Premenstruační syndrom: Trpět nemusíte - Úvod | ASKLEPION s.r.o.\nDobry den, po porodu me trapi masteni vlasu, vetsi poceni a sileny stavy PMS. Ted mam ovulaci a je to silene. Boli me vajecniky, mam citliva prsa a celkove se necitim dobre, citim navaly.\nMela jsem problemy s menstruaci(nedosla a kdyz ano tak treba jen na dva dny a hrozne slaba) lekar mi nasadil myslim utrogestan, po nem se to zlepsilo. Pomohla by mi antikoncepce? Beru jeste Cipralex na uzkosti.\nZajimalo by me jaky hormon mi chybi a nebo jakeho je prebytek. Dekuji, Monika.\nMyslím si, že antikoncepce by Vám mohla pomoci zmírnit nepříjemné příznaky PMS (ale nelze dopředu říci, jak moc příznaky antikoncepce ovlivní, zda zmizí úplně nebo budou jen o trochu mírnější). Vhodný preparát vyberete se svým gynekologem. Hormony nemusíte mít v nepořádku, mohou být v normálním rozmezí a i přesto můžete trpět PMS.\nNejlepší odpověď na otázku, jak je to u Vás s hormony, by dal laboratorní odběr.\nOdpovídá lékař: Specializace: Dětská gynekologie, Gynekologie, Pediatrie / Praktické lékařství pro děti a dorost, Porodnictví Pracoviště: Gynekologická ambulance MUDr. Petr Lidák\nDobrý den, k přesnější odpovědi bych potřeboval vedět více, ale zřejmě neovulujete a tudíž Vám chybí hormon žlutého tělíska, který když se dodá ( Utrogestan) , tak to funguje.\nBudete mít zájem: Hydroponická zelenina v obchodech: Je mrkev pěstovaná na vodě zdravější?\nAntikoncepce v8m může rozhodit psychiku, berte Utrogestan a třeba se to časem zlepší. Měla jste 5 let zablokované vaječníky antikoncepcí, někdy jim to trvá, než zase naběhnou do správného režimu.\nUžívala jste Cipralex již před antikoncepcí s pravidelným cyklem? S pozdravem PL\nDobrý den. Je mi 46 let, menstruace je každý měsíc, nebo i dvakrát za měsíc,…\nDobry den pane doktore,chtela bych Vas pozadat o radu, a to jak resit velmi…\nDobrý den už pár měsíců mě trápí většinou před menstruaci špatně spaní a ráno…\nDobry den, rad bych se zeptal na tuhle zarudlou skvrnu u jazyka. Chvilkama…\nDobrý den, před týdnem jsem zakopla při chůzi po tmě o postranní šňůru stanu,…\nDobrý den chci se zeptat dnes mi ho poprvé přítelkyně onanovala a já ji udělal…\nDobrý den, máme s přítelem streptokoka v krku a zajímalo by nás kde jsme ho…\nDobrý den.Chci se zeptat.Měla jsem s přítelem nechráněný pohlavní styk v době…\nDobrý den,jsem par dní po karanténě, byla jsem pozitivní na Covid dne 20.10,příznaky…\nDobrý den,.lecim se se zánětem prsu incizie. Mám už to po 4 během 4let. Teď…\nDobry den,mam jeden dotaz:zezadu na stehnech od ohybu nahoru mam takovy maly…\nDobrý den.Již několik týdnů mně trápí kyselost v ústech. Nevím čím to je, ale…\nV období klimakteria ženy velmi trpí návaly horkosti, nervozitou, podrážděností a změnou nálady. Snížení hladiny hormonů způsobuje vyplavování vápníku z těla a tím řídnutí kostí, obávanou osteoporózu. Tyto ženské problémy mají společného viníka: hormonální nerovnováhu.\nKlasická medicína nabízí hormonální substituci pomocí syntetických přípravků, které ovšem mohou mít nepříznivé vedlejší účinky jako je narušení funkce jater a tloustnutí. Mohou též vyvolat zhoubné bujení.\nProč bychom měli podstupovat tato rizika, dala-li nám příroda jinou bezpečnou možnost prostřednictvím léčivých bylin?\nTouto možností, kterou Vám chceme představit je přípravek z 8 léčivých bylin. Použité byliny se u žen tradičně užívají pro vyrovnání hormonálních výkyvů bez vedlejších účinků.\nJde o tyto léčivé byliny: Tolice setá, Kozinec blanitý, Andělika čínská, Smetánka lékařská, Benedikt lékařský, Přeslička rolní, Máta peprná a Borůvka černá.\nPodporuje hormonální rovnováhu a nemá žádné nepříjemné vedlejší účinky, naopak má žádoucí kladné vedlejší účinky: jeho žíváním dochází ke zvětšení a zpevnění poprsí a pomáhá též snížit nadváhu díky hormonální rovnováze. Přípravek neobsahuje estrogen ani jiné hormony.\nObsahuje látky hormonům podobné, které mohou napodobovat činnost ženských hormonů, jako je estrogen a progesteron, nebo napomáhají řídit hladinu těchto hormonů v těle tím, že ovlivňují činnost žláz s vnitřní sekrecí.\nUžívání má výborné výsledky při odstraňování obtíží jako jsou: nepravidelná menstruace, neplodnost, PMS, křeče v podbřišku, nadměrné krvácení, podrážděnost, klimakterické obtíže, návaly horkosti, svědění pochvy, suchost poševní sliznice, bolesti dělohy a vaječníků, nervozita, nespavost a dalších obtíží vyvolaných hormonální nerovnováhou.\nPokud je přípravek užíván od začátku puberty, zaručí svými pozitivními účinky na hormonální rovnováhu zdravý a přirozený vývoj pohlavních orgánů a žláz u dospívající dívky. Je také výborným prostředkem pro vyrovnání hormonálních výkyvů způsobených těhotenstvím nebo klimakteriem.\nMladé matky si pochvalují jeho účinky především z důvodu znovunabytí hormonální rovnováhy po porodu a zpevnění poprsí po ukončení kojení.\nVšechny příznaky tohoto období před menstruací by se daly shrnout do jednoho jediného výstižného slova – deprese. Budiž vám útěchou, že v tom alespoň nejsta sama (i když se tak váš muž možná občas tváří). Náladovost se ruku v ruce snoubí s nepříjemnou bolestí hlavy nebo křečí v podbřišku a vy jste z toho, jako každý měsíc, zoufalá. Na pomoc si ale nemusíte brát pouze léky.\nVaším hlavním spojencem „bez chemie“ je rostlinka zvaná třezalka, o které kolují pověsti, že prý pomáhá hlavně ta sbíraná o kouzelné noci „na svatého Jána“ (24. června). Mýty o třezalce a jejích čárech ale mají vcelku racionální jádro. A ani nemusíte shánět tu svatojánskou, funguje každá.\nJako vše se ani bylinná léčba nesmí přehánět. Je proto důležité, abyste třezalku neužívala dlouhodobě – maximum je dva měsíce v kuse. Pokud se ale omezíte na jeden týden v měsíci, zrovna když trpíte PMS, je všechno v pořádku.\nPři trablech s PMS můžete vsadit i na kontryhel – ryze ženskou bylinku, která má schopnost navracet tělu ztracenou harmonii. Zklidňuje bolest a pocuchané nervy, je skvělý při menstruačních poruchách, upravuje nadměrné krvácení a tlumí menstruační bolesti. Navíc má schopnost posilovat ženské pohlavní orgány, především dělohu.\nPMS je stav "na zabití": Trpět ale nemusíte | Žena.cz\nJak PMS vzniká, ještě nikdo moc neví. Ovlivňují ho totiž nejen hormony, ale i genetika a hlavně životospráva. Projevy zhoršuje, pokud pijete více kávy, alkohol, máte stres a chybí vám vitaminy.\nViróza každý měsíc\nVětšinou se k tělesným projevům přidávají i ty psychické. Můžete být náladové, někdy špatně spát. Některé projevy PMS můžete zaměňovat za virózu nebo střevní infekci. Ani zácpa, průjem nebo bolest hlavy totiž nejsou výjimečné.\nPMS se častěji objevuje u mladých dívek ve věku 12 až 15 let, které začínají menstruovat. Dívky na hormonální změny reagují výraznějšími projevy syndromu, tato forma ale poměrně brzo ustupuje.\nV dospělosti se příznaky PMS objevují spíše u žen s nedostatkem pohybu či nevhodnou výživou a u těch trpících zejména nedostatkem železa.\nPokud trpíte psychickými problémy a úzkostí, budete také k PMS náchylnější.\nZačněte u výživy a zapomeňte na drastické diety nebo přejídání se. Doplňujte hladinu minerálů (zvlášť hořčík a vitamin B6). Důležité je zařadit do běžných aktivit více pohybu, vyhýbat se stresu i nadměrné konzumaci kofeinu a alkoholu.\n„Mnoho žen si řekne, že to trvá ,jenom' týden v měsíci, a mávne rukou.\nJenže týden v měsíci představuje tři měsíce za rok, a v průběhu reprodukčního života ženy je to celkem tři až osm let výrazně zhoršené kvality života.\nTo je důvod, proč je důležité o premenstruačním syndromu mluvit, diagnostikovat ho a léčit,“ uvádí gynekoložka Kateřina Svojanovská z ambulance Gynfit, autorka webu o PMS.\nPremenstruační syndrom (známý též pod zkratkou PMS) se objevuje několik dní až dva týdny před menstruací, mizí s počátkem krvácení.\nCo je jeho příčinou, se dodnes přesně neví, jisté je, že v těle ženy dochází k hormonálním změnám, které vyvolávají více či méně nepříjemné příznaky.\nPatří sem únava, citlivost prsů, bolesti hlavy, nesoustředěnost, psychické vypětí, náladovost nebo zvýšená chuť na sladké a větší hlad.\nKvůli premenstruačnímu syndromu nezvládá práci mnoho žen. Nebuďte mezi nimi…\nPremenstruační syndrom jako zabiják vztahů – Novinky.cz\nPozorujete na sobě změny krátce před menstruací?Ano, jsem mnohem výbušnější a vznětlivějšíAno, jsem hodně plačtivá a smutnáAno, reaguji často absolutně nepředvídatelněAno, snáze upadám do depresí Občas ano, ale není to pravidelně každý měsícNe, jsem hodně aktivní člověk a toto období nijak zvlášť neprožívámNe, pomáhá mi v tom velmi významně hormonální antikoncepceNe a jsem přesvědčena, že je to díky zdravé stravě a pravidelnému cvičeníCelkem hlasovalo 2390 čtenářů.\nPremenstruační syndrom: příznaky, léčba (Syndrom premenstruální tenze)\nJak již název vypovídá, tento syndrom se vyskytuje u žen v období\nkrátce před menstruací. Menstruace je období, které trvá asi týden je je\njednou z fází menstruačního cyklu. Tento cyklus začíná\nv životě ženy asi 13.-15. rokem, končí zhruba kolem 45.-50.\npopisuje cyklické změny na sliznici dělohy. Po 45.-50. roce už žena\nnemůže otěhotnět, protože současně s ukončením menstručního cyklu\nkončí i cyklus ovariární, ale může být dále sexuálně aktivní.\nOvariární cyklus popisuje změny na vaječnících, které souvisejí\ns vývojem vajíčka, jeho následným uvolněním a hormonálními\nFáze menstruačního cyklu jsou tři\nPrvní fází menstruačního cyklu je proliferační fáze.\nBěhem tohoto období roste endometrium (nejvrchnější vrstva sliznice\ndělohy) ve kterém se během růstu tvoří žlázky. Tato fáze trvá zhruba\n10 – 12 dní.\nDruhou fází menstručního cyklu je sekreční fáze. Při\nní jsou žlázky endometria stimulovány hormonem pregesteronem, který je\nprodukován ve vaječníkách takzvaným žlutým tělískem (corpus luteum),\nk produkci glykoproteinů. Ty mají zajistit správnou výživu pro vajíčko.\nTato fáze trvá asi 12 – 15 dní.\nTřetí fází menstruačního cyklu je menstruční fáze.\nTa může mít dvě varianty. Buď došlo k oplození vajíčka a to se usazuje\nv endometriu dělohy (tento proces se označuje jako nidace).\nsliznice je zachována. Pokud k oplodnění uvolněného vajíčka nedošlo,\nděložní sliznice je odloučena, cévy, které ji zásobovaly, odumírají, a\ndochází k menstručnímu krvácení.\nTato fáze trvá obvykle 3 –\nPro lepší výpočet se počítá s tím, že mentruační cyklus trvá\n28 dní. Tento cyklus nejprve začne menstruací, kdy je odplavena sliznice\ndělohy spolu s menstruační krví, a probíhá od 1. do 4. dne cyklu. Od\n4. dne roste sliznice v proliferační fázi, která je 14. den vystřídána\nsekreční fází. Po ní pak zase nastane menstruace (pokud není vajíčko\noplodněno) a takto se cyklus pravidelně opakuje.\nProtože každá fáze mentruačního cyklu je ovlivňována jinou hladinou\nžesnských pohlavních hormonů (estrogeny a gestageny), může mezi\njednotlivými fázemi dojít k různě velké hormonální\ndysbalanci. A právě ta je často uváděna jako příčina syndromu\nTímto syndromem trpí nejčastěji dívky, které\nteprve začínají menstruovat. Hlavně díky kvalitnější stravě a lepším\nsociálním podmínkám dochází u dívek k první menstuaci již mezi\n12.-15. rokem. V dospělosti se tento syndrom ale také vyskytuje. Výzkumy\ndokazují, že jím v různé míře trpí až 40% žen naší populace.\npůsobit nejrůznější fyzické problémy, má dopad na emoce i na celkový\nHlavní příznaky syndromu premenstruačního stresu se objevují asi\ndva týdny před vlastní menstruací, tedy v době přechodu\nz proliferační fáze do fáze sekreční. Při tomto přechodu klesá hladina\nestrogenů a vzrůstá hladina progesteronu, a proto může chvíli trvat, než\nse koncentrace hormonů v krvi ustálí.\nRizikovým faktorem může být nedostatečný výživa,\nzejména s malým zastoupením železa. Nebezpečí představují také\nporuchy srážení krve. Protože syndrom premenstruální\ntenze má vliv na emoce a psychický stav, může být rizikem i psychické\nnebo psychiatrické onemocnění, deprese, stavy úzkosti a další podobné\nProtože menstruační cyklus je řízen citlivými hormonálními\nmechanismy, je těžké ho preventivně přímo ovlivnit. Je ale možné\npodpořit menstruaci dostatečným příjmem tekutin a\nsprávným stravováním. Při každé menstruaci je ztraceno\nasi 50 – 90 ml krve.\nJe tedy vhodné doplnit její ztráty příjmem železa\nnapříklad z listové zeleniny (špenát, kapusta) nebo z červeného masa.\nKaždá žena ale ví nejlépe sama, jaké obtíže při menstruaci má, a proto\nby se měla snažit si toto období co nejvíce zpříjemnit tak, aby byly\nproblémy co nejnižší.\nTím také zmírní stres, který může také\nnapomáhat rozvoji premenstruačního syndromu.\nV době, kdy se premenstruační tenze neprojevuje je dobré cvičit a také\nposilovat svaly pánevního dna. Žena tím nejenom sníží\nriziko vzniku tohoto onemocnění, ale zároveň zlepší i svou fyzickou a\nčástečně i psychickou kondici.\nU tohoto syndromu jsou příznaky poměrně rozmanité a velice závislé na\ndané ženě. Některé popisují pouze mírné obtíže, jiné by toto období\nstrávily nejraději doma v posteli. Obecně jsou ale mezi příznaky\nnejčastěji zahrnovány obtíže jako únava, tlak v podbřišku a křeče a\nSyndrom může mít vliv i na psychickou pohodu, proto se\npostupně mohou dostavit i lehké deprese, podrážděnost a změna sexuální\ntouhy. Některé ženy mají také otoky dolních končetin nebo křeče svalů.\nTyto příznaky se mohou také vyskytovat i při samotné menstruaci, ke které\nale dochází až po ukončení premenstruální tenze.\nProtože nejsou přesně známy příčiny onemocnění (často je uváděna\nprávě hormonální dysbalance nebo stres), není možné tento syndrom\nefektivně léčit. Obvykle je proto doporučován klid.\njsou ale obtíže příliš nepříjemné, je většinou léčen vedoucí\npříznak. Mnoho žen, které tímto syndromem trpěly, dosáhly zmírnění\nobtíží užíváním hormonální antikoncepce. Její hlavní\nfunkcí je ochrana před neplánovaným otěhotněním.\nPři tomto řešení\npřijímá žena každý den během cyklu tabletku s určitým množstvím\nhormonů. Jejich koncentrace v jednotlivých tabletkách se podle období\nmenstruačního a a ovariálního cyklu liší. V době menstruace je\nJe třeba mít ale na paměti, že léčba\npremenstruálního syndromu hormonální antikoncepcí není vhodná v době,\nkdy žena plánuje otěhotnět.\nKaždá žena nejlépe ví, co jí během tohoto období nejlépe pomůže.\nNěkteré klid, jiné naopak fyzická aktivita. Obecně je vhodně\ndoplňovat tekutiny a zmenšit příjem alkoholu a cigaret.\nZmírnění obtíží je také možné lehkým cvičením,\nkteré je zaměřeno hlavně na uvolnění a protažení. Doporučuje se také\nlehké pohupování na relaxačních míčích nebo cvičení jógy. Ztuhlá\nzáda bederní oblasti je možné rozmasírovat různými druhy masáží.\ntaké možné aplikovat hřejivé nebo chladivé krémy.\nToto onemocnění obvykle po několika dnech samo vymizí. Žádné\nzávažnější komplikace u něho nejsou obvyklé. Pokud je ale pacientka\nléčena s psychickým nebo psychiatrickým onemocněním, může někdy\ndocházet ke zhoršení stavu právě dva týdny před menstruací. Jedná se\nale spíše o výjimečné případy.\ntěhotná nebo mám PMS?\ndlouho trvá PMS?\npomáhá při PMS?


