Sága rodu Baťů – 21stoleti.cz\nNa přelomu 19. a 20. století je Zlín nepříliš významným městysem, kde žijí necelé 3000 lidí. To je zhruba tolik, jako mají v současnosti Slušovice či Mnichovice u Prahy. V roce 1894 zde však dochází k na první pohled nevýznamné události, která změní tvář nejen obce, potažmo regionu, ale do jisté míry i historických zemí koruny české.\nV pátek 21. září 1894 se jistý Antonín Baťa vrací domů z místního c. k. úřadu. V kapse ho hřeje důležitá listina. „Díky povolení konečně můžeme se sestrou Annou a bratrem Tomášem začít podnikat ve výrobě obuvi,“ myslí Antonín na splněný sen sourozenecké trojice.\nTomáš však ještě není zletilý, takže firma je v úředních dokumentech napsána na Antonína. Jejich základní kapitál? Dědictví po matce v hodnotě 800 zlatých.\nNelehké začátky Zpočátku nic nenasvědčuje tomu, že ve Zlíně roste jeden z největších světových obuvnických koncernů. Baťové sice zaměstnávají několik dělníků, ale ve své podstatě se jedná o malovýrobu.\nUž po roce fungování společnost zažije prví krizi, když se výrazně dostává do červených čísel. Naštěstí pro sourozence je tehdy obvyklé, že dělníci se vyplácejí až po prodeji zboží, takže první ekonomické turbulence se podaří překonat.\nV roce 1897 firma zahajuje výrobu lehké obuvi, tzv. baťovek. Tyto boty jsou vyrobeny z hnědé plachtoviny a mají koženou podešev. Vzhledem k tomu, že tato obuv díky své příznivé ceně zaznamenává velký úspěch, výroba sourozenců Baťových se začíná utěšeně rozvíjet.\n„Vždyť baťovky stojí pouhou čtvrtinu běžné ceny!“ pomyslí si nejeden zákazník. A tak se firma může přestěhovat do nové tovární budovy nedaleko zlínského nádraží. Tam funguje i strojovna a zde také Baťové bydlí.\nCukr a bič Na přelomu století má společnost již 120 zaměstnanců a patří mezi deset největších obuvnických firem v českých zemích. Pomalu se v ní prosazuje mechanizace, objevují se parní stroje a pracovní den je zde dvanáctihodinový.\nUž od počátku podnikání se Baťové snaží inspirovat ve vyspělých zemích. Tomáš Baťa v roce 1896 přijíždí do Německa a roky 1904 a 1905 tráví za velkou louží v USA. To je pro rozvoj podniku další zásadní moment.\nNejen kvůli tomu, že si Baťa nemůže nevšimnout efektivity pásové výroby. Zaujmou ho i principy reklamy a marketingu a také vztah zaměstnavatele k zaměstnancům. A Baťové jsou ke svým lidem tvrdí. Vyžadují vyšší tempo práce, jaké Tomáš Baťa viděl v USA, a zavádějí systém pokut.\nProduktivita práce se pak skutečně zvýší, ale pravdou je, že kreativita ševců při strojové a pásové výrobě bere za své. Ale jiná cesta v té době není, a navíc Baťa svou tvrdost kompenzuje sociálními programy.\nSólo pro Tomáše Baťu V roce 1908 v pouhých čtyřiatřiceti letech umírá na tuberkulózu Antonín Baťa. Tomáš Baťa poté vyplácí i sestru Annu a stává se jediným vlastníkem společnosti. Ovšem ta až do roku 1931 stále nese název Antonín a Tomáš Baťa.\n„Antonínovo jméno zůstane ve jméně firmy jako památka na mého předčasně zemřelého bratra,“ vysvětluje Tomáš, proč se jméno firmy nemění. První léta 20. století plynou ve znamení klidu a pohody, ale v politických kabinetech a generálních štábech to pomalu bublá a vře.\nJednotlivé mocnosti by si rády přerozdělily své sférové zájmy a čekají jen na vhodnou záminku. Ta přijde v roce 1914, kdy následník rakouského trůnu Ferdinand d´Este podlehne v Sarajevu střelám atentátníka.\nZa dva měsíce téměř celá Evropa sedí v zákopech.\nVálka znamená prosperitu Světová válka se pochopitelně dotkne i společnosti Baťa. A ta si nemusí stěžovat, protože dostává první státní zakázky. Hned na začátku války si rakousko-uherská vláda u Bati objedná 50 000 párů bot pro svou armádu.\nNa začátku války vyjíždí ze zlínských výroben 50 párů bot denně, ovšem na konci války se toto číslo zvýší na 6000, a Baťa tak obouvá polovinu císařského vojska. Během války společnost zaznamenává skutečný rozkvět.\nBaťa se stává společníkem koželužny Polske Zakłady Garbarskie v Krakově a také zřizuje koželužnu v samotném Zlíně. Přestává tak být závislý na cizích dodávkách. Od roku 1917 vznikají první podnikové prodejny, některé z nich později přerostou ve známé Baťovy domy obuvi.\nTěsně před bankrotem Válka, která končí na podzim roku 1918, zcela překreslí mapu Evropy. Vzniká mnoho nových států i potenciálních budoucích konfliktů (mírové pařížské konferenci bude věnován některý z dalších našich Speciálů).\nKoncern Baťa se stává jedním z největších československých závodů, ovšem v prvních poválečných letech bojuje s těžkou krizí. Kvůli novým hranicím se radikálně zmenšuje domácí trh a koupěschopnost obyvatelstva také není bůhvíjaká.\nTo by ovšem nebyl Tomáš Baťa, kdyby se nad novými problémy a překážkami nezamyslel. V první řadě expanduje do zahraničí, a to nejdříve do Jugoslávie (tehdy ještě tento stát nesl název Království Srbů, Chorvatů a Slovinců).\nMasivněji též využívá reklamu, když v roce 1920 v jeho společnosti vzniká specializované reklamní oddělení.\nBaťa drtí drahotu Jenže tím své ekonomické trable Baťa nevyřeší. Poválečná sociální situace v ČSR i v celé Evropě je napjatá a dochází k mnoha stávkám. Ty se nevyhnou ani Baťovu podniku. Aby situaci alespoň částečně uklidnil, povoluje ve své firmě činnost odborů.\nJenže vyrobené zboží stále čeká ve skladech a banky chtějí zpět své úvěry. Baťa stojí téměř před krachem a musí propouštět. Rozhoduje se proto k bezprecedentnímu kroku. Cenu svých bot sníží s velkou reklamní masáží nazvanou „Baťa drtí drahotu“ o polovinu a mzdy v továrně o 40 procent.\nSvým dělníkům ovšem zároveň poskytuje kompenzační programy, například v Baťových prodejnách potravin mohou jeho zaměstnanci nakupovat s výraznou slevou. V roce 1923 je hrozba krachu definitivně zažehnána a podnik začíná znovu růst.\nObchod je služba lidu Bolševická historiografie popisuje Tomáše Baťu jako toho nejodpornějšího vykořisťovatele. O jeho sociálních či vzdělávacích programech se nezmiňuje, protože do popisovaného obrazu nezapadají.\nTak třeba řada zaměstnanců Baťovy firmy má možnost po pracovní době navštěvovat Baťovu školu práce k získání vyšší kvalifikace a vyšší odbornosti, mohou se věnovat i výuce cizích jazyků. V této škole visí Baťovo heslo: „Neříkej mi, že to nejde – řekni mi, že to neumíš“. Úspěšní studenti těchto škol pak mají lepší možnosti k získání řídicích či manažerských funkcí jak v Československu, tak i v nově zakládaných pobočkách po celém světě. Baťovo motto zní: „Konejme jen takovou práci, která slouží veřejnosti.\nObchod je služba lidu. Čím důkladněji pochopí obchodník tuto pravdu, tím více bude rozšiřovat okruh lidí, kteří budou stát o obchodní spojení.“\nExpanze do zahraničí Svými skvělými manažerskými schopnostmi Tomáš Baťa dosahuje toho, že se stává čtvrtým nejbohatším člověkem v ČSR. Ovšem ani jeho zaměstnanci nestrádají (viz box Baťův systém mezd).\nOd poloviny 20. let se společnost více soustřeďuje na pronikání do zahraničí. Do roku 1930 export ze Zlína tvoří téměř polovinu československého vývozu. A to vše v době, kdy jsou různé celní překážky mezi jednotlivými státy na denním pořádku.\nV celosvětovém měřítku se podílí na 55 % veškerého vývozu bot. To se samozřejmě nelíbí německým či britským obuvnickým koncernům a proti Baťovi kují různé pikle. Například pod záminkou tvrdého zacházení s dělníky na něj posílají kontrolu z Mezinárodní organizace práce.\nOvšem Baťa její činovníky přijme a nechá je bez jakýchkoliv omezení porozhlédnout se po závodě. Kontrola musí konstatovat, že ve výrobě nic závadného není. Baťa začíná pronikat i do dalších oblastí průmyslu.\nVe Zlíně rostou jeho školy, vydává noviny… Roku 1931 se rodinný podnik mění na akciovou společnost se základním kapitálem 135 000 000 korun a začínají vznikat dceřiné společnosti po celém světě. Továrny v Německu, Anglii, Nizozemsku, Polsku a mnoha dalších zemích.\nTomáš Baťa je na vrcholu sil. Smrt nad letištěm Zubatá si na Tomáše Baťu už několikrát sáhla. V roce 1911 jen se štěstím vyvázl z autonehody, kdy se srazil s povozem. O šest let později jej postihl zánět žil, který si způsobil dlouhým chozením s plnou nůší kůží na zádech v počátcích podnikání.\nI on jej málem stál život, ale Baťa se nakonec uzdravil. Až přichází osudný 12. červenec 1932. To ráno Tomáš Baťa odlétá z Otrokovic, kde se nachází firemní letiště, do Švýcarska, kde se má zúčastnit otevření nové pobočky.\nJenže krátce po startu letadlo havaruje a Baťa ani pilot letadla nehodu nepřežijí. Kormidlo firmy přebírá Baťův nevlastní bratr Jan Antonín, který ve své smuteční řeči neskrývá dojetí: „Spolupracovníci! Padl… Nejlepší z nás padl, oběť naší práce. Naše velká pracovní rodina ztratila svého zakladatele, budovatele a vůdce. Tělu svého vůdce vzdáváme dnes poslední poctu. Jeho duch však zůstává mezi námi, uprostřed jeho a našeho díla, protože ten duch žije v nás: duch jeho práce, jeho nadšení, jeho obětavost a píle zůstanou nám pro věky příkladem.\nPracujeme společně na velkém díle. Toto dílo nám odkázal zesnulý Tomáš Baťa ve své závěti…“\nRozvoj neustává Jan Antonín Baťa pokračoval ve vyjetých kolejích. Podnik dále expanduje po celém světě, což je o to složitější, že začátkem 30. let světem cloumá velká hospodářská krize. Deník Moravská orlice o Janu Antonínovi píše: „Po smrti Tomáše Bati spadla odpovědnost na bedra Jana Antonína Bati.\nTento obtížný úděl v Janovi našel člověka schopného odolávat osudu a unést takové rozsáhlé břímě. Energie, se kterou byl schopen ujmout se problémů, pochopit je, rychlost, se kterou provádí operace v jím řízených oblastech, naplňují úžasem dokonce i ty, kteří jej už léta znali.\n“ Baťa rozšiřuje výrobní obory o výrobu pneumatik, technické pryže, umělých vláken, hraček, kovoobráběcích strojů, pletacích strojů, letadel, jízdních kol. K firmě patří i stavební výroba, pojišťovna Atlas, uhelné doly, 63 zahraničních společností, železniční trať Otrokovice– Vizovice, cestovní kancelář, vlastní doprava, letiště v Otrokovicích, obchodní domy, prodejny ( 8 tisíc prodejen v ČSR a více než 8 tisíc v zahraničí), bytový fond, vlastní pole a lesy.\nKoncern zaměstnává více než 67 000 zaměstnanců, z toho více než 25 000 v zahraničí. Zkrátka Baťa výrazně přispíval k rozvoji celé československé společnosti. Bohužel, o takových podnikatelích si současná česká společnost může většinou nechat jen zdát.\nKonec velkých iluzí\nJe pochopitelné, že takový průmyslový kapitán, jakým Tomáš Baťa byl, zasáhl i do společenského a politického dění v Československu. Už v roce 1923, tedy krátce po svém odvážném kroku s radikálním snížením cen, kandiduje na zlínského starostu.\nJeho heslo zní: „Chci pracovat pro všechny. Bojovat proti bídě.“ Postava Tomáše Bati se veze na vítězné vlně a volby vyhraje. Tento úspěch je o to větší, že zvítězil v tradičně levicovém kraji a navíc proti němu stála společná kandidátka sociálních demokratů a komunistů.\n„Baťovská“ kandidátka poté ve Zlíně vítězí pravidelně. Po smrti Tomáše Bati se starostou stává jeden ze členů baťovského managementu Dominik Čipera. Ten sice prosazuje, aby na starostenské židli zasedl Jan Antonín Baťa, ten se však chce věnovat především rozvoji podniku.\nV kritickém roce se situace opakuje, ale Baťa opět úřad odmítl: „Pan Čipera píše, abyste zvolili za starostu z našeho středu muže, který je k tomuto odpovědnému úkolu nejschopnější a nejpovolanější. Když to tak chce mít, nemějte mi to za zlé, že vám navrhuji, abyste starostou města Zlína zvolili pana Čiperu.\nJá sám jsem velmi často přemýšlel nad tím, jak dobře obec vede a jak se zdarem vyřizoval to, o čem se mnohde silně pochybovalo. Své úkoly plní pan Čipera dobře hlavně proto, že má vytrvalou a tvrdou povahu a dobré srdce k tomu.“\nBudování státu pro 40 milionů Zdá se, že se Jan Antonín Baťa politice vyhýbal, ale ne tak docela. Své ekonomické a společenské vize shrnul v knize Budujeme stát pro 40 000 000 lidí, která poprvé vyšla v roce 1935.\nO 40 milionech Baťa píše na základě svých propočtů, z nichž mu vyšlo, že pomocí lepších metod v zemědělství je Československo schopno uživit 40 000 000 obyvatel. Soustřeďuje se zde především na budování dopravní infrastruktury.\nJím navrhovaná autostráda protíná celou republiku; začíná u Chebu a končí až na Podkarpatské Rusi. Je příznačné, že tato dálnice se vyhýbá velkým městům, nikoliv ovšem Zlínu. Kromě toho zde předkládá plány železničních koridorů a také vodního spojení skrze kanál Dunaj–Odra–Labe.\nRýpne si i do daňové politiky státu a do ztěžování podnikatelského prostředí: „Je třeba přestat s vydáváním zákonů, zužujících občanskému podnikání jeho pracovní pole.“ Řada Baťových nápadů by byla využitelná i v současnosti.\nČeši v Patagonii? Hloupost… Firma Baťa sice ve 30. letech prosperuje, ale nad Evropou se stahují mračna. Demokratický režim prohrává a v řadě zemí jsou nastoleny autoritativní a totalitní režimy. Československo nejvíce ohrožuje německý nacismus.\nNacisté se k moci dostávají v roce 1933 a od té doby postupně uskutečňují své zrůdné plány. V roce 1938 je Československo nuceno odstoupit svá pohraniční území a v březnu 1939 přestává existovat. Je pochopitelné, že nacistické Německo má o úspěšný Baťův podnik zájem.\nJan Antonín Baťa je dokonce nakrátko zadržen gestapem a později mizí ze země. Po válce bolševický režim nakydal spoustu hnoje, včetně nesmyslu, že Jan Antonín plánoval ve spolupráci s nacisty odsun Čechů do Jižní Ameriky.\nJe pravdou, že se sešel s Hermanem Göringem (1893–1946), ovšem kvůli tomu, aby s ním projednal otázku zavřených baťovských filiálek v Sudetech. Baťa se v exilu vyjadřoval jasně: „Přeji si velmi vzkříšení naší československé vlasti a stejně vroucí je i mé přání pro vítězství Anglie a spojenců,“ píše v jednom z dopisů.\nZáchrana Židů Aby nebyla společnost nacisty zkonfiskována, část rodiny Baťů zůstává ve Zlíně. Matka Tomáše Bati Marie Baťová, která vlastní 25 % akcií, a jednotliví ředitelé, jimž patří dalších 7 % tak firmu alespoň na chvíli zachraňují.\nZe Zlína se podaří dostat několik desítek židovských rodin. Právě na toto etnikum mají nacisté spadeno nejvíce. Jan Antonín Baťa není žádný diplomat, nerozpakuje se říct to, co mu slina přinese na jazyk.\nVelmi si znepřátelí amerického prezidenta Franklina Delano Roosevelta (1882–1945), když ve volbách podporuje jeho protivníka. Krátce na to mu Američané neprodlouží vízum a Baťa odchází do Brazílie. Odsud finančně podporuje československý exil.\nPrezidentu Benešovi se ovšem donese, že jej Baťa často kritizuje, a nikdy mu to neodpustí. Ostatně tak se Edvard Beneš (1884–1948) ke svým názorovým oponentům chová často.\nNespravedlivý soud Po skončení války je společnost zestátněna a Jan Antonín Baťa v nepřítomnosti souzen. Obžaloba mu klade za vinu, že za války v cizině opatřoval nepříteli prospěch, a že podporoval fašistické a nacistické hnutí.\nObou obvinění je sice zproštěn, ale nakonec je potrestán za to, že poškodil republiku tím, že se otevřeně nepřidal k odboji. Národní soud pak Jana Antonína Baťu odsuzuje k 15 letům žaláře, ke ztrátě občanských práv během výkonu trestu a ke konfiskaci majetku.\nBaťa se i během války chová jako podnikatel, který nechce především ohrozit svou firmu. Politické elity možná očekávaly, že takový významná osobnost by se měla vůči nacismu vyjádřit otevřeně. Baťa to však neudělal. Proč?\nDůvody možná nastiňuje v jednom ze svých dopisů: „Souhlasil jsem a souhlasím s organizováním finanční pomoci pro československou věc. Nemohu však jednat veřejně, ač by to odpovídalo mému cítění a vkusu.\nNemohl jsem se odhodlat k otevřené akci, když myslím na osud svých věrných spolupracovníků tam na druhé straně.“ Zda bylo chování Bati správné, necháme na našich čtenářích, každopádně soud z roku 1947 vůči němu byl vykonstruovaný.\nBaťa zůstává v Brazílii, kde pokračuje ve svém podnikání. Spor o značku Baťa prohrává v soudním sporu s Tomášem Baťou juniorem, který pokračuje v rodinném podniku v Kanadě. Jan Antonín Baťa umírá v roce 1965.\nOtisk Baťů do architektury Zlína\nJedním z prvních architektů, které Tomáš Baťa pozval do Zlína, byl Jan Kotěra (1871–1923). Ten zde navrhl slavnou dělnickou kolonii Letná, nejprve s mansardovými a později s rovnými střechami. Domky v koloniích mívaly původně omítku, ale později se přešlo na spárované zdivo, tak typické pro Zlín.\nKromě toho Kotěra projektoval vilu Tomáše Bati, která vznikala mezi roky 1909 a 1911. Zahrada kolem ní bývala plná altánů a promenád, které ji spojovaly se samotnou obuvní továrnou. Bohužel soudruzi tento zajímavý nápad zničili tím, že přes zahradu postavili frekventovanou silnici…\nJak se rozvíjelo Baťovo podnikání, jeho podnik potřeboval stále náročnější stavby. První výrobna obuvi z roku 1894 byla ještě velmi skromná. O 12 let později roste ve Zlíně Baťova tovární budova, která má ještě dřevěné stropy.\nSymbolem nového Zlína jsou však moderní skeletové budovy se základním dispozičním modulem o rozměrech 6,15 x 6,15 metru. Zlínská jedenadvacítka Právě taková je konstruktivistická stavba správní budovy společnosti Baťa z roku 1938.\nJejím autorem byl významný architekt Vladimír Karfík (1901–1996). Vždyť Karfík studoval u takových architektonických veličin, jako byl Le Corbusier (1887–1965) nebo Frank Lloyd Wright (1867–1959). Právě při studiu v USA si jej všiml Tomáš Baťa a později jej ve svých zlínských ateliérech zaměstnal.\nKromě správní budovy, které se díky „pořadovému“ číslu baťovských staveb říká také jedenadvacítka, projektoval i společenský dům, který se později proměnil na hotel Moskva. Správní budova, šestnáctipatrový zlínský mrakodrap byl se svou výškou 77,5 metru nejvyšší stavbou v meziválečném Československu a druhou nejvyšší stavbou v Evropě.\nAle to zdaleka nebylo vše, čím tento dům byl ve své době unikátní. Byl kupříkladu kompletně klimatizován. Pro mytí oken byla na vrcholu budovy postavena kolejnicová římsa, na kterou byl zavěšen manipulační vozík, který se dokázal po fasádě stavby pohybovat pod úhlem 45 stupňů.\n3800 vagonů pro mrakodrap Nosným systémem mrakodrapu je železobetonový skelet s charakteristickými válcovými sloupy, které jsou spirálovitě armované, a dole jsou eliptické, aby optimálně roznášely horizontální zatížení.\nPro betonáž sloupů a stropů bylo použito standardní ocelové bednění. Betonové konstrukce včetně sloupů jsou omítnuty škrabanou omítkou. Samotný skelet vznikl během 160 dní a na jeho stavbě se podílelo 40 pracovníků různých profesí.\nMateriál na stavbu byl dovezen v 3800 vagonech, takže by zabral celou polovinu zaoceánského tankeru. Kde si dámy odskočí? Suterén budovy obsahoval ústřední firemní archiv, strojovnu, elektrorozvodnu, dále sklady a dvě telefonní ústředny.\nJedna telefonní ústředna byla automatická a sloužila k vnitřní komunikaci mezi 3500 zaměstnanci. Druhá, ruční, byla určena pro meziměstské telefonní hovory. V přízemí se pak nacházela rozsáhlá komunikační hala.\nNa 1. až 14. podlaží jsou velkoprostorové kanceláře dimenzované pro 200 pracovníků na jedno patro. Osmé patro bylo vyhrazeno pro vedení firmy. Kanceláře zde měli také ředitelé jednotlivých sekcí. Do 15.\netáže byl situován sál pro konference nebo předvádění výrobků. O patro výš byla střešní vyhlídková zahrada s květinovými záhony a fontánou. Nejvyšší patro je jen nástavbou se strojovnou klimatizace, dílnami pro údržbáře a vodními rezervoáry.\nNa dámy se příliš nemyslelo, zatímco pánové si na toaletu mohli odskočit v každém poschodí, ženy pouze ve druhém a v devátém patře.\nŘeditelova kancelář Jedenadvacítka se nejvíce proslavila svou ředitelskou kanceláří, která se dokázala vznášet. Kancelář o rozměrech 6×6 metrů byla v podstatě výtahem, jezdícím rychlostí 0,75 metru za vteřinu.\nNechybí zde umyvadlo s přívodem teplé i studené vody nebo telefon, bez kterého se žádný ředitel neobejde. Místnost je elektricky klimatizovaná jednotkou umístěnou na stropě kanceláře a teplota zde tak kolísá mezi 18 až 25 °C.\nJan Antonín Baťa měl k dispozici ovládací panel, a tak mohl svou kanceláří jezdit z patra do patra a prosklenými stěnami sledovat, jak jeho podřízení pracují. V obřích kancelářích pracovalo 200 úředníků a Baťovu čipernému oku nic neuniklo.\nInu, kamerový systém tehdy ještě k dispozici nebyl… S lavné kolonie „Aby naši dělníci dobře pracovali, musí i dobře bydlet,“ razí Baťové jednu ze svých zásad. V roce 1935 byla vypsána soutěž na typizovaný rodinný dům.\nČlenem poroty, která projekty posuzovala, byl i jeden z nejslavnějších architektů a urbanistů historie Le Corbusier, nebo třeba autor pražského paláce Adria či Husova sboru na Vinohradech Pavel Janák (1882–1956).\nBaťovi dělníci byli původem venkované z okolních valašských kopců, takže přestěhování do řadových kolonií, typických svou cihlovou červení, bylo pro leckteré z nich šokem. V koloniích platil přísný zákaz chování domácích zvířat nebo výsadby ovocných stromků, nad čímž bděly namátkové kontroly.\nTy také hlídaly, zda obyvatelé Baťových domků, zvyklí na život v jedné místnosti, skutečně využívají všechny místnosti v domě, či je třeba nepronajímají. A každou neděli chodila kolonií komise a kontrolovala, zda jsou předzahrádky u domků správně upravené.\nDnes je situace s Baťovými domky, prohlášenými za památky, trochu problematická. Sám Jan Antonín Baťa se nechal slyšet, že tyto stavby tu nejsou proto, aby přežívaly staletí. Při jejich výstavbě nebyla používána nijak drahá technologie a stavělo se za pokud možno co největších úspor.\nMístní infrastruktura není zcela ideální, komunikace jsou úzké, což přináší trable třeba při odvozu odpadu nebo hasičům a záchranářům.\nExport urbanismu Baťové se na tváři Zlína podepsali významněji než kdokoliv jiný. Jeden z přizvaných architektů, František Lydie Gahura (1891–1958), popisoval, jak ve své práci postupovali: „Snažili jsme se od počátků výstavby města, aby stylově vyrůstalo organicky z průmyslové architektury, jako nové formy k vyjádření architektova názoru na práci a život průmyslového města.\nVliv na obraz Zlína má průmyslový objekt, tedy tovární budova. Ta jest hlavním motivem zlínské architektury. Tento motiv se opakuje v různých variacích i u ostatních budov sloužících veřejným účelům, u škol, internátů, společenského domu, sociálně zdravotního ústavu a jiných.\n“ Baťa vycházel z jednoduché premisy: dobré prostředí zvyšuje pracovníkovu výkonnost. Proto je Zlín po urbanistické stránce koncipován jako zahradní město. Tato koncepce je později využita při stavbě Baťových filiálek po celém světě.\nBaťovy ateliéry Ve 30. letech vznikají ve Zlíně i filmové ateliéry a laboratoře. Autorem jejich staveb je zmíněný Vladimír Karfík. I ty patří do baťovského Zlína, právě zde se točily první reklamy pro Baťovu firmu.\nZakladateli ateliérů byli scenárista a dramaturg Elmar Klos (1910–1993), organizátor a producent Ladislav Kolda (1903–1983) a fotograf, kameraman a střihač Alexander Hackenschmied (1907–2004). Nezůstalo však pouze u reklam.\nJiž brzy se zde točily instruktážní, naučné a dokumentární snímky. Od roku 1942 došlo i na hrané a animované filmy. Světovou proslulost dokázali zlínským ateliérům vtisknout především dva tvůrci: Hermína Týrlová (1900–1993) a Karel Zeman (1910–1989).\nSklad světových parametrů Skvělý rozjezd Baťovy společnosti definitivně zastavili až bolševici v roce 1948. Přesto ještě po komunistickém puči, kdy už firma byla tři roky ve státní správě, vznikla ve Zlíně po architektonické stránce velmi hodnotná budova, kterou byl centrální sklad budovy.\nPod ním je podepsán architekt Vladimír Kubečka (1913–1977). Stavba má deset podlaží a na každém patře lze nalézt 6000 m2 úložné plochy, což hravě překoná i rozlohu fotbalového hřiště. Sklad měl zajímavě vyřešenou dopravní obslužnost, na střeše měl být podle původních plánů dokonce i heliport.\nV 50. letech ještě vyrůstá ve Zlíně architektonicky zajímavý kolektivní dům autora Jiřího Voženílka (1909–1986). A postbaťovskému Zlínu hloupě přejmenovanému od roku 1949 na Gottwaldov patří i jeden primát, právě zde vyrostl v roce 1953 první československý panelák.\nOvšem nikoliv nějaká čtrnáctiposchoďová králíkárna, zlínský dům měl patra jen tři.\nBaťův návrat Ještě před únorovým převratem se jméno Baťa dostalo na index. Zlín se přejmenoval na Gottwaldov a vládnoucí režim se snažil Baťovu rodinu vymazat z povědomí lidí. Samozřejmě se to nepodařilo.\nI kvůli takovým drobnostem, jako byl sponzoring společnosti Baťa MS ve fotbale, takže reklamy s tímto jménem byly ke spatření i při televizních přenosech z této sportovní akce. Až revoluce z roku 1989 přinesla změnu.\nO dva roky později se firma Baťa vrátila do Zlína, který se mohl vrátit ke svému tradičnímu jménu. V roce 2000 pak měla Bata Shoe Organization, jak se dnes firma nazývá, padesát výrobních závodů, devět koželužen, 4 743 prodejen, 49 324 zaměstnanců a působila v 68 zemích světa.\nSpolečnost má dnes čtyři obchodní jednotky: Bata Europe se sídlem ve švýcarském Lausanne, Bata Asia Pacific-Africa se sídlem v Singapuru, Bata Latin America se sídlem v Ciudad de México a Bata North America se sídlem v kanadském Torontu, kde sídlí i Baťovo muzeum Průplav podle Bati\n*I společnost Baťa potřebovala dopravní infrastrukturu a k tomu mimo jiné využívala vodních cest. Tak mezi lety 1935 až 1938 vznikl 52 kilometrů dlouhý průplav Otrokovice–Rohatec, zvaný též Baťův. Částečně vede po řece Moravě, jinak uměle vyhloubenými kanály s řadou pohyblivých jezů, plavebními komorami a dalšími vodními stavbami.\nNa trase je celkem 23 mostů. *Hlavním po vodě dopravovaným materiálem byl lignit z Ratíškovických dolů, které vlastnila firma Baťa. Lignit se dopravoval do Otrokovic, kde byl spalován pod kotli tepelné elektrárny, která zásobovala kožedělný závod teplem a elektřinou.\n*Na trase byla řada unikátních technických zařízení, mimo jiné výklopník uhlí mezi Rohatcem a Sudoměřicemi, lanovka pro přetahování člunů přes Moravu ve Vnorovech apod. U každé plavební komory byl postaven typický „baťovský“ domek pro obsluhu. Dnes jsou zde třeba půjčovny lodí pro vodáky. *V současnosti je téměř celá vodní cesta opravena, zprovozněno je zde 13 plavebních komor, a umožněna tak je jak pravidelná, tak i turistická vodní doprava mezi Otrokovicemi a Petrovem, případně slovenskou Skalicí.\nTuristé mohou využívat 8 přístavů a 16 přístavišť. Díky stavbě slovenského přístavu Skalica se stal Baťův kanál mezinárodní vodní cestou. V úpravách vodní cesty bude pokračováno s cílem dovést ji až do Hodonína a Kroměříže.\nNěkteré studie počítají s částmi Baťova průplavu pro stavbu kontroverzního kanálu Dunaj–Odra–Labe.\nStručný vývoj společnosti Baťa do konce 2. světové války\n* 1894 Vznik společnosti Výroba obuvi * 1903 Strojírenství * 1910 Závodní kuchyně s jídelnou * 1912 Výstavba obytných domků pro zaměstnance * 1915 Koželužny * 1917 Elektrárna Lesní a polní hospodářství Závodní konzum * 1918 Tiskárna Vydavatelství novin Závodní knihovna Závodní mateřská školka * 1919 Zpracování dřeva * 1923 Správkárny obuvi * 1924 Železniční doprava Letecká doprava Stavebnictví Systém účasti na zisku a ztrátě Sportovní klub Baťa * 1925 Baťova škola práce * 1926 Vydavatelství TISK * 1927 Výroba celopryžové obuvi Baťovy pomocné závody (BAPOZ) Baťova nemocnice * 1928 Chemická výroba Baťův podpůrný fond * 1929 Pedikúra Počátek budování podnikových satelitů * 1930 Výroba pneumatik Pojišťovna Pětidenní pracovní týden * 1931 Vznik akciové společnosti Plynárenství Automobilová nákladní doprava Textilní výroba * 1932 Smrt Tomáše Bati Námořní lodní doprava Uhelné doly Hotel * 1934 Letecké závody * 1935 Výroba plynových masek a gumových výrobků Studijní ústav * 1938 Dokončena správní budova ve Zlíně * 1939 Škola umění * 1943 Zahradnictví Těžba nafty a plynu * 1944 Nálet * 1945 Znárodnění zestátněním Tomáš Baťa o meziválečné hospodářské krizi\n„To, čemu jsme zvykli říkat hospodářská krize, je jiné jméno pro mravní bídu. Mravní bída je příčina. Hospodářský úpadek je následek. V naší zemi je mnoho lidí, kteří se domnívají, že hospodářský úpadek lze sanovat penězi.\nHrozím se důsledků tohoto omylu. V postavení, v němž se nacházíme, nepotřebujeme žádných geniálních obratů a kombinací. Potřebujeme mravní stanoviska k lidem, k práci a k veřejnému majetku. Nepodporovat bankrotáře, nedělat dluhy, nevyhazovat hodnoty za nic, nevydírat pracující, dělat to, co nás pozvedlo z poválečné bídy.\nPracovat a šetřit a učinit práci a šetření výnosnější, žádoucnější a čestnější než lenošení a mrhání.“ Slova, která neztratila na významu ani v současnosti…\nMohl být Zlín slovenský?\nZlín byl, je a vždy bude na Moravě. Ale mohlo tomu být i jinak. Klerofašistická válečná Slovenská republika měla své územní ambice směrem na západ, do tehdejšího Protektorátu Čechy a Morava. Tehdejší slovenský předseda vlády a jedna z nejtemnějších postav slovenské historie Vojtěch Tuka (1880–1946) napsal memorandum určené Adolfu Hitlerovi (1889 – 1945), ve kterém požadoval připojení oblastí kolem Zlína, Vsetína, Hodonína nebo Valašského Meziříčí.\nNaše republika se zvětší o více než půl miliónu obyvatel a o značný kus území, které nám patří dějinně i národnostně.“ Nijak nepřekvapí, že nacističtí pohlaváři na memorandum nereflektovali. Jejich cílem bylo především Moravu poněmčit a nikoliv zde rozšiřovat slovanský živel.\nZ informační brožury pro nové Baťovy zaměstnance Dnešního dne stal jste se spolupracovníkem našich závodů. Možná že nejste odborníkem práce, již nastupujete. Naučíte se jí však stejně dobře jako všichni, kteří ji začínali před Vámi.\nCo je však naprosto novým, je duch této práce a vlastní smysl toho, proč ji všichni konáme. Účelem naší a od této chvíle i Vaší práce je „Služba veřejnosti“. Veřejnost tvoří miliony našich zákazníků, tisíce našich spolupracovníků, tisíce těch, kteří se živí přípravou surovin pro naše závody a konečně naše závody samotné.\nDobrá služba veřejnosti začíná dobrou prací Vaší, nechť je tato jakkoli nepatrná. Součet dobré práce všech našich spolupracovníků dává nejlepší zboží, obuv, za nejnižší cenu, při t. č. nejvyšší možné mzdě ve Vaší práci.\nMnožství našich zákazníků, rostoucí tím více, čím lépe vyhovíte jejich potřebám jakostí a levnou cenou, Vás odmění trvalou příležitostí k práci pro vlastní blahobyt. Přejeme Vám, abyste svou prací v našich závodech dosáhl Vy i Vaše rodina blahobytu, zámožnosti a spokojenosti.\nMíra těchto statků záleží jedině na Vaší pracovitosti, počestnosti a vytrvalosti. Za dnešních poměrů mohou Vám závody jako svému spolupracovníku poskytnouti byt se zahrádkou, levnou a chutnou stravu, zábavu, příležitost ke vzdělání a jiné.\nPřejeme si, abyste i Vy byl mezi občany tohoto města a svou prací je pomáhal budovati tak, aby se stalo nejlepším v naší republice a bylo ostatním vzorem.\nBaťův systém mezd Tomáš Baťa užíval čtyři základní druhy mezd: * pevná mzda – brali technicko-hospodářští a administrativní pracovníci * individuální úkolová mzda – dostávali dělníci na některých speciálních postech * kolektivní úkolová mzda – pro dělníky v dílnách * mzda účasti na zisku – pobírali někteří vedoucí pracovních úseků Vždy na konci roku byla každému přinesena knížka, do které se muselo napsat, kolik by si chtěl v příštím roce vydělat.\nBaťa prohlašoval: „Jste moji spolupracovníci (výraz dělník nepoužíval) a mojí povinností je vytvořit vám takové podmínky, abyste si tyto peníze mohli vydělat.“\nTypická je také Baťova cena, která skoro vždy končila devítkou. Zkrátka 999 Kč vypadá opticky lákavěji než 1000 Kč, přitom jde o rozdíl pouhé jedné koruny.\nVlivem celních překážek koncern Baťa od konce dvacátých let budoval své zahraniční továrny, kde nechyběly ani typické Baťovy domky a budovy občanské vybavenosti. První ze zahraničních satelitů byl budován od roku 1929 ve švýcarském Möhlinu.\nPrávě na otevření této továrny letěl Tomáš Baťa 12. července 1932, než se jeho letadlo zřítilo k zemi. Výstavba osad v Brazílii po začátku druhé světové války byla realizována již z iniciativy Jana Antonína Bati.\no Česká republika: Napajedla, Otrokovice (Baťov), Sezimovo Ústí (Velký Dvůr), Třebíč (Borovina), Zruč nad Sázavou o Slovensko: Partizánske (Baťovany), Svit, Nové Zámky, Bošany o Belgie: Seneffre o Brazílie: Anaurilândia, Batatuba, Batayporã, Bataguassu, Mariapolis, Indiana SP o Francie: Hellcourt (Bataville) o Chile: Peñaflor o Chorvatsko: Vukovar (Borovo Naselje) o Indie: Kalkata (Batanagar), Bataganj o Itálie: Veca o Kanada: Batawa o Maďarsko: Tiszaföldvár (Martfü) o Nizozemsko: Best (Batadorp) o Pákistán: Batapur o Polsko: Chełmek, Krapkowice (původně Ottmuth, Německo) o Švýcarsko: Möhlin o USA: Belcamp o Velká Británie: Tilbury (East Tilbury)


