Vývoj řeči historie | vývoj každého dítěte je individuální, stadium řečového rozvoje je\nVývoj řeči historie\nVývoj lidské řeči - dějepis\nŘeč jako vývoj anatomicko-neurologických podmínek k jejich funkci při řeči. Myšlení jako zpracování zkušeností se světem. Pak se tyto dvě funkce propojují a ve vzájemném propojení urychlují svůj vývoj (řeč se intelektualizuje - stává se výstižnější - a myšlení verbalizuje - vnitřní řeč usnadňuje přemýšlení)\nOficiální historiky usvědčuje z rozsáhlého zamlčování a převracení historie lidstva, když narazíme na vývoj řeči. V případě lingvistiky probíhá vývoj přesně obráceně, než nám vnucuje Darwinova evoluční teorie\nEvoluce řeči. Prvotní potřebou byl přenos významu. Význam = myšlení + řeč + zobecnění + sdělování. (Vygotskij, 1934) Pravá příčina toho, že se všechny podmínky nutné pro vznik řeči setkaly a lidé začali používat artikulované specializované zvuky, je zřejmě kulturní povahy\nPostupně se počet slov zvyšuje a děťátko dokáže spojit i dvě slabiky (máma, táta, bába). Zatímco na začátku svých řečových pokusů zná dítě hlavně podstatná jména (má-ma, tá-ta), později začne používat i citoslovce (máma ham, táta pá, auto bum), nato slovesa\nŘeč je artikulovaný, nejčastěji zvukový projev člověka sloužící především ke vzájemnému dorozumívání.Každá řeč je článkovaná, tj. se skládá z prvků, ze slov, která tvoří slovní zásobu (lexikální systém); jejich skládání se řídí pravidly jazyka (gramatika). Slova se skládají z hlásek, jež tvoří jeho fonémický systém Historie logopedie. Logopedie je mladý vědní obor. Začala se formovat až od první poloviny 20. století. Její vývoj se dá srovnávat s vývojem speciální pedagogiky. Problémů s řečí si všímali lidé už dávno předtím. Zakládaly se tak ústavy pro hluchoměmé. První takový ústav byl založen v Paříži roku 1770 Mění se brada, nadočnicové oblouky, postavení očí, nosu a zuby. Do této etapy vývoje člověka řadíme i vznik řeči a myšlení. Zde se ze zvířete stal člověk, biosociální bytost, která žila společenským způsobem života. Dalším stupněm lidského vývoje je homo erectus (člověk vzpřímený) = opočlověk. Homo. Evroá unie byla vytvořena v roce 1993 na základě Smlouvy o Evroé unii, známější pod názvem Maastrichtská smlouva, hovoří-li se však o historii Evroé unie, uvažují se i předchozí evroé integrační aktivity, jejichž počátek sahá do 50. let 20. století Vývoj řeči začíná křikem. Dítě jím reaguje na změnu prostředí, teploty okolí Zpočátku vyjadřuje nelibost, hlas je tvrdý (pokud má dítě hlad, či je mokré), později můžeme v křiku pozorovat kladné zabarvení, hlas je měkký (pokud je dítě najedené, přebalené)\nVývoj řeči nelze odlišit od vývoje ostatních schopností člověka. Není proto možné rozvíjet dětskou řeč na úrovni, která by měla odpovídat věku, pokud celkový vývoj všech schopností a dovedností dítěte neprobíhá tak, jak bychom si představovali a přáli Vývoj řeči. Přiměřeně rozvinutá řeč je předpokladem pro zvládnutí požadavků školy. V expresivní řeči sledujeme: Ø artikulaci (správnou výslovnost), Ø slovní zásobu a její rozšiřování, Ø správnou gramatiku (skloňování a časování)\nV. Historický vývoj rasismu ve světě . Rasismus jako teorie nenávisti vůči člověku vznikl již v první třídní společnosti otrokářské, kde měl ospravedlnit především utiskování a porobení otroků a zároveň obhájit zotročování jedněch národů a lidských skupin druhými Oficiální historiky jednoznačně usvědčuje z rozsáhlého zamlčování a převrácení historie lidstva samotný vývoj řeči. V případě dějin Slova probíhá totiž vývoj přesně obráceně, než jak nám říká vnucená Darwinova evoluce! Védština a sanskrt byly jednoznačně nejrozvinutější a nejkulturnější řeči a. V jednotlivých kapitolách seznamuje s předškolním vzděláváním z pohledu historie i současnosti se zaměřením na jazykový rozvoj, představuje vývoj řeči dětí v souladu se specifiky jejich vývoje a determinanty, které na rozvoj osobnosti působí. Publikace přináší zjištěné skutečnosti o úrovni kompetencí dětí v.\nVývoj řeči je jedním se základních vlastností, které nás mohou odlišovat od ostatních živočichů. Pomocí tohoto mechanismu jsme schopni se dorozumět, domluvit, předávat důležité informace nebo rozdělit práci pro větší efektivitu a tím pádem posouvat naše limity Vývoj řeči nelze odlišit od ostatních schopností člověka. Není proto možné rozvíjet dětskou řeč na úrovni, která by měla odpovídat věku, pokud celkový vývoj všech schopností a dovedností neprobíhá tak, jak bychom si představovali a přáli. Kolem 3. roku života dítěte jsou dospělými kladeny na jeho řeč velké nároky. Každé dítě ale není. Zde uvádíme přehled vývojových fází řeči miminka Uvědomte si prosím, že každé dítě se vyvíjí svým vlastním, individuálním tempem. Pokud máte nějaké pochybnosti týkající se vývoje řeči Vašeho dítěte, poraďte se se svým dětským lékařem\nprojevu) komponenta. Významová složka řeči zahrnuje sémantický obsah, tedy význam sdělení (Lejska, 2003). Vývoj řeči je jedním z nejzajímavějších a nejúžasnějších procesů v průběhu lidského života. Právě z tohoto důvodu je předmětem zájmu odborníků z oblast Ontogenetický vývoj řeči (vývoj řeči, ontogeneze řeči) zahrnuje vývoj řeči jedince během jeho života. Znalost vývoje řeči u zdravých dětí je podstatná pro logopedickou praxi, která se zabývá rozvojem řeči u dětí s různými obtížemi v komunikačních schopnostech Vývoj řeči Začíná novorozeneckým křikem, který není resp. nemusí být projevem nespokojenosti, chybění něčeho (je jenom reflexní činností). Následně zvukové projevy slouží k uspokojení základních potřeb (dítě jimi spolu s řečí těla dává najevo spokojenost či nespokojenost) 1.1 Vzdělávání dětí z pohledu historie se zaměřením na rozvoj jazyka a řeči Na období dětství nebylo v historii pohlíženo vždy stejně. V období pravěku se děti úastnily života celé skupiny. Uþily se nápodobou a velmi rychle se do dění ve skupině zapojovaly. Výchova byla všestranná a jednotná Monografie Poruchy vývoje řeči je zaměřena na různorodé problémy dětské řeči, které jsou dány porušeným raným vývojem. Úvodní část popisuje anatomické a fyziologické aspekty a procesy, které se podílejí na vývoji nejen řeči a jazyka, ale i mozku\n3.1 Nástin vývoje mezilidské komunikace. Vývoj lidské civilizace je spojen s objevováním stále nových způsobů komunikace od mimoslovní komunikace pomocí gest a mimiky přes ústní podání, obraz, písemný projev, tisk a rozhlas až k televizi a internetu.Celá tato historie bývá dělena do několika epoch: · epocha signálů. Zahrnuje tyto tituly: Dyslalie, Opožděný vývoj řeči a dysfázie, Koktavost, Mutismus, Palatolalie a afázie. Do jedné příručky jsou z praktických důvodů spojeny metodiky opožděného vývoje řeči a dysfázie, protože na sebe navazují a úzce spolu souvisejí Historie péče o osoby s narušenou komunikační schopností Vývoj dětské řeči analyzuje v díle Studium řeči dětské (1906 a 1908) F. Čáda. V roce 1924 byla vydána první učebnice logopedie v ČSR s názvem Vady řeči (Logopaedia). Jejím autorem byl Rudolf Kratochvíl\nVývoj řeči usvědčuje historiky ze lž\nVývoj dětské řeči krok za krokem Řeč je schopnost, která je dána pouze člověku. Její rozvoj je těsně svázán s rozvojem myšlení, a proto si zaslouží veškerou rodičovskou pozornost. Autorka,.. Správný vývoj řeči vyžaduje především to, abyste s děťátkem mluvili. Komunikace s okolím je pro dítě přirozenou formou, jak se naučit mluvit. Děťátko se chce učit a touží komunikovat s okolím. I když se vám zdá, že se nedaří a děťátko občas řekne jedno slovo, ale jinak z něj nic kloudného nevypadne, nezoufejte Vývoj lidské řeči se vyvíjí spontánně: a) 1. období novorozeneckého křiku (do 5-7.týdne) = reflexní děj, reakce na změnu prostředí, vyjadřující libost nebo nelibost b) 2.období broukání, žvatlání (do 9. měsíce) = tímto obdobím prochází každé dítě, i když je hluché Vývoj řeči je mimořádně složitý proces zajištěný fylogeneticky (tzn. každý novorozenec má předpoklady postupně řeč ovládnout), nicméně vyžadující také zajištění ontogenetické, tj. vzor řeči a výchovu řeči. Prevence znamená včasnou obranu, opatření, učiněná dříve, než je narušen vývoj určité funkce Filosofie a historie; Kurzy cvičení Důvodů pro opožděný vývoj řeči je celá řada a nezbytná je v tomto případě péče odborníka - klinického logopeda, který doporučí vhodné vedení dtěte. Velmi zjednodušeně platí, že 2leté dítě už má být schopno tvořit 2-slovné věty (auto jede) a rozumí jednoduchým.\nV první části je rozebrán vývoj řeči, narušení komunikační schopnosti, historie médií a dostupné studie o vlivu sledování televizních pořadů na osobnost dítěte. Praktická část zkoumá, zda a jaký vliv má sledování televizních pořadů na dítě a jeho řeč Poté se teoretická část zaměřuje na vývoj řeči dítěte. Nejprve je nastíněn vývoj dorozumívání během vývoje druhu tzv. fylogenetický vývoj. Následně jsou uvedena stádia řeči, která jsou rozdělena na přípravné (předřečové) stádium a vlastní vývoj řeči. Tuto kapitolu uzavírají anatomicko - fyziologické.\nHistorie a vývoj myslivecké mluvy Řeč myslivců byla někdy označována řečí panskou, což do značné míry souvisí s dobou jejích počátku a následné stabilizace, tedy s obdobím, kdy lov byl výsadou panovníka a šlechty. Tento pohled je však zcela nesprávný, neboť, jak uvádí Hubáček, ti, pro něž byl lov. Logopedie (z řeckého ὁ λόγος, logos = slovo, řeč a paideia = výchova) se zabývá problematikou narušené komunikační schopnosti (NKS) ve všech rovinách u všech věkových kategorií (Lechta, 2005). Zahrnuje tedy vše od nejdrobnějších řečových vad, jako např. chybná výslovnost jedné hlásky, až po masivní řečové poruchy či naprostou nemluvnost\nStručný přehled historie oboru, významné osobnosti. Komparace se zahraničím. Předmět zájmu logopedie - pojem narušená komunikační schopnost, apod. 10 okruhů narušení komunikační schopnosti. Základní pojmy z oblasti komunikace, jazyka, řeči, mluvy. Narušený vývoj řeči a opožděný vývoj řeči Historický vývoj péče o tělesně postižené Pojem tělesně postižený (TP) se začíná používat v roce 1925. Kdysi byl TP špatný přístup - docházelo k ubližování, nebo dokonce k likvidaci tělesně postižených jedinců (Hitler). V dávných dobách (středověk) byli na obtíž Vývoj jazyků byl silně ovlivňován vztahem k přírodě. S uctíváním některých zvířat, bytostí či jevů souvisela různá tabu - zákazy nazvat něco pravým jménem. Tak vznikla pojmenování náhradní, která se onomu tabu nějak vyhnula Ontogeneze řeči, stadia vývoje dětské řeči - předřečové období a vlastní vývoj řeči. Psychomotorický vývoj dítěte a jeho vývoj řeči. Systém péče o jedince s narušenou komunikační schopností u nás i v zahraničí. Jazykové roviny v ontogenezi řeči. Narušený vývoj řeči, klasifikace Charakteristický je celkový opožděný vývoj řeči. Dítě má velmi malou slovní zásobu, v řeči se objevují dysgramatismy, například vynechává slova, používá špatný slovosled, užívá málo slovních druhů, má potíže v užívání předložek, spojek nebo zvratných zájmen. Může být narušeno také porozumění řeči\nVývoj řeči - Dětské stránk\nOtcové ovlivňují vývoj řeči u dvou až tříletých batolat více než jejich matky. Platí to ovšem pouze pro rodiny, kde jsou přítomni rodiče obou pohlaví a kde se na výchově podílejí oba. Čím zajímavější a pestřejší je slovní zásoba otců, tím je vývoj rychlejší a dokonalejší\nDiagnostika předškoláka - správný vývoj řeči dítěte - Dr. Jiřina Klenková, Ph.D., Mgr. Helena Kolbábková Kniha je určena rodičům a pedagogům, kteří chtějí vědět, jak mluví jejich dítě, na jaké úrovni je jeho řeč a jak probíhá rozvoj dítěte v dalších oblastech\nVývoj řeči je vždy opožděný, výrazně je narušena schopnost sluchového rozlišování, vnímání a chápání řeči, stavby vět. Bez správné a včasné logopedické terapie může tato vývojová porucha negativně ovlivnit celkový rozvoj dítěte, výrazně snižuje možnost školního zařazení a dalšího uplatnění\nVývoj dětské řeči krok za krokem / Hlavní autor: Kutálková, Dana, 1951- Vydáno: (2005) Logopedická prevence : průvodce vývojem dětské řeči / Hlavní autor: Kutálková, Dana, 1951- Vydáno: (2005\nHistorie pokračovala a jen několik měsíců po uvedení první verze byl vypuštěn update, který řešil především nalezené chyby. převod mluvené řeči na text v reálném čase. Rozpoznávání tváře - použitelné pro odemykání telefonu. Veřejné API pro vývoj a správu klientů textových zpráv\nMonografie Poruchy vývoje řeči je zaměřena na různorodé problémy dětské řeči, které jsou dány porušeným raným vývojem. Úvodní část popisuje anatomické a fyziologické aspekty a procesy, které se podílejí na vývoji nejen řeči a jazyka, ale i mozku. Nejsou opomenuta ani jazykovědná hlediska. Obecná část se věnuje klasifikaci, etiologii, diagnostice a terapii.