FOTO: Gennadij Avdějev vystavuje své obrazy ve svatém Vojtěchu. Už podvacáté - Ústecký deník\nÚstí nad Labem - Už podvacáté vystavuje v kostele svatého Vojtěcha ústecký malíř Gennadij Avdějev. Návštěvníci uvidí desítky obrazů, mnohé z nich zachycují České středohoří.\nVýstava malíře Gennadije Avdějeva v kostele Sv. Vojtěcha v Ůstí | Foto: Deník / Radek Strnad\n„Obzvlášť přitažlivě se jeví romantické krajiny Střekova a Hřenska. Zajímavě vypadá série sedmi krajin České středohoří, které jsou vytvořeny ve stejném stylu a mají stejný rozměr,“ zmiňuje Jindřich Šrejber z ústeckého sdružení Ars Porta Bohemica.\nAvdějev, který před lety začínal v Ústí nad Labem jako trenér vodního póla, ve své tvorbě nabízí abstrakci, impresionismus, suprematismus i realismus. Na výstavu v kostele, která odhaluje malířovo okouzlení nejen okolím řeky Labe, je vstup zdarma. Otevřena je až do konce října.


Podlaháři Maliri firmy.cz/detail/687591-int-ext-gala-predmerice-nad-jizerou.html\nKatalog > Řemeslné stav. práce > Řemeslné práce > Podlaháři Maliri.\nSpolečnost INT—EXT GALA, s.r.o. nabízí spolupráci při kompletní rekonstrukci interiéru rodinných domů, bytů a kanceláří standardním i nadstandardním vybavením podlahovými krytinami, koberce, PVC, linolea a plovoucí podlahy Egger. Interiérové dveře včetně obložkové zárubně a kováním. Po dobu aktivních 6 let na trhu jsme se rozšířily o dodávky a montáže plastových oken, malířské a natěračské práce, montáže sádrokartónu. Samozřejmostí jsou zednické a štukatérské práce, montáž obkladů a dlažby. Novinkou je zateplování interiéru objektů foukanou izolací, kterou si sami vyrábíme recyklací polystyrenu.


Flixbus Brno - Jízdní řády, trasy, zastávka a akce\nFlixbus Brno staví na Benešově třídě před hotelem Grand. Za férovou cenu se odtud můžete vydat po celé ČR ale i na mnoho dalších míst za hranice střední Evropy.\nPro Flixbus je Brno dnes už nezbytnou zastávkou. Skoro by se dalo říct základnou. Německý dopravce s typickými svítivě zelenými autobusy si rychle získal oblibu i v centru žlutých autobusů RegioJet (dříve Student Agency) Radima Jančury.\nFlixbus vs. Regiojet\nMezi oběma dopravci zuří tvrdá obchodní válka. Agresivní Flixbus se snaží podmanit si nové regiony na, což jde hodně agresivní cenovou politikou. Služby obou dopravců jsou totiž dost podobné (wifi, palubní servis).\nZe strany Regiojetu má to padají námitky, přitom se ale jedná o stejnou strategii, kterou se dříve podařilo prosadit žlutým autobusům.\nStanoviště autobusů Flixbus Brno\nJak už jsme pošlu, tak busy Flixbusu mají svoji zastávku na Benešově třídě před hotelem Grand. To je hned na rohu hlavního brněnského nádraží a samozřejmě také starého autobusového nádraží Brno.\nJe to výhodné místo, kde se potkává hned několik tramvajových a autobusových linek, a i pěšky do centra (na náměstí Svobody) je to jenom pár kroků.\nKam všude se dostanete s Flixbusem a za kolik\nZ Brna se dostanete s Davidem do všech velkých měst a mnoha desítek okresních měst.\nCíl Cena Cíl Cena\nPraha 29 Kč Zlín 69 Kč\nOlomouc 69 Kč Kroměříž 59 Kč\nOstrava 99 Kč Telč 75 Kč\nJihlava 79 Kč Plzeň 149 Kč\nČeské Budějovice 149 Kč Český Krumlov 179 Kč\nKromě toho linky pokrývají docela slušnou část střední Evropy. A s nějakým tím přestupem se dostanete i do vzdálených míst jako jsou krásné Bruggy v Belgii, Gdaňsk v Polsku, Minsk v Bělorusku, Oděsa na Ukrajině, Bukurešť v Rumunsku nebo dokonce Sarajevo v Bosně a Hercegovině.\nBerlín 479 Kč Miláno 499 Kč\nVaršava 249 Kč Záhřeb 629 Kč\nBratislava 119 Kč Split 749 Kč\nVídeň 125 Kč Bělehrad 1129 Kč\nBudapešť 299 Kč Brusel 1129 Kč\nCeny není úplně lehké zmapovat, protože Globus používá podobný systém dynamických cen jako třeba letecké společnosti. Ceny se tedy v průběhu časté mění. Jízdenky upevňuje nebo zdražují, tak jak se mění obsazenost a další parametry.\nPřesto jsme se pro vás pokusili letmo zmapovat alespoň startovní akční ceny. Zpravidla tedy nejnižší ceny, na které je možné se dostat.\nDalší linky a stanoviště\nPřečtětě si také o linkách Flixbusu z Prahy.\nFlixbus Brno závěr\nFlixbus Brno je možnost nejenom pro všechny Brňáky, jak se pohodlné a za výhodnou cenu podívat do světa něco aspoň komfortně cestovat po Česku. Flixbus nabízí pohodlnou dopravu za férovou cenu. Koupí dopředu navíc můžete opravdu hodně ušetřit. A například autobus z Brna do Polska anebo na Ukrajinu vyjde často na opravdu směšné peníze. Nečekejte na nic a pojďte si užít vaše vlastní skvělé dobrodružství.\nOsobně musím říct, že mám Flixbus hodně rád. Nabízí skvělé služby a dnes už také jednu z nejhustších sítí linek v Evropě. Autobusy Flixbusu jsou moderní a pohodlné a nabízí velmi kvalitní palubní servis (wifi, elektrické zásuvky, větší prostor na nohy, občerstvení a nápoje, zvětšený prostor na zavazadla a WC).\nTags: AutobusyAutobusy po EvropěBrnoFlixbus


Džamila Stehlíková - Aktuality - Noční čistka ve Strakovce\nMrazivé páteční ráno 22. prosince 2017. Ještě za tmy, kolem šesté hodiny ranní ke Strakovce přijíždí limuzíny s ministry nové Babišovy vlády. Tato vláda má pramalou šanci získat legitimní důvěru parlamentu, přesto spěchá „začistit“ svěřené území tak, aby premiérovi nikdo nekoukal pod prsty. Jako první se likviduje agenda lidských práv, kterou spravuje Úřad vlády už od devadesátých let. Na Úřadu vlády končí tým špičkových úředníků, který při přípravě zákonů a při přijetí vládních usnesení hlídal nedotknutelnost lidských práv každého občana; nikoliv jen menšin, ale naprosté většiny! Andrej Babiš už dříve zrušil post ministra pro lidská práva, nehodlá jmenovat ani zmocněnce pro lidská práva, na prvním zasedání své vlády zlikvidoval i tým úředníků, který se zabýval ochranou lidských práv na vládní nadresortní úrovni. Budeme zranitelnější a bezbrannější proti zlovůli konkrétních mocných, kterým se znelíbíme a proti slepé mašinérii represivního aparátu.\nTento bezprecedentní krok Andreje Babiše – likvidace nepohodlných ochránců lidských práv – je pouze začištění terénu a příprava na další kroky vlády, na ukrajování práv každého z nás a posilování centrální moci Andreje Babiše. Naše společnost se kvapem normalizuje a proměňuje se na fasádní demokracii, vykuchanou zevnitř zlovůlí mocných. Ve svobodné zemi je suverénem lid, každá snaha omezovat jeho práva a svobody je zlem, které vede k pomalému umírání demokracie a degradaci společnosti. Tam kde není svobody a kreativity, není ani prosperity a radosti.\nPodobnou koncentraci exekutivní, zákonodárné, ekonomické a mediální moci v rukou jednoho člověka jako Babiš má například Vladimír Putin v Rusku. Andrej Babiš je stejně jako Putin bezohledný selfmademan, stejně jako Putin byl vychován v řadách státní bezpečnosti (StB v Československu, KGB v Rusku). Na rozdíl od Babiše se Putin v Rusku dostal o značný kousek dál v potlačování svobody i likvidaci lidských práv. Ale Babiš má dost času, aby se vyrovnal Putinovi. Nadání má obdobné, ne-li větší. Na rozdíl od Putina umí sám sebe s chutí pochválit, v tom se podobá Donaldu Trumpovi. Tandem se Zemanem podrží Babiše u kormidla tak dlouho, jak to bude Babiš potřebovat.\nZemana přitahuje zlo v podobě neomezené moci, kterému se rád klaní nejen v Rusku a v Číně, ale i ve vlastní zemi. Přitahuje to i mnohé z nás. Proto mají Babiš se Zemanem tolik voličů. Jejich prostřednictvím se mstíme úspěšnějším za to, co se nám v životě nepovedlo. Ale odneseme to sami. Budeme chudší, nesvobodnější, nenávistnější, světu pro smích.\nJak řekl Karel Marx, historie přichází "jednou jako tragédie, podruhé jako fraška".\nVítej zpátky v normalizaci, Česko!


