18.5.2018 – Sláva, unikátní tradice nezaniká! Kapličku v Louce zdobí po padesáti letech o něco jiné vzory než obvykle. Legendární zesnulou malérečku Anežku Kašpárkovou (†90), která se starala o památku půl století, vystřídala její neteř Marie Jagošová (44).\n21.5.2018 – Sláva, unikátní tradice nezaniká! Kapličku v Louce zdobí po padesáti letech o něco jiné vzory než obvykle. Legendární zesnulou malérečku Anežku Kašpárkovou (†90), která se starala o památku půl století, totiž vystřídala její neteř Marie Jagošová (44).\n10.7.2009 – Filmová producentka Eliška Kaplická poprvé ukázala svou dceru Johanku, která se narodila v den (14. ledna 2009), kdy tragicky zemřel její otec, světově uznávaný architekt Jan Kaplický (71).\n26.3.2010 – Eliška Kaplicky Fuchsová zažila na Febiofestu fenomenální přijetí se svým filmem Oko nad Prahou. Celé kino včetně Petry Paroubkové při závěrečných titulcích vstalo a několik minut tleskalo!\nKaplická představila Oko nad Prahou!\n14.4.2010 – Tragický příběh jednoho muže, jedné stavby a jedné lásky jde do kin. Oko nad Prahou, jež líčí život i dílo architekta Jana Kaplického (†71) byl včera představen médiím za účasti vdovy Elišky Kaplické (31) a dokumentaristky Olgy Špátové.\nOsobnosti: Jan Kaplický (159 článků), Olga Špátová (67 článků)\nKaplická se hádá s režisérkou! Kvůli Paroubkovi!\n14.4.2010 – Film Oko nad Prahou o zesnulém staviteli Janu Kaplickém ještě ani nebyl oficiálně uveden do kin, a už mezi dvěma hlavními tvůrkyněmi vypukly první spory. Důvodem je Jiří Paroubek!\n16.4.2010 – Dlouho anoncovaný dokument o zesnulém architektu Kaplickém a jeho projektu České národní knihovny konečně vstoupil do kin. Premiéru uvedla režisérka snímku Olga Špátová spolu s producentkou Eliškou Kaplickou. Projevy mladých žen byly plné díků, emocí a jejich outfity provokovaly k otázkám.\n3.4.2011 – Pražský půlmaraton přilákal na trať i do jejího okolí nejen řadu vrcholových sportovců, ale i zástup známých osobností společenského života. Mezi diváky tak například nechyběla tříletá Johanka Kaplická se svou maminkou.\n4.4.2011 – Vdova po architektu Janu Kaplickém Eliška se po čase objevila v Praze. Spolu se svou dcerou Johankou se zašla podívat na pražský půl maraton. Při něm se skoro celou dobu smála!\n7.1.2012 – Pořekadlo "Hladový jako herec" stále platí. Platy v českých divadlech totiž někde dosahují sotva poloviny průměrného platu v republice, který činí zhruba 24 tisíc korun. Blesk získal informace ze 16 divadel po republice – a jsou dost překvapivé. Zatímco někde umělci skutečně pobírají almužnu, jinde mají platy v porovnání s běžnými profesemi královské. Třeba Národní divadlo určitě dostálo své přezdívce zlatá kaplička a svým hvězdám typu Miroslav Donutil (60) či David Matásek (49) platí měsíčně skoro třicet dva tisíc.\nOsobnosti: David Matásek (113 článků), Miroslav Donutil (337 článků)\nKarlovy Vary bez plynu! Hořela kaplička!\n27.4.2012 – Obrovské plameny vyšlehly ve středu večer z plynové kapličky – přípojky plynu – v karlovarské čtvrti Drahovice. Požár odstřihl od plynu velkou část města.\n7.8.2013 – Národní divadlo nepoložil ani požár, ani povodně. Až přišel muž se svíčkou ve skleničce.... Ministr kultury Jiří Balvín (59) se zapsal do dějin pijáctví lokem žhavého parafínu a do dějin české kultury tím, že zlatá kaplička vůbec poprvé ve své 132leté historii asi nezačne divadelní sezónu.\n30.8.2013 – Slovenská Zlatá kaplička je zahalena do černého hávu. Dnes se v ní kolegové, přátelé, rodina a všichni fanoušci loučí se slovenským režisérem Jozefem Bednárikem.\nOsobnosti: Michal David (1300 článků), Jozef Bednárik (36 článků)\nAreál bývalé školy v Praze shořel: Jeden člověk byl převezen do nemocnice\n2.3.2014 – Šest jednotek hasičů zasahovalo v areálu bývalé školy v ulici Kaplická. Ve stejném areálu likvidovali požárníci oheň již před rokem. Hasiči museli nasadit několik jednotek. Budovu ale nezachránili\nANO: Praha je plná korupčních památek\n4.10.2014 – Adriana Krnáčová, Eliška Kaplická a Patrik Nacher cestují v Praze po největších korupčních památkách. Praha je nádherné město. Když se na ní podíváte z vrchu.\nPrsa ven už i v Národním! Preissova snacha se toho nebojí! Je to ale vhodné? HLASUJTE\n5.12.2014 – Odhalená prsa i v Národním? Zlatá kaplička něčeho takového bývá zpravidla ušetřena. Teď se však diváci dočkají. Součástí představení o Francouzské revoluci s názvem 1789 aneb Dokonalé štěstí, je totiž i nahota herečky Martiny Preissové (39).\n27.6.2015 – Politika není jen tvrdý boj, ale i relax. Alespoň to lze vyčíst z přehledu zahraničních cest špiček pražského magistrátu. Socialista Dolínek si zaletěl do Číny, Eliška Kaplická se mrkla do Cannes a její šéfka Adriana Krnáčová? Ta je na tom nejlíp. Jezdí často, ráda, akorát se o tom moc nemluví. Proč? Na to se pokoušely ParlamentníListy.cz získat odpověď.