\nHistorie péče o jedince se sluchovým 1998 - zákon o znakové řeči bilingvální systém vzdělávání 2008 - zákon o komunikačních systémech neslyšících a hluchoslepých osob. Ohluchlé, nedoslýchavé a neslyšící známé osobnost Opožděný vývoj řeči - poškození řeči a jazykových schopností na všech úrovních. Projevuje se zejména na úrovni foneticko-gramatické, syntaxi a sémantice.Tedy postihuje zvukovou skladbu hlásek a jejich řazení do slabik a slov, stavbu vět a jejich gramatickou strukturu, obsahovou úroveň vět\nÚvod, historie telefonu a spojovacích zařízení. Dříve než přistoupíme k výkladu problematiky spojovací techniky dle jednotlivých částí v rozsahu příslušných učebních plánů úvodních ročníků studia v oborech zaměřených do oblasti elektronických komunikací, tj. telekomunikací, si připomeňme základní údaje, týkající se historie telefonu a spojovacích. Chocerady 267 257 24 Chocerady. Tel.: 317 763 511 Fax.: 317 792 240. podatelna@chocerady.c\nViz též: poruchy řeči Viz též: řečové dovednosti Viz: řečový vývoj Řeč je schopnost, která je dána pouze člověku. Její rozvoj je těsně svázán s rozvojem myšlení, a proto si zaslouží veškerou rodičovskou pozornost. Autorka, zkušená klinická logopedka, seznamuje rodiče se zákonitostmi vývoje dětské řeči a nabízí odborně podložené praktické rady, jak dítěti pomoc V pondělí 16. října vás Osmička pro rodinu zve na přednášku o vývoji řeči. Dozvíte se, jak probíhá vývoj řeči - jednotlivé etapy vývoje dítěte z hlediska řeči obecně. Seznámíte se s poruchami komunikace v dětském věku - s rozdělením poruch komunikace, s příčinami jejich vzniku, jak se projevují Autorky, zkušené logopedky a současně matky, radí všem rodičům, jak správně podporovat osvojování řeči jejich dítěte. Srozumitelnou formou popisují vývoj řeči a komunikace dítěte od narození do tří let a doporučují, jak ho stimulovat, jak každodenně rozvíjet schopnosti dítěte - během hry, pomocí knih a v běžných aktivitách - bez toho, aby dělali něco.\nPoruchy vývoje řeči - WikiSkript\nMůže za opožděný vývoj řeči televize? Neméně podstatnou, zato nejčastější příčinou bývají nesprávné výchovné přístupy v rodině.Typickým důvodem opožděného vývoje řeči je zanedbaná výchova.Rodiče pro značnou zaměstnanost nemají tolik času věnovat se svému dítěti, nebo ještě přesněji řečeno: nejsou ochotni věnovat veškerý svůj volný.\nPísemná řeč má velký vliv na vývoj ústního projevu. Koneckonců, přepis textů, formulace hlavních myšlenek - to vše je nedílnou součástí naší komunikace. Pozdější vývoj ústního projevu charakterizuje nejen vývoj celé společnosti, ale i individuální vlastnosti člověka\nAutor knihy: Dana Kutálková, Téma/žánr: vývoj dítěte - vývoj řeči - poruchy řeči, Počet stran: 136, Rok vydání: 2010, Nakladatelství: Grad\nHistorie. Počátek vývoje došlo v Severní Americe k objevu luku a šípu až v 1. tisíciletí př.n.l.Co do významu pro zachování a vývoj lidského rodu, je objev luku a šípu řazen na třetí místo za objev řeči a ohně.Člověk objevil luk pravděpodobně tak, že si všiml síly ohnutého a náhle narovnaného stromku..\nKochleární implantáty pomohly mnoha neslyšícím dětem naučit se mluvit a usnadnily jim život. Stále se uvažovalo o tom, že by mohly existovat rozdíly v mluvené řeči mezi neslyšícími dětmi a dětmi, které slyší normálně. Vědci však nedávno zjistili, že tyto rozdíly jsou jen nepatrné\nPodobné jednotky. Vývinová dysfázia : špecificky narušený vývin reči / Autor: Mikulajová, Marína, 1955-, a další Vydáno: (1993) Postupy při vzdělávání žáků se specificky narušeným vývojem řeči / Autor: Bočková, Barbora Vydáno: (2017\nVývojová dysfázie je vada řeči, která při zanedbání prvotních příznaků v mnoha případech přivádí i intelektově vyspělé děti do zvláštní školy.Vývojovou dysfázie se začíná projevovat v předškolním věku dětí.Pozdní vývoj řeči má být v každém případě důvodem pro lékařské vyšetření a včasný začátek léčení\nvývoj řeči Obsah: 1. Logopedie jako vědní disciplína. Definice a vymezení jako vědního a studijního oboru, postavení logopedie v systému věd. Stručný přehled historie oboru, významné osobnosti. Komparace se zahraničím\nologie a klasifikace narušení vývoje řeči z věkového hlediska. Hlavní etiologické koncepty narušeného vývoje řeči. Opožděný vývoj řeči - ter\nVývoj fixace jednotlivých hlásek během ontogeneze řeči. Narušení zvuku řeči (rinolálie) a prevence poruch hlasu v předškolním věku. Narušení článkování řeči, vývojová nemluvnost a získaná neurotická nemluvnost - terminologické vymezení - typy narušeného vývoje řeči, opožděný vývoj řeči, vývojová dysfázie Z učebnic si již dost vybíráme, doporučujeme tedy zasílat nabídky mailem. Výběrově dokupujeme také jazyky a odbornou literaturu. Pondělí, středa a pátek : 10-12 a 14-16, středa až do 18.00 uvedena historie matematiky a její vývoj, předčíselné a geometrické představy, předmatematické dovednosti v rámci Rámcově vzdělávacího programu pro předškolní řeči a tím je křik (pláč), kterým se snaží dorozumívat s matkou. Dítě dále začín� Historie; Historie. Po druhé světové válce vznikla na ČVUT pod vedením prof. Františka Šorma (1913-1980) skupina chemických nadšenců, která sehrála při založení ÚOCHB zásadní roli. Ústav byl formálně založen v roce 1953 jako Ústav organické chemie, později byl přejmenován na Ústav organické chemie a biochemie.\nřeči. Zbytky sluchu jsou charakteristické sice neúplnou ztrátou sluchu, velice malé zbytky jsou zde zachovány, nelze je však ani za použití sluchové protetiky využít ve výchovně vzdělávacím procesu ani pro výstavbu mluvené řeči (srov. Potměšil, 2003) 1.3 Surdopedie a její zařazení v systému vě Význam monografie zvyšuje skutečnost, že poznatky a názory z vlastní dlouholeté klinické zkušenosti a výzkumu autorky jsou doplněny mezioborově a pohled na vývoj řeči a jeho poruchy je zpracován z hlediska dětské neurologie, klinické psychologie, klinické logopedie, foniatrie i dětské psychiatrie\nVývoj řeči. Proč se naučíš krásně mluvit. Darek řeči není člověku dán od narození. Jelikož schopnost vyjádřit své myšlenky a pocity pomocí slov jsou po mnoho let. Komunikace s rodiči a poté se škola rozvíjí schopnost mluvit, ale velmi často nestačí, aby se naučili krásně a hladce mluvit.. Fonologie - Historie editací *'''Historická fonologie''' se prolíná s historickou fonetikou a zkoumá vývoj fonémů a jejich vztahů. (tj. významotvorné prvky, např. tón hlasu, rychlost řeči, pečlivost výslovnosti) a jevy na vyšší úrovni (např. proměny intonace výpovědi) Vady řeči dělíme do šesti skupin - vývojové vady řeči, vady výslovnosti, poruchy zvuku řeči, poruchy tempa řeči, neurózy řeči a centrální poruchy řeči. Vývojové vady řeči. Jedná se o poruchy při vývoji dítěte, zpravidla do 5 let dítěte samy odezní: opožděný vývoj řeči Rozsáhlá diskuzní fóra pro rodiče. Těhotenství, porod, miminka a batolata. Školka, škola a puberta. Zdraví, vztahy a sex. Diskuze podle narození i regionu Cíl kurzu: seznámení s problematikou logopedické péče v dětském věku, nejčastější poruchy řeči ( dyslalie, opožděný vývoj řeči, dysfázie, balbuties, tumultus, mutismus), spolupráce s rodinou dítěte s vadou řeči Obsah kurzu: patologie vývoje řeči, výskyt poruch řeči v dětství, přístroje a pomůcky\nVývoj řeči a jak ho podpořit, opožděný vývoj řeči. Přednáška s Mgr. Renátou Kopeckou. Odkazy. Vývoj řeči a jak ho podpořit, opožděný vývoj řeči [PDF, 31 kB] Kdy: 17.6.2014 10:00 Kde: Historie a současnost. Město v letopočech Vývoj řeči nemluvněte probíhá stejně jako osvojování jakékoliv jiné dovednosti. Pasivní osvojování tedy i zde zákonitě předchází vlastní aktivitu a následné uvědomělé užívání. Dítě tak překročí dříve práh rozumění (8.-10. m.) než práh mluvení, a ještě dlouho více slovům. 2. Ráz slovanské řeči 3. Tvoření a ohýbání slovanských částí řeči 4. Slovanská nářečí 5. Slovanské druhy písma. Bohoslužba v slovanské řeči. 6. Osud slovanské bohoslužby v Čechách 7. Údobí vývoje české řeči\nVývoj Řeči Šťastný Úsmě\nHistorie. Už před duhou světovou válkou prosazovali někteří vědci počítače, jako nástroj pro vyjádření myšlenek, rozšíření paměti, nárůst vzdělanosti a nové možnosti kreativity. jeho názory měly značný vliv na vývoj osobního počítače. Bezprostředně po válce, kdy prestiž vědy utrpěla stínem atomové. Trojice se vydala navštívit děti. Mnohé děti byly opravdu hodné a Mikuláš s andělem je pochválili. Byli moc potěšeni, že se takové hodné děti najdou. Jinde byli ale zklamáni. Děti zlobily, dělali nepěkné věci ať už na sourozence, kamarády, nebo rodiče. Také říkaly mnohdy škaredé řeči Jejich revírem jsou mobilní telefony, počítače a dokonce i některé chytré reproduktory. Jejich tempo je obdivuhodné. Jejich protivníci jsou nefunkční mikrofony a internet. Hlasoví asistenti pro nás pracují ve dne v noci, jejich úkolem je asistovat lidstv\nHistorie, vývoj a využití klasifikací zlomenin thorakolumbální páteře Stáhnout PDF English info History, development and use of classification of thoracolumbar spine fractures The main goal of this comprehensive paper is to clarify the way of thoracolumbar spine The main goal of this summary paper is to describe the way of. Z HISTORIE ČESKÉ SOCIÁLNÍ DEMOKRACIE. První krůčky (1870/71-1890) Steinerova éra: Osamostatňování, vyzrávání a vzrůst (1890-1914) Národnostní otázka a vnitrostranický rozkol. Vznik ČSR (1914-1920) Hamplovské období: Od krize ke konsolidaci a k dalšímu vzestupu (1920- 1938) Ve druhém odboji (1938-1945 Historie Hlavní stránka / Škola / Historie. K 1. červenci 1999 vznikl splynutím dvou plzeňských škol nový subjekt s názvem Střední průmyslová škola strojnická, Střední odborné učiliště strojírenské a Učiliště, Plzeň. Od 1. 1


Soutěž o lístky do BRuNO family parku! - PR Deník\nSoutěž o lístky do BRuNO family parku!\nVyhrajte rodinné vstupenky do brněnského BRuNO family parku! BRuNO family park je moderní zábavní park v Brně-Slatině. Jeho vnitřní část je otevřena celoročně, rozkládá se na ploše 4 000 m² a nachází se v ní přes 40 jedinečných atrakcí. Většina z nich je určena jak pro děti, tak pro jejich rodiče. Mezi nejoblíbenější atrakce patří autodrom, 14 pater vysoký labyrint, lodičky a tobogan, na kterém můžete zažít 38 metrů dlouhou jízdu.\nFoto: IMOS facility, a.s.\nKromě těchto atrakcí zde najdete také trampolíny, stolní fotbal, bludiště, malou boulderovou stěnu nebo třeba skákací polštář. Pod parkem jsou podzemní nory, kterými je park na několika místech propojen. Dá se nimi projít až do „komínů“, které vedou k lanovým mostům a drátěným tunelům. Ty jsou samozřejmě nahoře, nad parkem. Dalším lákadlem je prosklená podlaha ve výšce 22 metrů s panoramatickým výhledem na okolí.\nPokud máte menší děti, jistě oceníte prostor „Mláďat“, určený pro nejmenší děti do čtyř let. Maminky si tu mohou odpočinout u kávy s dezertem. Děti budou mít pěkně na očích. A co je pro ně připraveno? V Mláďatech je mimo jiné malý labyrint, kterým se děti dostanou na skluzavku. Ta vede do obřího kuličkového bazénu. Dále tu najdete hračky, dřevěný trh, kuchyňku, dřevěnou loď nebo malé průlezky.\nKávu a občerstvení si můžete dát i jinde než v Mláďatech. V parku se nachází jídelna „Zobka“ a náročnější strávníci jistě ocení průchod do restaurace Hnízdo.\nU parku se dá pohodlně zaparkovat a hodí se k návštěvě celoročně. BRuNO family park nabízí nejen zábavu, odnesete si také nezapomenutelný zážitek! Plánujete-li výlet s dětmi, přijeďte k nám do BRuNA.\nZdroj: IMOS facility, a.s.Nápovědu najdete na www.brunofamilypark.cz\nZe všech správných odpovědí náhodně vybereme 6 výherců, kteří vyhravají rodinné vstupné do brněnského BRuNO family parku v celkové hodnotě 5.100 Kč.