ZPS varuje před transmastnými kyselinami | spotrebitele.dtest.cz\nTransmastné kyseliny, které vznikají při průmyslovém zpracování rostlinných tuků a vyskytují se v řadě potravin, jsou vysoce škodlivé. Po jejich zákazu či omezení maximálního přípustného množství nyní volá i slovinská spotřebitelská organizace Zveza Potrošnikov Slovenije (ZPS).\nTransmastné kyseliny, označované jako TFA, vznikají jako vedlejší produkt při ztužování tuku hydrogenací. Jedná se o velmi levnou metodu, která navíc významně prodlužuje trvanlivost potravin, jejíž nevýhodou je právě vznik škodlivých transmastných kyselin. Jejich výživová hodnota je nulová, pomáhají vzniku škodlivého cholesterolu LDL a naopak snižují hladinu „dobrého“ cholesterolu HDL. Podle vědeckých studií příjem transmastných kyselin významně zvyšuje pravděpodobnost cévních onemocnění, podle studie amerických vědců může jejich nadměrný příjem poškozovat i paměť.\nSlovinské ZPS vadí, že ačkoli existuje modernější metoda ztužování tuku, takzvaná esterifikace, při níž transmastné kyseliny nevznikají, spotřebitelé se s nimi stále setkávají v mnoha různých druzích potravin. Nejčastěji se to podle spotřebitelské organizace týká sušenek, oplatek a sladkého pečiva, mražené pizzy, brambůrků a margarínů vyráběných zastaralým způsobem.\nZPS se zároveň nelíbí, že výrobce nemá povinnost uvádět obsah transmastných kyselin na obalu. Ve složení se většinou schovávají pod názvem „částečně ztužené“ či „částečně hydrogenované“ tuky, někde pak pouze pod nicneříkající položkou „rostlinné tuky“.\nSpotřebitelům ZPS nabízí jednoduchý klíč, podle něhož by měli poznat, zda výrobek transmastné kyseliny obsahuje. Důležité je si všímat hlavně podezřele dlouhé trvanlivosti potravin. Například u sušenek, které obsahují „rostlinný tuk“ a mají trvanlivost rok či více, je téměř jisté, že nežádoucí transmastné kyseliny obsahovat budou.\nPodle slovinské spotřebitelské organizace je současná situace neúnosná a je třeba transmastné kyseliny legislativně regulovat na celoevropské úrovni. Na lokální úrovni přitom regulace funguje. ZPS uvádí příklad Dánska, které omezilo povolené množství transmastných kyselin ve výrobku na dva gramy na sto gramů tuku. Po zavedení regulace se výrazně zvýšila senzorická i nutriční hodnota dotčených potravin a nenastalo ani zdražení, kterého se mnozí spotřebitelé obávali. Podobné předpisy platí i v Rakousku.\nTransmastnými kyselinami a jejich riziky se zabývá i dTest. Česká spotřebitelská organizace se dlouhodobě snaží o uzákonění podobných limitů, jaké platí v Dánsku či v Rakousku. V minulosti dTest upozornil na vysoký obsah nežádoucích transmastných kyselin v hořických trubičkách a plněných oplatkách či v jedlých rostlinných tucích. Některá zjištění byla alarmující, právě u jedlých rostlinných tuků byl odhalen až 28 % obsah TFA.


