaložené uznána pouze část úkonů právní služby. Protože ministerstvo nerozhodlo ve stanovené šestiměsíční lhůtě, podaly stěžovatelky také žalobu o náhradu škody.\nObvodní soud pro Prahu 2 žalobu stěžovatelek částečně zamítl, ovšem dospěl přitom na rozdíl od ministerstva k závěru, že právo stěžovatelky a/ řádně vzniklo a nebylo promlčené, protože tříletá promlčecí lhůta běží až od okamžiku započtení pohledávky a nikoliv data splatnosti faktury. Stěžovatelce b/ část požadovaných nákladů obhajoby přiznal. Městský soud v Praze jako odvolací soud žalobu zamítl v celém rozsahu. Ve vztahu ke stěžovatelce b/ soud uvedl, že úkony právní služby nebyly účelné, u stěžovatelky a/ konstatoval, že tato dobrovolně dohodou o započtení zaplatila obhájci promlčenou pohledávku, čímž sama způsobila škodu, neboť měla k dispozici účinnou obranu – mohla vznést námitku promlčení a vyhnout se povinnosti platit. Uzavřel, že stát stěžovatelce a/ neodpovídá za vzniklou škodu, protože mezi nezákonným usnesením o zahájení trestního stíhání a zaplacenou odměnou advokáta neexistuje příčinná souvislost. Stěžovatelky se poté obrátily na Ústavní soud s tvrzeným porušením svých ústavně zaručených práv. Stěžovatelka a/ mj. namítala, že obhájce poskytoval právní pomoc na své náklady a proto se cítila povinna byť promlčený dluh splnit, pokud by v takové situaci vznesla námitku promlčení, bylo by to v rozporu s dobrými mravy.\nÚstavní soud dospěl k závěru, že je ústavní stížnost zčásti (ve vztahu ke stěžovatelce a) důvodná. V souzené věci byly naplněny veškeré předpoklady pro přiznání náhrady škody způsobené nezákonným rozhodnutím. Vztah z uzavřené smlouvy o právní pomoci je samostatný a se vztahem z titulu náhrady škody nesouvisí. Odvolací soud vyložil § 7 odst. 1 zákona č. 82/1998 Sb. excesivním způsobem, který se příčí dobrým mravům, neboť fakticky „vyčetl“ stěžovatelce a/, že se nezachovala nemravně – jako kdyby vznesení námitky promlčení bylo její povinností, nikoliv jen právem. Stěžovatelka a/ jednala v souladu s dobrými mravy a stěží jí lze toto chování vyčítat (právě naopak). Podstatné je, že stěžovatelka a/ odměnu obhájci zaplatila (započetla), tím se fakticky zmenšil její majetek a vznikla skutečná škoda, která je jednoznačně v příčinné souvislosti s nezákonným usnesením o zahájení trestního stíhání.\nfollow url Ve vztahu ke stěžovatelce b/ naopak Ústavní soud žádné pochybení ze strany obecných soudů neshledal. Věc se nyní vrací k Městskému soudu v Praze, který bude v novém řízení vázán právním názorem Ústavního soudu, vysloveném v tomto nálezu.\nText nálezu Ústavního soudu sp. zn. IV. ÚS 203/17 je dostupný zde (251 KB, PDF).


Andullie's Healthy World: Role psychiky ve sportu\nK sepsání tohoto článku mě inspirovaly jednak události posledních dní a jednak vlastní zkušenosti.\nVšichni asi víme, že psychika hraje v životě člověka obrovskou roli a je těžké se s ní naučit zacházet, aby život tolik neovlivňovala a nezasahovala do každodenních úkonů. Skvělým ukazatelem toho, co psychika dokáže, je sport - tedy naše sportovní výkony.\nNěkdy je cvičení nejlepší návod na dobrou náladu\nJe jasné, že když jsme v pohodě, všechno jde líp, ba někdy dokonce skoro samo. A i když ne, nijak nás to nerozhodí.\nAle pak jsou momenty, kdy je (a kolikrát z nevysvětlitelného důvodu) všechno špatně a člověk s tím nedokáže udělat vůbec nic.\nTakový stav bude mít pravděpodobně vliv na všechno, co se ten den budete snažit udělat, dokonce i na cvičení.\nZrovna předevčírem, včera a dnes jsem zažila vzorovou ukázku toho, jak moje myšlení ovlivňuje mé sportovní výsledky.\nNetuším proč, ale nebyla jsem schopná podat výkon jako obvykle. Asi v tom hrála roli nedávná nemoc, ale přeci jen už je mi dobře a fyzičku jsem snad za 14 dní kompletně ztratit nemohla...