I letos se můžete těšit na partnera závodu Český Sumec. Česká firma Flajzar, která má dlouholetou tradici a je špičkou mezi výrobci rybářských signalizátorů záběru. Spolehlivé signalizátory Fishtron se dají různě kombinovat dle Vašich představ v Kaprařině, Sumcařině a Feederu, plus můžete zapojit různé lampičky a senzory pohybu, které vám chrání majetek a pomáhají při lovu ryb.\nDěkujeme za podporu závodu a krásné ceny pro naše závodníky. Tyto sumcové hlásiče jsou špičkové a mají spoustu možností nastavení i já sám je používám. Video o tom jak fungují naleznete na mém kanálu Filip Dušák na YouTube. Děkujeme a přejeme hodně úspěchů u vody i ve vývoji dalších skvělých produktů FLAJZAR. Petrův zdar a sumce v duši 😉\nKdo se přihlásí jako další ? 🤔 Český sumec 2022 🎣🚣👌 Největší závod v lovu sumců v České republice 💪🤠🐟🎣🚣


Přečerpávač paliva | LEDŇÁK.CZ\nPřečerpávač paliva Přečerpávač pro ruční přečerpávání benzínu i nafty s hadicí délky cca 180 cm. Velmi snadné použití: Jeden konec hadice ponořte do p... celý popis\nPřečerpávač pro ruční přečerpávání benzínu i nafty s hadicí délky cca 180 cm.\nJeden konec hadice ponořte do přečerpávané kapaliny, prstem utěsněte druhou část hadice a 3x až 5x zapumpujte gumovým balónkem. Uvolněte prst a nechte kapalinu samospádem vytékat do cílové nádoby. Aby mohla kapalina téct samospádem, musí být cílová nádoba umístěna níže než nádoba zdrojová.


Blum Legrabox Zásuvka M (106mm) - Kování-blum\n> Box systémy>Legrabox>Sady>Zásuvka M (106mm)\nZobrazeno 1 – 25 z 288 položek\n774,33 Kč bez DPH\n936,94 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 270mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 270mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 300mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 300mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 350mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 350mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n783,67 Kč bez DPH\n948,24 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 400mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 400mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n955,71 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 450mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 450mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n966,97 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 500mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 500mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n863,24 Kč bez DPH\n1 044,52 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 550mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 550mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n970,97 Kč bez DPH\n1 174,87 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 600mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 600mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\n912,64 Kč bez DPH\n1 104,29 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 450mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 450mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 500mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 500mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 550mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 550mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 600mm bílá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 600mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v hednábně bílém provedení.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 270mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 270mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 300mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 300mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 350mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 350mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 400mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 400mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 450mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 450mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 500mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 500mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 550mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 550mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 600mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 600mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\n1 269,13 Kč bez DPH\n1 535,65 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 450mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 450mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\n1 237,71 Kč bez DPH\n1 497,63 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 500mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 500mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\n1 361,20 Kč bez DPH\n1 647,05 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 550mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 550mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\n1 512,33 Kč bez DPH\n1 829,92 Kč s DPH\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 70kg výška M 600mm inox\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 70kg. Délka korpusové lišty a bočnic 600mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení Inox podélně broušená lakovaná.\nSet na zásuvku Blum Legrabox Blumotion 40kg výška M 270mm šedá\nBlum Legrabox sada pro plný výsuv se skrytým vedením Blumotion do 40kg. Délka korpusové lišty a bočnic 270mm. Minimální výška šuplíku je 106mm. Bočnice jsou z oceli v provedení orion šedá matná.


Lidí v Česku loni přibylo, dětí se ale narodilo méně - Aktuálně.cz\nČesko mělo v prosinci 10 532 770 obyvatel\nPraha - Počet obyvatel Česka se loni zvýšil o 26 000. Jedenatřicátého prosince měla republika 10 532 770 obyvatel.\nLoňský přírůstek byl ale o třetinu nižší než v roce 2009. Poklesl počet přistěhovalců i narozených dětí. Vyplývá to z čerstvě zveřejněných dat o obyvatelstvu za rok 2010, která vydal Český statistický úřad.\nV roce 2010 se narodilo 117 200 dětí. "Kromě toho bylo matričními úřady zaregistrováno 20 novorozenců z utajených porodů a babyboxů. Po vrcholu zvýšené porodnosti v roce 2008 klesá druhým rokem počet narozených, opět o 1 200 proti roku 2009," uvádí se v tiskové zprávě ČSÚ.\nPodle statistiků dál pokračuje trend odsouvání mateřství do pozdějšího věku. Průměrný věk matek se zvedl o dvě desetiny na 29,6 roku. První dítě mají Češky v průměru přesně o dva roky dříve.\nNejnižší úmrtnost kojenců\n"Plynule se zvyšuje podíl dětí narozených mimo manželství, který v loňském roce poprvé přesáhl 40 % (40,3 % proti 38,8 % v roce 2009). Neprovdaným ženám se narodilo 47 200 dětí. Srovnatelný s rokem 2009 byl počet dětí s jiným než českým občanstvím, kterých se narodily tři tisíce," upozorňuje statistický úřad.\nPotratů loni lékaři registrovali 39,3 tisíce, což je ve srovnání s předchozím rokem o 1,3 tisíce méně."Polovina úbytku připadla na umělá přerušení těhotenství, kterých bylo celkem provedeno 24,0 tisíce. Po čtyřletém, byť mírném, zvyšování počtu samovolných potratů klesl jejich počet z 14,6 tisíce na 14,0 tisíce."\nO šest set poklesl v roce 2010 počet zemřelých, který celkem činil 106 800 tisíce osob. Česko si dál drží velmi nízkou úroveň kojenecké úmrtnosti, která patří k nejnižším na světě.\n"Zemřelo 313 dětí ve věku do jednoho roku, kojenecká úmrtnost byla nižší než kdykoliv v minulosti a trvale patří k nejnižším na světě. Z deseti tisíc narozených dětí zemřelo před prvními narozeninami 27 kojenců," doplňují statistici.\nŽenit se nechceme, rozvádět ano\nU Čechů také dál klesá touha vstupovat do manželství. V roce 2010 bylo uzavřeno pouze 46 700 manželství, o 1 100 méně než v předchozím roce.\n"Stejný počet sňatků byl zaznamenán před dvěma sty lety, tehdy ovšem žila na území dnešní ČR méně než polovina dnešních obyvatel. Pokles intenzity sňatečnosti je dlouhodobý a navíc početně silné generace narozených v sedmdesátých letech již věk vyšší sňatečnosti překročily."\nSvobodní muži se nejčastěji žení ve věku 28-31 let, svobodné ženy se vdávají nejčastěji ve věku 25-29 let.\nNaopak rozvodů po předchozí stagnaci loni opět přibylo. "V roce 2010 bylo rozvedeno 30 800 manželství, tedy o 1 600 více než v roce 2009. Podíl manželství končících rozvodem (úhrnná rozvodovost) se vrátil na 50 %," dodává ČSÚ.\nV Česku přibývá cizinců, o kterých nevíme, jak se živí\nNová čísla: Nejvíce lidí se stěhuje ze severu Moravy\ndomácí Aktuálně.cz společnost zprávy Krátce obyvatelstvo Češi Česká republika statistika Český statistický úřad (ČSÚ) sčítání lidu


Škornice šípolistá - přírodní vzpruha pro váš organismus | Botanic.cz\npřírodní vzpruha pro váš organismus\n359 Kč / 20g\nŠkornice šípolistá - ideální vzpruha pro celé tělo\nŠkornice šípolistá, latinským názvem Epimedium sagittatum, působí blahodárně na lidské tělo a dokáže jej povzbudit ve všech směrech.\nTuto výjimečnou bylinku by si neměli nechat ujít zejména pánové, a to jakéhokoliv věku. Jak tato rostlina účinkuje? Pojďte se s námi podívat blíže na tento „přírodní povzbuzovák”.\nÚčinné látky aneb proč je škornice tolik vyjímečná?\nŠkornice obsahuje mnoho zdraví prospěšných látek, jako jsou vitaminy, minerály, polysacharidy, steroly nebo flavonoidy. Právě kombinace těchto látek působí blahodárně na vzpružení těla a celkové nabuzení organismu. Ne nadarmo proto byla podle historických pramenů v dávných dobách přidávána do různých směsí pro zkvalitnění sexuálního života.\nČí pozornosti by škornice neměla uniknout?\nMilovníků života - V životě jsou období, kdy každý muž potřebuje trochu povzbudit. Škornice může být v tomto ohledu skvělým pomocníkem.\nSportovců a aktivních lidí - Díky blahodárné kombinaci přírodních látek škornice pomáhá povzbudit a dodat energii, což ocení všichni aktivní lidé.\nKupte si Škornici šípolistou\nŠkornice šípolistá - Extrakt z listů s 20% Icariinu v prášku\nCo dalšího byste ještě měli vědět o Škornici?\nPrastará rostlina z dob císařů\nPrvní písemné záznamy o Škornici pocházejí už z konce 2. století před naším letopočtem a jsou zaznamenány v čínském spise císař Šen-Nung. Ve středověku se bylina dostala do Japonska, kde sloužila k léčebným účelům. Právě odtud se její věhlas postupně rozšířil do celého světa.\nBylina prostopášného kozla\nŠkornice si v minulosti vysloužila také velmi pikantní přezdívku. A sice tzv. bylina prostopášného kozla“. Legenda praví, že bylinu objevil pasáček koz. Všiml si, že kozlové ze stáda jsou nadměrně sexuálně aktivní a vypozoroval, že za to může právě Škornice, kterou si kozlové dopřávali na pastvě.\nUž víte o Škornici všechno?\nVyzkoušejte Škornici na vlastní kůži!


Vesta Nike Thermasphere Max Vest | Total-store.cz\nNike Thermasphere Max VestCena pro Vás: vyprodáno\nPopisPtejte seTabulky velikostíVrácení a reklamaceDoprava a platba Nike Thermasphere Max Vest Poslat příteliTiskArtiklové číslo799551-071KategorieVestyUrčeníFitnessVýrobce Nike Fitness pánská vesta značky Nike v šedé barvě. Šedá pánská sportovní vesta Nike Thermasphere Max Vest je určena především na fitness a jiné sportovní aktivity. Byla navržena tak, aby vás při sportu ochránila před větrem a udržela v teple i v nepříznivých podmínkách. Základem fitness vesty je lehký materiál (93% polyester/7% elastan), který neprofoukne a izoluje teplo u pokožky. Vesta je navržena pro muže na sportování venku.