V Olomouci budou působit špičkoví vědci z Německa\nV Olomouci budou působit špičkoví vědci z Německa\nvloženo: 31.08. 2017 / autor: Ivo Heger\nZ elitního německého Ústavu Maxe Plancka pro výzkum šlechtitelství rostlin v Kolíně nad Rýnem přechází do laboratoře Ústavu experimentální botaniky v Olomouci (ÚEB), kterou řídí rostlinný genetik Jaroslav Doležel, celá výzkumná skupina. Pod vedením molekulárního biologa Aleše Pečinky bude zkoumat chromatin, tedy komplex DNA a proteinů. V Olomouci bude také dva roky pracovat díky projektu Marie Skłodowska-Curie Fellowship maďarský vědec István Molnár.\nOlomoucké Centrum strukturní a funkční genomiky rostlin ÚEB, které je součástí Centra regionu Haná pro biotechnologický a zemědělský výzkum, velmi intenzivně spolupracuje s vědeckými pracovišti na celém světě. Do Olomouce přijíždí podle prof. Jaroslava Doležela téměř každý týden návštěvy z celého světa a v laboratoři působí několik zahraničních odborníků.\nPříchod celé vědecké skupiny z tak prestižního pracoviště je ale zcela výjimečnou událostí: „Není běžné, aby se do České republiky přesouvaly ze Západu celé výzkumné týmy, protože tam mívají přece jenom lepší podmínky. Jsem proto velmi rád, že se skupina z Ústavu Maxe Plancka pro výzkum šlechtitelství rostlin rozhodla přidat k nám. Skvělé je i načasování jejího příchodu, protože právě teď posouváme náš výzkum o kousek dál. Dosud jsme se věnovali především metodám čtení dědičné informace, které dnes i přes jejich náročnost považujeme spíše za rutinní. Nyní nás zajímá interpretace samotné dědičné informace a to, jak je možné, že na jejím základě vznikají nové typy buněk a různé orgány rostliny. DNA není v buněčném jádře sama, společně s ní jsou v něm i proteiny. Tomuto komplexu se říká chromatin, a to je oblast, kterou jsme dosud neměli pokrytou a ve které je Aleš Pečinka uznávaným expertem.“\nAleš Pečinka přivádí do Olomouce i kolegy\nVýzkumné skupiny v ústavech Maxe Plancka hledají obvykle po pěti až devíti letech nová pracoviště. Aleš Pečinka se rozhodoval mezi Německem a Českou republikou, nakonec se vrací do vlasti: Když mi profesor Jaroslav Doležel nabídl pozici ve své laboratoři tak jsem dlouho neváhal, protože je to ideální místo, kde bude moci naše skupina pokračovat ve výzkumu. Olomoucká laboratoř ÚEB je špičkové pracoviště zaměřené na studium rostlinné dědičné informace, které se může měřit s nejprestižnějšími laboratořemi ve světě. Vážím si toho, že budeme součástí tohoto týmu a dále jej posílíme. Olomouc je navíc krásné město, kde jsme oba s manželkou studovali na univerzitě a máme zde řadu přátel.“ S Alešem Pečinkou přijíždí na Hanou i jeho kolegové: „Tři doktorandi a jeden postdoktorand mě budou následovat do Olomouce. Původně byli trochu zaskočení, protože ani jeden z nich nikdy předtím nebyl v České republice a o naší zemi neměli moc jasnou představu. Ale vřelé přivítání během jarní návštěvy naší skupiny v ÚEB, možnost hovořit s místními vědci a kvalita přístrojového vybavení je přesvědčily, že to bude dobrá volba. Dokonce do té míry, že se k nám přidala i jedna ze studentek, která původně plánovala zůstat v Kolíně nad Rýnem,“ dodal vědec.\nNa Hanou se stěhuje i maďarský vědec István Molnár\nV Olomouci nyní začíná kromě německé skupiny pracovat také maďarský vědec István Molnár ze Agricultural Institutu v Martonvásáru. Jak upřesňuje profesor Doležel, díky evropskému projektu Marie Skłodowska-Curie Fellowship se bude moci věnovat dva roky zajímavému výzkumu: „Bude to významné rozšíření našeho výzkumného programu. Nyní se mimo jiné zaměřujeme na přenos dědičné informace z planých příbuzných druhů z pšenice do pšenice. Jedná se především o geny rezistence proti chorobám nebo škůdcům, které pšenice poztrácela v průběhu evoluce a šlechtění. Naše laboratoř zvládla metody, které jiné laboratoře ve světě neumí a ty Istvánu Molnárovi, který je odborníkem na křížení a práci s planými příbuznými druhy, velmi usnadní jeho práci.“\nTento společný projekt je podle Istvána Molnára skvělým příkladem vědecké spolupráce mezi Českou republikou a Maďarskem v rámci Visegrádské skupiny: „Pro mě není těžké přestěhovat se na dva roky do Olomouce, protože s profesorem Doleželem, který je mým konzultantem v tomto projektu, se znám a spolupracuji už deset let. Proto z vlastní zkušenosti vím, že v laboratoři panuje skvělá atmosféra, pracují tam přátelští a vysoce kvalifikovaní kolegové,“ řekl István Molnár.\nAutorkou snímku Aleše Pečinky je Radka Kvasničková