Obtěžují vás pronájmy v sousedství? – Desítka.cz\nHome /Služby/Obtěžují vás pronájmy v sousedství?\nVlastník bytu je odpovědný za své nájemce\nSoud rozhoduje podle sousedského práva\nJinou možností je podání žaloby k soudu v rámci takzvaného sousedského práva. Úspěšná bude při prokázání toho, že například hluk způsobený ubytovanými turisty přesahuje takzvanou míru přiměřenou místním poměrům a zároveň podstatně omezuje ostatní obyvatele domu.\n„Žalobu je třeba správně formulovat, jinak bude zamítnuta. Není možné navrhovat, jak konkrétně má být hluku zabráněno. Přípustná je třeba formulace, že vlastník bytu, případně nájemce poskytující v nájemním bytě krátkodobé pronájmy, je povinen se zdržet pronikání hluku do bytu žalobce,“ vysvětluje Eduarda Hekšová. A dodává: „K žalobě je vhodné připojit důkazy, například videonahrávku či fotografie, a mít jimi zdokumentován více než jeden případ porušení pořádku. Předpokladem úspěšnosti žaloby je totiž i to, že závadné chování se opakuje či je dlouhodobé.“\nBytové družstvo může krátkodobé pronájmy zakázat\nCentrum sociálních služeb Praha vydalo adresář pro pomoc v tíživé situaci


Na Peloponés na motorce, pak autem a nakonec na motorce cestopis na motorce | Moto\nText: Iov | Zveřejněno: 25.2.2019 | Zobrazeno: 13 527x\nNa Peloponés na motorce, pak autem a nakonec na motorce.\nRoky letí, bude mi 55 a mojí přítelkyni 51, já motorkář, co za komunistů jezdil každý rok Rumunsko, Bulharsko a měl v té době kromě povinné Jawy 350 také Hondu CB 900 F Bol d Or (tenkrát stála 90 tisíc, za to byl barák na vesnici), prostě blázen do motorek, ale pak už nic, až před pěti lety chvíli Suzuki GSX 1400, přítelkyně pak motorkou zcela nedotčená, jsme pořídili Hondu CBR 1100XX Blackbird. Nechtěli jsme něco úplně nového, protože už také nejme noví, ale chtěli jsme silnou, spolehlivou motorku a já následníka mé původní Hondy Bol d Or, což byla řada SC01 a Blackbird je pak SC35 a současně jsme chtěli, aby motorka byla v perfektním stavu. Jel jsem pro ni do Schalksmuhle a koupil u poctivého obchodníka krásného Blackbirda z r. 2005 za 5000 EUR, najeto 16 tisíc, originál stav, jen zvýšená řidítka GILLES za 600 EUR namontovány. V Čechách jsme pak dokoupili kufry, turistické plexi, voltmetr, ukazatel zařazeného rychlostního stupně a začal jsem s ní jezdit krátké vzdálenosti, většinou Plzeň- Bílina. Přítelkyně pak jela se mnou jen jednou Plzeň - Berchtesgaden na Orlí hnízdo (neviděli, přijeli o 10 minut pozdě). To bylo vše a v plánu bylo jet na Peloponés, kde jsme zakoupili dovolenou s plnou penzí na týden bez dopravy.\nPřišel den D, motorka připravená a já přinesl kufry GIVI Keyless a Topcase, ale přítelkyně toho přinesla víc, tolik věcí pohromadě jsem dlouho neviděl. Byly to věci, které jsou „nezbytně nutné vzít sebou“. Po křiku přítelkyně jsem to vzdal, motorku zavřel do boudy a věci nanosil do Audi A6 se vzduchovým pérováním (nepíšu samoúčelně). Přítelkyně byla navýsost spokojená, nicméně mi utěšovala, že ji to „mrzí“, ale příště, že to určitě vyjde. Ani netušila jakou má pravdu a jak brzo se to stane. Přijal jsem toto divadýlko, slibem nezarmoutíš a smířen s osudem, ale s dobrou náladou jsme pomalu vyrazili z Plzně směr Peloponés, protože na cestu jsme měli týden. Jeli jsme přes Železnou Rudu a mimo dálnic v DE a AT v klidu směr Villach s plánem přespat první noc v Julských Alpách ve Slovinsku. Člověk míní, ale život mění, ve Villachu, kousek od přechodu Wurzen Pass do Slovinska, se rozsvítila kontrolka vzduchového pérování a levé přední kolo Audiny se schovalo v blatníku. Dojeli jsme rychlostí chůze před servis Audi, kde mi však bylo sděleno, že diagnostika až příští den odpoledne a další den pak na dodání potřebných dílů, takže, když by šlo vše v pořádku mohli bysme mít za tři dny auto opravené, ale také možná ne. O případné ceně opravy ani nemluvím. Přítelkyně je na rozdíl ode mne opatrná a má všelijaké pojistky, takže nakonec jsme ve Villachu na pojistku zdarma přespali v hotelu, strávili celý další den na parkovišti a pochůzkami po městě a o půlnoci přijel z Čech odtah s náhradním vozidlem. Audi jsme naložili, a protože náhradní vůz mohl být zapůjčen pouze 10 dnů, šupajdili jsme rychle v noci do Plzně. Druhý den vrátili náhradní vůz, vzali motorku, nabalili – přítelkyně tentokrát již nekřičela, vědoma si situace, že poslední možný bus odjel včera, cesta letadlem je možná pouze za balík do Athén a pak tři přestupy busem a stále zbývalo cca nevyřešených 30 km k hotelu.\nNaostro na Blackbirdu\nZ Plzně jsme tedy vyjížděli ve středu odpoledne a nástup do hotelu byl v sobotu do 14 hodin. Opět jsme jeli přes Železnou Rudu, ale tentokrát, vědomi si časové tísně, nejrychlejší možnou cestou na Peloponés, tedy dálnice, dálnice a zase dálnice. U Passova najíždíme na dálnici a jedeme směr Wels, Liezen, Graz. Volíme ustálenou cestovní rychlost mezi 150 až 170 km/hod a děláme časté krátké přestávky. Cestou jen 2 postřehy - v Rakousku na parkovišti se dáváme do řeči se starším rakouským párem, pán vyzvídá kam máme namířeno, protože také býval motorkář, když říkáme, že nach Griechenland projevuje neskrývané nadšení a asi by jel hned nejraději s námi, jeho žena ho však krotí, tak ho nadšení přechází a poslušně nastupuje do svého auta, dalším postřehem je velký hic a rachot v rakouských tunelech, který jsem si nikdy předtím při jízdě autem neuvědomil, teplota na budíku stoupá téměř ke 100 stupňům. Večer přijíždíme do slovinského Mariboru, na hledání ubytování