\nTak proč jsem nebyla schopná uběhnout ani 3 km? Proč jsem nedokázala běžet déle než 5 minut v kuse?\nVěřte mi, tuhle otázku jsem si pokládala asi stokrát a byla jsem z toho úplně nešťastná. Po prvním běžeckém pokusu jsem se začala pomalu hroutit, že je ze mě troska, která nic nedokáže.\nA víte co byla největší chyba?\nDalší den ráno jsem vybíhala rovnou s pocitem, že to ZASE nezvládnu, že zase zklamu a bude to stát za prd. No a světe div se, ono to vážně za prd stálo. Uběhla jsem ještě menší vzdálenost než předtím.\nDnes se celá situace opakovala znovu, jen byla ještě vyhrocenější. Nebudu lhát - málem jsem se v jednom kopci rozbrečela.\nA teď tady sedím, bolí mě celé tělo a nadávám si.\nNěkdy se při cvičení nálada obrátí k lepšímu. Třeba když jste na někoho naštvaní nebo potřebujete vypnout hlavu. Jenže pokud jdete cvičit s vážně špatnými myšlenkami a co hůř - se strachem, že zklamete, popř. s přehnaně vysokými cíli, které nebudete schopni splnit, pravděpodobně rychle odpadnete. Respektive dopadnete podle Vašeho očekávání. A tímto se tvoří krásně začarovaný kruh - očekávání a strach - neúspěch - zklamání a zloba.\nJak proti tomuhle bojovat? (Jooo, to povězte Vy mně!)\nŘekla bych, že nejlepší asi je to tolik neřešit a hlavně se na sebe nezlobit. Nezlobit se na své tělo, že něco nezvládlo. Vždyť není všem dnům konec, někdy se zkrátka nedaří, ale kdo říká, že zítra nebo třeba za týden nemůže být lépe?\nJistě, že je dobré se překonávat, ještě trochu zabrat, když už máte pocit, že nemůžete. Ale nic se nesmí přehánět. Pokud vážně cítíte, že Vám není dobře a tělo je unavené, dopřejte mu odpočinek, netlačte cvičení přes něco, přes co to zkrátka nejde.\nTohle je pro mě osobně hrozně těžké přijmout. Sice tady píši sáhodlouhé rady o tom, jak k takovému problému přistupovat, ale sama si s tím moc nevím rady. Stačí maličkost, aby mě rozhodila. Třeba odpoledne na snowboardu - jeden malý pád, jedno malé selhání a už jsem se nesnášela a zlobila se na sebe, že to nezvládám.\nJenže venku nádherně svítilo sluníčko, byla jsem se svou rodinou, kterou miluji, tak proč si kazit den? Uklidnila jsem se, usmála se a zase bylo rázem dobře. A dokonce mi to snowboardování hned lépe šlo!\nDalším typickým úkazem jsou výkony sportovců na olympiádě. V mnoha rozhovorech jsem slyšela, že závod doslova podělali, protože prostě neměli den a nešlo to.\nNebo se někdy podívejte na slalomy - stačí malá chybka, které se závodník dopustí a většinou ho to rozhodí na zbytek závodu.\nCo říct na závěr? Snad jen malou radu - i když je to těžké a hlava často kecá úplně do všeho, zkuste se tomu tolik nepoddávat.\nPokud Vás přepadne vážně špatná nálada, tak klidně jednou cvičení vynechejte, protože byste si ho nejspíš vážně ani neužili... a nebo to zkuste přetlačit a uvidíte. Ale když se to nepodaří, když nepodáte výkon, jaký byste chtěli, nezlobte se za to na sebe.\nCo Vy a psychika při sportu? Ovlivňuje Vaše nálada cvičení?\nVystavil Andullie v 9:23\nlucka kuku 24. února 2014 10:00\nPsychika hraje ve všem svou roli. To s tebou jednoznačně souhlasím. A mám zkušenost, třeba teď když cvičím BR a mám nové video, které mi moc nejde, že si řeknu, že mi nešlo minule a že mi ani určitě nepůjde dneska. A je to v p*deli. Naopak když si řeknu, že to dneska půjde a mám na cvičení náladu a chuť, jde to samo :) Psychika je prostě psychika.\nAndullie 24. února 2014 12:11\nSvatá pravda, prostě a jednoduše - s pozitivním přístupem a dávkou sebedůvěry jde vše hned lépe :)\nBuráček B. 24. února 2014 10:02\nSouhlasím. Když jdu cvičit s tím, že nic nezvládnu, vážně nic nezvládnu.\nNejlepší je cvičit naštvaná. To pak jde všechno samo. A udělám třeba dvojnásobek toho, co normálně a zvednu dvojnásobný váhy. (trochu přehánim, ale asi mi rozumíš :-D)\nA nevěš hlavu, příště to bude lepší! :-)\nKaždý den není posvícení přece.