Jídelníček na míru - máte zkušenosti? - Modrý koník\nJídelníček na míru - máte zkušenosti?\nZdravím maminky, zajímalo by mě, jestli máte některá osobní zkušenost se sestavením jídelníčku na míru? Chtěla bych zhubnout, začínám cvičit a aby to mělo opravdu efekt, tak bych potřebovala i ten jídelníček změnit. Momentálně je mým nepřítelem hlavně dojídání jídel po dcerce :D ale snažím se to odbourat :D Až doteď jsem měla pěknou postavu a jídlo nikdy neřešila, prostě jsem jedla na co měla chuť. Ale po porodu nějaký ty kila zůstaly a váha se furt ne a ne hnout směrem dolů :D Co jsem tak našla na netu, tak mě zaujaly "sacharidové vlny" a potom jídelníček ze stránek ziskejtelo.cz, ale bojím se, abych nenaletěla. TAk proto mě zajímají vaše zkušenosti, jestli někoho můžete doporučit takhle z internetu nebo je lepší zajít za nějakým poradcem ve městě, ale ty ceny takto konkrétních lidí se už pohybují někde jinde než jsem měla v plánu investovat :D Jde mi hlavně o to, abych zdravě zhubla, nejsem zastánce proteinových nápojů, a aby v jídelníčku byly běžný potraviny, ne že budu mít během týdne třeba 4druhy masa, to by náš rozpočet asi nezvládl. Prostě něco normálního, rozumnýho :D existuje nějaký takový jídelníček, se kterým jste spokojení a můžete ho doporučit? Děkujiii 🙂\n@syrinxka známá si kupuje knížky s dietními jídelníčky a když se ji tam něco nelíbí tak vymění akorát maso za jiné atd. Drží to dva měsíce a zhubla 5 kilo.. ☺ za sebe bych se toho taky držela je to spoustu peněz za sestavu jídelníčku od odborníků.\njá jedu podle tohoto webu : https://www.kaloricketabulky.cz/. Je to zdarma. A za 2 měsíce mám 8 kg dole. Na mě to funguje. Zapíšu co jím a hned vidím jak jsem na tom.\n@dominikacifkova a můžu se zeptat, nevím teda jak to funguje ty kalorické tabulky, ale když jíte třeba oříšky, to si je počítáte nebo odvážíte kolik jich sníte? :D Díky a omlouvám se za asi blbý dotaz, ale říkám si, jestli je tam fakt všechno, je tolik různých potravin 🙂\n@syrinxka ze začátku jsme si všechno vážili, jinak většina potravin je tam už přednastavená, včetně váhy a skladby. Něco je na ks, něco na gramy či ml.\nhttp://medicinman.cz/obsah/13.metody;/strava-no... ja pouzivam tento jidelnicek tak torchu vseobecny tak trochu na miru drzim dietu (stravu) 9. den zatim mam dole jen kilo a pul ale myslim ze to tak aj ma byt\nwww.transformers42.cz za dva měsíce s tímhle jídelníčkem 9 kg dole. Žádný omezující vážení jídla a počítání kalorií. Vše jsem zvládla s devíti měsíčním prckem.\nMěla jsem jídelníčky na míru a nikdy mi nepomohly. Pokaždé to bylo sestavení podle nějakého vzorce ale moje tělo nejede podle vzorce z knížek.\nMám sestavený jídelníček od Terezy Sádlové ( www.budfitslaskou.cz ) je skvělej , ale držela jsem ho ale zatím jen 3 týdny, po tom co jsem zjistila že jsem těhotná a ze všeho mi bylo špatně jsem to přerušila. Ale po porodu a stálení se v domácnosti hodlám pokračovat. jídlo bylo skvělé chutné a nejvíc mi vyhovovala variabilita ( každou snídani, svačinu, oběd i večeři si může člověk vybrat sám na co má chuť a ingredience) Slečna vysvětlí podle čeho vybírat potraviny, co nakupovat a tak... možná i díky jejím radám jsem teď v těhu přibrala jen 5 kg (jsem 38tt) a jím zdravěji a cítím se skvěle.\nHodně doporučuju https://www.michaljoseftoth.cz/\nSacharidové vlny ne.\n@syrinxka nechci být pesimistická, ale všechny takový ty zaručený diety, kdy zhubneš rychle, jsou dlouhodobě neudržitelný...Já potřebovala dostat dolů jen pár kg, takže jsem snídala kaše+ovoce+kousek čokolády (bez tý nepřežiju 😀 ), sváča kousek ovoce, oběd maso + zelenina, večeře maso + zelenina. Sladký vůbec, ani přílohy. A váha letěla dolů jak blázen. Ale nejde to udržet dlouhodobě. Teď se držím už delší dobu na 57,5 kg. S tím jsem spokojená. A držím se pořád stejného jídelníčku, akorát jsem přidala přílohy a občas si dám nějaký ten dortík 😀\nAle základ je nejíst polotovary a "neuždibovat" mezi jídly. Také nejím nic sladkého ani ovoce odpoledne. Pouze dopo 😉\nJinak já jsem si jídelníček sestavit nenechávala, protože tam byla taková jídla, která bych nezvládla ani uvařit 😀\nJinak dobrá literatura je tato:\nNepíšou tam přímo co jíst a nejíst, ale spíš o tom, jak lidi uvažujou, když chtějí hubnout a proč jsou takové ty radikální diety na nic a jak má člověk o hubnutí přemýšlet.\nAhojky, taky jsem zkoušela jídelníček na tělo, ale moc dlouho mi to nevydrželo....zkoušela jsem Petra Havlíčka jak má ten web na hubnutí s videi a recepty...když jsem to přesně dodržovala tak to pomohlo, ale jakmile začnete porušovat tak se váha zastaví...někdy i zase stoupne...je to hodně o vůli člověka...Všichni tu teorii o tom co se smí jíst a co ne víme moc dobře...jen jsme hodně často líní to dodržovat protože ten čokoládovej dort je tak strašně dobrej 🙂\ndržim palečky, Já se chystám teď po šestinedělí shodit vše co jsem nabrala při těhu...tak snad se mi to povede...\nDíky moc za příspěvky. Zatím se snažím omezit celkově pečivo a když už, tak kupovat tmavé. O sladkosti jsem se úplně připravila. A kupodivu mi to ani nechybí, spíš ze zvyku mám občas tendenci něco dojíst, ochutnat apd. ale jak říkáte, je to hlavně o vůli člověka. Doufám, že pro začátek to takhle bude stačit. Ale chtěla bych se právě naučit celkově vařit a jíst zdravěji, co tak pročítám některé recepty, tak jsem i spoustu potravin nikdy neochutnala. Ale asi to chce opravdu postupně a ne nárazově měnit celý stravování. Prostě se více hlídat a nepřežírat :D Právě toho se nejvíc bojím, že si koupím nějaký sestavený jídelníček, tam budou recepty ze samých drahých surovin nebo budou složité na přípravu. Proto mě zajímají vaše zkušenosti. Chci se vyvarovat jojo efektu a zbytečné investici. Díky moc, snad se podaří zhubnout i bez radikálních změn 🙂\nHezký večer, já mám jídelníček od této paní a jsem maximálně spokojená . Jim více než jsem byla zvyklá, jídla jsou na přípravu velmi rychlá. Mám dole za měsíc 6 kg.\nPodepisuju se pod doporučení Michala Josefa Totha a jeho knížek. Případně sledovat na Fb skupinu Fittness motivation CZ. Michal bud sestaví jídelníček, nebo načíst jeho knížky, trochu se probrat připnutými příspěvky ve skupině a člověk si dokáže jídelníček sestavit sám. Není to žádná krátkodobá dieta, ale zdravé stravování, se zastoupením všech makro a mikroživin, pokrytí potřeb těla. Žádné trýznění, to není dlouhodobě udržitelné, prostě jíst zdravě a chutně a hlavně vyvážene, dá se tak vařit pro celou rodinu 🙂\nNa míru jidelniček jsem měla a mohu doporoučit v Brně jsem zároven navštěvovala Z4Y, je to kvalitní a dobře sestavený jídelníček včetně fitka\n@syrinxka pokud chces zhubnou vyser se na internet a zaplat si specialistu. A v žádném případě sacharidove vlny! Ja jako sportovec a fitness trenér nedoporučuji ,kdyz nejsi zvykla držet jidlo a nechystas se soutěžit ve fitness. Takze radim odborníka. Me pomohla skvěle Olivia Pohankova najdeš ji na instagramu nebo Facebooku.\n@lalusheee díky za zkušenost, určitě na Olivii mrknu. Nakonec jsem sice zkusila sacharidovy vlny, ale byly opravdu na prd. Pak jsem se dala na kaloricky tabulky a fcb skupinku Hubneme a jíme s Katchabou a kila šly dolů postupně a bez hladovění. A bez investic za jídelníčky. Nicméně jsem znovu otěhotněla, tak to teď celkem flakam a po porodu se určitě zase chystám na to najet.\nJá papám už podle svého začátky s těmi pomohli úžasní lidé ze zone4you z fitka kam chodím, ale teď už frčím všechno po svém a zvykla jsem si, je to jenom o tom to tělo naučit.\nPokud chceš vylozene makat a být vedene mit jasny program: https://www.denikzhrzenehomuze.com/14-recenze-a...\nKde si v Olomouci nechat vytvořit jídelníček na míru?2\nZměna jídelníčku celé rodiny, poradíte dietu?13\nKde sehnat jídelníček na míru při hubnutí?11


##### Přesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru – Prvotrimestrální screening - výsledek krve - Diskuze - eMimino.\nNa ultrazvukovém vyšetření jsou vidět pohyby a bývá možno rozpoznat pohlaví. Zajímalo by mě, zda jsou tyto hodnoty přesné a Přesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru se +- trefí, popř.\nV prvním trimestru hrozí nejvyšší riziko spontánního či zamlklého potratu plodu. Ahoj holky, moc prosím o radu dnes jdu na screening v prvním trimestru jsem. Na 1. ultrazvuku v přesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru týdnech odhadl lékař stáří plodu na chlup přesně :). První trimestr těhotenství trvá třináct týdnů a nese se ve znamení velkých změn. Ultrazvukový online datování egypt ve 21.\naž 22. Na západě už je tato novější a přesnější metoda běžnou praxí a i u nás je Tripple. Downova syndromu v prvním trimestru. Ultrazvukové vyšetření je jednou ze základních diagnostických metod v těhotenství.\nKolem 7. týdne těhotenství se ultrazvuk provádí zasunutím sondy do vaginy a lékař zjišťuje, jak embryo prospívá. K upřesnění výsledků je možné doplnit ve druhém trimestru gravidity (16.\nTabor a kol. při UZ vyšetření mini mazlíčci datování sérových testech v prvním trimestru na více než 95 % (tab. Vyšetření v prvním trimestru. První trimestr. Grimestru Jan Diblík, hltrazvuku často nevědí, co přesně jim testy přesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru. Ostatní podmínky jsou přesně specifikovány v Doporučení pro laboratoře.\nPřesnější způsob zhodnocení rizika Downova syndromu v prvním trimestru určuje kombinovaný screening, kdy se k ultrazvukovému vyšetření. Ultrazvukové měření plodu v prvním trimestru. V I. trimestru lze vyšetřit většinu detailů, které byly khloe rappers vidět až ve 20. Tak vím přesně jak ti je a taky jsem tak plašila.\nDozvíte se i předpokládaný termín porodu (je přesnější než ten, který jste. NP screening v 1. trimestru je výrazně přesnější než klasický tripple test v 2. Tedy v případě, že vaše těhotenství probíhá přesně tak, jak má a vy. Podle naměřené velikosti určujeme délku těhotenství v prvním trimestru (v. Uz jsem objednana do Podoli, kde jsem rodila prvniho synka.U nas v rodine.\nScreening ve 2. trimestru už rozebírají maminky na webu eMimino. Těhotenství trvá asi 40 týdnů od prvního dne poslední menstruace do porodu (38 týdnů od. Následuje pak indikovaný ultrazvuk na konci prvního trimestru, kdy je potřeba přesně miminko přeměřit, spolu s krevními testy zkombinovat. Kvůli přesnosti bývá prováděno ultrazvukovou sondou zavedenou do pochvy. Pomocí změření velikosti plodu lze s přesností několika dní stanovit stáří plodu.\nAle těhotenství trvá 40 týdnů, proto přesnější odhad váhy lze až po 37 týHelena: „co se pozná na miminku na prvním ultrazvuku, kdy se provádí. Siemens. přesnost, použití čárových kódů) jsme se rozhodli. Nevím, jak funguje měření ultrazvuku, má zadáno v měření již první část cyklu. CRL v prvním trimestru, pokud je. Nebylo to přesné a znala jsem ženy, kterým testy také vyšly špatně.\nVyšetření vrozených vývojových vad ve 2.trimestru těhotenství. Tento test kombinuje ultrazvukové vyšetření tloušťky nuchálního ( šíjového) projasnění. Naopak méně přesný je obraz, pokud je těhotná žena obézní (BMI vyšší než 30) a také při. Na přesné podmínky je nejlepší zeptat se přímo dané pojišťovny. Prvním důležitým genetickým ultrazvukem, který těhotné ženy absolvují. Součástí ultrazvukového vyšetření je i posouzení podrobné morfologie a anatomie plodu.\npřesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru7\nPrvní výsledky jsou známy do 48 hodin od výkonu). Pokud žena nezná přesně termín poslední menstruace nebo má. Dovede i velmi přesně určit pohlaví Lékařka u prvního těhotenství toto vůbec neřešila, a riziko považovala za Nestihla jsem screening v 1 trimestru a teď jsem měla odběry v 16 týdnů a podle. Dr. mi totiž hned na první ultrazvuku řekla, že podle MS je miminko. Ultrazvuková vyšetření se provádějí v přesně stanovených obdobích těhotenství. K jeho k přesné dataci velikosti a stáří gravidity a přesnému měření velikosti plodu (Neruda, 2004.\nKdy by měl kombinovaný screening v prvním trimestru proběhnout? U prvního těhotenství se mi do ruky dostal jeden jediný papír, kde byl onen výsledek, teď. VVV) plodu v prvním trimestru těhotenství.\nSuperkonsiliární vyšetření plodu vydávané Ultrazvukovou sekcí České. Maminky, byla bych vděčná, kdybyste přesnost prvního ultrazvuku v prvním trimestru zodpověděly jeden dotaz.\nUltrszvuku i na tom, jak dobry utz ma dr k dispozici, pres bricho v prvnim trimestru muze hodit klidne i vic jak. Toto vyšetření se skládá z odběru krve a ultrazvukového vyšetření. Prvním cílem je zjistit, zda je plod živý. Genetické vyšetření v prvním trimestru už rozebírají maminky na webu eMimino.