airbnb apod. není čas, bereme první hotel za 80 EUR se snídaní, přítelkyně je spokojená, není to žádná mladá holka a nemohu ji nutit zalézt do stanu, vlastně je dobrá, že ten první den zvládla a vůbec nekřičí. Po příjemné, bohaté snídani usedáme na moto a sjíždíme na dálnici směr Chorvatsko. Opět volíme velmi rychlý přesun, vědomi si možných pokut, ale nic jiného nám nezbývá a díky chorvatské dálnici, kterou beze zbytku využíváme, uleháme tentýž den v Dubrovníku. Oproti sezóně je dálnice s malým provozem, na parkovištích obsluha v restauracích funguje, lidí minimum, takže pohoda. Jen to Chorvatsko, které máme tak rádi, se nám z té dálnice nezdá tak hezké, jak ho známe jinak. Motorka šlape jako hodinky, byla to dobrá koupě a já se k ní chovám rovněž slušně, sice jedeme rychle, ale nehoním ji do rychlých rozjezdů a prudkých brždění, vlastně po celou dobu cesty nepřeleze otáčkoměr cca 6500 ot/min, takže její výkon využívám tak cca z jedné třetiny. Před příjezdem do Dubrovníku pouze přejíždíme přes dvě celnice krátké území Bosny a Hercegoviny, které má u mořského pobřeží s největším tamním městem Neum, všímáme si, že ceny jsou mírně nižší než v Chorvatsku. V Dubrovníku po příjezdu ke známému mostu nad mořem nás odchytává místní provozovatel penzionu, takže ubytování je vyřešeno za 30 EUR. Pouze krátká procházka kolem moře a nákup v jedné večerce, hodujeme na terase před penzionem. Brzo ráno vyrážíme z Dubrovníku a jedeme podél moře směr Černá Hora, cestovní rychlost rázem padá z udávaných cca 170 na 50 km/hod a je to sakra znát. Při vjezdu do Černé Hory si uvědomujeme, že se něco změnilo, až doposud by člověk neznalý vyspělosti jednotlivých zemí, by krom slabšího provozu na Chorvatské dálnici oproti předchozím zemím nepostřehl žádný velký rozdíl, ale teď je to jiné. Cesty jsou horší, všude jsou policisti, stále se měří rychlost, i když není co měřit, jelikož provoz se pohybuje rychlostí šneka, rychlost se dále snižuje tak na 40 km/hod, je vidět plno nápisů v ruštině a také plno Rusů a plno nabízených novostaveb bytů k prodeji v ceně tak milion až dva. Těšíme se na Boku Kotorskou, celou ji objíždíme, jako přístav C.K. Rakouska - Uherska to bylo hodně chráněné, vysokým pohořím ze všech stran, přítelkyni se to líbí, zastavujeme v Kotoru a chvilku to obcházíme.\nOpět zjišťuji, že je to tu jiné, plno policistů, jen tak posedávají po lavičkách, krmí se, kouří a pokřikují na sebe – fakt zvláštní. Pokračujeme dál šnečím tempem, na konci Černé Hory vidím na mapě, že mohu ušetřit plno kilometrů, když to místo kolem moře vezmu zkratkou přes kopce k Albánským hranicím. Sjíždím tedy na žlutou silnici a rázem je vše jinak, horší asfalt, horší domy a téměř po celou dobu je po straně silnice smetiště. Musím dávat pozor, člověk neví co je za zatáčkou a jakákoliv nehoda zde, by byla zcela fatální. Zatáčky jsou víc než prudké a povrch silnice sem tam s velkou dírou. Konečně před Albánskými hranicemi najíždíme na původní silnici a stavíme na naši oblíbenou kávu u čerpačky. Jde k nám paní cca ve věku mojí přítelkyně a stále nechápe, jak sem mohla moje přítelkyně dojet z Čech na motorce, je to Slovenka co si vzala před 15 lety Albánce (lidé mají zajímavé osudy), varuje nás před serpentinami a odjíždí. Přijíždíme plni očekávání na albánské hranice, je to celnice, kterou by zbourali i komunisti v minulém režimu, je horko, fakt horko, před námi tak cca 30 aut, zastavuji za posledním. V tom, ale vyletí z několika aut ruce a mávají, abychom je předjeli, je to milé, velmi milé. Kontrola je rychlá a bez jakýchkoliv problémů. Jen chtějí vidět zelenou kartu. Kousek za celnicí zastavujeme, v Albánii jsme oba dva prvně a vypadá to tu, přesně tak, jak jsme si představovali a jak to všichni znají z obrázků. Jedeme stále pomalu a to už od Černé Hory, jestli to takhle půjde dál, nestačíme nástup na hotel. Cesta, která následuje, tuto domněnku jen potvrzuje, k motorce jsem šetrný, rozhodně ji nechci zničit v nějaké díře, a tady jich je hodně a hlavně je všude frézováno, jde to takhle asi 50 km.\nAle pak se situace mění, silnice je široká, bez děr a frézování a mohu rázem jet rychlostí kolem 130 km/hod, někdy i víc, tak toho využíváme, provoz je takový střední, takže s ohledem k velkému výkonu Blackbirda se nechá hbitě předjíždět a cesta ubíhá. Jedeme smér Drač, doprava houstne, sem tam jsou vidět relikty staré doby, oslí povoz, divný lidi, přebíhání rychlostních silnic, ale nějakou romantiku dávných čas zde již nenajdete. V jízdě na motorce nebo obecně i autem jsme narazili v Albánii na dvě nepříjemnosti. První, co člověka překvapí, že na dálnici nebo snad rychlostní komunikaci jsou semafory a toho prvního jsem si málem nevšiml, prostě jedete cca 130 - 150 a najednou bác ho, červená – strašný systém (s touto podivností jsme se pak setkali ještě jednou na severu Řecka) a druhou nepříjemností je pak promaštěný asfalt ve městech vzhledem k technickému stavu tamního vozového parku, takže s motorkou v albánských městech s velkým provozem se musí fakt opatrně. Za Dračem jedem zřejmě po dálnici, to už jedeme kolem 150 km/hod a stavíme pro benzin a na kávu. Bohužel nikde nejsou ceny a obsluha nás pořádně očeše jak na benzinu, tak na kávě, musíme si příště dávat pozor, navíc za eura nám vracejí leky, které jsou v podstatě bezcenné, jak za chvíli chápeme. No nic, cesta je výborná, tak kilometry ubíhají a míříme na Gjirokastér, kde podruhé v Albánii tankujeme, nádrž Blackbirda má 24 litrů a při naší obsazenosti vydrží vždy tak na 300 km, ale teď jsme již chytřejší.