Ultimátní komiksový komplet #011: The Incredible Hulk: Tiché výkřiky | ComixZone.cz\nBruce Banner zoufale hledá svou ženu, Betty Rossovou. A mezitím jeho alter-ego, šedý Hulk, znovu potkává své bývalé kolegy z týmu Obránců, Namora a Doktora Strangeho... zrovna když bojují proti invazi z jiné dimenze.\nThe Incredible Hulk 370-377\n„Jedna z nejlepších knih z UKK. Kresba správně ,,oldschoolová´´, nemám co bych vytknul“\n„Oldschool kresba, vtip, akce, rozhodně u mne zatím na prvním místě z toho co dosud vyšlo. Šedej, zelenej, růžovej... nejvtipnější byla stejně bitka se super skrullem. Co bych uvítal, kdyby to u nás vydali klidně ve více sešitech, ale od začátku a všechna čísla a tím nemyslím jenom Hulka, ale také Thora, Avengers, Iron Mana, Spidermana atd. za to bych ty prachy dal taky. Zatím nám házej bonbonky - to je to A) nalákat čtenáře, chybí mi B) rozjet to ve velkém a vydat pořádnou sérii od každého ať si vybere čtenář dle sympatií (klidně i digitálně když to bude s kvalitním překladem). U mně má Hulk plný počet bodů.“\n„No ty brďo, fakt dobré. Psychologický souboj osobností nešťastného Bruce Bannera mě opravdu bavil a až dojal. Škoda dalších výplní příběhů jako směšně vypadající Skrull nebo červené superauto, jinak by bylo hodnocení ještě vyšší, ale i tak můžu jen doporučit. Hulk dobrý! “\n„Tady si budu muset půjčit hodnocení Ruby Rhoda z mého oblíbeného sci-fi filmu: "Je to zelený! Supr zelený!" A ono to takové opravdu je. Jediná smůla je, že mě nejvíce na tomto komiksu zajímá to, co se bude dít za tou poslední stranou... “\n„Hulk příjemně překvapil. Co si bude říkat, když jsme byli teď zmlsáni takovejma kvalitkama, jako byl Thor a Cap, tak to měl Hulk opravdu těžké, ale myslim že se s tím popral dobře. Také se dobře popral s jeho šedým já a zeleným já. Dobrej, kvlaitní psychologický komiks, kterej si nehraje na nic extra. Nebyla to jen bezhlavá mlátička, což by se od Hulka dala očekávat, ale řešení Drucovi rozdvojené, nebo lépe řečeno, roztrojené osobnosti, bylo super spestření. Kreba mi vůbec nevadila, přece jen se musím dívat z které doby komiks je, portože přece jen ty komiksy v té době byly úplně jiný než ty dnešní. Hodnocení 4/5. Nemůže chybět žádnýmu komiksovýmu fanouškovi v poličce.“


Začátek užívání předmětů, které dostáváme od matky přírody » kejruvpark2.cz\nZačátek užívání předmětů, které dostáváme od matky přírody\nProspěšná a kvalitní mysl, stanoví směr člověka. Jestli naše myšlení bude příznivé, také věci okolo se budou stávat pozitivními. /\nNeznečištěná, nevyplněná mysl všelijakými blbostmi nám pomáhá k dobrému myšlení.\nJestliže se zabýváme věcem, jaké nic neobsahují, potom nemůžeme prospěšně myslet a jsme jak kontejner na odpad. Naše rozum se smí obměnit pouze jak my mu to dovolíme. Jestli každý den podléváme vodou kytky, smíme si opatřit nádrže na dešťovou vodu, (kingspanenviro) s jakou ušetříme čas i peníze. Barely jsou ve všelijakých rozměrech. Záleží kam si ji přejeme dát a jak velké množství potřebujeme. Jestliže nádrže na dešťovou vodou čímsi dobrým vyplníme, budeme to pak smět užívat, klidně na to zalévání rostlinek. jestliže ji zaplníme nedobrými věcmi, neužijeme to k ničemu. Nepochybně používáme kontejner na odpad. Pomáhá k uspořádání naší domácnosti, firmě. Není určený k dobrým věcem. My a nádrže na dešťovou vodu slouží k dobrým předmětům. Pokud se nechceme zabývat blbostmi můžeme aplikovat zrovna kontejner na odpad, do kterého všechno nepoužitelné vyhodíme. Musíme užívat všechno co je nám k dispozici. Od toho co máme doma, po předměty, které smíme získat z internetového obchodu popřípadě ze samotné přírody. Také pokud se nudíme, smíme zajít někde mezi stromy na procházku eventuálně houby a trochu popřemýšlet jak by lépe šlo věci využívat. /\nSprávné používání předmětu nás doprovází k prospěšnému životu. Užíváním nezacpaného smyšlení nepotřebnými předměty, nám umožní ušetřit čas i peníze. Naše náměty potom budou užitečné a rozumné.\nTags: dom, moc, firm, čas, příznivé


E-kniha: Netrpělivost srdce - Stefan Zweig | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Netrpělivost srdce - Stefan Zweig\nKnihkupectví > Próza - beletrie > Romány > Romány dle národů > Rakouské romány > Netrpělivost srdce\nElektronická kniha: Netrpělivost srdce\nZweigův světově proslulý dramatický román nás zavede do zapadlého a nudného posádkového městečka staré monarchie, kde důstojníci tráví volný čas po kavárnách a vinárnách. ... (celý popis)\nSpolupracovali: z německého originálu ... přeložila Božena Koseková\nPsychologický román, jediné románové dílo tohoto rakouského autora, líčí tragický milostný vztah ochrnuté dívky k poručíkovi rakousko-uherské armády. Příběh se odehrává v posádkovém pohraničním městě těsně před 1. světovou válkou. Autor analyzuje citové stavy nemocné dívky, jejíž důvěra v opětovanou lásku postupně mizí, i důstojníka, který nemá dost odvahy obětovat svůj život, city a tvořivou sílu nešťastnému člověku. Zweig je skvělým vypravěčem a psychologem, promýšlí věčné, ale nezodpověditelné problémy lidských vztahů, lásky, odvahy, viny a svědomí umělecky náročnou a působivou formou.\nZ německého originálu přeložila Božena Koseková\n© Nakladatelství LEDA spol. s r. o.\nTranslation © Božena Koseková, 2013\nŽádná vina není zapomenuta,\ndokud o ní ví svědomí.\nJe dvojí soucit. Jeden,\nten zbabělý a sentimentální,\nkterý je vlastně netrpělivostí srdce,\naby se co nejrychleji zbavilo trapného dojetí\ncizím neštěstím, soucit, který vůbec není soucítěním,\nnýbrž jen instinktivním odvrácením cizího utrpení\nod vlastní duše. A ten druhý, který jediný má smysl,\nten nesentimentální, avšak tvořivý soucit,\nkterý ví, co chce, a je odhodlán trpělivě\na s účastenstvím vydržet\naž do konce svých sil\na ještě za něj.\ndo už má, tomu se\ndává“ – tato slova z Knihy moudrosti může kaž - dý spisovatel směle potvrdit ve smyslu: „Kdo mnohovyravoval, tomu se vypravuje.“ Není nic mylnějšího než ona až příliš obvyklápředstava, že básníkova fantazie pracuje nepřetržitě, že zásoba, z níž spisovatel neustále vymýšlí události a příběhy, jenevyčerpatelná. Místo aby si vymýšlel postavy a příhody, potřebuje ve skutečnosti jen to, aby ony nalézaly jeho, neboť ho také, pokud je schopen intenzivněji viděta naslouchat, neustále hledají, aby je zprostředkoval dál; kdo se častokrát pokusil vykládat osudy, tomu mnozí vylíčí vlastní osud.\nI tento příběh mi byl vypravován téměř tak, jak jej zde\nreprodukuji, a to zcela neočekávaně. Když jsem bylnaposled ve Vídni, zašel jsem si večer, unaven vším tím, co jsem\nsi musel obstarat, do předměstské restaurace, o níž jsem\npředpokládal, že je už dávno z módy a málonavštěvovaná. Ale jen jsem vstoupil, zjistil jsem rozmrzele, že jsem\nse mýlil. Hned od prvního stolu vstal jeden známý, dával najevo skutečnou radost, kterou jsem opětoval,nikoli však tak bouřlivě, a pozval mě, abych si přisedl. Nebylo\nby slušné, kdybych tvrdil, že onen horlivý pán bylnesolidní nebo nepříjemný člověk; patřil jen k těm přirozeně\ndružným povahám, které sbírají známosti právě taksna\nživě jako děti poštovní známky, a jsou proto obzvlášťpyš\nné na každý exemplář své kolekce. Pro tohodobromyslné\nho podivína – vedlejším povoláním to byl velmi vzdělaný\na znamenitý archivář –, spočíval celý smysl života pouze\nve skromném zadostiučinění, že ke každému jménu,kte\nré se čas od času objevilo v novinách, mohl připojits do\nmýšlivou samozřejmostí: „Můj dobrý přítel“ nebo „Ach,\ntoho jsem právě včera potkal“ nebo „Můj přítel A mi říkal\na můj přítel B tvrdil“ a nepřestal, dokud neodříkal celou\nabecedu. Spolehlivě tleskal při premiérách svých přátel,\nkaždé herečce příštího dne telefonicky blahopřál,nezapo\nmínal na žádné narozeniny, zamlčoval nepříznivé zmín\nky v novinách a ze srdečné účasti posílal ty zprávy, které\nchválily. Byl to tedy dost slušný člověk, protože sepocti\nvě snažil a k blaženosti mu stačilo, když ho někdo požádal\no malou laskavost nebo dokonce rozmnožil kabinet jeho\nznámostí o nový objekt.\nAle není třeba, abych přítele „Tohoznám“ – toutopře\nzdívkou se ve Vídni označuje ona odrůda dobromyslných\npříživníků v pestré skupině snobů – blíže popisoval,ne\nboť každý je zná a ví, že se člověk jejich dojemnéneškod\nnosti bez hrubosti neubrání. Tak jsem se k němurezigno\nvaně posadil a čtvrthodina uplynula v planém povídání,\nkdyž do lokálu vstoupil vysoký muž nápadný svěžímmla\ndistvým obličejem s pikantní šedí na spáncích; držel se\nzpříma a cosi v jeho chůzi prozrazovalo, že býval vojá\nkem. Můj přítel snaživě vyskočil a pozdravil se svou ty\npickou horlivostí, onen pán však opětoval tento útok spíš\nlhostejně než zdvořile. Nový host si ještě ani neobjednal\nu číšníka, který se k němu přihrnul, když se můj přítel\nTohoznám ke mně naklonil a tiše zašeptal: „Víte, kdo to\nje?“ A protože jsem dávno znal jeho sběratelskou pýchu,\nkaždý trochu zajímavější exemplář své kolekce vystavitvychloubačně na odiv, obával jsem se předlouhých výkladů. Odtušil jsem zcela bez zájmu „Ne“ a věnoval se dále svému sachru. Moje netečnost však toho dohazovače\njmen jen ještě víc rozpálila a on s rukou před ústy tiševydechl: „To je přece Hofmiller z generální intendantury –\npřece víte –, ve válce dostal řád Marie Terezie.“ Protože\njsem nevypadal, že by mě tato skutečnost uchvátila tak,\njak doufal, začal s nadšením vlastenecké čítanky vykládat, co velkolepého tento rytmistr Hofmiller vykonal ve\nválce nejprve u kavalerie, pak při onom výzvědném letu\nnad Piavou, kde samojediný sestřelil tři letadla,a konečně u kulometné roty, s níž obsadil a po tři dny držel celý\núsek fronty. To všechno podával s mnoha podrobnostmi,\nkteré zde vynechávám, a mezitím stále dával najevo svůj\nnesmírný údiv nad tím, že jsem nikdy neslyšel o tomto\nznamenitém muži, kterého přece císař Karel osobně vyznamenal nejvzácnějším řádem rakouské armády.\nMimoděk jsem se dal zlákat a podíval jsem se kedruhému stolu, abych také jednou spatřil historickyuznaného hrdinu z dvoumetrové vzdálenosti. Narazil jsem ale na tvrdý, rozzlobený pohled, který dával najevo: „Ten chlap ti o mně něco naprášil? Na mně není nic k okukování!“ Současně posunul onen pán rozzlobeně svou židli stranou a energicky nám ukázal záda. Trochu zahanbeně jsem se hned díval jinam a od té chvíle jsem se snažil nezavadit zvědavým pohledem ani o ubrus onoho stolu. Brzy nato jsem se rozloučil se svým roztomilým žvanilem, ale již při odchodu jsem viděl, že se okamžitě přesunul ke svémuhrdinovi, aby mu pravděpodobně referoval právě tak horlivě o mně jako mně předtím povídal o něm.\nTo bylo všechno. Výměna pohledu, a jistě bych byl na toto letmé setkání zapomněl, ale náhoda tomu chtěla, že jsem se již příštího dne v jedné malé společnosti znovusetkal s tímto odmítavým pánem, který ve večernímsmokingu vypadal ještě nápadněji a elegantněji než včera ve sportovním obleku. Oba jsme se snažili skrýt pousmání, onen spiklenecký úsměv dvou lidí ve větší skupině, kteří spolu sdílejí dobře střežené tajemství. Poznal mě právě tak jako já jeho a pravděpodobně jsme se i stejněrozčilovali nebo bavili na účet neúspěšného dohazovače zevčerejška. Nejprve jsme se snažili spolu nemluvit, což se nám nemohlo podařit již proto, že kolem nás byla v proudu vzrušená debata.\nPředmět oné debaty bude hned zřejmý, uvedu-li, že se psal rok 1938. Pozdější kronikáři naší doby jednou zjistí, že v roce 1938 se téměř každý hovor v každé zemi našírozrušené Evropy točil kolem dohadů, zda může, či nemůže vypuknout nová světová válka. Toto témanevyhnutelně fascinovalo každou společnost, každé setkání, a leckdy se zdálo, že nikoli lidé si odreagovávají svůj strach dohady a nadějemi, nýbrž že se chce vybít sama atmosféra,tehdejší vzduch nabitý vzrušením a skrytým napětím.\nZačal o tom pán domu, povoláním advokát, kterýnerad měnil názory. Obvyklými argumenty dokazoval obvyklý nesmysl, že nová generace ví, co je válka, a že by do té nové už nešla tak naslepo a nepřipravena jako do té poslední. Již při mobilizaci by se pušky obrátily dozadu a zejména staří frontoví vojáci jako on by prý nezapomněli, co by je očekávalo. Popudila mě vychloubačnájistota, s níž ve chvíli, kdy se v desetitisících a statisícíchtováren vyráběly třaskaviny a otravné plyny, odbyl možnost války právě tak nedbale, jako lehkým ťuknutímukazováku oklepl popel své cigarety. Člověk nemá vždy věřittomu, co by chtěl, aby bylo pravda, odpověděl jsem velmi rozhodně. Úřady a vojenské organizace, které řídí válečný aparát, také nespaly, a zatímco my jsme se opájeliutopiemi, ony vydatně využily dobu míru k tomu, aby jižpředem zorganizovaly masy a dostaly je do rukou už jakžtakž připravené k výstřelu. Už teď, v míru, vzrostla díky zdokonalené propagandě všeobecná servilita doneuvěřitelných proporcí a je třeba podívat se tváří v tvář skutečnosti, že od vteřiny, kdy do domovů vtrhnerozhlasové hlášení o mobilizaci, nelze nikde očekávat odpor. Vůle člověka, který je zrnkem prachu, nemá už dnes význam.