SVĚT MEZI ŘÁDKY: Recenze: SUPERTAJNÝ SEZNAM VĚCÍ (Theo Addair)\nOddechová young adultka\nZa recenzní výtisk děkuji společnosti Euromedia\nČeský spisovatel, píšící pod pseudonymem Theo Addair, má na svém kontě již pěknou řádku knih. Poprvé se jeho počin objevil v antologii Jedenáct snů, která vyšla u nakladatelství E-knihy jedou. První román však vydával již v roce 2018 u nakladatelství Yoli. Rok poté měl precizní titul Muffin a čaj (má recenze na blogu Luxor) pokračování s názvem Koláčky a spiklenci. V roce 2019 vyšel u nakladatelství Laser první díl série Ve stínu oskeruše: Na kraj světa, rok na to druhý díl Čtyřměstí. Hniloba v kořenech je stejně jako nejnovější počin samostatný. Ovšem Supertajný seznam věcí volně navazuje na dilogii Muffin a čaj, takže potěší spousty čtenářů, kteří Kitovi a Danielovi fandí.\nVypravování v er-formě z úhlu pohledu Luka je nadlehčené, čtivé, plné emocí i vybraných slov, dokonce i méně známých pojmů, což dotříbí autentičnost dané generace. Autor má skvělou slovní zásobu, i když ji tady naplno nerozvinul, stále představil některá méně používaná či známá slova. U některých slov by naopak možná byly vhodné vysvětlivky, když se jedná o slackline či binder. Ne každý čtenář zná význam binderu, jelikož titul mohou číst i ti, kterých se námět transexuality nedotýká.\nTransexualita totiž není podstatným námětem, vlastně je spíše upozaděná a čitatel má tak možnost spíše poznávat těžkosti či běžné starosti chlapce, který se narodil do dívčího těla. Jak upozorňuje autor v úvodu, tak dostat se tam, kde je právě Luko, je dlouhá cesta, ale v tomto případě to vhodně zjednodušil a vlastně z toho ani nelze příliš poznat, co takový člověk musí všechno překonat, aby konečně mohl být sám sebou. Theo Addair se nesnaží o žádnou osvětu, nepředstavuje svůj názor na téma, ale prostě jen upřímně představuje jednu potřeštěnou životní etapu kluka, který si vzal do hlavy, že záleží na nějakém kdysi sestaveném seznamu.\nPřesně tak. Luko si zkrátka myslí, že se jeho sestra Naďa zranila kvůli němu a rozhodně se, že musí najít starý seznam, který jako dítě sepsal a celý jej splnit. Některé úkoly jsou vtipné, jiné naopak nebezpečné. Náročnější čtenář může vidět problém v jedné věci. Na začátku knihy je totiž řečeno, že seznam sepsaly dvě šestileté děti předškolního věku v době prázdnin před první třídou. Málokterý předškolák umí psát, natož dělat číslované seznamy... Pokud byla dvojčata geniální, nikde to nebylo více rozvinuté, byť Naďa měla um na hru na klavír a kreslení.\nMezi úkoly jsou vtipné výmysly, jako kupříkladu sestavit hrad z kostek, stejně vysoký jako je ústřední hrdina. Nebo stát se slavným. Ale také nebezpečné, které by rozhodně nebylo vhodné zkoušet. Tím je tři dny nespat, každý lékař by vám jistě vysvětlil rizika, takže mně osobně chybělo varování, že nic takového by dospívající rozhodně zkoušet neměl, pokud nechce hazardovat se svým zdravým. Každopádně ani netuším, jestli by to Luka v reálu dokázal a zda by to na něj působilo takhle, pokud byste chtěli pídit, tak to leda poptat se skutečně odborníka. Zbylé úkoly jsou buďto oříšky, nebo se vyřeší snadno.\nSlackline je takovou odbočkou, u které si nejsem jistá, proč je natolik zmiňovaná. Ano, týká se nakonec jednoho úkolu, ale vlastně ty vedlejší postavy, které při této činnosti poznáváte, nejsou nijak podstatné a stejně tak ani ono moderní provazochodectví. Prostě jen takový prvek navíc, který může čtenáře zaujmout nebo naopak nudit.\nPravdou je, že dílo je nadmíru oddechové. Obsahuje spousty textů, kdy se vlastně nic neděje a ani nejsou pro děj důležité. Naprosto relaxační čtení se sice čte čtivě, ale absence nějakého aktivního děje či napětí, které by tempo popohnalo by mohla čtenářům chybět. Lehké napětí se objevuje až v závěru. Pokud vám nevadí pomalé příběhy a chcete číst o běžném životě, ve kterém jde trochu o krkolomnější zábavu s ohledem na splnění úkolů, tak se vám nejspíš zalíbí humor, cílený na young adult čtenáře. Jako starší čtenářka jsem ho tolik neocenila a někdy mě ani nepobavil.\nS ohledem na Lukovo sestru Naďu spisovatel naráží i na psychologické téma, ale jen povrchně. Na přátelství, co se týče Nadi a Lindy, které není přímo jasné a doteď si nejsem jistá, co si o tom myslet. Dokonce se v textu objevuje i náznak milostného prvku, ale ten vlastně vyprchá a nijak se v závěru neřeší, což je tedy škoda, protože když už to bylo načrtnuto, nakonec se nic nedělo. Takových narážek je více, ale vlastně se nic nijak valně nerozvádí a nic nejde do hloubky, ačkoliv mile překvapí vyřešení úkolu Stát se slavným. Ten sahá o něco hlouběji a představuje pro autora jeho běžnější promyšlenost, na kterou jsme u něj byli zvyklí.\nVe slepé uličce se objevuje i samotný Luko. Tak nějak jsem doufala, že se o něm jako čtenářka dozvím více, že se bude jednat o propracovanější charakter, ale zdá se, že autor si dal za předlohu vážně napsat něco odlehčeného. Ačkoliv hrdinové působí upřímně a věrohodně, od Theo Addaira jsem byla zvyklá dostat něco víc.\nNejvětším (a pro někoho možná i jediným) kladem je náhled na život Kita a Daniela. Jak jim to spolu klape? Čemu se věnují? Jak postupuje jejich kariéra? Jak bydlí? A co Kitova maminka, co se dozvídáme nového o jejím životě? Tak tohle jsou ty nejlepší části, které fanoušky dilogie Muffin a čaj samozřejmě čekají a právě kvůli nim je počin #mustread.\nZávěr byl urychlený, na rozdíl od předešlého pozvolného textu, ale vlastně se prakticky vše vyřešilo a ač to dopadlo reálněji, autor nesáhl po úplném happyendu, který by vše zkazil. Bylo to příjemné čtení, ale myslím, že mimo několika zajímavých slov navíc a určitého literárního zážitku nám čtení vlastně moc nepředá.\nSupertajný seznam věcí mohu doporučit pouze cílovým čtenářům young adult, kteří chtějí něco ryze nenáročného, se zábavným námětem, u čeho si vážně odpočinou. Luko je správný kluk, věřím, že si jeho eskapády vás svým způsobem pobaví.\nCo na titul říká Chensie? Upřímně, vůbec si nejsem jistá, co si o knize myslet. První romány, které jsem od Theo Addaira četla, byly propracované a styl psaní byl tak silně vytříbený, až jsem si jistá, že si je užil i náročnější čtenář. Především precizní Muffin a čaj mi jako debut vytřel zrak a byl neskutečným osvěžením tohoto žánru. Poslední díla, která se mi dostala do rukou, mě matou, jelikož spisovatel se, zdá se, vydal směrem odlehčených titulů. Zvolnil, co se týče propracovanosti charakterů, děje i stylu psaní a rozhodl se potěšit spíše nenáročné čtenáře, kteří touží po oddechovce. Jako náročnější čtenářka jsem si čtení moc neužila, i když setkání s Kitem a Danielem, stejně jako s jejich blízkými, bylo báječné. Pro mě jen právě proto stálo za to Lukův příběh číst, jinak by mi vlastně nic nepředal.\nTéma je pro mě méně známé, ale předpokládala bych, že když se někdo prezentuje jako "oni", stejně jako v příběhu třeba postava jménem Nix, tak že bude mluvit v množném čísle... Mělo by to tak být nebo je to pouze mé očekávání? Když už se autor zaměřil na Naďu, její uzdravování/vetování léčby i idola Bonbóna, tak bych si o tom klidně početla i víc, protože mě to vlastně lákalo více než to, co prováděl Luko. Nechápala jsem jeho popud - proč tak slepě věřil tomu, že jeho seznam měl na něco vliv. Navíc, že to tak úzkostně tajil, protože možná tušil, že by mu ostatní řekli, jaká je to hloupost. To už je spíš náznak psychické nemoci. Luko je správný kluk, ale ačkoliv některé young adult mohou číst i dospělí čtenáři, tak jeho dobrodružství bohužel není ten případ.\nOd autora young adult bestselleru Muffin a čaj. Luka je šestnáctiletý kluk, který rád chodí na slackline, poflakuje se s kamarády a dobírá si svoje dvojče Naďu. Aspoň tomu tak bylo donedávna, než se Naďa vážně zranila na skateboardu. Teď je upoutaná na lůžko a na bráchovy blbé vtípky nemá ani trochu náladu. Luka ví, že se Naďa trápí. Kvůli zraněné ruce už nemůže hrát na klavír, který pro ni znamenal všechno. Moc rád by sestře nějak pomohl, ale pravdou je, že v poslední době se trochu odcizili. Zvlášť po tom, co začal Luka před pár lety procházet tranzicí. Jak Luku trápí výčitky, vzpomene si na hru, kterou s Naďou hráli jako malí. Sepsali si tehdy seznam věcí, kterých by rádi docílili v příštích deseti letech. Něco jako „bucket list“, tedy jeho dětinštější a praštěnější verzi. Přidali k němu i dětskou kletbu – pokud ho nesplní, něco zlého se stane. Jenže Luka se tehdy s Naďou hloupě pohádal, a tak tu kletbu na poslední chvíli změnil. Napsal tam, že se něco zlého stane Nadě. Seznam pak zakopali na zahradě a Luka by si na něj býval dávno nevzpomněl. Ve světle nedávných události si však vezme do hlavy, že Nadina nehoda je jeho vina, a rozhodne se seznam splnit. S malou pomocí několika věrných kamarádů, Daniela, Kita a jejich roztomilého štěněte Lumpa...


Home » Hardware / IT » Malý cestovatel – Point Of View Onyx 7“\nRubrika Hardware / IT, Novinky - Autor: Fonzan 20. března 2013\nMobilita na cestách 7“ tablet s dual SIM a GPS\nPoint Of View Onyx 527 je vybaven dvěma sloty pro kartu SIM a tím je možné využít jednu SIM na data a druhou SIM současně na hlasové služby. A tím tedy využít maximální potenciál mobilního řešení na cestách. Využití dvou slotu pro kartu SIM oceníte především při cestách do zahraničí, kde můžete druhy slot využít například na předplacenou kartu místního operátora. O hladký chod všech aplikací a systému Android 4.0 se postará procesor Dual Core Cortex A9 a 1024MB operační paměti.\nModel: POV TAB-P527\nProcessor Dual Cortex A9 – 1.0 GHz\nStorage memory 8 GB NAND\nPodporované sítě (hlas) GSM (850/1800 MHz)\nCamera 0.3 MP přední + 2.0 MP zadní\nRozměry 195 x 124 x 11 mm\nDoporučená maloobchodní cena Point Of View Onyx 527 (TAB-P527) je 4 990 s DPH.