Michal Kohout: Česká architektura 2001- 2002 OHLASY\nHospodářské noviny 9.4.2003\nMladá Fronta DNES 26.4.2003\nDevelopment news 6/2003\nVijenac br.249 a br.250 2003\neditor ročenky Česká architektura 2001/2002, která se nyní dostává na trh, je přesvědčen:\nStřední stav se začíná více zajímat o architekturu\nJiří Hlinka www.ihned.cz/hlinka\nPraha, 9. 4. 2003\nVětšinu objektů, které do ročenky České architektury vybral Michal Kohout, si nechali postavit konkrétní klienti a nikoliv developerské firmy. Je to tím, že se začíná konsolidovat střední stav, raduje se editor, sám praktikující a úspěšný architekt.\nhn: Porotám architektonických cen , se vyčítá, že stavby vybírají "naslepo". Vy jste všechny objekty navštívil? Z kolika realizací jste vůbec vybíral?\nStavby, o které jsem při výběru zavadil, bylo sto čtyřicet. Osobně jsem jich viděl kolem stovky. Musím ale říct, že větší část z nich se nachazí v Praze nebo v Brně, takže to nebyl takový problém.\nhn: Nechal jste se při hrubém výběru inspirovat odbornými časopisy?\nJen částečně: Podobně jako editoři předchozích ročenek Petr Pelčák a Markéta Cajthamlová jsem obeslal asi šedesát ateliérů s otázkou: co zajímavého v poslední době udělaly. Pak jsem dal i na typy fotografů architektury. Časopisy jsem samozřejmě sledoval.\nhn: Zmínil jste, že většina vámi vybraných staveb se nachází v Praze nebo v Brně. V ročence je ale podezřele velký počet projektů z Vysočiny, střední a jižní Moravy. Čím to?\nPodle mého názoru to má dvě příčiny. První z nich je ta, že Brno je významným architektonickým centrem a zmíněné lokality jsou tradiční spádové oblasti brněnských architektů. Druhá je do značné míry osobní: domy jsem vybíral samozřejmě podle jejich kvality, svou roli však sehrála i má slabost pro civilnější a jednodušší stavby. A zdá se, že tamní investoři berou tyto věci ve skromnějším měřítku.\nhn: Zmínil jste soukromé investory. Z vašeho editorialu vyplývá, že se začíná konsolidovat takzvaný střední stav. Takže nastávají lepší časy i pro architekty?\nKonsolidace je dána jednak dostupností hypoték a jednak tím, že se příslušníci středního stavu začínají o architekturu stále více zajímat. Kromě peněz tedy získávají také pocit, že investice do architektury se vyplatí. Je to patrné ve velkých městech, menších městech i vesnicích.\nhn: Přesto si v prologu ročenky kladete otáxku, co způsobuje menší zájem o architekturu v porovnání například s výtvarným uměním. Není to dáno i tím, že nejviditelnější projevy architektury jsou často pouze průměrné a vznikajf bez ohledu na veřejné mínění?\nV jistém směru určitě. To, co dělaji politické, intelektuální nebo ekonomické elity vždy nějakým způsobem ovlivňuje společnost. A ona to druhotně odráží ve svých aktivitách - v tomto ohledu do podoby toho, co se staví. Říká se, že architektura je vždy spojena s mocí. A pokud byla po čtyřicet let spojena s totalitou, není divu, že obor je stále v jistém útlumu. Včetně toho médiálního. Jsem ale optimistou a myslím si, že lidé se učí žít a vnímat věci po svém, včetně vstupování do investičních procesů. Začínají být samostatní.\nhn: Navzdory vašemu optimismu se mi zdá, že mezi zdejším a světovým standardem v architektuře zeje stále velká propast. Jak ji překonat?\nPředevším je potřeba získat osobitost a sebevědomí. U architekta se sebedůvěra zvyšuje s počtem zakázek. Jeho sebevědomí je možná mnohem více než v jiném oboru závislé na sebevědomí společnosti, klientů. Avšak pozor! České prostředí neuznává systém hvězd. Neplatilo to ani v době, kdy byla zdejší tvorba na svém vrcholu, tedy ve 20. a 30. letech. Navíc my jako Češi máme sklon k civilnosti, trochu nam chybí idealismus, dostatek rozletu. Ale takoví nejsou jen architekti - taková je celá společnost.\nPoslední architektonická ročenka nezůstává pouze u výčtu staveb\nPraha, 9. 4. 2003 Několik vylepšení čeká na pravidelné zájemce o současnou architektonickou scénu, kteří dají na doporučení ročenek Česká architektura. Letošní, v pořadí třetí výběr toho nejlepšího, co se mezi léty 2001 až 2002 ve zdejší kotlině zrodilo, měl na starosti architekt Michal Kohout.\nJméno nového editora nepřekvapí - jde o záměr nakladatele, který tím mimo jiné umožňuje aktivním architektům-editorům sebereflexi své tvorby v kontextu s díly jejich kolegů. Nová ročenka však oproti předchozím dvěma publikacím obsahuje novinky, díky nimž se posouvá až téměř do historiografické polohy.\nZájemce, který ji otevře třeba za dvacet třicet let, totiž získá informaci nejen o tom, co se stavělo, ale zároveň i o tom, v jakých podmínkách se tak dělo. Po základní části publikace, v níž jsou stručnými autorskými zprávami a fotodokumentací zvěčněny přes tři desítky vybraných staveb, následuje blok odborných statí. Miloslav Mašek se ohlíží za loňskem ve stavebnictví, sociolog Martin Lux přibližuje problematiku nájemních bytů a jejich výstavby, z pohledu developera hodnotí uplynulý rok Kamil Kosman.\nNádavkem jsou ještě přiřazeny přehledy udělených cen a výsledky významných architektonických soutěží. Jednoduše: bilance, jak má být.\nPříkladný je i přístup Michala Kohouta. Ve svém výběru neopomněl žádnou podstatnou realizaci (pražský Palác Euro, Hotel Josef, Hotel Andel's atd.) . Značný prostor je však věnován i rodinným domům, bytovým komplexům, či leckdy nenápadným sídlům lokálních firem a společností.\nVelmi záslužná je skutečnost, že některé objekty a domy se dosud neobjevily v žádném odborném časopise. Kohout tím jen stvrdil svou pečlivou práci a Česká architektura 2001/2002 punc "doporučené literatury". (jh)\nČeská architektuxa 20001/2002,\nnakladatelství Prostor - architektura - interiér - design,\nMilan Jírovec (D.U.M. Architekti) - šatny pro strahovský stadion v Praze\nSportovní šatny mohou vypadat všelijak, většinou jde o nevábné prostory, v jejichž stěnách je zakousnut letitý zápach unavených tél a nohou. Nechybí-li ale velkorysost, mohou být elegantní, vzdušné a prostorné jako v případě šatenn, které nedávno vyrostly na pražském Strahovském stadiónu za sedm miliónů korun. Jde sice o "objekt se statutem dočasné stavby", ale jejich pojetí je natolik povedené, že ona "dočasnost" by klidně mohla přerůst v "trvalost". Přitom jsou jednoduché: ocelový skelet, plášt chránící montovanou ocelovou konstrukci. V umné jednoduchosti se ovšem - jak známo skrývá sila celkového výrazu: kde taková síla chybí, musí se dohánět různými cetkami, které mají odvést pozornost od chatrnosti základní koncepce. Architekt Milan Jírovec odvedl dobrou práci. Šatny vypadají zvlášť působivě po setmění, kdy prosvícené průsvitné stěny umocňují jejich křehkost. Můžete si je prohlédnout při návštěvě Strahovského stadiónu nebo v publikaci Česká architektura 2001-2002, kterou právě vydalo nakladatelství Prostor-architektura-interiér-design. Tahle užitečná ročenka je už třetí v pořadí a mapuje zajímavé stavby vzniklé ve sledovaném období. Tentokrát ji sestavil architekt Michal Kohout, který do ni zahrnul pětatřicet - podle něj nejzajímavějších - realizací uskutečněných v Čechách a na Moravě. Je to pestrá přehlídka: vily, administrativní budovy, školy, hotely ... šatna. "Společným jmenovatelem všech uvedených staveb je však jejich navázání na silnou moderní tradici, která je určujícím - byť ne jediným - proudem na mezinárodní scéně," vysvětluje Kohout princip svého výběru. Zdá se, že čeští architekti po rozpačitém období začátku devadesátých let nabírají čím dál více svěžejší vzduch do plic. Sympatickým rysem je, že se ti nejlepší neubírají cestou okázalosti, ale jsou spíše uměřenější, což odpovídá situaci, v níž se Česká republika nacházi.\n(jhv) - Pětatřicet smělých staveb v nové ročence\nNakladatelství s předlouhým názvem Prostor - architektura - interiér - design vydalo již potřetí obrazovou ročenku Česká architektura. Zahrnuje období let 2001-2002 a ve fotografiích, plánech a autorských zprávách přináší pětatřicet realizovaných staveb, jež vyčnívají z našeho architektonického průměru. Výběr měl tentokrát na starosti architekt Michal Kohout, dřívější šéfredaktor elitního časopisu a nakladatelství Zlatý řez.\nV úvodu ročenky Kohout nezastírá jistý pesimismus nad zdejší aktuální situací. Domnívá se, že ze všech uměleckých oborů v Česku toho veřejnost ví nejméně o architektech. Podle něho si "devět z deseti českých intelektuálů" nevzpomene na jména ani deseti současných místních architektů. Na druhou stranu prý každým rokem stoupá počet zajímavých budov, a co je pozoruhodné, stavebníkem je podle něj stále častěj i "běžný středostavovský občan". Dokládá to nárůst vynikajícich staveb, ktere si pro sebe nechali navrhnout ne příliš movití, ale odvážně a s notným vkusem investující Češi. Kohout přiznává, že ve výběru preferoval právě charakterem skromnější budovy dosažitelné za přijatelné ceny.\nPoprvé byly do ročenky zahrnuty statě dokumentující současný stav českého stavebnictví. Z textu sociologa Martina Luxe vybíráme skeptickou větu, jež pohříchu stvrzuje zatímní výjimečnost oněch pětatřiceti staveb: "Ačkoliv jsme se za minulý rok v bytové politice pohnuli o malý krůček dál, současné tempo nás dovede k fungujícímu a prosperujícímu trhu s finančně dostupným bydlením pro všechny skupiny domácností až za mnoho desítek let."\nKniha má na svém hřbetu tradičně otištěny pouze půlky číslic vročení, takže v knihovně na sebe jednotlivé svazky umístěné vedle sebe navazují. Oproti minulým ročenkám klade nynější velký důraz na stavby realizované mimo velká centra.\nRODINNÝ DŮM V PRAZE-DUBČI.\nPro manžele Peškovy ho na vrhli architekti Jiří Smolík a Zdeněk Rychtařík z atelieru Vyšehrad. Stál 2,6 milionu korun, obvodové stěny jsou z pórobetonových tvárnic, obklad fasády je z překližky. Podle ročenky jeho architektura částečně vychází z neofunkcionalismu, částečně z rustikální moderny a vernukuláru.\nPoslední ročenka české architektury, kterou vydává nakladatelství Prostor, přináší jako obvykle obšírnou zprávu o aktuální situaci a vývoji daného oboru. Jednak slouží široké veřejnosti, jednak je určena i zájemcům ze zahraničí, aby měli dostatek informací o současné české architektuře. Proto vychází dvojjazyčně. Publikace se skládá ze dvou kapitol. Zaprvé to je kapitola STAVBY, představující vybrané topologicky rozmanité objekty. Bezmála její polovina (stejně jakc v předchozích vydáních ročenky) představuje obytné domy. Druhá kapitola FAKTOGRAFIE je věnována současnému stavu bytové politiky, trhu s nemovitostmi a českého stavebnictví. Obsahuje současně výsledky vybraných celostátních soutěží (Stavba roku, Interiér roku, Grand Prix Obce architektů, Úsporný dům a Nejlepší z realit) včetně soutěží, jež jsou pořádány podle soutěžního řádu ČKA. Tato kapitola je ještě doplněna o seznam přednášek, výstav a vydané literatury.\nA co říká v úvodu ročenky její editor Michal Kohout?\nMimo jiné toto: "Architektura je méně než kterýkoli jiný umělecký obor soukromou záležitostí tvůrce. Dobrá stavba musí být iniciována a podporována kultivovaným stavebníkem, vyprojektována technicky zdatnými specialisty, schválena odbomě vzdělanými úředníky, zhotovena schopnými a zkušenými techniky a dělníky, trvale profesionálně udržována a citlivě užívána odpovědnými vlastníky.\nAby se dílo zdařilo, musí být všichni účastníci tohoto procesu alespoň v základních rysech se stavbou srozuměni a musí mít vůli přispět k jejímu zdaru. Toto společné tvůrčí úsilí i energie obsažená v nemalých prostředcích vkládaných do staveb je ,nabíjí' podivuhodnou silou, kterou stavby vyzařují zpět..."