\nAndullie 24. února 2014 12:20\nHaha, přesně vím, co tím naštváním myslíš, cvičení je dokonalý způsob "emoční ventilace" :D\nNevzdávám se, však se to zas obrátí, máš pravdu :)\nKriss 24. února 2014 10:02\nJak vejdu do posilovny, vsechny ostatni veci hazu za hlavu a soustredim se jen na trenink. Takze o nejakem ovlivnovani nemuze byt rec. Ovsem pokud se necitim, tak cviceni radeji vynecham. ;)\nTak to Ti upřímně docela závidím, že se dokážeš soustředit čistě jen na aktivitu :) Já jsem právě často myšlenkově někde mimo.\nLeni 24. února 2014 10:49\nJá jsem se dneska přesvědčila, že když věřím, že něco dokážu, tak to fakt jde - vždycky jsem brala uběhnout 10 km jako něco šíleně těžkého, na co budu muset ještě dlouho trénovat, ale pak jsem si řekla, proč bych to nezkusila hned, že to určitě dám a povedlo se. Takže psychika je určitě důležitá :-)\nAndullie 24. února 2014 12:21\nHezky, tak to mockrát gratuluji, přesně tohle je ten správný přístup! :)\nLucy Vašatová 24. února 2014 11:17\nPsychika hraje i v mém životě hodně velkou roli. Když jsem začala cvičit, tak jsem po cvičení chtěla jen to, aby mě udělalo hubenější. Hrozně jsem se na to soustředila a prostě to nešlo! Asi 3-4 měsíce jsem stále stála na místě. Pak jsem ale hodila za hlavu to, že nutně potřebuji zhubnout a soustředila jsem se na to, že to dělám pro sebe. Od té doby to jde jako po másle. :)\nTo je krásné, že sis to takhle přenastavila :) Protože cvičit jen kvůli touze zhubnout, to přece pak není na celý život :)\nRony 24. února 2014 12:49\nO psychice mi ani nemluv, jednou jsem nahoře, potom hned zase dole ... většinou jsem přes den v pohodě, ale večer si můžu oči vybrečet, jak na mě vše dolehne .. a potom druhý den, kdy chci cvičit jógu, nejsem schopná, protože mám zalepené oči, špatně se mi dýchá .... ale je to vlastně i minulost ... myslím tím jen to cvičení .. teď nad tím mávám rukou a řeknu si, že je jedno, že jsem zrovna neschopná, hold nebudu to tělo tolik mučit a povolím, zaberu zase příště a ono to funguje. Ne každý den je člověk zralý vybít ze sebe energii, nějaký hněv .. když ho třeba ani nemá. Kor tu energii.\nPřeji ale spoustu dalších dnů, kdy se ti bude běhat s radostí a budeš spokojená ze svých výsledků. :)\nAndullie 25. února 2014 10:05\nTaké to na mě doléhá většinou večer, pak jen sedím a nejsem ničeho schopná. A nebo je naopak všechno špatně už od rána-pro jistotu.\nJinak jsi to hezky napsala...někdy energii není z čeho čerpat.také mám docela "pestrou" minulost plnou špatných zkušeností, co se cvičení týče, dlouho mi trvalo, než jsem si to srovnala a našla k němu znovu lásku a obnovila radost z pohybu.\nMockrát děkuji, věřím, že takových dnů ještě bude :) A Tobě samozřejmě přeji to samé, ať Ti pohyb dělá jen a jen radost)\nKo Ky 24. února 2014 19:50\nje hubená,ale mě se líbí,protože ta hubenost není díky anorexii,ale tomu,že sportuje a jí,takže to je ,,zdravé" a to na tom oceňuji\nKo Ky 24. února 2014 19:51\nmoc hezky jsi to napsala a dávám ti zcela za pravdu,psychika umí dělat divy a hrozně nás ovlivňuje:)\nAndullie 25. února 2014 9:58\nJasně, když je hubená díky sportu a zdravé stravě, tak na tom asi není nic špatného, jen mně už se to nelíbí:)\nA děkuji, bohužel někdy i dost negativně ovlivňuje:D\nMinnie Eiffel 24. února 2014 22:13\nTak naše psychika je kouzelnice nejen ve sportu, když si před písemkou řeknu, že nemám den a p*oseru to, tak to tak vždycky je. Poslední dobou je mi sport spíš lékem, když jsem smutná a zaběhám si, tak je hned svět krásnější-zvlášť pokud je takové počasí jako třeba včera. Ale pak mám taky dny, kdy se přemlouvám, nechce se mi, nedokážu ze sebe dostat maximum, jakoby se mi ta energie někde vytrácela. Myslím, že v tom nejsi sama, neznám člověka kterej by všechno dělal na 100% nejlíp, však jsme jenom lidé a můžem si dovolit chybovat a nebyýt perfektní. Což je pro nás, kteří se o tu dokonalost snažili, pokoušeli se být perfektní a 100% nesmírně těžké.