\nPřirozeně jsem měl všechny proti sobě, neboťsebeohlušující pud v člověku se osvědčeně pokouší zbavit sevědomých nebezpečí nejraději tím, že je prohlašuje za nicotná. A vůbec, takové varování před laciným optimismemmuselo přijít nevhod už vzhledem ke skvělé večeři vevedlejším pokoji, kde už bylo prostřeno.\nZnenadání se teď ke mně přidal rytíř řádu Marie Terezie, právě on, v němž jsem instinktivně nesprávně předpokládal odpůrce. Ano, je to holý nesmysl, prohlásil prudce, chtít v dnešní době počítat ještě s tím, co si přeje či nepřeje lidský materiál, neboť v příští válce budouhlavní roli hrát stroje a lidé budou degradováni jen najakousi jejich součást. Už v poslední válce nepotkal na frontě mnoho takových, kteří by s válkou jasně souhlasili, nebo ji jasně odmítali. Většinou byli do ní zaváti jako zvířený prach větrem a pak v ní ve velkém zmatku prostě zůstali vězet, každý jednotlivec zmítán sem a tam, bez vůle, jako hrášek ve velikém pytli. Vcelku snad dokonce více lidí do války uteklo, než z ní uprchlo.\nPoslouchal jsem překvapeně, zaujat především prudkostí, s níž teď pokračoval. „Neoddávejme se klamu. Jestli dnes v nějaké zemi začnou verbovat pro nějakou úplně exotickou válku, třeba pro válku v Polynésii, přiběhnou tisíce a statisíce, aniž budou dobře vědět proč, snad jen proto, aby mohly utéci samy před sebou nebo z neutěšených poměrů. Domnívám se, že faktický odpor proti válce není větší než žádný. K odporu jednotlivce proti organizaci je třeba mnohem vyšší odvahy, než dá-li seněkdo pouze strhnout, totiž individuální odvahy, a ta zanašich časů pokračující organizace a mechanizace vymírá. Setkal jsem se ve válce téměř výhradně s fenoménemmasové odvahy v šiku, a kdo se na tento pojem podívázblízka, odhalí docela zvláštní komponenty: mnohomarnivosti, mnoho lehkomyslnosti a dokonce nudy, především ale mnoho strachu – ano, strachu z toho, že zůstanu vzadu, strachu z výsměchu, ze samostatného jednání a především strachu postavit se do opozice k masovému nadšeníostatních. Většinu z těch, kteří byli na frontě pokládáni zanejstatečnější, jsem osobně poznal i později, v civilu, jako hrdiny zcela pochybné. – Prosím,“ řekl a zdvořile seobrátil k hostiteli, který se na to tvářil všelijak, „sebesamého nevyjímám.“\nLíbilo se mi, jak mluvil, a měl jsem chuť k němupřikročit, ale paní domu právě zvala k večeři, a protože jsmeseděli daleko od sebe, k hovoru jsme se už nedostali. Teprve když všichni odcházeli, srazili jsme se u šatny.\n„Ano, on je na něj zatraceně pyšný – zrovna jako navaše knihy.“\n„Věřte mi, opravdu to není fráze, když řeknu, že měléta netrápilo nic tak jako ten řád Marie Terezie. Je na můj vkus příliš nápadný. Totiž, abych byl poctivý –, když mi ho tehdy tam venku na frontě připíchli, přirozeně mě to nejdřív přemohlo. Konečně, byl jsem vychován jakovoják a v kadetce jsem slýchal o tomto řádu jako o legendě, o tomhle jednom řádu, kterého se v každé válceudělí snad jen tucet kusů; spadne tedy skutečně jako hvězda z nebe. Ano, pro osmadvacetiletého mládence něcotakového hodně znamená. Člověk najednou stojí před celým šikem, všechno žasne, jak se mu náhle cosi zablýská na prsou jako malé slunce, a císař, nepřístupný majestát, mu potřese rukou a blahopřeje. Ale podívejte se: totovyznamenání mělo přece smysl a platnost jen v našem vojenském světě, a když válka skončila, připadalo mi směšné, že bych tu měl chodit po celý život jako puncovanýhrdina, protože jsem si jedenkrát dvacet minut skutečněpočínal odvážně –, pravděpodobně o nic odvážněji než deset tisíc jiných, ale měl jsem štěstí, že jsem vzbudil pozornost, a co bylo snad ještě podivuhodnější, že jsem se vrátil živ. Již po roce, když lidé všude zírali na ten malý kousek kovu a pak poníženě šplhali pohledem ke mně nahoru, mi bylo důkladně nanic z toho, jak jsem si tu vykračoval jakopohyblivý pomník. Zlost nad tím, že jsem byl věčněnápadný, byla také jedním z rozhodujících důvodů, proč jsem po válce tak brzy odešel do civilu.“\n„Řekl jsem jedním z důvodů, ale hlavní důvod bylsoukromý, a ten pochopíte snad ještě lépe. Hlavním důvodem bylo, že jsem sám silně pochyboval o tom, zda mám na ten řád právo, a každopádně jsem pochyboval o svém hrdinství; věděl jsem přece lépe než ti cizí zevlouni, že za\ntím řádem vězí někdo, kdo vůbec není hrdinaa dokon\nce je naprostý nehrdina –, jeden z těch, kdo uháněli tak\nzuřivě do války jen proto, že se chtěli zachránit zezoufa\nlé situace, spíše dezertéři před vlastní odpovědností než\nhrdinové z pocitu povinnosti. Nevím jak vám –, ale mně\npřipadá život s aureolou a svatozáří nepřirozenýa nesne\nsitelný, a docela poctivě se mi ulevilo, že jsem už nemusel\npředvádět na uniformě hrdinský životopis. Ještě teď do\nstanu zlost, když někdo vytahuje mou starou slávu, a proč\nbych se vám nepřiznal, že jsem měl včera namále a taktak\nže jsem nepřišel k vašemu stolu a nespustil na toho tlu\nčhubu, aby se vytahoval někým jiným než zrovna mnou.\nJeště celý večer mě hryzl váš uznalý pohled, a abych vy\nvrátil žvanění toho člověka, byl bych vás nejraději vybí\ndl, abyste vyslechl, po jakých křivých cestách jsemvlast\nně dospěl k celému svému hrdinství – byl to ostatně velmi\nzvláštní příběh, který by třeba mohl dokázat, že odvaha\nnení často nic jiného než obrácená slabost. Ostatně –ne\nrozmýšlel bych se vám to vypravovat ještě teď naprosto\npřesně. Co leží v člověku už celé čtvrtstoletí, to se užne\ntýká jeho, ale dávno někoho jiného. Měl byste čas?A ne\nnudí vás to?“\nSamozřejmě že jsem měl čas; chodili jsme ještě dlou\nho po opuštěných ulicích a ještě v příštích dnech jsme se\nčastokrát setkali. V jeho zprávě jsem pozměnil jen má\nlo, snad jsem uvedl hulány místo husarů, trochu jsem na\nmapě posunul posádky, aby je nikdo nepoznal, a všechna\nskutečná jména jsem pro všechny případy zašifroval. Ale\nnikde jsem si nepřimyslel nic podstatného, a nikoliv já,\nnýbrž vypravěč teď začíná vyprávět. V\nšechno začalo neobratností, naprosto nezaviněnou „botou“, gaffe, jakříkají Francouzi. Potom jsem se pokusil napravit svou hloupost; ale když chce člověk příliš narychlo opravit kolečko v hodinovém strojku, zkazí obvykle celé soukolí. Ani dnes, po letech, nedovedu vymezit, kde končila pouhá neobratnost a kde začalavina. Zřejmě to nebudu vědět nikdy.\nBylo mi tehdy pětadvacet a sloužil jsem jako aktivníporučík u hulánů. Neodvažuji se tvrdit, že by se mi někdy\nzvlášť líbil důstojnický stav nebo že bych se pro něj cítil\nvnitřně povolán. Ale když ve staré rakouské úřednickérodině sedí u skromně prostřeného stolu dvě děvčataa čtyři věčně hladoví kluci, pak se jich nikdo moc neptá, jaké\nmají sklony, ale co nejdřív je strčí do pece nějakého povolání, aby domácnost nezatěžovali příliš dlouho. Mého\nbratra Ulricha, který si už na obecné škole zkazil oči od\nsamého učení, dali do semináře, já jsem zas měl silnou\nkostru, a tak mě poslali do vojenské školy. Odtud se nit\nživota odvíjí mechanicky, není třeba jí dávat směr. Stát se\nstará o všechno. V několika letech zdarma vylisuje podle\npředepsaného erárního vzoru z nedospělého, bledéhokluka ochmýřeného praporčíka a dodá ho armádě k použití. Jednoho dne, na císařovy narozeniny, nebylo mi ještě\nosmnáct, jsem byl vyřazen a krátce nato mi vyskočila na\nlímec první hvězda; tím jsem dosáhl první etapy, a teď už\nse mohl pravidelný oběh povyšování odvíjet mechanicky\na v náležitých přestávkách až k penzi a pakostnici. Osobně\njsem nestál ani o to, abych sloužil právě u jízdy, tohotobo\nhužel velmi nákladného vojska, ale byl to rozmar mé tety\nDaisy, jejímž druhým manželem se stal starší bratr mého\notce, když odešel z méně výnosného ministerstva finan\ncí a stal se prezidentem banky. Byla bohatá a také snob\na nechtěla strpět, aby někdo z příbuzenstva, kdo se rovněž\njmenuje Hofmiller, dělal rodině „ostudu“ tím, že byslou\nžil u pěchoty; a protože ji tento vrtoch stál sto korunmě\nsíčního příspěvku, musel jsem jí při každé příležitosti ještě\ndávat najevo nejponíženější vděčnost. Zda se tozamlouva\nlo mně, že sloužím u jízdy nebo že vůbec aktivně sloužím,\no tom nikdo neuvažoval, já sám nejméně. V sedle jsem se\ncítil dobře a dál než před hlavu svého koně jsem nemyslel.\nTehdy v listopadu 1913 musel někdo postrčit nějaký\nvýnos z jedné kanceláře do druhé, neboť naše švadrona\nbyla náhle přeložena z Jaroslawi do jiné malé posádky,\nkterá ležela těsně u uherských hranic. Je lhostejné,uvedu\n-li pravé jméno tohoto městečka nebo ne, neboť dvaknof\nlíky na kabátě uniformy si nemohou být podobnější než\njedna rakouská provinční posádka druhé. Tam i tadyty\ntéž erární ubikace, kasárny, jízdárna, cvičiště, důstojnic\nké kasino, k tomu tři hotely, dvě kavárny, cukrárna, vi\nnárna, zchátralé varieté s odepsanými subretami, které ve\nvedlejším zaměstnání rozdělují svou přízeň mezi důstoj\nníky a jednoročáky. Vojenská služba je všude stejná,čin\nně prázdná jednotvárnost, jedna hodina za druhou jeroz\nvržena podle staletého, jak ocel pevného služebního řádu,\na ani volný čas není o mnoho rozmanitější. Tytéž obličeje,\ntytéž hovory v důstojnické jídelně, tytéž karetní hry a týž\nkulečník v kavárně. Někdy se člověk diví, že se milému\npánubohu vůbec chtělo stavět kolem těch šesti neboosmi set střech takového městečka jiné nebe a jinou krajinu.\nMoje nová posádka měla ovšem proti dřívější haličské tu výhodu, že tam byla rychlíková stanice a že byla blízko Vídně a zároveň ne příliš daleko od Budapešti. Kdo měl peníze – a u jízdy vždy slouží různí bohatí mladíci,zejména dobrovolníci, částečně vysoká šlechta, částečně synové továrníků –, ten mohl, když se včas vytratil, jet v pěthodin vlakem do Vídně a nočním vlakem být o půl třetízase zpátky. Měl tedy dost času, aby si zašel do divadla,ukázal se na Okružní třídě, zahrál si na kavalíra a vyhledal si příležitostné dobrodružství. Někteří z těch, kdovzbuzovali největší závist, si tam dokonce drželi stálý byt nebo si pronajímali pokoj. Bohužel, taková osvěžující vyhození z kopýtka byla nad můj měsíční rozpočet. Na zábavu mi zbývala jedině kavárna nebo cukrárna, a tam jsem sepřesunul ke kulečníku, protože mi karty lezly většinou příliš do peněz, nebo jsem hrál šachy, které vyšly ještě levněji.\nTak jsem i tentokrát, muselo to být v polovině května 1914, seděl jednou odpoledne v cukrárně s náhodnýmspolečníkem, lékárníkem od Zlatého anděla, který byl zároveň místostarostou našeho posádkového městečka. Svéobvyklé tři partie jsme už dávno dohráli a teď jsme už mluvili jen ze setrvačnosti, abychom se rozptýlili – kam se také vrtnout v tomhle nudném hnízdě? –, ještě o tom a o onom, alerozhovor už skomíral jako dohořelá cigareta. Náhle se otevřou dveře a vlající zvonová sukně vnese dovnitř se závanemsvěžího vzduchu hezké děvče: hnědé mandlové oči, tmavá pleť, oblečená je znamenitě, vůbec ne venkovsky, a především je to nová tvář v téhle zoufalé jednotvárnosti. Díváme se na ni s uctivým úžasem, ale čiperná kráska nám bohuželnevěnuje ani jediný pohled; zpříma a hrdě, sportovně pevným krokem se proplétá mezi devíti mramorovými stolkyv lokálu přímo k pultu a objednává tam en gros spoustu koláčů, dortů a likérů. Hned je mi nápadné, jak se majitelcukrárny před ní tak poníženě uklání – nikdy jsem neviděl šev na zádech jeho kabátu se šosy tak napjatý. Dokonce jeho paní, kyprá a přihroublá venkovská venuše, která jinak velminedbale přijímá dvoření důstojníků (vždyť člověk častozůstává do konce měsíce dlužen nějakou tu maličkost), sezdvihne ze své židle u pokladny a bezmála se rozplývá v medové zdvořilosti. Zatímco pan cukrář zaznamenává objednávku do knihy zákazníků, schroupá to hezké děvče nenuceněněkolik pralinek a prohodí pár slov s paní Grossmaierovou; ale nás, kteří asi s nepatřičnou horlivostí natahujeme krky, neuzná za hodny ani letmého pohledu. Mladá dáma si přirozeně neobtíží pěknou ručku ani jediným balíčkem; všechno jí bude, jak paní Grossmaierová co nejponíženěji ujišťuje, posláno, může se spolehnout. A jí také ani na mysl nepřijde, že by hotově zaplatila u automatické ocelovépokladny jako my, obyčejní smrtelníci. Okamžitě však víme: vybraní, vznešení zákazníci!