\nBylo těžké vybrat z nepřeberného množství krásných fotografií nových staveb a jejich interiérů pouhý zlomek. Vybrali jsme pouze čtyři, i když jsme pochopitelně u těch ostatních přesvědčeni o tom, že také v jejich případě mají výše citované myšlenky M. Kohouta svoji platnost. Alespoň tedy, pokud jde o jejich první část. Tu druhou prokáže čas.\nRozhovor Rostislava Koryčánka s Michalem Kohoutem se uskutečnil 12.4.2003 během zasedání Komory architektů v Brně.\nProstor představil třetí díl ročenky Česká architektura 2001-2002. Editorem ročenky jsi byl tentokrát ty. Můžeš krátce představit metodu uplatněnou při tvorbě ročenky?\nPravidla byla stanovena při prvním ročníku Petrem Pelčákem a Dášou Vernerovou. Počet prezentovaných staveb je maximálně třicet pět, a nemusí se naplnit. Vybrané stavby jsou představeny na dvou, čtyřech a šesti stranách s tím, že většina staveb by měla být dokumentována na čtyřech. Při prvním ročníku se víceméně rozhodla forma, jakou budou stavby publikovány, tzn. že tam bude nějaký úvodní text od autora, hlavička, že tam bude něco jako ikona - tzn. malý obrázek, který stavbu doprovází, i v obsahu atd. Já osobně jsem se snažil, aby se v letošní ročence víc uplatnily i plány: půdorysy, řezy. Co jsem do toho ještě vnesl, bylo, aby se stavby typologicky seřadily, protože předcházející ročenky se mi zdály málo přehledné. Jinak jsem do systému ročenky nechtěl zasahovat, protože mi připadá, že kontinuita je zde namístě, a navíc je podoba ročenky dobře vymyšlená.\nJedním z kladů ročenky je to, že editor, i když se snaží o racionáiní, objektívní postup, vnáší do celého výběru svůj subjektivní pohled. Jak sis vytipovával stavby, které tě zajímaly? Určítě jsi kontaktoval spoustu ateliérů, vyhledával jsi realizace, kterými ses chtěl zabývat, v časopisech...\nHlavně jsem chtěl ty stavby vidět. Většinu staveb jsem našel tak, že jsem procházel literaturu a že jsem se dotazoval "tipovačů", tzn. fotografů a redaktorů. Oslovil jsem asi šesedát ateliérů, ale musím říct, že většina kontaktovaných architektů se držela hodně zpátky. Trošku mě to překvapilo, protože bych si myslel, že se budou víc snažit spolupracovat. Většina lidí mi na mé oslovení vlastně ani neodpověděla.\nVýběr realizací má jasné rozložení: nejhutněji jsou obsazeny lokality Praha a Brno plus spádové oblasti těchto měst. Souvisí to s tím, že na další lokatity nemáš kontakty nebo se tam hůř zjišťují možné realizace, anebo je to způsobeno tím, že tam vůbec nejsou?\nJedním samozřejmě hodně pomocným kritériem byla i regionální rovnoměrnost. Když jsem viděl, že nemám nikoho ze severní Moravy, když jsem viděl, že nemám žádné západní, jižní a severní Čechy, tak jsem se snažil to nějak doplnit. Pátral jsem po realizacích z těchto regionů, ale nepodařilo se mi je najít. Nemůžu ale tvrdit, že tam žádné věci nejsou, nebo že tam není nic, co by nehylo hodné zaznamenání, ale prostě jsem je nenašel.\nMohl bys popsat, jaké je spektrum současné české architektonické scény, například co se týká demografických znaků? Můžeš zhodnotit, proč se v ročence neobjevují realizace starších architektů? Je to kvůli tomu, že tito architekti nepůsobí, nebo že práce starší generace nedosahují úrovně, která by tě v souvislosti s tvorbou ročenky zajímala?\nJá si myslím, že je to asi spíš to druhé, protože předpokládám, že většinu zakázek dělají právě lidi mezi čtyřicítkou a šedesátkou. Z mého pohledu mají obsazeny všechny hlavní kontakty na rozhodující investory. Přesto je v této generaci méně lidí, jejichž práce by mi něco říkala. Jiná otázka je, proč tomu tak je. Já sám jsem člověk, kterému ještě ani není čtyřicet, a možná mám nějaký generační problém. Jinou příčinou je, že většina architektů z této generace jsou lidé, které už zasáhla zhoršující se atmosféra na školách. Třeba generace lidí, kterým je dnes nad šedesát, ti byli školení ještě v relativně svobodných poměrech. Další důvod je, že tihle lidé začínali projektovat nebo projektovali většinu svého života v pokřivených poměrech: jako mladí neměli možnost cestovat, neměli v době, která tě jako člověka i jako architekta formuje, možnost svobodnější diskuze, neměli možnost poměřovat se svými pracemi mezi sebou ani s tím, co se dělo ve světě. Samozřejmě k tomu přispělo i to, že se tady stavělo daleko méně. Navíc, jak se zde stavělo? Od projektu po hotový barák uběhlo deset let a to neumožňuje pořádnou zpětnou vazbu. Člověk byl vystaven šílené mlýnici, kde ho drtily technicko-hospodářské ukazatele a naprosto nepružní dodavatelé. To všechno podle mě muselo starší generaci hrozně otrávit a zdevastovat. Spousta z nich také odešla: jednak od oboru a jednak do ciziny, aby mohli dělat architekturu.\nPociťuješ, že existuje jakási generační trhlina v kontinuitě oboru?\nTo teda zatraceně. Já bych to ani nenazýval trhlinou, já bych to nazval propast nebo generační černá díra. Tady přežilo pár silných jedinců, z té starší generace třeba Šrámková, jinak notoricky známá jména jako třeba Pleskot, Lábus, Přikryl, Suchomel, Línek - to je pár jmen, ale kolem nich je prázdno. Na druhou stranu se v ročence objevuje například Vladislav Vrána, který dělal dostavbu kláštera. To je člověk téhle generace. Nikdy předtím jsem o něm nic neslyšel, ale zřejmě se obklopil šikovnými mladými lidmi nebo ho doba vynesla nahoru - jsou lidi, kteří nejsou rváči a bojovníci, ale ve chvíli, kdy se uvolní prostor, jsou schopní ho vyplnit kvalitním způsobem. Ale řekl bych, že to jsou zase jedinci. Sebevědomí architekta, jeho tvůrčí schopnosti, to je něco, co roste, co se pěstuje. To není něco, co se dá nalít do hlavy nebo vyčíst z knížek...\n... a generačně se prenáší...\nSebevědomí v sobě odráží i reakce společnosti a lidí z oboru. Z lidí, kterým se úplně proměnily podmínky, když jim bylo padesát, se stávají osamělí běžci: ve své generaci se nemají čeho chytit, můžou mít pocit, že chytají nějakou módu, která jim není vlastní, nebo si na novoty zkrátka netroufnou. Jsou, dejme tomu, už napojeni na určité typy klientů, kteří od nich žádné novinky nechtějí. Nebo prostě nereflektují, kam se obor posunul. Nenaučili se používat některé detaily nebo zapojovat určité specialisty, kteří jsou ochotní se jim přizpůsobit. Pokud chce člověk dosáhnout určité kvality, tak musí ždímat i své spolupracovníky k určitému vyššímu standardu práce, který u nás ještě není samozřejmostí - stále si mezi sebou hlídáme, kdo jaké speciály používá, kdo má jakého statika, kdo má jakého elektrikáře, kdo využívá jaké dodavatele. A část architektů, o kterých mluvíme, by najednou měla chtít od svých spolupracovniků víc a s nimi to možná nejde.\nJeště jednou se vrátím ke vzpomenuté generační propasti, která na českou architektonickou scénu podle tvé výpovědi doléhá. Na tiskovce, kde byla představena letošní ročenka, jsi mluvil o tom, že Česko trpí tím, že nemá architektonické hvězdy. Já bych se přece jenom zeptat, jestli jména, která jsi tady už vzpomínal - Přikryl, Šrámková, Pleskot - přece jen netvoří jakési to hvězdné nebe současné české architektury s jakýmsi českým specifikem, že se jedná o "tiché hvězdy". Protože aby se stali úplnými hvězdami, muselo by s tím být spojeno také to, že takto působí i společensky. Zatímco mně přijde, že ti, které jsme jmenovali, jsou typy tidí, kteří odmítají působit společensky tak, jak by měla ona správná architektonická hvězda. Jako by mentalitou zůstali v "architektuře undergroundu". Ale přece jen mi přijde, že na sebe pozornost poutají; minimálně jsou pro mnohé duchovní oporou.\nDuchovní oporou jistě jsou. Řekl bych, že svým vlivem na naši architektonickou scénu kritérium hvězdy splňují. Chybí tomu ale společenské uznání v širší rovině. Oni sami to tak asi úplně nechápou. Na jednu stranu je sympatické a přijemné, že zůstávají civilní a přístupní, ale na druhou stranu, když se vláda rozhodne, že postaví třeba sídlo Senátu, tak mi připadá šíené, že nebyl nikdo z nich pozvaný a že nemají u takovýchto projektů významné slovo. Neříkám, že je musí zrovna dělat, ale můžou u toho fungovat jako odborný poradce. To samé u velké společnosti, která se rozhodne stavět si své sídlo. Poprvé jsem se s něčím takovým setkal u Martina Rajniše, který patří také k výrazným postavám této generace. Nevím ale, do jaké míry si to vysloužil tím, že je v obchodním světě vnímán jako dobrý architekt, a do jaké míry tím, že je "salonfähig". Hvězdou se staneš tak kolem padesáti a to musiš mít za sebou spoustu práce, musíš mít tým lidí, jak jsme o tom mluvili, musiš už mít nějaký okruh následovníků a o to všechno byli tihle lidi připraveni.\nZa touto generací nastoupili další, mezi jinými i vy, začíná se uplatňovat nejmladší generace architektů. Na české scéně se v současnosti odehrává řada překvapení, protože dřívější přehled o tom, co kde kvalitního vzniká, je ten tam. Staví se daleko více kvalitních staveb, než je ke spatření třeba v odborných časopisech, ale bohužel se o nich "neví". Můžeš to potvrdit?\nJe to víceméně tak, jak jsi řekl. Scéna se u nás stává přijemně nepřehlednou. Lidi se začínají organizovat generačně, výtvarně nebo třeba i regionálně do tu formálnějších, tu méně formálních skupin nebo seskupení. V regionu cítí architekti daleko intenzivněji to, že pokud bude odezva veřejnosti na kvalitní barák mého kolegy pozitivní, zvyšuje to i mou možnost prosadit se s podobnou představou kvality. I z tohoto důvodu se můžou architekti v regionech spojovat. Také to souvisí s tím, že se zvyšuje množství zakázek a i architekti v regionu dosáhli určitého standardu, který je normální pro běžné fungování, a můžou začít sebevědoměji vystupovat vůči společnosti. Můžou jí aktivně pomáhat při utváření názoru. Tohle je velmi pozitivní. Samozřejmě časopisy to už nemůžou stíhat, i když si osobně myslím, že jich máme tady v tom desetimilionovém kotli víc než dost.\nMáš pocit, že odborný tisk v současné době místo toho, aby situaci na české architektonické scéně zprůhledňoval, ji naopak maskuje? Maskuje právě tím, že si oblíbí některé autory, které dál propaguje, a tím pádem zastiňuje jiné kvalitně složené ateliéry? Já bych to takhle neviděl. Spíš docházíme do takového normálního stavu, kdy se každý musí nějakým způsobem sám prosadit. Naopak by bylo dobré, kdyby se časopisy více profilovaly, více stylově vyhranily - tak, jako to bylo dříve, kdy existovaly různé časopisy, které byly vyloženě zaměřené na nějaký okruh lidí nebo na nějaké výtvarné směřováni. Samozřejmě vím, že je to těžké, ale každá generace se musí znovu sama snažit prosadit. To je přirozený stav.\nV ročence jsi uvedl tabulku, ve které jsi celkem vtipně rozdělil produkci, která je v ročence obsažena do několika proudů. Z tabulky vyplývá, že největší počet staveb zastoupených v ročence má blízko k neofunkcionalismu a "crisp moderně". Myslíš si, že je to tendence, která bude pokračovat i do budoucna, nebo se dají na základě tvého expertního poznání objevit i jiné, které by se mohiy rozbujet? Dá se vůbec v současné české architektuře vysledovat nějaká převažující tendence?