\nČerpadlář mi chce strkat pistoli do nádrže, ale zastavuji ho a sjednáváme cenu za litr, už nechceme kupovat nejdražší benzín v Evropě. Dohoda je uzavřena a nádrž naplněna. Cestou absolvujeme dvě objížďky, přítelkyně nechápe co to je, také se divím, je to taková terénní vložka, ale Blackbird rozhodně není tereňák, jedu tedy krokem a nástrahy zvládneme bez úhony. Nejsou tady nikde parkoviště, tak stavíme porůznu, většinou vidíme odpadky, holé kopce, krávy a lidi, které si vydělávají na živobytí tvrdou prací, myslím, že v Čechách to mohlo takhle vypadat, tak za Rakouska – Uherska, fakt těžký život pro místní. Cesta je super, čekali jsme hrozné cesty, jak se všude píše. Ale my už přijíždíme kilometr před Řecké hranice, kde se ubytováváme za 30 EUR v takovém penzionu u cesty. Vede to mladý klučina, který je fakt snaživý a napravuje reputaci Albánců, kteří nás obrali na benzině. Chlubí se tím, co uvařil, dáváme tedy bohatou večeři a dáváme mu 20 EUR, rozhodně si je zasloužil. Ochutnávám místní pivo, je výborné, rozhodně nejlepší za cestu. Zatím jsme měli vždy štěstí a ubytování jsme vždy našli na poslední chvíli, nemůžeme to objednávat dopředu, protože musíme jet, co to dá, a nevíme, kde ten den skončíme. Máme balkon a vidíme, že k domu jde pes, který se hrabe ve všudypřítomných odpadcích, je nám ho líto, taky máme psa, a tak mu chceme dát výborný špek, co ještě máme z Dubrovníku, jenže když na něj zavolám, upaluje pryč, seč mu síly stačí, asi to psi v Albánii nemají lehké. Jak později zjistíme, stačilo by mu popojít pár kilometrů do Řecka a měl by se jako král, nikde jinde jsem neviděl, že by se psi a kočky měli tak dobře jako v Řecku. Ráno brzo vstáváme a popojíždíme kilometr na hranice s Řeckem.\nJsou to jiné hranice, než jsme doposud zažili, spíše připomínají vojenskou základnu než hraniční přechod, všude ostnaté dráty, betonové zátarasy a ostraha. Řadíme se do fronty cca 10 výhradně albánských aut směřujících do Řecka, fronta se vůbec nehýbe, auta jsou ze strany Řeků podrobována důkladné prohlídce, když v tom k nám přijde usměvavá řecká celnice, vyndavá nás z řady, přeje nám hezký pobyt v Řecku a posílá nás ze střeženého prostoru do řeckého vnitrozemí. Projíždíme zcela opuštěnou krajinou s listnatými lesy, jediní lidi, které za dlouhé kilometry potkáváme, jsou lovci. Dále projíždíme několik menších vesniček v nic moc stavu a o stavu místních fabriček, jestli to tak lze nazvat, ani nemluvě. Oproti Albánii to tady rozhodně není lepší, až později čtu na internetu, že jsme projížděli nejméně zalidněnou a nejchudší částí Řecka. Po cca 200 km putování tímto opuštěným krajem najíždíme z ničeho nic na dálnici a vše je jinak. Předtím jsme v Řecku nikdy nebyli a tak nás tato dálnice víc než překvapuje. Úplně špičková dálnice se zcela minimálním provozem a tak to je kromě úseku před Athénami, kde provoz zhoustl, všude v Řecku na dálnicích, ale to teď ještě nevíme. Němci nebo Rakušani si o takových dálnicích mohou nechat jenom zdát, je vidět, že EU má peněz ještě dost. Ten provoz je fakt minimální, kdo tam nebyl, nedokáže si představit, když zastavíme na parkovišti, tak než sníme svačinu, projedou za 15 min třeba jen 2 auta, fakt neuvěřitelné. Jedeme rychlostí kolem 180, je to radost, jen benziny tu nějak chybí, vlastně nebyla ještě ani jedna.\nTaktéž jsme za celou dobu neviděli na horizontu jedinou vesnici nebo město, později čteme, že Řeků je zhruba tolik jako nás, ale z toho přes 5 miliónů žije v aglomeraci Athén, zbytek při pobřeží a proto vnitrozemí vypadá, tak jak vypadá, pro divokou zvěř jistě ráj. Jsme nuceni tankovat, sjíždíme z dálnice a rázem zjišťujeme, že běžná silniční síť je v dezolátu a nebýt dálnic, bylo by Řecko v podstatě neprůjezdné. Zastavujeme ve vesničce, kde se zastavil čas, tankujeme a dáváme kávu. Sedí tady víc lidí a evidentně nikdo nikam nechvátá a s prací si neláme hlavu. Opět najíždíme na dálnici a již se blížíme ke Korintskému zálivu a již z dálky vidíme jeden z divů světa, zavěšený most přes tento záliv. Je to druhý největší most svého druhu na světě, prvenství drží most přes moře u ruského Vladivostoku. Přejedeme most a jsme konečně na Peloponésu. Rázem je vše civilizovanější, žije zde plno lidí a mají hezké domy. Jedeme řadou tunelů po okraji moře, je to hezké. Předjíždí nás místní motorkář, přestože jedeme rychlostí kolem 170, vlastně první za celou cestu, nechám ho předjet, ale v následném dálničním stoupání si to neodpustím a ukáži tomu Řekovi, že je jen málo motorek, které předjedou Blackbird a necháváme ho daleko ve zpětných zrcátkách. Máme pěknou mapu Peloponésu a tak si troufáme sjet z dálnice a vydat se nejkratší cestou k hotelu, který je v městečku Drepano, byť tušíme, s jakými cestami budeme mít dočinění. Vše se odehrává podle našeho předpokladu, navíc na asfaltu je místy písek, takže fakt pomalu. Je to tu trochu jiné než v řeckém vnitrozemí, více vesniček, vinohradů, takové veselejší. Přítelkyně je spokojená, protože se již vidí v hotelu a to v co nedoufala, že dokáže, se stává skutkem a v 13:15 hod, se ubytováváme v hotelu, přímá linka Plzeň – Drepano dorazila bez zpoždění.