Na stránkách magazínu e-region.cz nabízíme pět reklamních formátů:\nformát: rastrový (.JPG, .GIF), animovaný (.GIF, .SWF)\nrozměry: maximálně 1000 x 100 px\nrozměry: 480 x 300 px, 300 x 300 px\nmusí obsahovat definici prokliku (clickthru):\nrozměry: 468 x 60 px\nVláda 22. 5. schválila přesun 7,3 mld. Kč z operačních programů, které mají údajně problém s čerpáním peněz. Přesuny ještě musí projednat monitorovací výbory jednotlivých OP. ROP Severozápad tak přijde o 3,1 miliardy korun, které se rozdělí mezi ostatní regionální operační programy. K tomu se vyjadřuje předseda Výboru RRRS SZ Petr Navrátil a hejtman Oldřich Bubeníček.Mladí záchranáři zápolili v ŽatciHasičský záchranný sbor Ústeckého kraje, Územní odbor Žatec uspořádal pro čtyřčlenná družstva dětí ze základních škol soutěž Mladý záchranář. Soutěž se konala ve středu 22.5. 2013 v Libočanech u Žatce. Pro soutěžící bylo připraveno dvanáct stanovišť, která je prověřila jak v teoretických, tak i v praktických dovednostech. Například ve zdravovědě, topografii, ve střelbě ze vzduchové pušky na cíl, lezení po laně, dopravních předpisech a dalších disciplínách. Teplická hasičská stanice se otevřela veřejnostiNěkolik stovek příznivců a obdivovatelů hasičské techniky a všichni, kdo chtěli vidět jak vypadá stanice hasičského záchranného sboru zevnitř a jak to v ní chodí se zúčastnili dne otevřených dveří stanice Hasičského záchranného sboru Ústeckého kraje v Teplicích. Den otevřených dveří proběhl ve středu 22. 5. 2013 od 9.00 do 17.00 hod v stanici HZS v ulici U Červeného kostela v Teplicích. Rebel Aleš Petráš alias Mc Murphy: „V životě je důležitý se nebát a aspoň to zkusit…“ Aleš Petráš se narodil 29. 5. 1988 v Duchcově, pochází však z Mostu. Úspěšně absolvoval brněnskou JAMU, kam nastoupil po maturitě z SOŠ InterDACT v Mostě, kde vystudoval obor sociální správa. Svou první velkou roli ztvárnil ještě při studiích na scéně zlínského divadla, kde nastudoval postavu Františka v Hrubínově „Romanci pro křídlovku“.\nOd srpna 2012 působí na scéně mosteckého divadla a zároveň je členem divadelního spolku Kašpar v Divadle v Celetné. Mimo jiné také hostuje v Městském divadle Zlín. Mladičkého a talentovaného herce si nyní mohou mostečtí divadelní příznivci vychutnat v hlavní roli bouřliváka Randle Mc Murphyho v inscenaci podle Keseyho knihy, která se stala předlohou i pro slavný Formanův stejnojmenný film, Přelet nad kukaččím hnízdem. Malí cyklisté na kolech mají ještě co dohánětS jarním sluníčkem se areál Nové Záluží zaplnil cyklisty a pejskaři. Právě na ně se tentokrát zaměřila preventistka městské policie Michaela Hejčová. Společně s asistentkami prevence kriminality kontrolovali, zda mají cyklisté správnou výbavu a nechyběl ani malý kvíz.


MAM SAVIČKA NA LAHEV V2 střední průtok, 2+ měsíce - KupKosmetiku.cz\nMAM SAVIČKA NA LAHEV V2 střední průtok, 2+ měsíce\nKód: M281334 EAN: 9001616281334\nMAM Savička na lahev 2, 2+ měsíce. Sametově jemná savička se středním průtokem, která se doporučuje používat od 2. měsíce. MAM sametová savička usnadňuje přechod od kojení k lahvi.\nMAM SAVIČKA NA LAHEV V2 střední průtok, 2+ měsíceSametově jemná savička se středním průtokem, která se doporučuje používat od 2. měsíce. MAM sametová savička usnadňuje přechod od kojení k lahvi. Prokázaný účinek: 94 % dětí přijímá MAM sametovou savičku (průzkum trhu 2008-2010, testováno 995 dětmi). Sametová savička má patentovaný hedvábně měkký povrch, který mají děti instinktivně rády, protože je na dotek tak důvěrně známá. Vždy se dokonale přizpůsobí dětským ústům.


Bučovice mají nový územní plán, umožní stavbu obchvatu města | Brno\nDopravní situace v Bučovicích|foto:Tomáš Kremr, Český rozhlas\nStavba obchvatu Bučovic by mohla začít za tři roky. S tímto termínem aktuálně počítá investor – Ředitelství silnic a dálnic. Zastupitelé města 7. října udělali jeden z důležitých kroků, bez kterých by tato stavba nebyla možná: schválili nový územní plán, který obsahuje finální trasu přeložky silnice I/50 jižně od centra.\nPro obyvatele Bučovic je to výborná zpráva, protože centrum města je dopravně přetížené. Denně jím projede průměrně 16 tisíc aut. Nejen ve špičkách se na celém průtahu městem tvoří nepřetržitá kolona aut, včetně nákladních. O stavbu obchvatu město usilovalo nejméně deset let. Aby jeho realizaci uspíšilo, zaplatilo dokonce studii, která posuzovala asi deset variant vedení nové silnice, přestože investorem samotné stavby bude Ředitelství silnic a dálnic. Uskutečnila se řada veřejných projednání. Změna územního plánu byla nakonec v zastupitelstvu schválená jednomyslně.\nZačínat by měl u místní části Marefy. Dál povede jižně od města tak, že odřízne místní část Kloboučky a zpět na původní trasu silnice se napojí za Vícemilicemi. Obchvat bude měřit 5,5 kilometru a bude na něm šest mostů. Z toho mají být dvě estakády o celkové délce přes půl kilometru, protože na dvou místech bude silnice muset překlenout železniční trať a místní komunikace. Součástí stavby mají být tři mimoúrovňové křižovatky, a to u Maref, Klobouček a Vícemilic.\nŘeditelství silnic a dálnic vybralo firmu, která připravuje dokumentaci pro územní rozhodnutí. Současně vznikne i biologický průzkum flóry a fauny v místech, kudy má nová silnice vést. Na místě už pracovali také geodeti a v současné době dobíhá výběrové řízení na zhotovitele předběžného geologického průzkumu. Ten by měl být k dispozici v květnu příštího roku. O stavební povolení chce ŘSD požádat v roce 2022 a se zahájením stavby počítá v roce 2023. Náklady odhaduje na necelé dvě miliardy korun.\nVýstavba nových silnic a dálnic trvá v Česku mnohem déle než v sousedních zemích. Urychlit ji má nedávno schválený zákon o liniových stavbách.\nTen by v případě obchvatu Bučovic mohl pomoct. Pro tuto stavbu totiž bude nutné vykoupit stovky malých pozemků soukromých vlastníků. A zákon teď umožňuje, aby za ně vlastník dostal až 1,5násobek znalecké ceny. Investor má lepší pozici také tehdy, pokud se s majiteli pozemků nedohodne a dojde na vyvlastňování. Některé významné stavby je totiž podle liniového zákona možné začít stavět hned poté, co stát získá přístup k potřebným pozemkům ve stavebním povolení. Tedy ještě před vyřešením případných sporů o výkupní ceny.\nPodle mluvčí zlínské pobočky Ředitelství silnic a dálnic Lucie Trubelíkové firma určitě využije zákonných možností pro urychlení přípravy stavby. Co ale urychlit nejde, je zákonný proces povolování včetně prověřování vlivu stavby na životní prostředí.\nSilničáři v Blučině na Židlochovicku opravili průtah obcí. Ta dlouhodobě usiluje o obchvat\nObyvatelé Blučiny na Židlochovicku si po třech letech oprav oddechli. Silničáři dokončili průtah obce ležící blízko dálnice D2.\nZnojmo nemůže dokončit poslední část obchvatu města. Územní rozhodnutí napadli odpůrci stavby\nÚzemní řízení o dokončení 750 metrů znojemského obchvatu stále není kompletní. Proti vydanému územnímu rozhodnutí se postavil Spolek Obchvat.


jak se stát znovu rybářem\nMám rybářský lístek propadlí 10 let. Co musím udělat proto, abych mohl jít na ryby. Dík.\nZařazeno do: všeobecné - RŘ, MO, svazy, 1.1.2007\nN Zdenall - ® Po 1.1.2007 17:43:51\nT.O.M.-taky sem to tak měl a v mé organizaci se mnou udělali nějaké to školení,zaplatil sem povolenku a mohl sem jít chytat.\nN Coturnix - ® Po 1.1.2007 16:03:33\nMam stejne zkusenosti, jen jsem nenosil stary RL. Jestli se nepletu, po nezaplaceni clenskych prispevku 2 roky za sebou uz stejne nejsi clenem MO. Takze to vlastne znamena, ze budes prijat jako novy clen.\nN Kobrik - ® Po 1.1.2007 1:08:27\nJednou jsem řešil taky menší pauzu. Stačí, když zajdeš se starým RL na MĚÚ, tam výměnou za starý koupíš nový. Pak tradá na svůj svaz, 1000,- zápisné, možná zkoušky, koupě povolenky (bez RL ji nedostaneš, ten musíš zařídit jako no.1) a zaplacení členství + v průběhu roku odpracovat brigády na další rok a mělo by to být. Nevím, jestli to tak chodí všude stejně, mě stačilo toto.\nDnes zde chytalo 2834 rybářů,


Lepty TT - DH-LOKO\n> FOTOLEPTY-LEPTY-ŠTÍTKY>TT DH-LOKO.CZ\nTT DH-LOKO.CZ Počet produktů: 169\nLeptané stavebnice a polostavebnice na Z koleje pro TT měřítko (TTe), cca 760-790mm.\nLeptané stavenbnice a polostavebnice modelů motorových vozů a tažných osobních kolejových vozidel\nMotorové vozy - hnací vozidla, kde zdrojem energie je obvykle spalovací motor. Jsou uzpůsobené pro přepravu osob i nákladů\nElektrické vozy - hnací vozidla elektrické trakce přizpůsobená pro přepravu osob\nMotorové i elektrické vozy jsou základem motorových a elektrických jednotek složených zhnacího vozidla (vozidel), vložených vozů a případně řídících vozů.\nleptané stavebnice a polostavebnice modelů osobních a nákladních vozů a speciálních vozů, tedy tažených kolejových vozidel\nŽelezniční vůz neboli vagón, vůz speciálních drah (průmyslová dráha, důlní dráha, lesní železnice apod.)\nTT lepty podvozků vozů a maket - TYPY:\nH2 střední (lze na zakázku upravit),\nHL nízké s vnitřním držení kol -\nL extra nízké\n- při stavbě pojezdů podvozky opatříte průměrem kol dle předlohy a produkt měřím od osy kola k horní plošce, na které\nje díra středová a u širších rozvorů i excentrická. Dále je na horní ploše podvozku zdvih kyvných výčnělků a to ve velké a malé variantě s tím\ni osazení resp. k naletování podložky pro šroub do rámu podvozku. Pokud použijete kyvné trny ze strany rámu, nevyklání se.\nKyvky TT: Malá +0,7mm až 0,9mm Velká +1,7mm\nLeptané stavebnice a polostavebnice dopravních prostředků, aut, autobusů, jeřábů apod.\nLeptané stavebnice a polostavebnice ostatních doplňků na Vaše TT kolejiště.\nHáková oka 1 mm 30ks\nTT Brzdy 3, 4 páry\nDoplňkový lept TT 1:120 brzdy typ 3, 4 páry\nTT Brzdy 2, 4 páry\nDoplňkový lept TT 1:120 brzdy typ 2, 4 páry\nChránění vysokých žebříků, 12 stupňů, TT/H0\nTROS Ztf SET\nSET 3x Ztf, skoro zničené vozy\nOchozy Raj 451/495\nDoplňky ochozy TT 2ks\ndvojitá plošina se zábradlím\nVentily TT 8ks\nVolanty TT 14ks\nAutozahrádka TT 4ks\nStřešní nosič IGOR (autozahrádka) TT\nDětský koutek TT\nTT koutek, zahrádka pro děti.\nJZD brána TT\nDekodér LC204 jako celé PCB\n899,00 Kč 936,00 Kč