\nNeměl jsem pocit, že by nějaký proud přesvědčivě zvítězil. Já si spíiš myslím, že se česká scéna rozpadá a každý pracuje a profiluje se podle toho, co ho nejvíc osobně zajímá. Neprobádané pole je například tzv. "rustikální moderna a vernakulár". Musím ale podotknout, že přes nárůst kvality a kultivaci společnosti tvoří dobré realizace z hlediska počtu dostavěných staveb okrajovou záležitost. Je totiž evidentní, že veřejnost jako celek tzv. moderní architekturu možná začíná přijímat v elitách, ale jako celek nikoli. Místo toho, aby mezi vysokou a tzv. lidovou architekturou tady existovala spojitá řada, se obě množiny od sebe vzdalují. Věřím, že Ize tuto mezeru vyplnit něčím kvalitním. Za tím, co lidi žene do náruče všech těch nesmyslů - alpských bud, mexických haciend a antických palácků, je určitá potřeba a my bychom se jako profese na tuto potřebu měli snažit reagovat. Jsem přesvědčen, že to Ize, aniž by člověk slevoval z kvality; je spiš důležité zbavit se určitých klišé, ve kterých jsme se naučili fungovat, určitého "fachidiotismu". Právě proto jsem chtěl v ročence uveřejnit Sváťu Sládečka, protože si myslím, že to je zajímavá postava, která jde tímhle směrem. Nebo třeba Petr Všetečka nebo Michal Říčný a Vladimír Čuhel - to jsou lidi, kteří na tom cílevědomě pracují. Rekl bych, že právě brněnská skupina je v tomhle zajímavá. V jejich práci je určitá osobitost a dotýká se něčeho, co mi připadá hodně palčivé.\nJe tvoje poznámka i apelem na nekomunikativnost architektů a veřejnosti, kterou chtějí oslovit~ Je tato schopnost zatím nedostatečná? Je nedostatečná.\nKaždá z těchto kulturních sfér používá odlišný jazyk, architekti mají své představy, ze kterých nemíní slevit, a veřejnost, kterou by rádi oslovili a které by rádi vnutili některý ze svých projektů, není schopná rozumět záměru architektů.\nTo, že tomu lidi "nerozumí", je přirozený jev. Před třiceti lety byl člověk i jako laik schopný rozebrat motor od auta a zase ho složit dohromady a nebyl to žádný velký problém. Dneska to pomalu neumí ani automechanici v servisech. Ti jednotlivé součástky jen vyměňují, protože jsou už neuvěřitelně složité. Tato "složitost" se nevyhnula ani architektuře. Do jisté míry je to tedy přirozený jev. Zakopaný pes je ale v tom, že pro architekty je to věc fatální, protože ti jsou do značné míry závislí na tom, že klient chápe, o co jde, a je srozuměný s cílem. Společnost jako celek se silně specializuje, ale architektura je pořád závislá na komunikaci. Pak zbývají jen dvě možnosti: buď dám specialistovi naprostou důvěru, jako se to děje v jiných oborech, a nechám ho dělat, co chce. Musím ale počítat s tím, že dostanu něco, čemu nemusím moc rozumět. Anebo - což může fungovat jen ve vyspělejších společnostech - se veřejnost kultivuje. Architekti a odborná veřejnost na tom důsledně pracují a naopak zase klienti mají snahu jít architektuře naproti a nějakým způsobem se ji učit chápat.\nMá česká veřejnost zájem o architekturu?\nPřirozeně jsem deformovaný oborem, takže si myslím, že zájem je těžce nedostatečný. Ale realisticky vzato je věcí, které se ucházejí o pozornost lidí, tolik, že je těžké, aby se v architektuře našli. Na druhou stranu si taky nemyslím, že bychom veřejnosti cestu k architektuře jako lidé z profese příliš usnadňovali nebo že bychom jim to dělali nějak zvlášť zábavné. Znám pouze jeden takový případ, a tím je David Vávra se svým cyklem Šumných měst. Nevím, proč by takových věcí nemohlo být víc nebo proč by architekti třeba nemohli psát pravidelně do novin? Bohužel takoví lidi tady nejsou, přijímám to jako fakt, se kterým se můžu snažit něco dělat, ale když nejsou, tak nejsou.\nV uplynulém desetiletí byly dvě výrazné výstavy, které oslovily obrovskou masu - první byla "Plečnik", druhá "Deset století architektury" - stojí za tímto zájmem volání po dávné Arkádii architektury?\nZa tím zájmem stojí to, že ty akce byly dobře připravené, že nebyla zanedbaná propagace a že na obou těch výstavách byto co předvést. Zájem o architekturu je přirozený, člověk se přirozeně bude zajímat o to, v čem žije, s čím se denně setkává a co ho formuje, stejně tak, jako se zvíře musí zajímat o svou noru. Viděl bych to čistě jako problém nás lidí z profese, protože nejsme schopni přirozený zájem veřejnosti usměrňovat a hlavně sytit. Je to staré dědictví, kdy komunikace vázne a kanály mezi námi ještě nejsou pročištěny. Ale zase, já si třeba hrozně cením práce, kterou odvedl Rostislav Švácha v Olomouci. V současné době připravujeme architektonického průvodce po Čechách a Moravě a třičtvrtě týmu jsou jeho odchovanci. Mrazí mě při pomyšlení, co by se stalo, kdyby se tady Švácha nenarodil nebo nešel učit do Olomouce. Osobnosti tohoto formátu jsou naše záchrana také z toho důvodu, že přes všechny devastace a všechny ztráty, které obor postihly, tady zůstalo pár jedinců, kteří dokázali dění kolem architektury znovu rozpumpovat, kteří fungovali jako mateční krystaly, kolem kterých se zformovali další. Je tady možná nějakých pět deset lidí, kteří to dokázali znova rozjet, a pokud jsme se někam dohrabali, je to z velké části jejich zásluha.\nJsi schopný srovnat architektonické dění v Česku s okolními státy, spíš se státy bývalého východního bloku?\nPřiznám se, že tyto scény moc neznám, že je sleduji maximálně skrze náš odborný tisk. Profesor Šlachta mi při představení ročenky v Bratislavě řekl, že na Slovensku osobnosti, které měly potenciál dění kolem architektury oživit, neměly chuf se o své zkušenosti podělit a dál je předávat. Madársko je zase trochu jiný případ, kde architektura byla zajímavá v 80. letech 20. století. Byla zde silná vazba a zahleděnost do minulosti z historických důvodů. I dnes mají problém s tím, že všechno, co dělají, musí být dostatečně "maďarské". Zatímco my máme problém s tím, jestli to, co děláme, je dostatečně světové. To, co nyní vzniká v Maďarsku, mě moc neoslovuje a cítím zde určitý blok způsobený důrazem na národní profilaci a hledání národního slohu, ze kterého se teď maďarská scéna obtížně vzpamatovává.\nTroufneš si posoudit, jestli stavby, které vznikají u nás, mají kvalitu, která je srovnatelná s tím, co se odehrává ve zbytku Evropy od Čech na západ?\nNechci se nikoho dotknout, ale řekl bych, že to, co tady představuje špičku, je venku slušný nadprůměr. Přece jenom tady nejsou takové příležitosti a přece jenom klienti nejsou tak připravení. To je dané tím, že se musí nejdřív vytvořit nějaké niveau, aby z něj mohl někdo začít vystupovat, a my jsme v té fázi, kdy se začíná stabilizovat ta základní úroveň. Bylo by předčasné si myslet, že už máme na to, aby z nás začaly lítat nějaké špičky, ale vznikající věci jsou už schopné komunikace, lidi zvenku už jim můžou rozumět. To je po dlouhé době pokrok, protože když jsem v 80. letech vodil architekty po různých stavbách, tak vůbec nechápali, co jim vlastně ukazuji. Druhý pokrok je v rozvrstvenosti scény: že to není jedna tendence, že lidi tady začínají pracovat na tom, co je osobně zajímá. To je příslib, myslím, že to není jen nějaká móda; ale v mnoha případech usilovná práce na sobě a práce s tím, co máme tady, což je dobrý výchozí bod. Samozřejmě, že tady jsou i módní ateliéry, lidi, kteří jsou lehkou rukou schopni věci obkreslit z časopisů, a myslím, že je užitečné, že v tom už dosahují určité brilance a technické dokonalosti, to všechno věci tříbí.\nExistují převládající mentální vazby české architektury na architekturu světovou? Dejme tomu na Holandsko, Rakousko, na Švýcarsko, Skandinávii?\nVnímám silnou vazbu na to, co se děje v Holandsku a ve Švýcarsku. Možná je to tím, že jsou nám tyto národy kulturně blízké, i velikostí a tím, že jsou to země tradičně kulturně hodně průchozí, na hranicích různých vlivů, což je i náš případ. Obě země mají silnou moderní tradici, charakterizují je spořivost, pragmatičnost, civilnost, a to jsou i naše vlastnosti. Tyto vlivy snad způsobují, že nám jsou tyto země kulturně hodně blízké a že nás zajímá, co se tam děje.\nVytvořila se u nás už vrstva architektii, kteří jsou schopni obstát na evropském kolbišti v případě, že Česko vstoupí do Evropské unie?\nVýtvarně asi ano, ale řízením zakázek a společensky ještě ne. S tím můžeme mít do budoucna problém. Ale to není jen věc nás architektů, to je věc celé společnosti. Šance, že se naši architekti prosadí v cizině, souvisí například i s tím, že se nějaký český investor sebere a postaví něco velkého v Paříži nebo Londýně.\nPřisoudit bys některé ze staveb zařazených do ročenky označeni "stavba jako výpověď", tzn. stavba, která promlouvá i do budoucna, která bude určující? Pár takových staveb v ročence je. Nevím, do jaké míry jsou samy ty stavby zásadní nebo do jaké míry reprezentují určité tendence. Jednou je rodinný dům v Lipůvce (ateliér Transat, pozn. redakce), dále pak Správa CHKO Žďárské vrchy (Ateliér Tišnovka, pozn. redakce), to je určitá jedna tendence. Za výjimečnou záležitost považuji rekonstrukci paláce Langhans Ladislava Lábuse. Další věc, kterou mám rád a která by takovou stavbou mohla být, je továrna na nábytek v Konárovicích (Josef Mádr, pozn. redakce) - mimořádná věc v tom, jak se podařilo prosadit výtvarný názor s ohledem na potřeby a kapsu zadavatele. Jinak je tady řada domů, kterým říkám crisp moderna, třeba Karel Mrázek, hotel Andel's od Tomáše Prouzy. To jsou věci, které dnes reprezentují nejtěsnější navázání na to, co je teď hodně horké. Další věc, která mi připadá docela prima, jsou šatny pro Strahovský stadion Milana Jirovce a k tomu bych přiřadil ZUŠ Kuřim (Ateliér B9, pozn. redakce). Jsou to takové hry se 70. a 80. lety 20. století, ke kterým se architekti z mé generace už těžko vrací. Je ale překvapující a osvobozující, že to někdo používá.\nPtám se na to v i souvislosti s výpovědí Rostislava Šváchy, který v reakci na předcházející ročenky řekl, že vše podstatné se v české architektuře postavilo na začátku 90. let 20. stotetí. Potom bylo všechno už jen rozmělňované nebo nedosahovalo té úrovně, která se objevila na začátku.\nMyslíš, že teď už budeme jen opakovat?\nOn největší váhu přisoudil začátku 90. let 20. století. Potom už nic tak důležitého neobjevil.\nFotograf Lukáš Kliment mi kdysi říkal, že jednu dobrou fotku udělá každý. Vezmeš foťák a cvakáš. V rámci fotky je tam nějakých pět rozhodnutí jak nastavíš čas, clonu, ostření, jak snímek zarámuješ a kdy to stiskneš. Dobrý fotograf se od špatného pozná tím, že dělá slušné fotky pravidelně a že dohromady skládají nějakou výpověď. Samozřejmě postavit dobrý dům, to jsou tisíce rozhodnutí, z nichž jedno musí podporovat druhé. Skoro si myslím, že pro architekturu platí spíš opačné pravidlo, to, co říká Martin Rajniš: prvních pět realizací pokazí každý. Tím chci říct, že postavit náhodně dobrý dům prakticky nejde. Ten, kdo postaví něco, co má hlavu a patu, už to musí mít do značné míry v hlavě srovnané. Ale sdělit domem navrch něco aktuálního nebo nového je nesmírně těžké. Životaschopnost něčeho, co naznačíš novým barákem, to ukáže až čas. Historie architektury je plná zajímavých náběhů, které nejsou jako takové zpětně kvalifikované, protože se dál nikam nerozvijejí. Jsou to takové odumřeliny, cimrmanovské slepé uličky. Zda někdo dokáže novou věc ještě prohloubit, jít v tom dopředu, nebo jestli bude jen rozmělňovat nebo žít - v našem prostředí z "omezené slávy", to se nedá dopředu určit.\nZ našeho rozhovoru pociťuji, že do budoucna cítíš optimismus v dalším vývoji české architektury.