\nJak se teď obrací k odchodu, pan Grossmaier spěšně přiskočí, aby jí otevřel dveře. Když se vznáší kolem nás, také můj pan lékárník se zdvihne z křesílka a conejuctivěji se jí poroučí. Dívka děkuje se svrchovanoulaskavostí – hrome, to jsou oči jako hnědý samet! – a já senemohu dočkat, až bude venku z krámu, pocukrována mnoha komplimenty, protože hořím zvědavostí, abych se odsvého společníka dozvěděl, kdo je ta štika v kapřím rybníku.\n„Vy ji neznáte? To je přece neteř...“ – budu honazývat pan z Kekesfalvy, jméno bylo ve skutečnosti jiné – „Kekesfalva: znáte přece Kekesfalvy?“\nKekesfalva: vysloví to jméno, jako by mi podával tisícikorunovou bankovku, a pohlédne na mě tak, jako by samozřejmě očekával uctivou ozvěnu „Ach tak! Přirozeně!“ Ale já, čerstvě přeložený poručík, kterého vítrpřivál do nové posádky teprve před několika měsíci, já nic netuším a nic nevím o tomto tak velmi tajemném bohu a prosím co nejzdvořileji o další informace, které mi pan lékárník s celou blažeností venkovské pýchy sděluje, a povídá a tlachá mnohem podrobněji, než to zde budu reprodukovat.\nKekesfalva, vykládá mi, je nejbohatší muž v celémokolí. Patří mu prostě všechno, nejen zámek Kekesfalva – „Musíte jej přece znát, je vidět ze cvičiště, žlutý zámek vlevo od silnice, s plochou věží a rozlehlým starým parkem“ –, ale také veliký cukrovar u silnice do R. a pila v Brucku a hřebčín v M.; to všechno mu patří a k tomu šest nebo sedm domů v Budapešti a ve Vídni. „Ano,člověk by nevěřil, že jsou u nás takoví zazobanci, a žít on umí jako pravý magnát. Zimu tráví v malém vídeňském paláci v Jacquinově ulici, léto v lázních; tady vede dům jen několik měsíců na jaře, ale jaký dům, panebože! Kvarteta z Vídně, šampaňská a francouzská vína, vždycky jen to první, jen to nejlepší!“ A jestli se mi tím zavděčí, rád mě tam uvede, neboť – velké gesto zadostiučinění – on se s panem z Kekesfalvy dobře zná, míval s ním dřívenějaké obchodní styky a ví, že pan z Kekesfalvy vždyckyu sebe rád vidí důstojníky; stačí jeho, lékárníkovo slovo,a pozvou mě.\nProč ne? Vždyť se tu člověk dusí, v tomhle zatuchlém bahnitém rybníku takové venkovské posádky. Od vidění už znám všechny ženy na korze, vím, jaký má která letní klobouk a jaké má nóbl šaty a všední šaty, na tom se nic nemění. A jak si je prohlížím i jak si je neprohlížím, znám už psa i služebnou i děti. Znám celou škálu uměníbuclaté české kuchařky v kasinu a pomalu už ztrácím chuť při\npohledu na věčně stejný jídelní lístek v hostinci. Znám\nzpaměti každé jméno, každou firmu, každý plakátv kaž\ndé ulici a každý obchod v každém domě a v každémob\nchodě každou výkladní skříň. Vím už bezmála tak dobře\njako vrchní číšník Evžen, ve kterou hodinu se objevív ka\nvárně pan okresní soudce, že usedne v rohu u okna vlevo\na přesně ve čtyři hodiny třicet si objedná bílou kávu,za\ntímco pan notář zase přijde o deset minut později, večty\nři hodiny čtyřicet, a zato – okouzlující změna – s ohle\ndem na svůj slabý žaludek vypije sklenici čaje s citronem\na k věčně stejnému viržinku vypravuje tytéž vtipy. Ach,\nznám všechny obličeje, všechny uniformy, všechny koně,\nvšechny kočí, všechny žebráky v celém okolí, sám sebe\nznám až do omrzení. Proč z toho žernovu jednouneunik\nnout? A pak, to hezké děvče, ty oči jako samet!S předstí\nranou lhostejností (abych nevypadal před domýšlivýmvý\nrobcem pilulek příliš žádostivě) prohlásím tedy před svým\npříznivcem, že by mi bylo potěšením, kdybych se mohl\nseznámit s rodinou pana z Kekesfalvy.\nSkutečně – vida, počestný lékárník mě nebalamutil! –\nuž za dva dny mi s blahosklonným výrazem, celý nače\npýřený pýchou, přinesl do kavárny tištěnou cedulku, do\nníž je krasopisně vepsáno moje jméno, a na té pozván\nce se praví, že pan Lájoš z Kekesfalvy zve pana poručíka\nAntona Hofmillera na diner, které se koná příští týden ve\nstředu v osm hodin večer. Bohudík i našinec ví, co seslu\nší a patří a jak se v takovém případě chovat. Hnedv nedě\nli dopoledne se hodím do své nejlepší uniformy, navléknu\nbílé rukavice a lakýrky a nemilosrdně oholený, s kapkou\nkolínské vody na kníru vyjedu, abych učinil vstupníná\nvštěvu. Sluha – starý, diskrétní, v dobré livreji – přijímá\nmoji navštívenku a mumlá omluvu, panstvu bude velice\nlíto, že nemohlo pana poručíka přijmout, ale je v kostele.\nTím lépe, pomyslím si, vstupní návštěvy jsou ve službě\ni mimo službu vždycky to nejhroznější. V každémpřípa\ndě jsem splnil svou povinnost. Ve středu večer tam půjdu,\ndoufejme, že to bude pěkné. A myslím si, že tím je zá\nležitost Kekesfalva až do středy vyřízena. Avšaks upřím\nným potěšením najdu za dva dny, tedy v úterý, ve svém\nbytě přeloženou navštívenku, kterou tam odevzdal pan\nz Kekesfalvy. Báječné, pomyslím si, ti lidé mají ale styl.\nMně, nepatrnému důstojníkovi, oplatí návštěvu hned dva\ndny po vstupní návštěvě – víc zdvořilosti a úcty by sine\nmohl přát ani generál. A se skutečně dobrou předtuchou\nse teď těším na středu večer.\nAle zlomyslný osud zasáhne hned od začátku – vlastně\nby měl být člověk pověrčivý a víc si všímat drobnýchpří\nznaků. Ve středu o půl osmé večer jsem už zcela hotov,pa\nrádní uniforma, nové rukavice, lakýrky, kalhotynažehle\nné jako břitva a můj důstojnický sluha mi právě urovnává\nzáhyby pláště a zkoumá, zda je všechno jak má být(vždyc\nky k tomu potřebuji sluhu, neboť mám ve svém špatně\nosvětleném důstojnickém bytě jen malé příruční zrcadlo),\na náhle někdo zabuší na dveře: ordonance. Můj přítelryt\nmistr hrabě Steinhübel, který má dnes službu, mě prosí,\nabych k němu přišel naproti do místnosti mužstva. Dva\nhuláni pravděpodobně namol opilí se poprali, až nakonec\njeden z nich praštil druhého karabinou do hlavy. A teď\ntu ten ťulpas leží s otevřenými ústy, krvácí a je bez sebe.\nNevíme, jestli má ještě celou lebku, nebo ne. Ale plukovní\nlékař se vytratil na dovolenou do Vídně, plukovník není\nk nalezení; a tak ten dobrák Steinhübel sem vybubnoval\nzrovna mě, abych mu pomohl v nouzi, zatraceně,a zatím\nco se stará o krvácejícího hulána, já musím sepsatproto\nkol a poslat na všechny strany ordonance, aby rychlese\nhnaly v kavárně nebo někde jinde civilního lékaře. Zatím čas ubíhá a je tři čtvrtě na osm. Vidím už, že dříve než za čtvrt nebo půl hodiny se odsud v žádném případěnedostanu. Zatraceně, zrovna dnes se musí něco takovéhopřihodit, zrovna dnes, kdy jsem pozván! Stále netrpělivěji se dívám na hodinky; jestli tu budu muset do toho fušovat ještě pět minut, nemohu už přijít včas. Ale služba, jak nám to pořád vtloukali do hlavy, je přednější nežjakýkoli soukromý závazek. Upláchnout nesmím, a tak udělám, co je v téhle zpropadené situaci jedině možné – posílám svého sluhu s fiakrem (ta legrace mě stojí čtyři koruny) ke Kekesfalvům, že prosím, aby mě omluvili, kdybych se měl opozdit, ale nenadálý služební případ, a tak dále, a takdále. Naštěstí netrvá povyk v kasárnách příliš dlouho, neboť se tu objeví plukovník osobně i s lékařem, kterého rychle našli, takže mohu nenápadně zmizet.\nA nová smůla – zrovna dnes nestojí na Radničnímnáměstí ani jediný fiakr, musím čekat, až mi sem ten povoz s osmi kopyty přivolají. A tak nevyhnutelně dojdek tomu, že když konečně dorazím do velké haly u Kekesfalvů, visí už velká ručička na nástěnných hodinách svisle dolů a je přesně půl deváté místo osmi, a vidím, že pláštěv šatně se už hustě vzdouvají jeden přes druhý. Také na trochu zaraženém sluhově obličeji pozoruji, že nastupuji seznačným zpožděním – nepříjemné, nepříjemné, něcotakového zrovna při první návštěvě!\nBuď jak buď, sluha – tentokrát má bílé rukavice, frak, tuhou košili i tvář – mě uklidňuje, že můj sluha tu před půlhodinou vyřídil můj vzkaz, vede mě do salonu, čtyři okna, červené hedvábné tapety, planoucí křišťálové svícny, neobyčejně elegantní zařízení, nikdy jsem neviděl nicnoblesnějšího. Ale se zahanbením zjišťuji, že je už prázdný, a z vedlejší místnosti zřetelně slyším veselé řinčení talířů – mrzuté, mrzuté, hned jsem si myslel, že už sedí u stolu!\nCo dělat, vzchopím se, a jakmile sluha přede mnou otevře zasouvací dveře, přistoupím až k prahu jídelny, sklapnu ostře podpatky a ukloním se. Všechno vzhlédne, dvacet, čtyřicet očí, samé cizí oči se zkoumavě upírají na opozdilce, který se v rámu dveří nevyjímá zvlášťsebevědomě. Ihned se zdvihne starší pán, rychle odloží ubrousek, jde mi vstříc a podává mi ruku, čímž mě zároveň zve dál. Vůbec nevypadá tak, jak jsem si ho představoval, vůbec se nepodobá maďarskému venkovskému šlechtici s kníry,plnými tvářemi, otylému a červenému od dobrého vína. Za zlatými brýlemi plavou trochu unavené oči nad šedivými slzními váčky, ramena jako by se trochu nakláněladopředu, mluví téměř šeptem, a protože pokašlává, má hlastrochu zastřený. Tohoto pana z Kekesfalvy s úzkým jemným obličejem, zakončeným řídkou bílou bradkou, by člověk pokládal spíše za nějakého učence. Zvláštní uhlazenost starého pána mě velice uklidňuje, moje nejistotamizí: Ach ne, na něm je, aby se omluvil, vpadá mi hned do řeči. Velmi dobře ví, co všechno se může ve služběpřihodit, a bylo ode mne neobyčejně laskavé, že jsem ho zvlášť vyrozuměl; a jen proto, že si nebyli jisti, zda přijdu,začali již večeřet. Ale teď už nesmím otálet a mám usednout ke stolu. Potom, později mě jednotlivě seznámí se všemi hosty. Jen tady – a přitom mě doprovodí ke stolu – to je jeho dcera. Nedospělá dívka, jemná, bledá, křehká jako on sám, přeruší rozhovor a vzhlédne, dvě šedé oči o mne plaše zavadí. Jen letmo pohlédnu do úzkého nervózního obličeje a ukloním se nejprve jí, potom napravo a nalevo, což platí ostatním hostům, kteří jsou zřejmě rádi, ženemusí odložit vidličky a nože a dát se rušit nepohodlnými obřadnostmi představování.\nPrvní dvě tři minuty se ještě cítím pořádně nesvůj. Není tu nikdo od pluku, žádný kamarád, žádný známý,\na ani nikdo z městské honorace – pouze cizí, úplně cizíli\ndé. Zdá se, že to jsou hlavně okolní statkáři se svýmiže\nnami a dcerami nebo státní úředníci. Ale jen civil, samý\ncivil, není tu jiná uniforma než moje. Panebože, jak mám\njá, tak neobratný a plachý, s těmito neznámými lidmiho\nvořit? Naštěstí mě posadili na dobré místo. Vedle mnese\ndí ta snědá čiperná dívka, hezká neteř, která si zřejměpře\nce jen všimla mého obdivného pohledu tehdy v cukrárně,\nneboť se na mě přívětivě usmívá jako na starého známého.\nMá oči jako kávová zrnka, a skutečně to praská jakozrn\nka při pražení, když se směje. Má rozkošné, maléprůsvit\nné uši pod hustými černými vlasy, jako růžový brambo\nřík v mechu, pomyslím si. Má nahé paže, měkké a hladké;\ndotknout se jich, musí být jako broskve.\nJe to příjemný pocit, sedět vedle tak hezké dívky, a div\nže se do ní nezamiluji, když slyším její širokou maďarskou\nvýslovnost. Je to příjemný pocit, sedět u tak vybraněpro\nstřeného stolu v tak jiskřivě světlé místnosti, za zádyslu\nhu v livreji, před sebou nejlepší jídla. Také moje sousedka\npo levici, která zase mluví s lehkým polským přízvukem,\nmi připadá vlastně svůdná, i když už poněkud příliš plná.\nNebo to dělá jen víno, napřed zlatavě světlé, pak zasetma\nvorudé a teď perlivě šampaňské, jež nám zezadu přímo\nmarnotratně nalévají ze stříbrných karaf a širokýchbaňa\ntých lahví sluhové v bílých rukavicích? Opravdu, dobrák\nlékárník nepřeháněl. U Kekesfalvů to chodí jako u dvora.\nJeště nikdy jsem tak dobře nejedl, nikdy mě ani ve snune\nnapadlo, že je možné tak dobře jíst, tak mnoho jíst a tak\nvybraně. Stále chutnější a vzácnější jídla sem připlouvají\nna nevyčerpatelných mísách; bleděmodré ryby, ověnčené\nlisty hlávkového salátu a obložené humřími řezy, plavou\nv zlatých omáčkách, kapouni sedí v širokých sedlechz na\nvrstvené rýže, pudinky planou v modře hořícím rumu, zmrzlinové bomby se roztékají v barevných, sladkýchpraméncích, plody, jež musely objet polovinu světa, spočívají ve stříbrných košíčcích. A stále, stále ještě není konec, na závěr přijde ještě skutečná duha likérů, zelených, červených, bílých, žlutých, a k znamenité kávě doutníkytlusté jako pórek!