Nikonblog.cz > Se slunečními brýlemi potmě\n• 11 komentáře\nProtože na Nikonblogu tak trochu flákám „lehkou múzu“ – rubriku Mimochodem – je čas zase pustit do světa nějaké moudro. O čem bude tento text, to jsem naznačil u článku Pětatřicítka jako záklaďák pro DX zrcadlovky. Napsal jsem zde, že nepoužívám moc krytku na objektiv a raději místo ní preferuji sluneční clonu. Je to tak a nyní bych tuhle „kauzu“ rád více rozvedl.\nNejprve však musím upřesnit pár faktů. Jednak nejsem fotoreportér, takže s sebou nenosím portfolio optiky od rybího oka až po šestistovku teleobjektiv. Obvykle mám s sebou jednu digitální zrcadlovku s nasazeným objektivem (velmi často s tím, který zrovna testuji) plus další sklo, obvykle světelný pevný objektiv k zoomu a naopak.\nZa druhé skoro nikdy nemám fotoaparát pověšený na krku – rozčiluje mě, jak mi za chůze „škádlí“ solar plexus. Obvykle proto nosím přístroj přes jedno rameno, ale když to jde, schovávám jej do brašny či do fotobatohu. A – následuje ono příslovečné jádro pudla – aparát schovávám bez toho, abych na objektiv nasadil krytku. Zdržuje to při schovávání do brašny, stejné je to i při vytahování z ní. Krytky rády padají na zem a protože obvykle zapomenu, do které kapsy jsem krytku dal, musím se před tím kompletně prošacovat. Zkrátka s tímhle příslušenstvím je jen otrava.\nProtože jsem si ale vědom toho, že „nějak“ by objektiv přece jenom chráněný být měl, mívám trvale nasazenou sluneční clonu – i když je slunce dávno za obzorem a jediné světlo produkuje měsíc v úplňku. Jeden můj přítel s oblibou tvrdí: „To je stejné, jako bys chodil se slunečními brýlemi potmě.“ A nenechá si vymluvit, že tohle je jiný případ.\nSluneční clona je pro mě cennější než krytka objektivu\nSluneční clona je totiž nezanedbatelnou ochranou přední čočky objektivu. Spolehlivě „odstíní“ boční nárazy, dobře funguje v dešti nebo při sněžení či krupobití, chce-li vám při reportáži snaživý aktivista či politik dlaní zakrýt objektiv, narazí na sluneční clonu. Pouze proti čelně mířeným kulkám je neúčinná, ale v takových případech vám už osud objektivu může být lhostejný.\nTakže tento kousek plastu mívám u „provozního“ objektivu (nepoužívaná skla samozřejmě uchovávám s nasazenými oběma krytkami) stále v pracovní poloze a když sestavu schovávám do brašny, neobtěžuji se sundáváním clony a nasazováním krytky. Prostě to tam „vrazím“ tak, jak to je. A abych nezapomněl – nepoužívám ani UV filtry, jež má mnoho fotografů na všech objektivech jako ochranu. Považuji další sklo před optimalizovanou optickou soustavou objektivu za zbytečnou degradaci objektivu. Navíc vím, že menší mechanický kontakt přední čočky snesou v pohodě. I ty antireflexní vrstvy jsou překvapivě odolné…\nNa úplný závěr mi dovolte malou – napůl vážně a napůl z legrace myšlenou – noticku: Tento text není návod – toto je popis, jak to dělám já. Chcete-li to po mně opakovat, budu poctěn. Jen po mně, prosím, nechtějte uhradit případné škody, které vám mohou vzniknout nesprávným používáním.\nTagy: Sluneční clona, UV filtr\nJozef Peniak napsal:\n6. 6. 2012 (12:13)\nsuper čánok clonu treba používať vždy…\nja by som len odporučil nasadiť aj clonu a aj tie kvalitné UV filtre (HOYA HD napr.) na poriadne drahé objektívy od 400-500,- Eur . Najmä ak fotíte profi tak to dosť zachráni (aspoň mne), aj pretesnený objektív je často odolnejší s UVčkom – viď príručky výrobcov. A objektív po 2-3 rokoch intenzívneho používania má stále čistú optiku a v bazare ho nie je problém predať… Len ruky preč od lacných UV O filtrov – to je čistý obrazový grc.\n6. 6. 2012 (13:19)\nJá jsem se naučil dávat krytky vždy do levé zadní kapsy u kalhot, takže se mi nestává, že bych ji nějak dlouho hledal. Prostě tam je vždycky :)\n6. 6. 2012 (16:54)\nšak englicky se ten wercajk jmenuje Lens Hood, (ochranný) kryt fazole či čočky, o slunci tedy ani zmínka, že :-) ?\n6. 6. 2012 (16:57)\nSrdečně zdravím Karbena a díky za upřesňující definici! ;)\n6. 6. 2012 (18:06)\nPoužívat sluneční clonu coby ochranu objektivu před mechanickým poškozením jsem si navykl před drahnými lety, takže s tím nemám problém. Podobně jako krytku objektivu a UV filtr. Jakkoliv chápu, že další sklíčko před objektivem snižuje množství světla dopadajícího na snímač, tak po několika nepříjemných zkušenostech si na dražší objektivy (např. Nikkor 70-200/2.8VR) pořizuji kvalitní UV filtry (např. B+W XS-PRO Digital) Jsem toho názoru, že raději přijdu o 2500Kč za UVčko, než abych platil násobně vyšší částku za výměnu přední čočky a byl měsíc bez objektivu.\nPodobně jako autor článku, i já pouze popisuji svůj přístup k dané problematice a své názory nikomu nevnucuji.\n20. 6. 2012 (21:25)\nJo jo. Svatá pravda. Když si jen vzpomenu kolikrát sluneční clona zachránila moje skla před betonem u zákopu pro fotografy na koncertech, před lehce společensky unavenými lidmi na párty i před mou lehkou neomaleností a neopatrností. Clona je zkrátka vynález za všechny prachy. A jen k focení v noci s clonou… I hodně svíticí měsíc může našvíkat odlesky tam, kde by neměly být :)\n22. 6. 2012 (14:37)\nKdyž to jde, používám sluneční clonu vždy. Když pominu její pravý význam, tak jako ochrana proti nanadálým cizím útokům batohů, karabin, zdí, zábradlí, či vlastní neopatrností (i to se stává) je k nezaplacení.\nPřidám se k p.Nephilim (rád vás čtu i jinde), jenom z mého pohledu trochu poopravím. UV filtry B+W MRC NANO XS-PRO Digital (každý obchod to značí jinak) používám na „lacinějších“ objektivech (např.16-85), protože: a) pro mně nejsou laciný ani omylem, bohužel, b) mockrát se mi stalo, že dotyku s objektivem nezabránila sluneční clona (takové klíče zavěšené na řemínku na otáčejícím se batohu někoho před vámi je pěkné malé „kladivo“…), za c) musí to být kvalitní UV, aby „nesvinil“ v záběru, což se mi už vymstilo zakoupením sice značkového, ale levného UV. Takže, když UV, nešetřit.\nJeště mám poznámku ohledně schované krytky v některé z kapes hader na těle. Nevím jak komu, ale každá kapsa v ošacení skýtá hromadu vláken, chlupů, smetí, které jako magnet ulpí na krytce objektivu, takže po nasazení na zpět je dílo zkázy kompletní. Taky se mi stalo, že v propocené kapse košile to taky není ono, to pak máte objektiv samou slanou vodu. Nepraktické, ale nejlepší je nechat krytku v batohu, brašně. Nebo máte jiné zkušenosti?\nMichal S. napsal:\n22. 7. 2012 (21:42)\nSouhlasím s tím že clona je extrémě praktická a nepostradatelná. Krytky také schovávám v brašně či batohu a behem focení ji ani nenasazuji, zbytečně to zdržuje opětovné požití aparátu. Clona bohatě postačí. Kvalitní UV je sice taky dobré ale musí člověk vědět jak s ním pracovat a kdy ho použít.\n13. 9. 2012 (16:03)\nSouhlasím s používáním sl. clony jako ochrany objektivu, jen mne velmi omezuje při používání\npol. filtru. Proto bych chtěl sehnat šroubovací gumovou sl. clonu na N16-85, která by se otáčela\nzároveň s pol. filtrem. Má někdo zkušenosti s tímto řešením? Jaký typ clony použít, ať nevadí\nna širokém ohnisku? Díky za vaše rady a praktické zkušenosti.\n9. 11. 2012 (09:41)\nPolarizační filtr+sluneční clona, levou rukou pootočím sl.clonu, sundám, navlíknu na některý(é) prst (y)levé ruky, pootočím pol.filtr a clonu nasadím zpět. Jenom dát pozor na nechtěné pootočení filtru při nasazování sl.clony zpět. Po úspěchu je pol.filtr chráněn proti pootočení a přímé spojení sl.clony s objektivem je takto pevnější, odolněší. Žádný problém i nad mořskou hladinou, chce to jenom cvik.\nSluneční clona s pol.filtrem v jednom, to nebude šťastné řešení (jestli to vůbec existuje, nevím). Filtr by musel zvládnout váhu clony, proto musí být robustnější a proto kvůli vinětaci i větší průměr (dražší) a kvůli tomu nějaký redukční mezikroužek na menší-větší závit. Při samovolném pootočení clony se vše mění a pevnost-odolnost (i když jak chceš, guma) nic moc.\n9. 11. 2012 (20:31)\nDíky za tvé zkušenosti a rady. Vše vyzkouším.


Ahaonline.cz >Musíte vědět! >Takhle Česko vstoupilo do roku 2019: Náměstí v plamenech, utržené prsty i tradiční ohňostroj\nNovoroční ohňostroj v Praze (1. 1. 2019) (Blesk - Jakub Poláček)\n2. ledna 2019 • 07:59\nRok ve jménu oslav 100. výročí vzniku Československa skončil, začíná nový, v kterém si připomeneme sametovou revoluci roku 1989.\nPřelom roku tradičně zaměstnal hlavně hasiče, na Silvestra vyjeli celkem k 176 požárům, o 27 víc než loni. I tentokrát hořela hlavně zábavní pyrotechnika. „V prvních hodinách nového roku nejvíce v Praze, Středočeském, Ústeckém a Moravskoslezském kraji, nejméně ve Zlínském kraji a na Vysočině,“ řekla Aha! mluvčí hasičů Nicole Zaoralová. Záchranáři zasahovali jen v Brně u 184 případů, v Praze pak třeba u nehody v pražské Bělehradské ulici, kde opilá řidička srazila a zranila dvě ženy.\nSmrt pod vlakem\nDo nemocnic přiváželi nejčastěji opilce včetně mnoha dětí a zraněné pyrotechnikou. Tragicky skončil minulý rok v Dolních Beřkovicích, kde po srážce vlakem zemřel jeden člověk. „Celkově ale oslavy nijak nevybočily z průměru,“ shodli se zástupci záchranných složek.\nV Bedřichově si lyžovačku lidé užívali až do první hodiny nového roku. V Harrachově zase vsadili na nevídaný silvestrovský sjezd více než stovky instruktorů místních lyžařských škol s hořícími pochodněmi a průvodem malých lyžařů.\nSILVESTR S EXPLOZÍ\nZábava? Ne, nehorázný risk? Video z plzeňských Přeštic odhalilo, že na místním náměstí někdo hazardoval se životy kolemjdoucích. Odpálil tam lahev nemrznoucí směsi. Silvestrovské video z Přeštic se šíří na sociální síti a u jeho sledování se tají dech! Natočeno bylo o silvestrovské noci, kdy na místním náměstí někdo podpálil lahev nemrznoucí směsi do automobilu. Prskající jiskry se totiž během chvíle změnily v explozi! Přitom jen pár vteřin před ní kolem procházeli lidé. Nejapný kousek je tak mohl stát život a vtipálek by měl na krku trestný čin. Policie zatím ale případ neřeší. „Oznámení jsme nepřijali, proto věc zatím nevyšetřujeme,“ řekla včera odpoledne Aha! policistka Dagmar Brožová.\nJen na jihu Čech záchranáři ošetřovali během oslav osmi pacientům úrazy ze zábavní pyrotechniky. Muž (47) z Vyššího Brodu dokonce přišel téměř o všechny prsty poté, co mu vybuchl dělobuch v ruce. Zraněny byly i dvě děti (5 a 8) na Frýdecko-Místecku, mladší utrpělo poranění v obličeji, starší na ruce.\nSILVESTR NA SEKAČCE\nNovoroční vyjížďkou upoutal nejspíš nejvíce mladík (19), který se spolujezdcem kličkoval plzeňskou Americkou třídou opilý a bez dokladů na travní sekačce. Všimli si ho ale strážníci, pro jeho téměř dvě promile neměli pochopení, a tak výletník skončil v rukou lékařů. Sekačku vrátil majiteli v doprovodu hlídky jeho spolujezdec.\nTisíce lidí, zejména cizinců, si příchod nového roku nenechaly ujít v centru metropole. V horní části Václavského náměstí se holdovalo hlasitému veselí, spodní část zaplnily rachejtle v rukou mladších cizinců mluvících anglicky, německy, italsky či rusky. Na Staroměstské náměstí zvali hudebníci DJ Mikael van Dikeen a skupina So Fine. Večer byl k vidění tradiční ohňostroj.\nKonec roku 2019 už v Praze provázel místo ohňostroje videomapping\nSmíchem, potleskem a komedií Otylka přivítali nový rok herci z Osvětové besedy Velká Bystřice ve společnosti svých fanoušků. Divadelní silvestrovský večer měl už počtvrté úspěch. Návštěvníci si užili i pohoštění, přípitek šampaňským a ohňostroj. Na akci přijeli příznivci divadla i z širokého okolí.\nPálenice nestojí, ale naopak naplno vyrábějí lahodný mok. V Buchlovicích na Uherskohradišťsku i o Silvestru. Jak jinak vstoupit do nového roku než s řádným moravským pitím?! Z trnek pálil místo oslav také Jakub Drápal (37). „Tři trnky, to je štamprle, kbelík je jeden litr,“ řekl Aha!.\nSILVESTR DO VRCHU\nVýšlapem na vrch Kočičák pod vedením členů místního muzea československého opevnění si do nového roku utužili zdraví návštěvníci Chomutova. Pro organizátory tak skončily mohutné oslavy 100. let republiky, ale i jejich 20. výročí. Účastníky zahřál teplý čaj i soutěž v doprovodném programu.\nKřest začínajících otužilců uspořádal v Náchodě Klub dálkového a zimního plavání Metujští tygři. Nový rok s nimi přivítali i polští otužilci z města Kudowa Zdroj. Skoro půl století se otužilci noří také do vln Bečvy. Na 30 účastníků v kostýmech sledovaly tisíce lidí z břehů. Kytičkou poslanou po vodě tu vzpomněli i na propagátora otužování a atleta Františka Venclovského (†64).\nČeši a Slováci se k oslavě sešli na hraniční hoře Velká Javořina v Bílých Karpatech. U kamene bratrství obou národů tradičně zapálili vatru, zazpívali si hymnu a vzpomínali na společný stát. Řada z nich sem dorazila na běžkách nebo se sáněmi.\nStudenkovou vytočil kolega: To si dovolíš říct před námi?\nsmrt, silvestr, oslava, nový rok, zima, plavání, neštěstí, zábava, ohňostroj, exploze, musíte vědět, výšlap\nŽenu bolelo na hrudi, příčina lékaře šokovala: Mysleli,…\n2. 1. 2019 • 10:45


„Válka v ráji“ aneb Když si na českém území vyřizovaly spory dávné mocnosti | Reflex.cz\nMirek Brát 11. června 2017 • 13:30\nVálka léta Páně 1866 nebyla určitě historickou nutností a neřešila nějaký fatální problém ve vztazích mezi evropskými národy. Desítky tisíc mladých mužů musely zemřít pro spor Rakouska s Pruskem o vůdčí postavení v německém spolku Bundu. Doposud mělo vedoucí postavení v Bundu zajištěno Rakousko. To se však mělo změnit, protože sjednotit Německo pod hegemonií Pruska se rozhodl kancléř, který to tak báječně uměl s „železem i krví“ - Otto von Bismarck. Celkem ztratila rakouská armáda 42 812 mužů, pruské ztráty činily 9172 mužů. Pilný historik ještě dopočítal, že smrt na bojišti našlo 6010 koní rakouských a 939 koní pruských.\nVálka roku 1866, která tak výrazně poznamenala východní Čechy, byla promyšlenou partií, při které padaly hlavy figurek - pěšců obětovaných za jistotu krále a jeho dámy. I nyní, po sto padesáti letech, si obyvatelé této části Čech pietně připomínají běsnění molocha války, který si jako obvykle bral ty silné, zdravé, nevinné... Spolky vojenské historie znovu a znovu přehrávají scény útoku Fragnerovy brigády na les Dubno a hájovnu. Pruská gardová jízda se opět střetne s rakouskými hulány. Čestné salvy a povely ostré jako seknutí šavlí. Auf meine komando!\nPatosem pohrdající pečlivý kronikář poznamenal: „...padlí z jedné bitvy u České Skalice byli pochováni do společných hrobů. Do šachty bylo položeno několik desítek mrtvých, na ně byla naházena hlína, na ni navršena sláma a nehašené vápno, které polili vodou, aby zajistilo určitou dezinfekci...“ Válka v ráji. Křik raněných a výmluvné ticho mrtvých už bylo zapomenuto. Zůstaly stránky v učebnicích dějepisu, vojenské hroby, slavnosti, kde se stále velí „Auf meine komando“ a dělostřelcům pruské baterie zvoní v kapsách mobilní telefony.\nPsal se tehdy rok 1866. Kapitán Nemo toužil po svobodě a spravedlnosti. Student Holub si představoval, jaké to bude být lékařem a cestovat po Africe. Na obloze jiskřily meteory Leonid. Padaly hvězdy, padali i vojáci v poli...\nKlíčová slova: válka, historie, Česká republika, Rakousko, Lidé a Země, Prusko, Český ráj, připomínka


Terorista z Bali přijal trest jako dárek k narozeninám\nZa loňské výbuchy na Bali padly dva další tresty. Téměř před rokem při sebevražedném atentátu na tři restaurace zahynulo dvacet lidí. Jeden z odsouzených označil osmnáctiletý žalář za nejsladší dárek k narozeninám.\nAť hledám, jak hledám, na webu Reuters je jenom krátká zpráva. Nic o sladké odměně. Nebo jsem se přehlídl?\nŘekl: "Nikdy nepřijmu tento trest."\nA pak svůj osmnáctiletý trest nazval "nejsladším dárkem k narozeninám". Není v tom cosi protikladného?\nHappy last birthday to You, happy last birthday to You ...