\nI když situace v naší architektuře není sama o sobě nijak závratně dobrá; myslím, že nastavený proud je silně pozitivní. Z toho pramení moje optimistická nálada, přestože vím, že architekti se nacházejí ve složité situaci. Kvalita se musí do určité míry stále ještě vyvzdorovat na klientech a stavebních firmách. Ale už to, že to někdo dokázal, otevírá prostor dalším a za námi je spousta relativně kvalifikovaných mladých architektů, kteří vydobytý prostor budou využívat a zpětně rozšiřovat.\nPři křtu ročenky mluvil Rostislav Švácha o tom, že architektura není jen ve stavění, že to je i v tom, že člověk plní určitou společenskou funkci, že publikuje své názory, snaží se angažovat ve veřejných sporech nebo v komoře, že učí nebo píše, sedí v komisích, na úřadech, na obecnstvích atd. Tohle je práce, která leckoho nebude tolik bavit, ale aby architektura bavila, je nutné tohle všechno podstupovat. Praktikovat obor v celé škále toho, co s sebou přináší. Chtěl bych vyzvat své starší kolegy, kteří byli často od těchto rolí odstaveni a neměli šanci se jich chopit, ale i mladší kolegy, kteří tím pádem neměli šanci se to od těch starších učit, aby se snažili tuto mezeru zaplňovat. Protože na tom záleží, jestli jako komunita my všichni obstojíme. Tím myslím architekti v Brně, architekti v Budějovicích, architekti v Čechách, architekti v Čechách vůči Evropě, v Evropě vůči světu atd. Nechci to už dál rozvádět, ale třeba to trochu i souvisí s tím, jakým způsobem se na planetě jako druh udržíme.\nVydavatel: Prostor - architektura, interiér, design, o. p. s. www.prostor.net\nEditor: Michal Kohout\nPřeklad: Veronika Hanušová, Olga Bártová\nKonzultace: Luis Marques\nRozsah: 192 strany(35 staveb ve 198 fotografiích a 127 kresbách)\nCílem ročenky české architektury je pravidelně podávat zprávu o aktuální situaci a vývoji oboru nejen odborné, ale předevšim širši veřejnosti a pňnášet podněty k veřejné diskuzi. Pro zájemce ze zahraniči pak ročenka slouži jako přehled soudobé české archrtektonické scény. Výběr staveb do reprezentativni dvoujazyčné publikace provádí vždy jedna osobnost z prací nabídnutých vyzvanými architekty.\nKniha se skládá ze dvou kapitol. První z nich prezentuje vybrané typologicky rozmanité stavby. Podobně jako v předchozích vydáních je téměř polovina kapitoly věnována obytným domům. Druhá kapitola seznamuje se situací v českém stavebnictví, bytové politice a na trhu nemovitostí a dále s výsledky vybraných celostátních soutěží (Grand Prix Obce architektů, Interiér roku, Úsporný dům, Stavba roku a Nejlepší z realit) a soutěží pořádaných podle soutěžního řádu ČKA. Kapitolu doplňuje seznam výstav, přednášek a vydané literatury.\nK N I H A VYŠLA LETOS UŽ PO TŘETÍ, TENTOKRAT OVŠEM S ČASOVÝM UPŘESNĚNÍM: 2001-2002. VYDALA JI OBECNĚ PROSPĚŠNÁ SPOLEČNOST PROSTOR ARCHITEKTURA, DESIGN, INTERIÉR.\nJe to kniha, kterou by každý, kdo se alespoň trochu zajímá o domácí architekturu, měl mít. Nejen proto, že představuje pětatřicet velmi zajímavých staveh s velmi "typizovanou" vizitkou čili s údaji o autorech, investorech, dodavatelích, místech, datech realizace apod., s popisem základních dispozic, materiálú, konstrukce. Hodnocení, jež je vždy ryze subjektivní záležitostí, se pokud možno zdržuje, čímž dává čtenáři skvělou možnost, aby si věci analyzoval sám.\nOD RODINNÉHO DOMU K PRŮMYSLOVÝM OBJEKTŮM\nPětatřicítka publikovaných staveb nepatří většinou k těm nejčastěji jinde zveřejňovaným, a tak je tu řada příjemných novinek, které poskytují obraz české architektury pestřejší, než nabízejí vyhraněné odborné časopisy. Přitom v záběru od rodinného domu (těch je nejvíc) přes školní areály k hotelum a průmyslovým objektům.\nArchhitekt Michal Kohout, vyhraněná osobnost soudobé domácí scény, vybral stavby podle svého gusta, a kniha tak přináší nejen obraz české architektury, ale také zajímavě doplňuje obraz autora samého. V tomto směru je asi skutečným překvapením tabulka stylů, do nichž jsou jednotlivé stavby zařazeny. K tomu, aby všechny stavby mohl utřídit, musel autor vytvořit nové pojmy, které jsou dostatečně výstižné: "crisp-moderna" a velmi puvabné "osobní šílenství". Protože zřejmě počet staveb v knize je dán redakcí, ne rozhodnutím autora, bylo nutno některé z nich uvést alespoň v černobílém provedení, aby tabulka byla kompletní. Takže díky ní se do knihy dostal ojedinělý areál Jihomoravské plynárenské v Brně, zřejmě je diná stavba čistého stylu high-tech u nás.\nZDE JSOU LVI ?\nOd ročenky však čtenář čekává něco jiného. Ročenky se obvykle sestavují se snahou o maximální shrnutí celoroční činnosti. Což v tomto případě nefunguje. Ani nemůže, protože architektonicky kvalitních staveb se za uvedené období (poněkud vágně stanovené dvouletí) dokončilo mnohern víc.\nV této souvislosti je poněkud pochopitelnější malá, nenápadná a neoznačená mapa míst, na nichž se představované stavby nacházejí. S jevem, se kterým se setkávají i některé soutěže: západní část České republiky je prázdná (nejzápadněji položeným místem je zde Pisek), překvapivě pustá zůstala i východní část Moravy (vše co je "za Brnem", a to včetně Slezska a Jeseníků). Těžko věřit, že by v těchto územích - v souhrnu jde téměř o polovinu republiky - byli, řečeno slovy středověkých kartografů, Ivi. Že by tam skutečně nevzniklo nic, co by stálo za pozornost. Postup z hlediska autorského výběru pochopitelný (autor třeba daná místa nesleduje nebo prostě nezná), pro ročenku však přinejmenším problematický. K ní se kniha více přibližuje ve své druhé, jakési faktografické části. Statě o českém stavebním trhu, bytové výstavbě a o trhu s nemovitostmi jsou skutečně zajímavé a dobře dokreslují situaci, v níž se česká architektura nachází jako objekt zájmu jiných oborů. Skvělý je seznam soutěží architektonických děl (škoda, že chybí Nový domov 2002) s uvedením vítězů, dobrý je výběr z architektonických klání, která proběhla v souladu se Soutěžním řádem České komory architektů. Výstavy, přednášky a filmy věnované architektuře kniha uvádí v dostatečně obsažném a reprezentativním, byť samozřejmě neúplném výběru. Stať nazvaná Literatura 2001-2002 se ovšem tváří jako úplná (slovo "výběr" v jejím názvu chybí), i když k tomu má dost daleko. Se všemi zmíněnými výhradami jde o publikaci velmi užitečnou, přínosnou a potřebnou.\nAufbruch in der Tschechischen Republik\nDas Thema Architektur ist in den tschechischen Medien äußerst stiefmütterlich vertreten. Keine der Tageszeitungen führt in den beilagenstarken Wochenendausgaben eine ArchitekturKolumne. Auch sonst hat die Architektur keinen politischen Stellenwert - im Gegensatz zu den 1920er und 1930er Jahren, als das Bauen ein Mythos des jungen, fortschrittlichen Industriestaates war. Umso bemerkenswerter ist es, dass nun schon zum dritten Mal ein Jahrbuch zum architektonischen Geschehen in Tschechien aufgelegt wird. Kein anderes Land des ehemaligen Ostblocks hat eine solche Einrichtung. Das von Architekt Michal Kohout herausgebrachte tschechisch/englisch-sprachige Jahrbuch 2002 finanziert sich ausschließlich durch Werbeeinschaltungen; die Architekten haben für ihre "Visitkarte" darin nichts zu bezahlen.\nDie 35 mit Fotos, Grundrissen und Schnitten vorgestellten Bauten sind vornehmlich von der jüngsten Architektengeneration geplant, jener also, die bereits in der neugewonnenen Freiheit nach 1989 zu studieren begonnen hat. Zum ersten Mal steht auch - im strikt zentralistisch verwalteten Tschechien - nicht die Hauptstadt Prag im Mittelpunkt, sondern Kohout stellt die eigenständige Brünner Szene vor, die durch die wenigen internationalen Investoren auch nicht den üblichen Trends folgt. Bisweilen lassen sich durchaus rurale Elemente ausmachen, die allerdings - im Gegensatz zur ungarischen Spielform Imre Makovecz - in der Moderne beheimatet sind. Nennenswert für diese Bautypen sind etwa das Verwaltungsgebäde des Naturreservates in Zdar nad Sazavou (Atelier Tišnovka) oder ein Einfamilienhaus der Gruppe Transat in der Nähe von Brünn. Kohout geht es nicht um eine representative Auswahl, denn sonst hätte er auch eine der unzähligen Banken oder Versicherungspaläste im dekonstruktivistisch-postmodernen Verschnitt aufnehmen müssen. Vielmehr geht es ihm um Stilbrüche und Aufbrüche zu Neuem. Etwa das Abschiedsgeschenk Vaclav Havels an seine Bürger: ein von AP Atelier gestalteter minimalistischer, elegant eiförmiger Fußgänger- und Wassertunnel, der dem Brusnic-Bächlein ebenso Durchlass gewährt wie dem im Hirschgraben der Prager Burg wandelnden Spaziergänger auf der Suche nach Inspiration zur Rudolfschen Wunderkammer. Ebenfalls ganz minimalistisch nimmt sich die neuerrichtete "Umkleidebox" im Strahover Sportstadion, dem größten Mitteleuropas, aus: eine schlichte Stahlkonstruktion lediglich mit transparenten Stegkunststoffplatten verkleidet. Die Distanz zur legendären tschechischen Moderne wird am Umbau der am Moldauufer gelegenen Prager Sova-Mühle zu einem Museum moderner tschechischer Kunst (vor allem mit Werken Frantisek Kupkas) ablesbar. Für denselben Ort und Zweck hat Josef Gocar Ende der 1920er Jahre einen flachen Baukörper mit Bandfenstern zwischen die Kulisse von Karlsbrücke und Burg entworfen. Die nun realisierte Version räumte den Denkmalschutzbehdrdearchitekten sichtlich mehr Möglichkeiten ein als den verantwortlichen Baukünstlern. Das schwierige Verhältnis zur eigenen Geschichte und Vergangenheit wird auch daran erkennbar, dass der Herausgeber lediglich zwei Bauten in den einst prosperierenden deutschsprachigen Randgebieten der Tschechoslowakei finden konnte: Aus diesen heutigen Krisengebieten (mit einer Arbeitslosigkeit von bis zu 30%) stellt Kohout den Um- und Zubau einer Glasschule im nordböhmischen Zelezny Brod (Architekt: Zdenek Jiran) und eine Wohnanlage im nahe der österreichischen Grenze gelegenen Znojmo vor (Architekt: Burian/Krivinka).\nČeská architektura. Czech Architecture\nYearbook 2001 2002\n190 Seiten, zahlreiche Abbildungen,\nČlánek 1 v časopise Vijenac\nČlánek 2 v časopise Vijenac\nKOTVENÍ V TRADICI\nLetošní, v pořadí už třetí ročenka české architektury vyšla v nakladatelství Prostor - architektura, interiér, design, o.p.s. Ročenky přinášejí každoročně výběr třiceti pěti novostaveb různých typologických kategorií a jejich cílem je podávat obraz stavu a úrovně domácí tvorby. Je to edice velice záslužná především proto, že uvádí architekturu jako jednu z významných sfér kulturního života na veřejnou scénu a poskytuje zejména laické veřejnosti pohled na podobu současné tvorby. I když se řada staveb uváděných v ročence objevila už dříve v časopisech Architekt a Stavba, které jsou určeny hlavně odborné veřejnosti, a dále v soutěžích Grand Prix Obce architektů, v ročenkách jde vždy o koncentrovaný výběr, jímž hodlá autor ukázat své představy o dobré kulturní tvorbě. Každý rok zpracovává ročenku a provádí její výběr jiný autor, zpravidla renomovaný tvůrce. Letošní připravil Michal Kohout, loňskou Markéta Cajthamlová a předloňskou brněnský architekt Petr Pelčák, vesměs osobnosti, které si jsou svým založením a smyslem pro čistotu architektonické formy blízké. Na úvodních stránkách ročenek je obrazová tabulka všech uveřejněných staveb, a jestliže položíme všechny tři knihy vedle sebe a odmyslíme si chronologii, zjistíme, že vytvářejí poměrně jasně definovaný okruh variací, v němž se tu a tam objevují nové prvky, např. betonové stěny zhodnocené jako výtvarné plochy na způsob Tadaa Anda, vrstvené stěny ze skla nebo stěny s překližkovým obkladem, jak jej užívají Holanďané (Mecanoo) apod., ale o vývojové dynamice se zde v krátkém období tří let nedá hovořit. Mění se zastoupení