\nTýden uběhl, výlety na lodi a busem do Athén byly, ale motorka odpočívala. Jediná zajímavost, která mne překvapila, že v řeckých městečkách žije plno psů a koček, které mají zdarma jídlo z takových automatů, kde výdejní okénka pro psy a kočky jsou vedle sebe a psi a kočky zde žijí ve svornosti. Vidět se rozvalovat psa nebo kočku na stole restaurace není nic ojedinělého. Je to od Řeků moc hezké, že se takhle chovají. V sobotu balíme a vyrážíme směr Plzeň přes celé Řecko, Makedonii, Kosovo, Srbsko, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Slovinsko, Rakousko a Německo, ale teď již s minimem dálnic, času je dost. Jedeme přes Korintský průplav, taková strouha ve skále a po dálnici směr Athény. Po chvíli sjíždíme z dálnice a přes vnitrozemí Řecka směřujeme ke klášterům v Meteoře. Vnitrozemí je řídce osídlené, ale je to lepší než ta pustina, co sousedí s Albánií. Nic zajímavého, kláštery znají všichni z fotek a my míříme na hranice s Makedoniií. Cesty se ale začínají více kroutit a je to stále nahoru a dolů a znovu je tu totální pustina, na silnici je čím dál častěji značka „Pozor medvědi“. Bereme to jako legraci a zastavujeme na odpočívadle u říčky, vesnici ani jiné auto jsme už neviděli minimálně hodinu. Vybalíme sýr a chleba a v tom přichází kočka, tak ji dáme najíst, jsme přece v ráji zvířat, co by si o nás pomyslela, když v tom přichází pes, ale velký pes, neurčité rasy, určitě větší než vlčák a rovnou si jde k nám pro svůj příděl, ten mu rádi přenecháváme a s myšlenkou medvěd je už určitě na cestě urychleně balíme a odjíždíme.\nDoma na internetu zjišťuji, že minulý rok na severu Řecka zardousili vlci anglickou turistku a celou ji sežrali, fakt je to jiné než u nás. Vyjíždíme na horský hřeben a před námi se otevírá zcela opuštěná krajina, jen holé stráně, křoviska, skály a sem tam lesík, kam oko dohlédne, světélko žádné. V hluboké tmě dojíždíme do města Florína u hranic s Makedonií, za 40 EUR, pěkný hotel se snídaní, dobrá nabídka. Ráno přejíždíme hranice s Makedoniií a rázem je vše horší, jedno na co si vzpomenete. Najíždíme na místní dálnici, která je mizerná a dojíždíme do Skopje. První co člověka napadne je, že ta architektura je nějaká divná, je to taková směs socialistického realismu s pompézností starobylých budov, vše chce působit nabubřele a monumentálně. Z myšlenky, že zde přespíme upouštíme po návštěvě hotelu, kde požadují 80 EUR, jako kdybychom byli v úplně jiné zemi. Přejíždíme hranice do Kosova, platíme 10 EUR za zelenou kartu. První co Vás napadne po pár kilometrech v Kosovu je, že všichni staví, že to je jejich životní náplň, silnice, mosty, domy, fabriky, prostě všechno. Všude je plno prachu a blátíčka a všude jsou odpadky. Rovněž nikde jinde jsme neviděli tolik obchodů s pneu a disky. Jinak naše rychlost v těchto zemích je rychlost hodná tak Jawy 350, víc by to bylo o život. Už je tma, když přejíždíme hranice z Kosova do Srbska, zatím na všech hranicích pohoda, ale tady je to jiné. Vyndávají nás z řady a prohlížejí zavazadla, po prohlídce trvají na tom, že musíme zpět, že nás do Srbska nepustí. Pasy je nezajímají a snad jen moje ruština a naše OP je obměkčují a my můžeme vjet do Srbska.\nDoma zjišťuji, že kdo vjede do Kosova, mimo oficiální srbské přechody nemůže být vpuštěn do země, takže, ti celníci byli vlastně ještě fajn. V Srbsku bereme okamžitě ubytování v penzionu za pouhých 20 EUR. Druhý den bude nejhorší z celé výpravy, prší a my stále stoupáme, už je pouhých 6 stupňů, uklidňuji se, že za chvíli jak přejedeme hřeben, začneme klesat a teplota půjde nahoru, ale tady je nějaká náhorní plošina, kterou přejíždíme několik hodin. Asfalt je neskutečně kluzký, musíme pomalu, jedeme 40-kou, jsme mokří, je zima, přítelkyně už jen kouká, nekomunikuje. No nic, musíme odtud pryč, nic tu není, tady bysme zahynuli, po cestičkách přejíždíme do Bosny a Hercegoviny a v městě Višegrád za 30 EUR bereme penzion a rozmrzáme. Ráno popojíždíme pouze kousek cca 150 km do Sarajeva hezkou cestou plnou tunelů podél přehrady a celý den máme na jeho prohlídku. Určitě stojí za vidění, navštěvujeme místo atentátu, staré město, výlet lanovkou, výstup na TV věž, nějaké nákupy, cukrárny, večeře, to se přítelkyni líbí a úplně září, na včerejší kalvárii dočista zapomněla.\nPřespáváme ve starém městě za obvyklých 30 EUR v hostelu a ráno vyjíždíme směr Chorvatsko. Před hranicemi utrácíme na obědě poslední zbytky místní měny a usedáme na motorku, když v tom si všimnu, že levá část řídítek je uvolněná a vypadla speciální matka. Přichází k nám dva chlapi, co byli také v restauraci skouknout motorku a říkáme jim náš problém. Ochotně se nás ujímají a odvážejí do místní opravny, kde nám závadu opraví, nic nechtějí, dáváme aspoň 10 EUR, děkujeme, jsme jim zavázáni. Pak již není o čem psát, s jedním přespáním ve Slovinsku dorážíme následující den do Plzně. Celou cestu jsme měli štěstí, cestou tam jsme jeli hodně rychle a žádná pokuta, ale dvě vesnice nedaleko Klatov mi je naměřeno 68 a houká za mnou Superb. Zastavuji a sympatické policistce vypravuji, že mi to nebude věřit, ale že právě jedeme z Peloponésu a musím vyzvednout auto, než mi zavřou servis. Je fajn, dostávám 100 Kč a frčíme pro auto.\nPocity a plány\nPřítelkyně takhle nikdy nikde nebyla, je zvyklá jen letadlem, být čistá, nažehlená právnička, prostě hogo fogo, ale udělala mi radost tím, že řekla, že to byl zážitek a že nikdy v životě neviděla tolik věcí a takový syrový život, jaký skutečně v těch zemí je, jak tam lidé opravdu žijí. Neměli jsme v přilbách komunikátory, takže konstatovala, že si takhle ještě nazapřemýšlela. Příští léto plánujeme jet na Gibraltar, už se těšíme. Pokud máte zdraví, motorku a trochu peněz, určitě někam jeďte, stojí to za to a nikdo neví, jestli to půjde i příští rok, roky letí.