\nNádherný, kouzelný dům – vzpomínám vděčně nadobrého lékárníka! – jasný, šťastný, bohatý večer! Nevím, zda se cítím tak uvolněný a svobodný, že i ostatním napravo i nalevo i naproti se teď také třpytí oči, že i oni mluvíhlasitě, že i oni zapomněli na vybrané chování a veselehovoří páté přes deváté –, ale v každém případě je moje dřívější nesmělost tatam. Povídám bez jakýchkoli zábran, dvořím se oběma svým sousedkám zároveň, piji, směji se, dívám se kolem sebe rozpustile a lehce, a i když to není vždycky náhoda, že se občas dotknu Iloniných krásných nahých paží (tak se neteř jmenuje a je k nakousnutí), pak se vůbec nezdá, že by jí toto nenápadné přibližování a vzdalování mé ruky uráželo, také ona je uvolněná, ve znameniténáladě a bezstarostná jako my všichni na této bujaré slavnosti.\nPomalu cítím – jen jestli to přece jen není tímnezvykle výborným vínem, míchalo se tokajské a šampaňské – zvláštní lehkost, která hraničí s bujarostí, téměřrozpustilostí. Jen ještě něco mi chybí, abych se cítil plně šťasten, blažen, uchvácen, a co to bylo, po čem jsem nevědomky toužil, zvím naprosto přesně hned za okamžik, kdyžnáhle z třetí místnosti, za salonem – sluha zase nepozorovaně otevřel zasouvací dveře – spustí tlumená hudba, kvartet, a právě ta hudba, jakou jsem si v nitru přál, tanečníhudba, rytmická i měkká, valčík, hraný na dvoje housle,zádumčivě podbarvený temným zvukem cella; klavírdůrazně udává takt ostrým staccatem. Ano, hudba, hudba, jen ta ještě chyběla! Hudba a snad ještě tančit, valčík, nechat se unášet, vzlétat, abych ještě s větší blažeností pocítil tu vnitřní lehkost! A skutečně, tato Kekesfalvova vila jepohádkový zámek, stačí jen si přát a přání je už splněno. Jak teď vstáváme a odsunujeme židle a pár za párem –nabízím rámě Iloně a opět cítím její chladnou, měkkou,hladkou pleť – přecházíme do salonu, jsou jakoby mávnutím kouzelného proutku všechny stoly odklizeny a židle stojí podél stěn. Hladká, lesklá, hnědá se zrcadlí parketovápodlaha, nebeské kluziště valčíku, a z vedlejší místnosti sem zaznívá neviditelná hudba.\nObracím se k Iloně. Směje se a rozumí. Její oči už řekly „ano“, už se točíme po hladkých parketách, dva páry, tři páry, pět párů, zatímco ti opatrnější a starší přihlížejí nebo si povídají. Tančím rád, tančím dokonce dobře. Vznášíme se v těsném objetí, myslím, že jsem ještě nikdy v životě netančil lépe. K příštímu valčíku vyzvu druhou sousedku; i ona tančí výborně, nakláním se k ní a vdechuji,lehce omámen, vůni jejích vlasů. Tančí zázračně, všechno je zázračné, dávno jsem nebyl tak šťasten. Nevím už přesně, co dělám, nejraději bych všechny objal a každému řekl něco srdečného, něco vděčného, tak překypuji citem, tak lehký a blaženě mladý se cítím. Beru do kola jednu dámu za druhou, mluvím a směji se a tančím a stržendo proudu své blaženosti nevnímám čas.\nVtom se náhodou podívám na hodinky, je půljedenácté. A zděsím se. Teď tu tančím a mluvím a žertuji už téměř hodinu a ještě jsem, já hulvát, neprovedl dceru pánadomu! Tančil jsem jen se svými sousedkami a s dvěma třemi jinými dámami, které se mi nejvíc líbily, a na dceruhostitele jsem úplně zapomněl! Taková neotesanost, taková urážka! Teď to ale musím okamžitě napravit!\nAle znovu jsem se ulekl – už si vůbec nemohuvzpomenout, jak ta dívka vypadá. Jen na okamžik jsem se před ní uklonil, když už seděla za stolem; v paměti se mivybavuje pouze cosi jemného a křehkého a pak její rychlý,šedý, zvědavý pohled. Ale kde jen vězí? Jako dcerahostitele nemohla přece odejít? Neklidným pohledem zkoumám všechny paní a dívky podél stěny; žádná se jí nepodobá. Konečně vejdu do třetí místnosti, kde hraje kvartet, zakrytý čínskou zástěnou, a s úlevou si oddechnu. Sedítady – určitě je to ona – jemná, štíhlá, v bleděmodrýchšatech. Sedí mezi dvěma starými dámami v rohu budoáru, za malachitově zeleným stolem, na němž stojí plochámiska s květinami. Má úzkou, trochu schýlenou hlavu, jako kdyby se zcela zaposlouchala do hudby, a na žhavémnachu růží si uvědomím, jak její průsvitné bledé čelo září pod těžkými hnědočervenými vlasy. Ale neztrácím čas zbytečným pozorováním. Díky bohu, oddychnu siv duchu, že jsem ji vypátral. Teď mohu ještě dohonit, co jsem zameškal.\nJdu ke stolu, vedle hlučí hudba, a zdvořilou úklonou vyzvu dívku k tanci. Užaslé oči vzhlédnou, překvapeně se na mne upírají, rty zůstanou pootevřeny uprostřed slova. Dívka se však nepohne, aby mě následovala. Nerozuměla mi? Ukloním se proto ještě jednou, moje ostruhy tišecinkají: „Smím prosit, milostivá slečno?“\nAle co se stane teď, je strašné. Předkloněná horní část těla sebou prudce škubne dozadu, jako kdyby se chtěla vyhnout ráně; na bledých tvářích vyrazí krvavýruměnec, rty, dosud rozevřené, se ostře sevřou a jen oči na mě nehybně zírají s takovým výrazem děsu, s jakým jsem se dosud v životě nesetkal. Hned nato projede celým tělem zachváceným křečí prudké škubnutí. Dívka se vzeře, oběma rukama se opře o stůl, až miska zachřestía zařinčí, a u její lenošky spadne na podlahu cosi tvrdého, dřevo nebo kov. Stále se ještě oběma rukama pevně drží kymácejícího se stolu, stále ještě se to tělo, křehké jako tělo dítěte, celé třese; dívka přesto neuprchne, jen seještě zoufaleji drží těžké desky stolu. A neustále se třese, celá se chvěje od křečovitě sevřených pěstí až do vlasů. A náhle to vyrazí: vzlykot, divoký, živelný jako potlačený výkřik.\nAle už k ní zprava i zleva přiskočí obě staré dámy, už objímají třesoucí se dívku, hladí ji, mazlí se s ní a chlácholí ji, už jí jemně uvolňují křečí zasažené ruce od stolu, a ona klesne zpátky do lenošky. A plakat nepřestává; její pláč je ještě prudší, jako chrlení krve, jako silné zvracení znovu a znovu vybuchuje v přerývaných, jednotlivýchnávalech. Kdyby hudba za zástěnou (která všechnopřehlušuje) ustala jen na okamžik, musel by být ten vzlykotslyšet až do taneční místnosti.\nStojím tu zpitomělý a zděšený. Co – co se to stalo? Bezradně, strnule přihlížím, jak se obě staré dámy snaží uklidnit vzlykající dívku, která teď v probouzejícím se ostychu prudce sklonila hlavu na stůl. Avšak stále se hrne jedna vlna pláče za druhou, zmítají útlým tělem ažk ramenům a při každém z těchto náhlých výbuchů zařinčí miska. Já tu však stále stojím bezradný, krev mi ztuhla v žilách, límec mě škrtí jako žhavý provaz.\n„Promiňte,“ zakoktám konečně polohlasem do prázdna a ustoupím – obě paní se zabývají vzlykající dívkou, ani jedna si mě nevšímá – a já se vypotácím do sálu. Zdá se, že tady ještě nikdo nic nezpozoroval, páry se točív kole a já cítím, že se musím držet veřejí, celá místnost sekolem mne vznáší. Co se stalo? Zavinil jsem něco? Proboha, že já jsem při večeři příliš mnoho a rychle pil, a teď jsem v opilosti provedl nějakou pitomost!\nTu hudba zmlkne, páry se rozcházejí. Okresní hejtman propouští s úklonou Ilonu, a já se okamžitě ženu k ní a takřka násilím táhnu žasnoucí děvče stranou: „Prosím vás, pomozte mi! Proboha, pomozte mi, vysvětlete mi to!“\nIlona si jistě myslela, že jsem ji donutil jít k oknu, abych jí pošeptal něco veselého, neboť jí oči náhle ztvrdly. Ve svém rozrušení jsem zřejmě vypadal tak, že to muselo vzbuzovat soucit nebo strach. Horečně jí všechnovypravuji – a kupodivu je v jejím pohledu náhle totéž prudké zděšení jako v pohledu té dívky. Osopí se na mne:\n„Zbláznil jste se...? Vy nevíte...? Vy jste neviděl...?“\n„Ne,“ koktám, zničen tímto novým a právě taknepochopitelným zděšením. „Co jsem měl vidět?... Nevím nic. Jsem tady přece poprvé.“\n„Vy jste si tedy nevšiml, že Edita je chromá...? Vy jste neviděl, že má chudák zmrzačené nohy? Vždyť nemůže bez berlí udělat ani dva kroky... a vy... vy sur...“ –(potlačí rychle hněvivé slovo) – „...vy to ubohé děvčevyzvete k tanci... to je strašné, musím hned k ní...“\n„Ne,“ v zoufalství popadnu Ilonu za ruku, „ještě okamžik, okamžik... musíte mě u ní omluvit. Přece jsemnemohl tušit... viděl jsem ji jen u stolu, jenom chvilku... Prosím vás, vysvětlete jí...“\nAle Ilona se mi s hněvivým pohledem vytrhla a už běží pryč. Stojím tu na prahu, hrdlo sevřené, nevolnostv ústech, v salonu všechno víří a chvěje se a žvaní a lidé(náhle mi připadají nesnesitelní) bez ostychu povídají a smějí se, a pomyslím si: ještě pět minut a všichni budou vědět, jaký jsem ťulpas. Pět minut, pak mě budou ze všech stran zasahovat a ohmatávat výsměšné, pohrdavé, ironicképohledy, a už zítra bude o mé neotesanosti klepat celéměsto, stovky jazyků ji budou rozemílat, ráno už to roznesou služky u vrat, až půjdou pro mléko, pak se to patřičněnafoukne v čelednících a odtud se to donese do kaváren, do úřadů. Zítra o tom budou vědět v mém pluku.\nV tomto okamžiku zahlédnu jako mlhou jejího otce. Jde přes sál, tvář má – ví to už? – trochu ustaranou. Nejde nakonec ke mně? Ne – teď ho nesmím potkat! Náhle se mě zmocňuje panická úzkost z něj a ze všech. Ani sidobře neuvědomuji, co dělám, a klopýtám ke dveřím, které vedou do haly, ven z toho strašného domu.\n„Pan poručík nás chce již opustit?“ diví se sluha a dává najevo uctivé pochybování.\n„Ano,“ odpovídám a uleknu se, hned jak mi to slovo vylétne z úst. Což chci skutečně pryč? A už v příštímokamžiku, když mi sluha přináší plášť z věšáku, jsem si jasně vědom, že se teď svým zbabělým útěkem dopouštím nové a snad ještě neomluvitelnější hlouposti. Ale už je pozdě. Nemohu teď najednou plášť zase vrátit, nemohu už, když mi sluha s odměřenou poklonou otvírá domovní dveře, zpátky do sálu. A tak náhle stojím před cizím proklatým domem, vítr mi chladí obličej, srdce mám horké studem a stěží popadám dech, jako bych se dusil.\nTo byla ta neblahá nehoráznost, kterou všechno začalo. Nyní, když si chladnokrevně a s odstupem mnoha\nlet znovu vybavuji onu hloupou, ale tak osudnouepizodu, musím si přiznat, že jsem se do onohonedorozumění dostal vlastně docela nevinně; i nejchytřejší, nejzkušenější muž by se mohl dopustit takového přehmatu, že\nby vyzval k tanci chromou dívku. Avšak v návaluprvního zděšení jsem se tehdy považoval nejen zanevyléčitelného hlupáka, ale i za surovce a zločince. Bylo mi, jako\nkdybych uhodil bičem nevinné dítě. Všechno se to mohlo\nještě napravit, kdybych měl trochu duchapřítomnosti; ale\nneodvolatelně jsem všechno zkazil tím – a byl jsem sito\nho vědom hned, jakmile mi před domem první nárazstu\ndeného vzduchu ochladil čelo –, že jsem prostě uprchlja\nko nějaký zločinec, aniž jsem se pokusil omluvit.\nPocity, které jsem měl, když jsem stál před domem,nej\nsem s to vylíčit. Hudba za osvětlenými okny zmlkla;hrá\nči si zřejmě udělali přestávku. Ale byl jsem předrážděn,\nbyl jsem si vědom své viny a jako v horečce jsem sipřed\nstavoval, že tanec vázne kvůli mně, že se teď všichnitla\nčí do malého budoáru, aby utěšovali vzlykající dívku, že\nse všichni hosté, dámy, pánové i dívky, rozhořčují zaoně\nmi zavřenými dveřmi a jednoznačně odsuzují toho ha\nnebníka, který zlomyslně vyzval k tanci zmrzačené dítě\na potom zbaběle utekl. A zítra – vyrazil mi pot, cítil jsem,\njak mě studí pod čapkou – bude o mé ostudě vědět celé\nměsto, všichni budou žvanit a pomlouvat. Už jsem si je\npředstavoval, své kamarády, Ferenze, Mislywetze,a hlav\nně Jóžiho, toho zatraceného vtipálka, s jakou rozkoší ke\nmně přijdou: „No, Toni, to je tedy chování! Jen tě člo\nvěk pustí z řetězu, už blamuješ celý pluk!“ V důstojnické\nkantýně mě budou pomlouvat a posmívat se mi celémě\nsíce; deset, dvacet let se přece u našeho stolu přemílápi\ntomost, kterou někdo z nás někdy vyvedl, každá oslovi\nna je nesmrtelná, každý vtip platí jako zákon. Ještě dnes,\npo šestnácti letech se vypráví ta nudná historkao rytmis\ntru Wolinském, jak se vrátil z Vídně a chlubil se, že se na\nOkružní třídě seznámil s hraběnkou T. a hned první noc\nstrávil u ní v bytě, a za dva dny pak psaly novinyo skan\ndálu s její propuštěnou služkou, která se v obchodech\na při jiných příležitostech za hraběnku T. vydávala,a kro\nmě toho se musel ten Casanova ještě tři týdny léčitu plu\nkovního lékaře. Kdo se jednou před kamarády zesměšnil,\nzůstane směšným navždycky, ti na nic nezapomenou, nic\nneprominou. A s čím větší barvitostí jsem si to vymýš\nlel, tím horečnatější, nesmyslnější byly mé představy. V té\nchvíli se mi zdálo stokrát snadnější stisknout rychleuka\nzováčkem spoušť revolveru než přestát pekelná mukanej\nbližších dnů, to bezmocné čekání, zda již kamarádi vědí\no mé ostudě a zda už za mými zády vesele šuškajía ušklí\nbají se. Znal jsem se dobře; věděl jsem, že bych nikdyne\nměl sílu postavit se jim, kdyby se mi jednou začalipoškle\nbovat a posmívat a vyprávět si o mně.