stavebních druhů a také se ohlašuje několik novostaveb jako významných událostí roku. Letos to jsou Palác Euro na Václavském náměstí v Praze1/, který hraje (a dobře) výraznou urbanistickou roli vstupní brány do prostoru náměstí, a blízký Palác Langhans2/, jehož rekonstrukce a přístavba představují aktuální téma, které se bude v prostředí velkých měst uplatňovat stále častěji. Dá se říci, že Langhansův dům by měl sloužit jako vzorový, byť náročný příklad pro řešení podobných situací. Z ostatních pražských staveb uveďme rekonstrukci Sovových mlýnů na galerii3/, Pleskotův tunelový průchod na Pražském hradě4/, jehož klidná a nenápadná soustředěnost na podstatné věci má zvláštní výrazovou sílu a energii, nebo obytný komplex v Praze-Podolí 5/, jehož členitá konfigurace, souhra s terénem, kombinace světelnosti a barev formují vitální architektonickou krajinu. Dále jsou to dva hotely: hotel Josef na Starém Městě6/, ktery' představuje jemnou souhru designu s architekturou, a rozměrný, věcně elegantní hotel Andel's7/, tvořící součást nového městského komplexu na Smíchově. Brněnští architekti jsou v ročence zastoupeni především minimalistickou geometrií knihovny Filozofické fakulty Masarykovy univerzity v Brně8/, jež obdržela loni hlavní cenu GP OA 2002, a působivou administrativní budovou fy Blata v Blansku9/ s jemnými poetickými citacemi předválečného brněnského funkcionalismu, který mají její architekti zakódovaný v genech. Za pozornost stojí výrobní hala a sídlo továrny Hranipex v Humpolci10/, kde je nižší administrativní blok připojen k velké tovární hale a tvoří její "čelo", dále nové budovy gymnázia v Písku11/ s expresivními stěnami, zaštiťujícími hladké hranoly hal tělocvičen. Nakonec ještě několik rodinných domů a vil: vila Boomerang v Býchorech12/ podivuhodným způsobem rozvíjí plastické či skulpturální možnosti moderní syntaxe (stupňovaná silueta stavby, kontrasty povrchů, ortogonální versus diagonální, oblouk stěny, mírně zborcená střecha apod.), zajímavou a subtilní expresivní formu má jednoduchý rodinný dům v Lipůvce13/. Spolu s řadou ostatních staveb v ročence se před námi rýsuje mozaika, která se jako celek charakterizuje obtížněji, třebaže v ní až na výjimky převládá duch novomoderny, soustředění na kultivování povrchů, ať masivních, nebo transparentních, užívání ozvláštňujících konfiguračních prvků, jindy se objevuje výrazný sklon k náročnému minimalismu, např. rodinný dům s ateliérem (K. Mrázek), šatny na strahovském stadionu, univerzitní knihovna v Brně (viz výše - pozn. red.), vilové domy BB Centra v Praze14/ či řadové rodinné domy v Litomyšli. Autor ročenky Michal Kohout se v předmluvě knihy pokouší jakýmsi zostřeným hudebním sluchem pro architekturu definovat stylové odstíny v české tvorbě, od neofunkcionalismu a minimalismu až po těžko definovatelný styl "crisp moderne" a styl "osobního šílenství". Je to jistě záslužná a potěšitelná snaha, třebaže bych věci klasifikoval úplně jinak, zejména proto, že se u řady staveb styly mísí, nebo proto, že některé stavby přejímají vzorce vypracované venku a aplikují je v domácím kontextu (čímž pozměňují jejich původní vlastnosti). Klasifikace rozhodně představuje námět k diskusi. Autor má však nesporně pravdu v tom, když říká, že přes všechnu stylovou rozmanitost je domácí soudobá scéna pevně ukotvena v české moderní tradici.\nAUTOR JE ARCHITEKT, HISTORIK ARCHITEKTURY, STÁLÝ SPOLUPRACOVNÍK REDAKCE\nLidové rčení hlásá, že všeho bývá "do třetice dobrého i zlého", takže nahlédněme do třetí ročenky, tentokrát nazvané Česká architektura 2001-2002, kterou vydalo nakladatelství Prostor. Minulý rok jsem o druhé ročence napsal, že jde o reklamu na obor, čímž jsem měl na mysli strategii vydavatele a do jisté míry i vyznění úvodníku tehdejší editorky, která poukazovala na problémy autorů s okolím, méně již na otázky spojené se samotnou tvorbou a na problémy v architektonické komunitě. Dokonce jsem četl názor, že od architektů přece nelze čekat kritické hodnocení práce a činnosti kolegů, a že je tedy vše v pořádku. Jde o tvrzení falešné. Vždyť v meziválečné době bylo časté, že mladí (ale ani někteří zástupci starší generace nebyli sprostě konformní), kteří museli v mnohdy tvrdších podmínkách než dnes zápasit o živobytí, dokázali nahlížet práce svých kolegů velmi kriticky a taky své názory prezentovat veřejně, ne pouze v kuloárech, jak je dnešním dobrým zvykem. A ono tříbení ducha se posléze z myšlenek a slov vtělilo do staveb. Jak přirozené...\nTentokrát vybíral a úvod napsal architekt Michal Kohout. Zvolil celkem třicet pět staveb různých typů a velikostí, což je oproti předešlým dvěma svazkům vyšší počet. Už to ukazuje, že je z čeho vybírat a že dochází k nárůstu kvalitních realizací. Nakonec i závěrečné stránky věnované rekapitulaci událostí z oboru (soutěže, výstavy, přednášky a publikace) dokládají rostoucí kvalitu zdejší architektonické kultury.\nV úvodním komentáři si Kohout počínal zčásti jako jeho předchůdci - rekapituluje současnou pozici architekta ve společnosti, zvláště ve složitém a nerovném propletenci vztahů tvůrce stavebník - stavitel - úřady. Zároveň se ale pokusil o něco navíc. Snažil se postihnout dosavadní trendy a proměny scény v oblasti stylových proudů a tendencí. Přitom použil známou metodu grafu, zpopularizovanou v době postmodernismu Charlesem Jencksem v podobě evolučně pojatých rozrodů koncepcí. Editor ročenky zde přemýšlí o různých modalitách současného nového modernismu po postmoderně - vedle rigidního neofunkcionalismu uvažuje o high-tech, retrostylu 60. až 70. let, minimalismu, organické tvorbě, rustikalitě a vernakuláru, dekonstruktivismu a o pojmu, který si vytvořil pro popis současného mainstreamu, o "crisp" moderně. Je to trochu drobečkové dělení, ale rozhodně lepší než vyčkávání za bukem, jak vše dopadne z pohledu budoucnosti. Ukazuje alespoň v náznaku, jak autor výběru uvažuje, což je jistě přesvědčivější než obecná konstatování o problémech architektů v dnešní době. Neboť ony těžkosti (s byrokracií, s nevyspělostí stavebníků), s památkáři, ochránci přírody, s právní vágností, s některými všehoschopnými kolegy apod.) mají v jiné rovině i zástupci odlišných oborů, takže sumarizace takových stížností by vydala na žalmy. V tomto svazku nalezneme stavby publikované a oceňované v průběhu loňského a letošního roku. Dominují především pražské realizace, jako je novostavba Paláce Euro na Václavském náměstí Petra Malinského a Richarda Doležala15/ rekonstrukce domu Langhans od Ladislava Lábuse16, nebo nový tunel pro pěší ve valu Prašného mostu od Josefa Pleskota17/. I Brno se představuje jedním ikonickým kusem - knihovnou Filozofické fakulty Masarykovy univerzity od Ladislava Kuby a Tomáše Pilaře16/. Poměr položek katalogu je tedy následující - v Praze se nachází z oněch třiceti pěti objektů celkem patnáct, v Brně tři, v Písku a Humpolci překvapivě po dvou a ostatní maloměstské či vesnické lokality, vztahující se k oběma velkým centrům - Praze a Brnu, jsou zastoupeny jedním objektem.\nKromě výše zmíněných šedévrů minimalismu a oné křehké nebo jiskřivé "crisp" moderny M. Kohouta (tedy koncepty pracující s transparentností a se znakovým materiálem a estetikou dnešní počítačové generace) stojí za pozornost skupina vil, a to jako poměrně kvalitativně homogenní, byť v řešení a velikosti různorodá podmnožina výběru, výsledek vzrůstu popularity moderny mezi soukromými stavebníky.\nZároveň je třeba konstatovat, že ani objekty zařazené autorem do "přihrádky" osobní šílenství (vila Boomerang od Jana Línka9/ a vstupní objekt firmy Sporten v Novém Městě na Moravě od Hany Maršíkové, Jitky Ressové, Heleny Víškové a Lucie Delongové20/) nevybočují z možností daných dnešním tvůrčím individualismem. Když tyto realizace porovnáme se stavbami meziválečné organické nebo poválečné skulpturální a neoavantgardní tvorby, nezdá se, že by šlo o nějak převratné výkony. Vždyť společným jmenovatelem všech ukázek je moderní tradice a její silné zakořenění v českém prostředí. Zde se můžeme ptát, nakolik jednotlivé položky svědčí o pouhém rozvíjení stylových konvencí a nakolik o vnitřním vývoji jednotlivých tvůrců a jejich ateliérů. To se ovšem z lakonických autorských zpráv, přetištěných již mnohdy s předstihem v odborných periodikách, dozvíme stěží a jiné texty o podstatě jednotlivých staveb zde ke smůle knihy nenajdeme.\nNavzdory přínosu editora k oživení ročenky zůstává totiž publikace i po třech letech u určitých stereotypů, které vypovídají spíše o postojích redakce a nakladatelství než o současné scéně. Mám na mysli přetrvávající nedostatek ročenky, jenž se projevuje v jejím vztahu ke kultuře odborné práce a ke konkurenci, dá-li se to tak nazvat. Myslím, že jde o zcela zbytečný, i když u nás symptomatický nedostatek. Vyplývá z ignorování periodik, která se podílejí na prezentaci české a světové tvorby. Ze zkušenosti vím, jak lehce lidé, kterým je humanitní vzdělání do jisté míry cizí, přehlížejí, že práce s texty je náročná a že vyžaduje i schopnost a povinnost uvádět prameny a literaturu. Vždyť převážná většina prezentovaných objektů již byla někde otištěna a na tomto základě bylo na ně upozorněno a z části i proto jsou v této ročence. Ani závěrečný sumární seznam periodik a publikací o architektuře tuto nevděčnou, ale nutnou strukturu odkazů nenahradí. A právě v tom dosud ročenka notně pokulhává, ačkoli má vysoké ambice. O nich nejlépe vypovídá seznam knihoven z celého světa, kde je zastoupena, a také její dvojjazyčnost - tedy anglické překlady všech textů. Tato světovost by tedy měla být dotažena, a nezáleží na tom, zda to v zahraničí dělají hůře nebo ne. K dokonalostí přece máme mířit bez toho, abychom po vzoru alibistů volali: "Proč my? Vždyť v cizině to taky nedělají...". Zkrátka a jednoduše: architekt se více či méně řídí normami, popřípadě nějakými zásadami, ke stavebnímu řízení dodává ve spolupráci s týmem lidí jisté podklady (jinak by stavebník stavební povolení nedostal), a kdyby nedbal některých daností, tak dům spadne... A stejně tak v oblasti psaných odborných textů a jejich vnitřní výstavby neboli architektury platí určité normy, například jazykové nebo normy o citacích pramenů a literatury, což každý průměrně vzdělaný člověk nejenže má znát, ale i zvládat. A jelikož antoři výběrů jsou renomovanými tvůrci, jistě by se za tuto přesnost a preciznost rádi zasadili. Ve výsledku totiž taková odborná kniha s opominutím zmíněné složky vnitřní struktury vypadá jako dílo nedotažené, byť v pěkném obalu. Doufejme, že k témuž názoru dospěje napříště jak vydavatel ročenky, tak její další editor.\nAUTOR JE HISTORIK, PRACOVNÍK NÁRODNÍHO PAMÁTKOVÉHO ÚSTAVU V OSTRAVĚ, STÁLÝ SPOLUPRACOVNÍK REDAKCE\n1/ DaM a Omicron-K, viz A. č. 8/2002.\n2/ AA Lábus, viz A. č. 11/2002.\n3/ Viz A. č. 8/2002.\n4/ Viz A. č. 10/2002.\n5/ Šafer Hájek Architekti, viz A. č. 8/2003.\n6/ Eva Jiřičná a kol., viz A. č. 11/2002.\n7/ D3A, viz A. č. 9/2002.\n8/ Kuba, Pilař, viz A. č. 4/2002.\n9/ Hrůša, Pelčák, viz A. č. 1 /2003.\n10/ L. Rýzner, viz A. č. 7/2002.\n11/ V. Krajíc, L. Monhart, viz A. č. 6/2003.\n12/ J. Línek, viz A. č. 8/2002.\n13/ Václavík, Všetečka, Všetečková, viz A. č. 9/2002.\n14/ Studio A, viz A. č. 4/2003.\n15/ DaM a Omicron-K, viz A. č. 8/2002.\n16/ AA Lábus, viz A. č. 11/2002.\n17/ Viz A. č. 10/2002.\n18/ Kuba, Pilař, viz A. č. 4/2002.\n19/ J. Línek, viz A. č. 8/2002.\n20/ Viz A. č. 5/2003.