Autobus Soria → Madrid od 244 CZK - až 21 odjezdů na stránkách GetByBus\nGetByBus 🚌 Autobus Soria - Madrid\nSoria do Madrid Madrid do Soria\nMezi zastávkami Soria a Madrid bylo vyhledáno až 21 autobusových linek. První odjezd z Soria je v 03:45 a příjezd do Madrid se očekává v 06:30. Poslední odjezd je v 21:00 s příjezdem v 23:45. Cena jednosměrné jízdenky pro dospělou osobu se pohybuje od 244 CZK do 1069 CZK.\nPopulární odjezdy mezi zastávkami Soria a Madrid\nCesta autobusem z Soria do Madrid\nAutobusové společnosti z Soria do Madrid\nCeny jízdenky mezi zastávkami Soria a Madrid\nNejkratší vzdálenost mezi zastávkami Soria (ES) a Madrid (ES) je 229 km. Cesta nejrychlejším autobusem, který odjíždí v 09:30, trvá 02:15h. Nejdelší doba trvání jízdy na této trase je 12:02h. Dodatečné informace o každé z uvedených linek najdete kliknutím na jejich zobrazení ve výsledcích vyhledávání.\nTrasa mezi Soria a Madrid byla ohodnocena celkem 0krát.


ArcelorMittal postavil nad Londýnem vìž Orbit | Hospodáøské noviny (HN.cz)\nArcelorMittal postavil nad Londýnem vìž Orbit\n10. 9. 2012 07:41 ▪ 3 min ètení\nGlobální oceláøská skupina ArcelorMittal pøedstavuje nejen návštìvníkùm 54. MSV v Brnì 114,5 metrù vysoké umìlecké dílo a vyhlídkovou vìž ArcelorMittal Orbit, vyrobenou z oceli.\nVìž s podivuhodnou ocelovou konstrukcí navrhl indický výtvarník Anish Kapoor. Na projektu se významnì podílel také proslulý architekt Cecil Balmond, který dostal na starost pøedevším inženýrské zpracování projektu. Samotnou realizací a dozorem nad stavbou pak byl povìøen jako vrchní inženýr Pierre Edel ze spoleènosti ArcelorMittal. Ta je hlavním sponzorem neobvyklé vyhlídkové vìže. Z celkové ceny, která pøesahuje 22 milionù liber (pøibližnì 690 mil. Kè), uhradila 19,7 milionù liber. Zbývající èástku zaplatil zadavatel projektu, mìsto Londýn.\nArcelorMittal Orbit není klasická vyhlídková vìž. Autoøi k Orbitu pøistupují radìji jako k umìleckému dílu. "Jsem poctìn tím, že mì pan Mittal pøizval k tomuto projektu. Je to naprosto výjimeèná akce, kterou inženýr zažije jednou za život. Spolupráce s umìlci, s designéry, dává naší práci nový rozmìr," øíká šéfinženýr Pierre Edel z ArcelorMittal.


Trumf sanace zkušenosti – Hverdagens skonhed\nHomegarážeTrumf sanace zkušenosti\nObchod hodnotilo 28 lidí. Lidé nejčastěji hodnotí cenu zboží, rychlost dodání, spolehlivost . Koupili jsme rodinný domek. Před 5 lety se nám doma začala dělat plíseň. Nechal jsem oklepat zdi a použil jsem sanační omítku Baurex. Bohužel se začala dělat opět plíseň, ale na jiných.\nPokud jste laik a nemáte moc zkušeností s rekonstrukcemi. Máte s tím někdo zkušenosti ? Jaké jsou vaše zkušenosti s touto hydroizolací? Trumf renovace a sanace.\nZajimalo by me jestli nemate nekdo zkusenosti s touto metodou izolace vlhkeho. Odkazy na odborné recenze. Sanace zdiva metodou injektáže je velmi spolehlivý a šetrný způsob vytěsňování vlhkosti ze zdiva a vytvoření dodatečné horizontální izolace. Ze zkušenosti s vodnim sklem se domnívám, zě vytvořená dělicí vrstva mezi vlhkým. Injektáž zdiva(Praha 5 – Sobín).\nPřečtěte si reálné recenze a zkušenosti opravdových zákazníků. Tlaková injektáž zdiva. Dalším krokem při sanaci sklepních prostor domu byla izolace spodní stavby. Odkopali jsme obvodové zdivo na úroveň základové spáry.\nDůležité jsou také dlouholeté zkušenosti v oboru sanace vlhkého zdiva, ale o těch jsem se již zmiňoval. Po relativně dlouhé cestě v tomto oboru sanace vlhkého. Váš specialista: 25 let zkušeností v oboru injektáže a sanace zdiva zkušení pracovníci s dlouholetou praxí jako první jsme. Jako první jsme vyvinuli dvoufázovou a jednofázovou krémovou injektáž zdiva a tím jsme zásadně posunuli.\nTRUMF sanace sro, Praha. Zatím nebyl přidán žádný příspěvek. Vysušování, odvlhčování a sanace zdiva v Benešově a okolí. Máme zkušenosti se zděním a zazdívkami, rekonstrukcemi balkónů, zámkovými dlažbami, …. Jak na sanace zdiva svépomocí, sanace vlhkého zdiva v regionu Praha a injektáže zdiva Praha. Návrh i realizaci sanace zajišťuje Firma Hydropol ČR, spol.\nFirma sbírala zkušenosti po celá léta a nyní realizuje sanaci nejen v. Déle než tři měsíce jsme fotografovali postupné zavlhání a následné vysychání po aplikaci Aquastop Cream na naší pokusné zídce, kterou jsme za tímto ú. Zkušenosti s bydlením v nízkoenergetické Dřevostavbě – Postřehy.\nZměna úrovně základové spáry\nSvepomoci zive hydroizolace\nRenovace dveří praha 4