\nDnes už nevím, jak jsem tenkrát došel domů. Vzpo\nmínám si jen, že jsem nejdřív sáhl do skříně, kde stálalá\nhev slivovice pro návštěvy, a převrhl do sebe dvě tři dopo\nlovičky naplněné velké sklenice, abych se zbavil té hrozné\nnevolnosti v hrdle. Tak jak jsem byl, oblečený, jsem padl\nna postel a pokoušel se přemýšlet. Ale jako rostou mo\nhutnější a bujnější květiny ve skleníku, tak rostoublud\nné představy ve tmě. Tam v chaosu a fantastické spletivy\nrážejí ze zapařené půdy jako divoké liány, které mohou\nčlověka zaškrtit, a v předrážděném mozku se s rychlos\ntí snů vytvářejí a honí ty nejnesmyslnější úzkostnéobra\nzy. Blamoval jsem se na celý život, pomyslel jsem si, jsem\nvyloučen ze společnosti, kamarádům jen pro smích, ce\nlé město mě bude pomlouvat! Už nikdy neopustím svůj\npokoj, už nikdy se nemohu odvážit na ulici ze strachu,\nabych nepotkal někoho, kdo ví o mém zločinu (neboť oné\nnoci, kdy se poprvé mé nervy tak přepjaly, jsem svoupro\nstou pitomost považoval za zločin a sebe sama za psance\nštvaného všeobecným výsměchem). Když jsem pak ko\nnečně usnul, mohl to být jen lehký spánek, v němž má\núzkost horečně pracovala dál, neboť hned jak jsem ote\nvřel oči, objevil se přede mnou opět ten rozhněvanýdět\nský obličej, viděl jsem škubající se rty, ruce křečovitěsví\nrající stůl a slyšel jsem rachocení oněch padajících dřev.\nAž teď jsem dodatečně pochopil, že to musely být jejíberle, a náhle mě zachvátil nesmyslný strach, že se teďmohou otevřít dveře, objeví se černý kabát, bílá náprsenka,\nzlaté brýle – její otec se svou tenkou, pěstěnou kozíbradkou přikráčí zpříma až k mé posteli. Strachem vyskočím.\nA jak teď před zrcadlem zírám na svůj obličej, zvlhlýpotem noční úzkosti, mám chuť praštit toho hlupáka zabledým sklem přímo do tváře.\nAle naštěstí je už den, na chodbě duní kroky, dole na dláždění rachotí vozy. A je-li za okny světlo, myslí člověk jasněji, než je-li zajat v oné temnotě, která ráda vytváří strašidla. Snad, říkám si, snad to všechno není takhrozné. Třeba to vůbec nikdo nezpozoroval. Ona ovšem – ona na to nikdy nezapomene, nikdy ti to neodpustí, ta ubohá bledá, nemocná, chromá dívka! Náhle mi hlavou bleskne spásná myšlenka. Ve spěchu si učešu rozcuchané vlasy, vjedu do uniformy a běžím kolem svého sluhy, kterýcelý zaražený za mnou zoufale volá svou lámanou rusínskou němčinou: „Pane poručik, pane poručik, káva už hotová.“\nUháním po kasárenských schodech dolů a tak rychleletím kolem hulánů, kteří napůl oblečeni postávají nadvoře, že ani nemají čas, aby se postavili do pozoru. Míjím je v jediném úprku a už jsem venku z kasárenských vrat. Rovnou cestou běžím ke květinářství na Radničním náměstí, ale jen tak, jak je pro poručíka přípustné po ulici běhat. Hnán netrpělivostí jsem přirozeně úplnězapomněl, že v půl šesté ráno ještě nejsou obchody otevřené, ale paní Gurtnerová naštěstí neprodává jen květiny, ale také zeleninu. Přede dveřmi stojí zpola vyložený vozík s brambory, a když prudce zaklepu na okno, slyším ji už, jak dupe dolů po schodech. Chvatně si vymyslímhistorku: včera jsem nadobro zapomněl, že dnes je u mýchmilých přátel svátek. Za půl hodiny vyrazíme ven, a proto bych byl rád, aby květiny byly odeslány hned. Tedykvětiny, ty nejkrásnější, které má! Tlustá obchodnice, ještě v noční jupce, okamžitě šmaťhá v děravých trepkách dál, otevře krám a ukazuje mi svůj poklad, ohromný svazek růží s dlouhými stonky. Kolik bych jich chtěl? Všechny, říkám, všechny! A má je jenom prostě svázat, nebo bych je raději měl v krásném koši? Ano, ano, koš. Na takskvělou zakázku padne zbytek mé měsíční gáže, v posledních dnech měsíce budu muset škudlit na večeřích a nakavárně nebo si vypůjčit. Ale to mi je v té chvíli lhostejné nebo spíš mě to dokonce ještě těší, že mě moje bláznovstvípřijde draho, neboť už celou tu dobu mám zlomyslnou chuť toho hlupáka, tedy sebe, pořádně potrestat a nechat ho, aby za svou dvojí pitomost patřičně zaplatil.\nTedy všechno je v pořádku, že ano? Nejkrásnější růže, pěkně uspořádané v koši, a hned budou odeslány, mohu se spolehnout! Ale paní Gurtnerová za mnou v zoufalství vyběhne na ulici. Kam a komu má ty květiny poslat, pan poručík přece nic neřekl! Ach tak, já trojnásobný hlupák jsem na to v rozčilení zapomněl. Vila Kekesfalva, nařizuji, a v pravý čas, díky onomu Iloninu ustrašenému výkřiku, si vzpomenu na křestní jméno své ubohé oběti: proslečnu Editu z Kekesfalvy.\n„No ovšem, ovšem, páni z Kekesfalvy,“ říká pyšně paní Gurtnerová, „naši nejlepší zákazníci!“\nA nová otázka – už jsem chtěl zase běžet –, nechcipřisat ještě pár slov? Připsat? Ach tak! Odesílatel! Dárce! Jak jinak má vědět, od koho ty květiny jsou?\nZnovu tedy vstoupím do krámu, vytáhnu vizitkua naíšu na ni: „S prosbou o omluvu.“ Ne – to je nemožné! To by byl už čtvrtý nesmysl. Nač mám svou nehoráznost ještě připomínat? Ale co napsat jiného? „V upřímnélítosti“ – to teprve nejde, nakonec by si mohla myslet, že ta lítost platí jí. Nejlepší tedy bude, když nepřipíši nic,vůbec nic.\n„Dejte k tomu jen vizitku, paní Gurtnerová, nic než vizitku.“\nTeď se mi trochu ulevilo. Pospíchám zpátky do kasáren, vleju do sebe kávu, moje instrukční hodina nestojí za moc, jsem pravděpodobně nervóznější, roztržitější než jindy. Ale u vojska to není nic zvláštního, když poručík přijde ráno do služby s kocovinou. Mnozí sevracejí z Vídně po proflámované noci tak unaveni, že stěžímohou udržet víčka a v nejkrásnějším klusu usnou. Vlastně mi to dokonce vyhovuje, když teď musím celou dobuvelet, zkoušet a pak do sedla a ven. Služba přece jen trochu rozptýlí neklid, ovšem stále ještě mi nejde z mysli tísnivá vzpomínka, stále ještě mě tlačí v hrdle něco jakohouba se žlučí.\nV poledne, právě když chci jít do důstojnické kantýny, za mnou utíká můj sluha s hlasitým „pane poručík“. Má v ruce dopis, podlouhlý obdélník, je to anglickýpaír, modrý, slabě naparfémovaný, vzadu má jemněvyražený erb. Dopis se stojatým lehkým písmem, je to ženské písmo. Chvatně roztrhnu obálku a čtu: „Srdečný dík,vážený pane poručíku, za nezaslouženě krásné květiny, ze kterých jsem měla a ještě mám strašnou radost. Prosím, přijďte k nám odpoledne na čaj, kdykoli se Vám to bude hodit. Ohlášení není nutné. Jsem – bohužel! – stáledoma. Edita z K.“\nNěžný rukopis. Mimoděk si vzpomínám na tenkédětské prsty, jak se tiskly na stůl, vzpomínám si na bledýobličej, jak se náhle rozpálil purpurovou červení, jako kdyby člověk lil do sklenice bordeauxské víno. Čtu těch několik řádek ještě jednou, dvakrát, třikrát, a oddychnu si. Jakdiskrétně přechází mou neomalenost! Jak obratně a zároveň\nšetrně sama naznačuje svoji vadu. „Jsem – bohužel! –stá\nle doma.“ Ušlechtileji nemůže člověk odpouštět. Aniná\nznak, že by se cítila uražena. Břímě mi spadne ze srdce. Je\nmi jako obžalovanému, který se domníval, že má jižpři\nsouzenou doživotní káznici, a teď se zvedne soudce,nasa\ndí si baret a vyhlašuje: „Osvobozen.“ Samozřejmě že tam\nbrzy musím jít, abych jí poděkoval. Dnes je čtvrtek –na\nvštívím ji tedy v neděli. Nebo ne, raději už v sobotu!\nAle nedodržel jsem, co jsem si předsevzal. Byl jsem pří\nliš netrpělivý. Skličoval mě neklid, chtěl jsem vědět, zda je\nmoje vina smazána s konečnou platností, abych conejdří\nve skoncoval s nepříjemnou, nejistou situací, neboť stá\nle ještě mi v mysli seděla úzkost, že někdo v důstojnické\nkantýně, v kavárně nebo někde jinde začne mluvit o mém\nmaléru: „Tak jaké to bylo tam venku u Kekesfalvů?“\nChtěl jsem, abych už mohl chladně a s převahou odpo\nvědět: „Velmi příjemní lidé! Včera odpoledne jsem tam\nbyl zase na čaji.“ Aby každý hned viděl, že jsem tamne\nnatropil ostudu. Jen už udělat za tou trapnou aférouteč\nku! Jen s tím skoncovat! A tato vnitřní ne


Geneticky modifikované děti? Cože? Kdo, kdy, kde? | Týden.cz\nGeneticky modifikované děti? Cože? Kdo, kdy, kde?\n03.07.2012 12:23 Původní zpráva\n"Američtí vědci přivedli na svět geneticky modifikované děti." Podobné šokující titulky se nyní začaly objevovat v tištěných médiích i v internetovém zpravodajství u nás i ve světě. Zbývá dodat dvě drobnosti: jde o událost z roku 2001 a s tou genetickou modifikací je to maličko složitější.\nAutoři zmíněných článků se odvolávají na text v britském bulvárním deníku Daily Mail. Podle něj se ve světě narodilo už třicet dětí, jejichž buňky obsahují DNA získanou od tří osob: kromě rodičů ještě od anonymní dárkyně.\nDěti se podle Daily Mail narodily ženám, které kvůli problémům s početím podstoupily umělé oplodnění. Lékaři při něm do vajíček vstříkli geny anonymních dárkyň, jež obohatily genetickou informaci vajíček a napomohly jejich úspěšnému vývoji. Jde o výsledek výzkumného programu Ústavu reprodukční medicíny a vědy sv. Barnabáše v New Jersey. Vědci otestovali dvě z dětí a potvrdili, že jejich buňky skutečně obsahují geny tří osob.\nJak to, že o něčem tak důležitém mlčí weby Nature, Science i dalších prestižních vědeckých časopisů? Vždyť úspěšná genová terapie, při níž by se do těla dítěte dostaly cizí geny, rozhodně nepatří k běžným léčebným metodám. Genetické modifikace se rutinně používají u bakterií, rostlin i zvířat, genová terapie využitelná pro léčbu lidí je však zatím v plenkách. Podobná zpráva by tedy měla mezi vědci vzbudit značný ohlas.\nZpráva stará 11 let\nVtip spočívá v tom, že zmíněný článek vyšel v Daily Mail 5. května 2001. Z nějakého důvodu ho teď kdosi oprášil a zpráva se šíří světem jako "aktuální". Řadu médií kupodivu ani nenapadlo si tuto banální věc ověřit. Článek sice nemá datum, ale ve výpisu z redakčního archivu už je vše jasné. Podobné články lze navíc ze stejné doby dohledat například na BBC nebo CNN.\nTakže žádná horká novinka, ale zpráva stará jedenáct let. Navíc v podání Daily Mail (a jeho opisovačů) značně zavádějící.\nJak to bylo ve skutečnosti? Tým pod vedením embryologa Jacquese Cohena v roce 2001 publikoval v časopise Human Reproduction článek shrnující dosavadní pokroky v jedné z metod asistované reprodukce. Vědci při ní vnášeli do vajíček neplodných žen malé množství buněčného materiálu odebraného z vajíček zdravých dárkyň, jenž obsahuje řadu zajímavých látek, například enzymů a malých molekul RNA. Není proto zcela jasné, jakým mechanismem vnesený materiál ovlivní vajíčko a "donutí" ho ke zdárnému vývoji.\nSvou roli mohou sehrát i mitochondrie - tělíska, v nichž probíhá buněčné dýchání ("spalování" organických látek dodávající buňce energii). Mitochondrie obsahují malé množství vlastních genů, takže do vajíčka jejich prostřednictvím proniklo i malé množství cizí DNA. Cohen s kolegy prokázali, že minimálně u dvou dětí cizí mitochondrie přenos přežily, takže buňky obsahují kromě genů zděděných od rodičů také mitochondriální DNA od anonymní dárkyně.\nJde tedy o něco jiného než o cílenou genetickou modifikaci, při které vědci záměrně vnášejí do cílového organismu vybrané geny, jejichž funkci znají. V tomto případě šlo o vedlejší efekt vnesení mnohem bohatšího buněčného materiálu. Není známo, zda cizí geny vývoj dětí nějak ovlivnily. Jádra jejich buněk obsahují pouze geny zděděné od rodičů. Většina mitochondriálních genů pochází od matky a jen malá část od cizí ženy (od otce prakticky žádné, protože spermie své mitochondrie do vajíčka až na výjimky nevnáší). K cílené genové terapii má tedy tento postup daleko.\nPrvní dítě se za použití této metody narodilo už v roce 1997, ale dodnes nejde o nijak rozšířenou metodu. Revoluce se nekoná, byť to tak z některých mediálních výstupů může působit.