RECENZE: Noemova potopa v příliš akademickém duchu – Novinky.cz\nRECENZE: Noemova potopa v příliš akademickém duchu\nOsmdesát let spolupráce Kühnova dětského sboru a opery pražského Národního divadla (ND) oslavilo jednorázové koncertní uvedení dětské opery Benjamina Brittena Noemova potopa (Noye’s Fludde) v historické budově ND v neděli 2. října.\nMiloš Horák coby Noe uprostřed Kühnova dětského sboru\npondělí 3. října 2016, 16:00\nDílo bylo zvoleno velmi dobře, protože prostor, který v něm děti dostávají, je pro jeho provedení opravdu stěžejní. Britten si v něm vzal za základ středověkou chesterskou hru o potopě a vytvořil cosi mezi operou a oratoriem, ale především scénickou hru, která spojuje hlediště s jevištěm v hravém biblickém podobenství obohaceném o lidské momenty sporu Noema s hašteřivou manželkou, klevetivými přítelkyněmi Noemovy ženy a dalšími půvabnými detaily.\nNárodní divadlo přizvalo ke spolupráci kromě Kühnova dětského sboru i dětské instrumentalisty, studenty a žáky Pražské konzervatoře, Gymnázia a Hudební školy hl. m. Prahy a Piccoli Archi di Praga, kteří usedli k orchestrálním partům spolu se členy Orchestru ND. Zvuk takto postaveného tělesa ale byl poměrně nevyvážený, ačkoli posilovaný amplifikacemi.\nKateřina Jalovcová jako Noemova žena uprostřed tonoucích klevetnic z Kühnova dětského sboru.\nTotéž platí i o sborovém a sólistickém obsazení. Dětský sbor utopený v hloubi jeviště za orchestrem nebyl dosti výrazný, na rozdíl od vstupního umístění dětí po stranách hlediště. S jejich odchodem na jeviště ale působivost zpěvu jinak velmi dobře připraveného Kühnova sboru dost zanikala.\nZe sólistů se Brittenově představě přiblížil nejvíc Ivo Hrachovec coby skrytý Hlas Boží a Miloš Horák jakožto Noe. Kateřina Jalovcová jako Noemova žena byla až příliš ponořená do notového partu a celkové ponurosti černé předscény, takže působila až příliš uměřeně a akademicky. Spor manželů Noemových vrcholící políčkem nevyšel ani z poloviny tak hravě, jak jej autor napsal. Právě hravost a spontánnost Brittenova díla koncertní provedení ND ke škodě věci výrazně omezilo. A to i přes sympatický pokus režisérky Magdalény Švecové o rozehrání některých momentů opery obrazivým způsobem (dětské vlny, ruce znázorňující holubice aj.)\nNa prázdno vyšel i Brittenem zamýšlený pocit společného prožitku chesterské hry zapojením publika formou společného zpěvu jednoduše napsaných chorálů. Publikum sice obdrželo anglický text (dokonce i s fonetickým přepisem výslovnosti), ale s výjimkou vstupního chorálu se pro tmu v hledišti ke zpěvu ani připojit nemohlo. Ostatně se s tím zjevně v kompozici večera nijak zvlášť nepočítalo.\nZávěrečná scéna z Brittenovy Noemovy potopy se symbolickou duhou působí poněkud ponuře.\nSpolečné úsilí dirigenta Davida Švece, který celé provedení řídil, a sbormistra Jiřího Chvály, který Brittenovu operu s Kühnovým dětským sborem nastudoval, tak vyšlo trochu naprázdno. Jedno jediné koncertní provedení působilo tak trochu improvizovaně i ponuře.\nKdyby se opera ND pokusila nastudovat Brittenovu operu scénicky, získala by do repertoáru vděčný titul pro malé publikum. Ostatně, v červnu 1995 takto Brittenovo dílo pod názvem Archa Noemova uvedl v češtině anglický režisér David Sulkin s desítkami dětí z ostravského Operního studia Národního divadla moravskoslezského a hukvaldské základní školy pro plenérovou inscenaci na festivalu Janáčkovy Hukvaldy. Kdo tam tehdy byl, jistě nezapomněl na nádherný zážitek z nekonečného průvodu rozezpívaných dětských zvířátek hukvaldskou oborou do Noemovy archy i ze společného zpívání chorálů, které opravdu propojilo hlediště s jevištěm intenzívním hudebním pocitem. Tak silný dojem si publikum z hlediště Národního divadla bohužel neodnášelo.\nBenjamin Britten: Noemova potopa (Noye’s Fludde)\nDirigent: David Švec, sbormistr: Jiří Chvála, režijní spolupráce: Magdaléna Švecová, světelný design: Jan Komárek, dramaturgie: Ondřej Hučín. Jediné uvedení 2. října 2016 v Národním divadle, Praha.


Krmítkovka - AMUR + SLADKÁ KUKUŘICE - HRUBÁ 5x1 kg - KrmivahulinB2B.cz - nejlepší e-shop s krmivy v ČR\nZboží 214 / 410\nKrmítkovka - AMUR + SLADKÁ KUKUŘICE - HRUBÁ, 5x1 kg\nVelmi bohatá směs s vysokým podílem tepelně opracovaných surovin a CSL mouky - kukuřičných výpalků! Vhodná při masivním vnadění na Kapra i Amura!\nVarianty Krmítkovka - AMUR + SLADKÁ KUKUŘICE - HRUBÁ, 5x1 kg\nKrmítkovka - AMUR + SLADKÁ KUKUŘICE - HRUBÁ, 3x2,5 kg Kód: SR04071\nKrmítkovka - AMUR + SLADKÁ KUKUŘICE - HRUBÁ, 2x5 kg Kód: SR04072\nObsahuje: 19 druhů vnadících složek! Převažuje speciálně tepelně upravená, pařená, mačkaná a pak hrubo mletá kukuřice, sója a hrách. Dále: kukuřičné výpalky = CSL mouka, extrudovaná kukuřice, hrách a pšenici! Dale pak klasické suroviny: jablečnou a mrkvovou dřeň, pekárenské a cukrárenské produkty, obiloviny,vojtěškové úsušky, enzymaticky narušený protein, syrovátku, krmné kvasnice, sušené mléko, hydrolyzovaný protein, melasu, řepkový olej, glukózu, aj. Směs neobsahuje konzervanty, umělá barviva ani syntetická aromata!\nCharakteristika: Velmi bohatá směs na “ plnotučné “ suroviny, s důrazem na tepelně opracovanou kukuřici, luštěniny a olejniny, které jsou jednoznačně přednostní a oblíbenou potravou Amura i Kapra. Navíc je do směsi přidána kvalitní, jemně mletá CSL mouka a Bisquit mouka + mkvová dřeň s jablečnou. Výrazné tukování směsi rostlinným olejem, s významným podílem ovocné složky, podtrhuje její zvláštní chuť a aroma. Velmi dobře ale na toto krmivo reagují i jiné kaprovité ryby ( odzkoušeno také na bazénových velkochovech ryb ! ) Směs je zeleno - hnědá, se sladce ovocnou vůni s podtextem vařené kukuřice.\nTip na použití: Směs je výhodné použít jako vnadící koule při masivním vnadění před lovem zaměřeným na kapry, nebo Amury, případně i spolu s "Granulemi Sladká kukuřice", nebo sypkou směsí "Smetana Melasa" . Mimochodem Amur vyhledává rád místa, kde je hojně potravy. To je známé z chovných rybníků, kde se amuři nehnou z krmných míst, a dokonce vytláčí i kapra. Stejně dobře na takové vnadění reaguje i kapr. Směs byla úspěšná i při lovu na cejny a ostroretky.\nBoilies - V SADĚ 4 v 1 -, Krill Oliheň Kód: BEKS42\nKrmítkovka - JAHODA s MANDLEMI - HRUBÁ, 3x2,5 kg Kód: SR04082


Další nebezpečná hračka z Číny! Tentokrát to jsou míčky | ČtiDoma.cz\nčtidoma.cz > Životní styl > Zdraví > Zpravodajství > Další nebezpečná hračka z Číny! Tentokrát to jsou míčky\nMinisterstvo zdravotnictví označilo jako nebezpečnou další hračku vyrobenou v Číně. Tentokrát jsou to tři barevné míčky v síťce. Informovala o tom Krajská hygienická stanice ve středu 19. srpna.\n19.08.2015 - 18:13\nMíčky byly vyrobeny v Číně\nMíčky, které jsou vyrobeny z měkčeného plastu a jsou k dostání v různých barvách, se prodávají v síťce po třech. Podle etikety je dováží firma firma DOBRY s.r.o., která ovšem neexistuje.\nStejně jako v případě hračky sladkého poníka, o jehož nebezpečnosti jsme již informovali, děti mohou přijít při hře s těmito míčky do kontaktu s estery kyseliny ftarové, a to ústy nebo kůží, které poté mohou přecházet do slin, zůstávat na rtech a sliznici a také mohou být společně se slinami konzumovány. DEHP působí na reprodukční orgány.\nBližší informace na webu\nÚzkost, deprese nebo psychóza. I takové mohou mít mazlíčci diagnózy\nAni psovi či kočce se někdy nevyhnou psychické potíže. Za poruchami se však může skrývat i fyzická nemoc zvířete.


Atelier Dusk Trilogy Trailer pokrývá vzestupy a pády pro každého protagonisty - jeden rozzlobený hráč\nKoei Tecmo vydal nový přívěs pro Ateliér Dusk Trilogy Deluxe Pack, který je dodáván se třemi dílna titulů a všech doprovodných DLC pro PC, PS4, a Nintendo Spínač majitelé. Před vydáním 14th, 2020 v lednu, Koei vydal nový přívěs pro balíček balíčků, který obsahuje vzestupy a pády pro všechny hlavní protagonisty z každého vstupu.\nPřívěs musí pokrýt všechny tři hry v rozmezí dvou a půl minut, počínaje Atelier Ayesha: Alchymista Dusk DX, kde hlavní hrdinka zoufale hledá její chybějící sourozence Nio, který zmizel z vesnice beze stopy.\nAyesha se snaží udržet alchymistickou dílnu naživu při hledání Nio a vypořádat se s těžkostí, když nemá kolem sebe mladší sestru.\nAltier Escha & Logy: Alchemists of the Dusk Sky DX se soustředí kolem dvou stejnojmenných protagonistů, Eschy a Logy, kteří mají problémy s vycházením při plnění svých úkolů. Přívěs nastíní, jak se zadek hlavy a opravit ploty po celé cestě.\nVidíme také podobné turbulence mezi Shallisterou a Shallote z Atelier Shallie: Alchesmists of the Dusk Sea DX, kteří se spojili a opravili Shallisterovu loď, aby mohli vycestovat mimo město poté, co podnikli úkol porazit draka, který brání cestování na jiné kontinenty.\nPřívěs neudělá moc, aby předvedl skutečnou hratelnost, ale místo toho ukazuje vzestupy a pády, s nimiž se hlavní postavy setkají během své cesty.\nDoufejme, že Koei a Gust odvedou lepší práci s PC portem na serveru Steam, který přijde v lednu 14th, protože dostaly dost flak za vydání PC z Atelier Ryza, který obsahoval několik pozoruhodných chyb při zahájení hry, které hráčům zabránily plně si užít zážitek z JRPG.\nMůžete se dozvědět více o Ateliér Dusk Trilogy Deluxe Pack návštěvou oficiální web Koei Tecmo.\nPublikováno v Novinky, Nintendo Spínač, PC, PS4, PřívěsyŠtítky: Atelier Dusk Trilogy, Závan, JRPG, Koei Tecmo, Nintendo Spínač, PC, PS4


ŽENA-IN - Fialové brambory - barevný výstřelek plný vitamínů\nFialové brambory - barevný výstřelek plný vitamínů\nMáme pro vás ideální potravinu, která oživí vaše tradiční recepty. A nejedná se jen o módní výstřelek, protože má i řadu zdravotních benefitů. Ochutnejte fialové brambory!\nPůvodem jsou z horských oblastí And na pomezí Peru a Bolívie. Za jejich netradiční barvou není žádná chemie, ale antokyany, tedy přírodní barviva. Samotná odrůda Blue Star vyniká mramorovým vzorem ve tvaru hvězdy a krásnou světle fialovou barvou dužiny po uvaření. Jedná se o varný typ B, dužina je po uvaření pevná a nerozvaří se, po smažení a pečení naopak křupavá navenek a jemná uvnitř, vhodná např. pro výrobu lupínků nebo jako příloha v podobě pečených brambor, bramborové kaše nebo jako barevný doplněk bramborového salátu a bramborových knedlíků.\nBrambory nejsou zajímavé pouze na pohled, ale také z hlediska nutričního složení. Obsahují přibližně 5x více vitamínů, karotenů, zinku, a antioxidantů než běžné brambory. Mají pozitivní vliv na zrak, cirkulaci krve a také srdečně- cévní onemocnění. Brambory jsou od českého pěstitele společnosti Brop.\nTesco finest fialové brambory 39,90 Kč / 1 kg.\nBarvička hezká, ještě jsem je nikde neviděla. Mě k ochutnání lákají.\nJsem asi konzervativní , brambory v této barvě mě nelákají, možná kdyby mi je naservíroval někdo s tím, že bych nevěděla, že jde o brambory\nBrambory mám ráda, tak vyzkouším i tyhle.\nNo, mě se nelíbí a nelaka mě je ochutnat.\nTo je barvička! Snad je někdy vyzkouším.\nZajímavé..to se bude vnučkám líbit..\nNedávno jsem ochutnala batáty a oblíbila jsem si je. Tak děkuju za inspiraci. Určitě fialové brambory taky vyzkouším.


Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou - Zkouknout film online - sledujeme-filmy.cz\nEmail: info@sledujeme-filmy.cz https://sledujeme-filmy.cz/sledovat?zanr=drama-v&film=%C5%BDivot%20jako%20smrteln%C3%A1%20choroba%20p%C5%99en%C3%A1%C5%A1en%C3%A1%20pohlavn%C3%AD%20cestou Koukat na celé filmy online zdarma. nejlepší novinky ze světa filmů a seriálů, filmové premiéry\nKatastrofické Loutkové Experimentální Imax\nWesterny Novinky 2016 Thrillery Drama\nVšechny drama Všechny drama, Pustit, film, Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou, česky v HD Všechny drama\nSledovat film Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou, pustit online česky v HD, CZ online. Přehrát celý online film zdarma a bez omezení. Přehrát online s možností stáhnout film. Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou vás tentokrát zavede tam, kde…\nPočet zhlédnutí: 8420 x\nPřehrát film Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou z alternativního zdroje 1\nPřehrát video Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou z alternativního zdroje 2\nStáhnout film Život jako smrtelná choroba přenášená pohlavní cestou v HD kvalitě


Pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) | TISCALI, s.r.o.\nAktuální nabídka pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 3+kk Bernartice (Trutnov), a to byty 3+kk na prodej Bernartice (Trutnov), pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov), dražby bytů 3+kk Bernartice (Trutnov).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 3+kk Bernartice (Trutnov), byty 3+kk na prodej Bernartice (Trutnov), pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov), dražby bytů 3+kk Bernartice (Trutnov).\nJe možné, že v lokalitě Bernartice (Trutnov) nebudou zcela všechny nemovitosti, které hledáte, zkuste se podívat ještě do následujících kategorií, a to Reality Bernartice (Trutnov) na pronájem nebo pronájem bytu Bernartice (Trutnov). Pokud se nechcete navíc omezovat druhem prodeje nemovitosti Bernartice (Trutnov) použijte následující kombinace pro vyhledání nemovitostí Reality Bernartice (Trutnov) případně byty Bernartice (Trutnov).\nNehledáte pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) ?\nPokud jste v této kategorii pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov). Určitě lépe naleznete pronájem bytu 3+kk Bernartice (Trutnov), který hledáte.