Kotě přežilo prací program včetně ždímání – Novinky.cz\nKotě přežilo prací program včetně ždímání\nDevítitýdenní koťátko jménem Bubbles ve zdraví přežilo celý program v automatické pračce. Strávilo v ní dohromady dvě a půl hodiny a součástí programu byl i ždímací cyklus. Informoval o tom britský internetový server Scotsman.\npátek 1. července 2005, 15:08 - LONDÝN\nKotěti se zalíbilo ve špinavém prádle připraveném k praní, kde zřejmě našlo klid ke spánku. Jeho majitelka z města Norwich v hrabství Norfolk, šestnáctiletá Kanina Hulburdová nic netuše příslušný program spustila, aniž by po celou dobu zvíře postrádala.\n"Prací cyklus trval jen třicet minut, ale moje matka Cathy (35) prádlo nevyndala hned, takže kotě v pračce zůstalo asi dvě a půl hodiny," vysvětlila Kanina.\n"Dýchalo, ale bylo velmi zesláblé a bylo dost poškrábané, když jsme ho našli. Vypadá to, že nebude mít žádné následky. Je neuvěřitelné, že se neutopilo," doplnila dívka. Zvíře dopravili k veterinářce, která kotě ošetřila. Podle ní je nyní kotě už v naprostém pořádku.


Lezecká Revue - hory, lezení, alpinismus, diskuze | Katalog odkazů\nKlíčová slova: hory, lezení, alpinismus, diskuze\nPopis: Web o horolezectví, horách, skalách, sportovním lezení, boulderingu, alpinismu, via ferratách, skialpinismu, cestování. Průvodce skalních a horských cest a oblastí. Diskuzní fórum zamřené mimo jiné na podmínky na horách a sněhové a ledové zpravodajství.\nsnowboarding,ferraty,lezení,výstupy, vrcholy,hory – Web s tématikou hor - snowboarding (obsáhlý průvodce tímto sportem), ferraty (zajištěné horolezecké cesty, klettersteigy), lezení (horolezectví, climbing) a výstupy na vrcholy hor. Spousta fotografií těchto témat z mnoha míst (Alpy, Dolomity, Rakousko, Německo, Itálie, Švýcarsko, Čechy a další).


VašeStížnosti.cz - Nevrácené peníz poukázkou\nZ toho za letošní rok: 95\n#51654Nevrácené peníz poukázkou\n27 dnů 5 hodin\n13.07.2021, před 3 měsíci\nnedostal jsem peníze poštovní poukázkou zboží jsem si nevyzvedl -objednávka ze dne 15.05.2021--číslo objednávky 3250815901--číslo zákazníka 1370932524..cena 3499,00 kč žádám vysvětlení číslo bankovního učtu jsem neposlal.již je to dva měsíce na vyřízení.dostal jsem 2 zprávy potvrzení ovrácení zboží+kam vámmáme poslat peníze.díky za rychlé vyřízení. adresa:milada.kolarikova@sezna.cz\n19.7.2021 17:47, před 3 měsíci\nObsah stížnosti je obtížně srozumitelný. Dovozujeme z něj, že spotřebitel odstoupil od smlouvy uzavřené na dálku a nyní požaduje po společnosti vrácení peněžních prostředků, které uhradil. Odstoupí-li spotřebitel od smlouvy, vrátí mu podnikatel bez zbytečného odkladu, nejpozději do čtrnácti dnů od odstoupení od smlouvy, všechny peněžní prostředky včetně nákladů na dodání, které od něho na základě smlouvy přijal, stejným způsobem.\nBylo-li placeno hotově, náleží spotřebiteli vratka plateb v hotovosti; bylo-li placeno převodem, měl by prodejce poukázat spotřebiteli peněžní prostředky na účet. Pokud prodejce za tímto účelem spotřebitele vyzve ke sdělení platebních údajů, měl by mu je spotřebitel poskytnout.\n20.7.2021 07:57, před 3 měsíci\nDobrý den, pane Kolaříku. Omlouváme se Vám za způsobené nepříjemnosti. Doporučujeme Vám v této záležitosti kontaktovat náš zákaznický servis na e-mail hotline@lidl.cz . Děkujeme, že jste se na nás prostřednictvím dTestu obrátil. Přejeme Vám hezký den. S pozdravem Lidl Česká republika\n7.8.2021 09:28, před 2 měsíci\nnechtěl jsem odstoupit od smlouvy ,ale na základě druhé zprávy jsem čekal na poukázku,naprodejně mi řekli at čekám ,po delší době čekání jsem zjistil že mi vyzvednutí propadlo a neměl jsem nárok na vyzvednutí ,i po spojení s vámi mi vedoucí říká at čekám možná to mám pospřeházeny lepší to napsat neumím prosím o vyjádření díky jan kolařík\n9.8.2021 13:02, před 2 měsíci\nI pokud by nešlo o odstoupení od smlouvy, lze jednoduše shrnout, že společnost není oprávněna zadržovat peněžní prostředky spotřebitele bez právního důvodu.\nPokud spotřebitel objednané zboží vrátil, popř. vůbec neobdržel (to z obsahu stížnosti s jistotou nevíme), má nárok na vydání peněžních prostředků, které za zboží zaplatil.\nPokud spotřebiteli nevyhovuje psaná forma, může se obrátit na naší bezplatnou právní poradnu na telefonním čísle 299 149 009, kde může podrobně popsat skutkový stav.\nStížnost nyní přeřazujeme na společnost, aby nás mohla informovat o tom, zda peněžní prostředky spotřebiteli již vydala, nebo nikoliv, resp. zda existuje zákonný či smluvní důvod, který ji k nevydání peněžních prostředků opravňuje.\nDěkujeme stranám za součinnost.\n9.8.2021 15:34, před 2 měsíci\nDobrý den, situaci jsme prověřili. Objednávka, kterou zákazník uvádí byla vytvořena na dobírku a nebyla zákazníkem převzata od přepravce. Následně byla vrácena zpět na naše logistické centrum. Zákazníkovi tedy v tomto případě nenáleží vrácení dobírkové částky, protože zásilka nebyla uhrazena. Z naší strany tento případ uzavíráme. Děkujeme za pochpení. Hezký den. S pozdravem Lidl Česká republika\n9.8.2021 16:12, před 2 měsíci\nS ohledem na výše uvedené vyjádření společnosti jsme nuceni stížnost uzavřít. Děkujeme stranám za součinnost.