Kdo vyhraje další tričko? | MTBO Ztracené kobylky\nKdo vyhraje další tričko?\nO víkendu se opět po roce ukážeme na veletrhu cyklistiky a všeho co k ní patří – na FORBIKES. Aspoň teda doufáme, že k cyklistice MTBO a tedy i Ztracené kobylky patří. :)\nKromě inspirace, co všechno by si šlo pořídit a následného návratu do reality, kdy si koupíme nové pláště a náhradní duši, bychom rádi rozšířili řady našich sponzorů. Uvidíme, jestli se nám zadaří aspoň jako loňský rok.\nA když už tam budememe a možná i někdo z Vás, mám nápad na další soutěž. Kdo nás na veletrhu pozná a osloví jako první, vyhraje naše Kobylkotričko. V případě, že nás osloví dvě kobylky najednou, tričko dostane ta, která se první zaregistrovala na náš závod. :) Poznat nás letos bude o něco těžší, protože pravděpodobně nebudeme mít ještě v ruce plakáty, jejich výroba je ale v plném proudu. Upřesnění, kdy na veletrhu budeme zveřejníme na naší obličejoknize.\ngebi 4.4.2013 4.4.2013 Aktuality 1 komentář\n← Hlavní výhra pro kobylky\nZtracené kobylky 2013 už mají plakát →\n1 komentář u „Kdo vyhraje další tričko?“\nBacha, aby to někoho nespletlo a nehledali jste stánek.. Kobylky se vám budou ztrácet mezi ostatními návštěvníky! :)


Nejrychlejší půjčka -volejte ještě dnes 722664113 - Praha 1\nNejrychlejší půjčka -volejte ještě dnes 722664113 - Nabídka\nPopis: Snadná Půjčka pro Živnostníky a Podnikatele,OSVČ Nabízíme finance do 600 000Kč. Ještě dnes vyřídíme a půjčíme Vám peníze. Jednoduchá smlouva. telefon: 722 664 113 Online vyřízení,s výsledkem do 20 minut od žádosti. Výše úvěru: 30 000 - 600 000 Kč Poplatek za uzavření: 0 Kč greenpujcka.cz Záznam v registru Solus nám Nevadí. Výhody: - posuzujeme pouze Váš hrubý obrat dle DP, ne zisky -obraty na účtě nejsou podmínkou - možnost předčasného splacení úvěru - bezplatný odklad splátek - klient má možnost odpisu úroků z daní - při řádném splácení lze půjčka navýšit -NEJSME BANKA Garantujeme: Nejrychlejší vyplacení v den žádosti s výsledkem do 20 minut, půjčíme i těm kteří mají záznam v registru. Neplatíte žádné poplatky,nevoláte na drahé linky. Stačí zavolat, ihned vyřízení PO-NE 8-21hodin vyřizuji celé území: České republiky Kontakty: 722 664 113 pujcky1uvery@seznam.cz\nprodej hrobu i hrobového místa - NabídkaZobrazeno 364xProdám místo a hrob na hřbitově Nový Hradec, jedná se jednohrob.\nCena: dohodouHradec KrálovéDetail inzerátu18.9.2016 19:57\nPůjčka od soukromé společnosti bez registru. - NabídkaZobrazeno 114xPůjčíme Vám 7 000 až 180 000Kč. Živnostníkům do 300 000Kč. Na dobu 54 měsíců. Velká průchodnost. Záznam v registru Solus u nás Nevadí. Půjčte si hned na cokoliv. Schválení do cca 10ti minut od žádosti. Jednoduchá smlouva. www.pujcky1uvery.cz\nVaše výdaje jsou naší starostí - NabídkaZobrazeno 28xPokud Vás trápí nečekané výdaje, obraťte se na nás. Pomůžeme rádi každému se stálým zdrojem příjmu a to i rodičům na MD, důchodcům.... Žádné poplatky předem, solidní jednání, minimální dokladovost, velká průchodnost. OSVČ půjčíme až 50 tis. Kč pouze na OP a ŽL bez doložení daňového přiznání. Sjednání půjčky po telefonu nebo e-mailem. Tel.: ...\nCena: zdarmaÚstí nad LabemDetail inzerátu18.9.2016 14:22\nInzeráty Ostatní inzerce celkem: 1893, inzerce za 24 hodin: 35 © 2009 - 2016 Muj-Bazar.cz


Eagleton Program pro imigraci a demokracie - čtení: sleduje Liberty: Čtení o Giannina Braschi\nČTENÍ: Prosazování svobody: Čtení o Giannina Braschi\n01.2.2012 - žádné komentáře . Přidal kaizora v.\nZpět na kalendář » 28. únor 2012 @ 7:30 pm - 9:00 pm\nPostgraduální student Lounge, College Road Campus\nGiannina Braschi je jedním z nejvlivnějších spisovatelů a univerzální Puerto Rico z poezie, próza a eseje. Ve své nové explozivní práci beletrie, Spojené státy Banán, Braschi zkoumá kulturní a politickou cestu téměř 50.000.000 hispánských Američanů žijících ve Spojených státech.\nStanovena na Socha svobody v New Yorku poště-9/11, román představuje, nečekaný výkon posun dalekosáhlé důsledky, které se objevují jako Puerto Rico se padesátéprvního stát a Spojené státy americké poskytuje cestovní pasy všech latinskoamerických obyvatel .\nPodporovaný úřadu viceprezidenta pro vzdělání vysokoškoláka, děkan College Campus Avenue, španělštině a portugalštině, Latino a hispánské Karibiku studie, srovnávací literatury a Ústavu pro výzkum žen.


Kamenná svatba / Nunta de piatra (1972) | ČSFD.cz\nStone Wedding, The\nMircea Veroiu, Dan Pița\nLeopoldina Balanuta, Eliza Petrachescu, Nina Doniga, Adrian Georgescu, Mircea Diaconu, Radu Boruzescu, Petre Gheorghiu, Ursula Nussbacher, George Calboreanu Jr., Elisabeta Jar-Rozorea, Dorin Liviu Zaharia, Ferenc Bencze, Nicolae Radulescu, Victoria Sturmer, Dumitru Honciuc, Ion Dorutiu, Nicolae Iordache, Cornel Ispas\nPočátkem 70. let nastoupila v rumunské kinematografii nová generace, jíž se zpočátku říkalo „povodňová" (generaţia inundaţiei) podle prvního díla, kolektivního dokumentu o záplavách z května 1970 Apa ca un bivol negru (Voda jako černý buvol). Nejvýznamnějšími příslušníky této auteurské vlny byli Mircea Veroiu, Dan Piţa, Stere Gulea, Dinu Tănase, dále kameramani Iosif Demian a Nicolae Mărgineanu, kteří pak přešli k režii. Později se připojil Mircea Daneliuc.\nMircea Veroiu a Dan Piţa debutovali čtveřicí souběžně natočených černobílých filmů podle raných povídek spisovatele, novináře a řeckokatolického kněze Iona Agârbiceanua (1882-1963). Do prvního snímku Kamenná svatba zařadili melancholické povídky Fefeleaga a Na svatbě, zatímco další dvě - akční Mîrza a hororová Truhla - spolu tvoří následující film Zlato v horách (Duhul aurului, 1974). Veroiu a Piţa ho dokončili z již natočeného materiálu o dva roky později (náklady prvého filmu činily necelé 3 miliony lei, druhý byl pořízen za jedenáctinu této částky, neboť šlo fakticky jen o postprodukci).\nPovídky se odehrávají ve společném prostoru, kde lokace, postavy, motivy i rekvizity (houpačka, bílý kůň, krčma…) přecházejí z jedné do druhé. V duchovním a symbolickém smyslu jde o prostor „mioritický" - podle lidové balady Jehnička (Mioriţa), z níž někteří intelektuálové odvozovali podstatu rumunské spirituality: fatalismus, odevzdanost osudu, splynutí s přírodou. Zatímco Veroiuovi je blízký lyrický živel, Piţovo vyprávění inklinuje k epice. Dílo se natáčelo v hornické obci Roşia Montana a jejím okolí, kde byla nedávno za účasti zahraničního kapitálu obnovena těžba zlata. Děj komentuje sugestivní zpěv rockového zpěváka Dorina Livia Zaharii, jenž se před kamerou objeví v drobné roli muže s gramofonem a v jedné chvíli propůjčí hlas postavě dezertéra. Poezii tragického světa vykresluje mistrovská černobílá kamera Iosifa Demiana, inspirovaná estetikou němé kinematografie.\nKaždý ze snímků zhlédl v rumunských kinech milión diváků, byly uvedeny na řadě mezinárodních festivalů a zakoupeny mimo jiné do československých filmových klubů a do Muzea moderního umění v New Yorku. Kamenná svatba patří do desítky nejlepších rumunských filmů všech dob. - Jaromír Blažejovský(Letní filmová škola)\nČernobílý film. Odlehlá horská vesnice plná rozličných postav a jejich osudů. Rozděleno, do jisté míry, na dva nezávislé příběhy. V prvním sledujeme osudy matky a dcery s jedním bílým koněm. Matka pracuje v dole, těžké živobytí, prodává různé věci aby mohla dceři koupit svatební šaty, ale nemocná dcera záhy umírá a je ve svatebních šatech pohřbena. V druhém příběhu vidíme svatbu dívky se sedlákem. Na svatbu přijíždí zahrát hudebník a desertér kterého potkal cestou. Hudebník uteče s nevěstou pryč - vidíme později - a dezertér za to dostává na hubu od rozzuřených vesničanů.(vojta_cz)\nČelní představitelé nové „povodňové“ generace v rumunském filmu 70. let uspěli a zaujali (a to celosvětově) tímto podmanivým povídkovým projektem, ztvárňujícím příběhy podle spisovatele Iona Agârbiceanua, odehrávající se před několika desetiletími v hornické oblasti, proslavené těžbou zlata. Ač je pro obě části prvního filmu typická krásná vizuální stránka i minimalistický, úsporný charakter (co se týče děje, množství slov i jednotné atmosféry), příběhem a stylovým pojetím se mírně liší a společně vytvářejí zvláštní, příjemný kontrast. První, lyričtější povídka Mircei Veroiu s názvem Fefeleaga je ve výsledku truchlivou baladou, plynoucí v souvislém tichém, málomluvném tónu a poklidném, zastřeném i snovém tempu. Kromě pravidelných zvuků z dolu, v němž pracuje zchudlá matka, prodávající různé věci, aby našetřila na svatební šaty své nemocné dceři (místo k oltáři ji však nakonec doprovázejí do ticha smrti), zde zaznívají podmanivé, naléhavé písně zpěváka Dorina Liviu Zaharii (jenž se sám na okamžik objevuje ve druhé části) a v melancholické náladě v podstatě příběh komentují a dále poetizují. Od tragické osudovosti první povídky se druhá část Na svatbě, jíž měl na starosti Dan Piţa, odlišuje jistou nadějí, i momentem osvobození, jenž je však zaplacen obětí na druhém konci příběhu. V dynamičtější, hovornější i zvučnější podobě je rozehrána situace na svatební hostině, plná svádivých pohledů, přetvářky a falše, do níž se zaplétají muzikant a dezertér, tvořící hudební doprovod slavnosti. Nevěsta se nechá zlákat možností a od vynuceného svazku s nevzhledným, bohatým sedlákem spolu s muzikantem utíká, zatímco druhý mladík je v hněvu svatebčanů v zahradě ubit k smrti.(3.1.2013)\nDvě povídky spojuje předloha, prostředí hornické vesnice (může za to údajně kameraman Demian), přítomnost smrti a estetizující, kontrastně černobílá kamera. Fefeleaga sleduje ubíjející boj o přežití ženské hlavy vymírající rodiny. Nadčasová a plošná témata smrti a existencialismu se odvíjí v meditativním tempu. Mizanscéna, symboly a v neposlední řadě doprovodná píseň jsou výmluvnější než dialogy. Bílý kůň je vyměněn za svatební šaty, propast pod koněm se mění v propast smrti mladé dívky. Opuštěnost kočárku a časté návštěvy hřitova dávají tušit někdejší početnost rodiny... Druhá povídka Svatba je světštější a paradoxně zároveň svátečnější, každodenost je zapomenuta a přichází čas úniku do svatebního veselí. Nevěsta je provdána za bohatého majitele zlatého dolu, miluje ale hudebníka, se kterým si naplánují útěk. Jejich společné štěstí je vykoupeno zbytečnou smrtí vojenského zběha, který se k hudebníkovi náhodně přidá během cesty na veselku. Tragika není tak drtivá jako v prvním příběhu, naděje je nicméně notně rozředěna.(12.2.2013)\nPrvní společný projekt Mircei Veroiu a Dana Pity na základě povídek Iona Agarbiceanua. Film je rozdělen do dvou na sobě takřka nezávislých částí. Vzájemně je pojí především motiv svatby a lidského neštěstí, důležitým jednotícím momentem je také pronikavý hudební doprovod. V první části sledujeme život matky a dcery. Matka pracuje v dole a i když sama téměř nic nemá, prodává různé věci, aby mohla dceři koupit svatební šaty. Její dcera je ovšem nemocná, záhy umírá a je ve svatebních šatech pohřbena.V druhém příběhu sledujeme svatbu mladé dívky s nevzhledným sedlákem. Na svatbu přijíždí zahrát hudebník a desertér, kterého potkal cestou. Desertéer uteče s nevěstou pryč a ženichův hněv tak odnese hudebník, kterého svatebčané ubijí k smrti.(2.1.2008)\nVeroiova první povídka je sice drsná, vizuálně krásně natočená ve viditelně komponovaných záběrech-obrazech, ale taky nudná a s předvídatelným dějem. Pitova druhá je ale výborná, živá, dynamická a překvapivá (tím vším tak kontrastuje s tou první), vesnické drama s hudbou a tancem se podobá slovenským (některé motivy připomínají první povídku Zbehovia z Jakubiskova Zbehovia a pútnici) nebo jugoslávským filmům.(25.6.2008)\nSpolečný filmů projekt od generace nových nastupujících filmařů, Mircea Veroiu a Dana Pita. Kamenná svatba je prvním ze snímků, který dále volně pokračuje snímky z prostředí hor a těžby zlata. Příběh filmu je rozdělen na dvě části. V té první sledujeme život matky a dcery, jež žijí v horách. Jejich jedinou činností a zároveň obživou je těžba zlata. Jsou smířeni se svým těžkým osudem, ke kterému také přispívá fakt, že jsou odkázáni sami na sebe, jelikož jim umřel otec a manžel v jedné osobě. Celou bídnou situaci podtrhuje pronikavý hlas zpěváka, který si ve filmu sám zahrál a to ve druhé části snímku. Ona druhá část se zaměřuje na vesnickou svatbu a na všechno, co se svatby týká. Svatební průvod, hostinu i taneční zábavu, která skončí poněkud nešťastně. Snímek vyniká věrným zachycením vesnických zvyků, tak i obyčejným, ale nelehkým životem v horách.(13.6.2018)\nPhoto © Filmstudio Bucuresti\nZlato v horách (1974)