\nZase Tě chválím za super článek!:)\nPo přečtení článku o tom horolozectví se mi pak zdálo, že někde takhle šaškuju :D Musim to někdy hecnout. Vzhledem k tomu, že se přítel teďka taky zbláznil a chce makat, tak by nemusel být špatný nápad mu to zkusit navrhnout jako program na víkend :)\nAndullie 25. února 2014 10:08\nAno, s písemkami je to přesně jak jsi napsala. Tohohle se trochu bojím u nadcházející maturity-že si řeknu, že to nedám...no a nedám to.\nJo. Tak teď jsi to trefila naprosto přesně. Totiž to, že si člověk víceméně něco srovná ještě neznamená, že ta touha po tom být perfektní nezůstává v hlavě. Jako kdyby se přesouvala někam jinam, v mém případě zrovna do sportu a nebo výsledků ve škole. Ale věřím, že se jednou naučíme si odpouštět, vždyť ty drobné nedokonalosti jsou to, co nás činí krásnými a jedinečnými :)\nA děkuji za pochvalu článku! A určitě běž lezení zkusit, když už se Ti o tom i zdálo, tak je to rozhodně znamení! Navíc stěna je super místo na rande:)\nIt!s okey not to be perfect♥\nAndullie 25. února 2014 9:57\n:-) teď to ještě předat do mozku :D\nvita-moderno 25. února 2014 6:26\nSkvělý článek! Máš naprostou pravdu a se vším s tebou souhlasím!:-)\nMagdalena 25. února 2014 13:21\nNemohla bych žít bez cvičení, miluju pohyb! Nabíjí mě pozitivní energií, cítím se dobře a sebevědomější a mám hroznou radost z jakýchkoliv pokroků:) Moc hezký článek!:)\nAndullie 26. února 2014 1:58\nTo je hezké, že máš z pohybu takovou radost, pak se tížených výsledků dosahuje daleko lépe :)\ndona-gisele 26. února 2014 6:18\nAny, ani nevíš, jak jsem ráda za tenhle příspěvek. Uf, nejsem sama, řekla jsem si právě. Nálady, kdy jsem neměla chuť vůbec na nic, jsou pro to jít cvičit zabijácké. Nesnáším, když mi cvičení nejde a z nějakého důvodu mi prostě nejde dýchat, neudělám klik, necítím tu "naspeedovanost" na video. Cítím se jako looser a lemra, která by měla vyskočit na nohy a dalších 20 minut, ale nejde to. Nestačí nic jiného než vypnout video a jít dělat něco jiného. Ale ani do toho samozřejmě není chuť. A jak jsi napsala, stačí maličkost, u mě stačí mini blbost ve škole nebo ve vztazích doma a je to tady. Ale musím říct, že se to za poslední dobu zlepšilo a přestala jsem všechno tolik řešit. To mi pomohlo a samozřejmě se to pak odrazilo ve cvičení. Vždycky si říkám: už toho smutnění a chtíče jen ležet a nic nedělat bylo dost, už to nedopustím! A pomáhá mi to. Taky je dobrý o tom s někým mluvit, po svěření ti bude hned lépe.


Park-hotel Akvarium - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Kemerovo\nKemerovo a zdejší nabídka všech 199 ubytování.\nUlitsa Mekhanizatorov 15A, Zavodskoy, Kemerovo, Rusko, 650000 - Zobrazit na mapě\nPark-hotel Akvarium – podrobnější informace\nPokud hledáte výhodně umístěný hotel ve městě Kemerovo je hotel Park-hotel Akvarium správná volba. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nZařízení a služby poskytované Park-hotel Akvarium zajistí hostům příjemný pobyt. Během ubytování v tomto nádherném zařízení si hosté mohou vychutnat Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, nonstop recepce, parkoviště, rodinný pokoj, grilovací zařízení.\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Po celý den si můžete užívat pohodovou atmosféru sauna. Park-hotel Akvarium je vaším místem pro kvalitní hotelové ubytování ve městě Kemerovo.\nVšichni cestovatelé (28)Páry (4)Jednotlivci (20)Rodiny s malými dětmi (1)Skupiny (4)