Mladí rodiče se o malého Martínka, snažili 5 let. Přirozenou cestou se jim ho počít nepodařilo, proto se nakonec obrátili na obornou pomoc lékařů a rozhodli se to zkusit cestou "umělou".\nZadařilo se až na druhý pokus a začali se velice těšit na nový přírůstek do rodiny. Pomalu, ale jistě se přání začaly měsíc po měsíci plnit. Bříško rostlo a vše se zdálo být v nejlepším pořádku. Ve 24 týdnu těhotenství však nastaly první komplikace a kvůli infekci byla nezbytná hospitalizace v nemocnici. Po týdnu šla Věra domů, ale za tři týdny byla opět hospitalizována kvůli krvácení a tvrdnutí bříška.\nVe 28. týdnu těhotenství se 26. února začal drát na svět. Pro nedostatek plodové vody a kvůli infekci bylo nemožné miminko donosit. Po výhřezu pupečníku se lékaři snažili rodiče přesvědčit, aby se ho vzdali. Oni mu však chtěli dát šanci. Než se rozhodli pro akutní císařský řez, uběhlo dlouhých 38 minut, během nichž ho připravili o to nejdůležitější - kyslík.\nPrvní pozitivní zpráva od lékařů byla, že je hodně životaschopný. To rodiče ujistilo v tom, že se rozhodli správně.\nV sobotu oslaví Martínek své první narozeniny. Za rok v nemocnici prodělal několik zápalů plic a neúspěšných extubací (odpojení od ventilátoru). Od té doby dělá velké pokroky a rodiče se těší z každého pohybu, který udělá a delšího odpojení, které vydrží.\nMartínkova prognóza není dobrá, těžce postižený bude celý život... Dokáže ale reagovat na rodiče a jeho máma je od října v nemocnici 24 hodin s ním. Rodiče by ho ale rádi měli doma, stejně jako lékaři věří, že by mu to prospělo, přestaly by ho trápit nemocnciční bacily a v domácím prostředí by mohl dělat více pokroků. Věra s Martinem ví, co péče o Martínka obnáší, zvládají ji a chtějí se o něj starat. Aby se to ale povedlo, potřebují mít doma domácí plicní ventilátor v hodnotě 350 000 Kč a další pomůcky. Protože pojišťovna na tyto přístroje nepřispívá, žádají o pomoc pomocí svých webových stránek: http://martinekschindler.webnode.cz.\nPřispět můžete na konto, které zřídilo sdružení avevia: 1426260349/0800 var.symbol 11000023\nZdroj: http://martinekschindler.webnode.cz , redakčně upraveno


17. 6. 2014 17. 6. 2014 Radomír Dohnal\tkomentářů: 8\tFilipíny, kovy, nikl, půda, věda\n8 komentářů: „Keř z Filipín umí dekontaminovat půdu“\n18. 6. 2014 (15.56)\nTakže ten keř je vlastně po ukončení vegetační doby rostlinná ruda pro výrobu niklu. Skoro 2% jsou celkem významná, z běžné rudy se těží už při koncentraci 0,5%.\n19. 6. 2014 (7.33)\nJenom doufám, že jim zase neujela někde nějaká nula, jak se tu občas stává. Kdyby se takto podařilo kovy těžit (předpokládám že krom niklu jí chutnají i jiné kovy, jinak by tam asi zmínili jen ten a ne těžké kovy), myslím že by to bylo mnohem ekologičtější, jenom je otázka kolik je na světě míst s doatatečnou koncentrací těch kovů v půdě, aby se tam ta rostlina uchytila a vyplatila.\nAno zatím jsme rychlejší v produkci, než jak stíhá probíhat dekompozice, ale je taky možné že se ty bakterie, kterým plasty chutnají zrodily před krátkým časem na místě kde bylo dost vlhko a dost plastů. Myslím že by vůbec nemuselo být špatné třeba skládky kropit roztokem s těmito bakteriemi, třeba by to mohlo proces nějak urychlit.\nStejně bych řekl že komunální odpad by měl procházet přes bioplynové stanice, kde by mohly být fermentory osazeny právě všemi druhy bakterií, které jsou schopny rozkládat jak organické zbytky, tak třeba plasty. Jenom je právě otázka kolik by to stálo.\nKdyž už jsme u toho moře, tak myslím že by se muselo s plasty nejspíš dělat první nějaké odstředění vody, jenomže to by nám asi odchytalo i plankton, který by se musel vracet stak že se předpěstuje a pak nahradí ten „vytěžený“\nAle samozřejmě první věcí by mělo být omezení produkce odpadu jak to jenom jde. Nebo používat rozkladatelný obalový materiá, existují takové, ale jsou drahé, nebo by třeba větší návrat k papíru znamenal zase asi problémy pro lesy.\n20. 6. 2014 (12.41)\nI tak to trvá dlouho. Musí se to rozemlít na kaši, pak je tam ve vodném roztoku naočkovat a přidat jim tam něco na rozjetí. I tak to ale trvá měsíce. Zatím, pokud vím, tak jde opravdu o bakterie, které tady už byly. Živily se ropou, ale je možné, že to nějak mutuje, možná se i něco vyvíjí.\nPořád jsou myslím lepší měsíce, kdy se bude válet směsný odpad ve fermentoru, nebo jak se tomu říká, kde to bude pod kontrolou co se týče případného znečisštění a produkovaných plynů (skládky obecně vylučují hodně methanu, v BPS pak vznikají i oxidy dusíku a CO2 vše ve vysokých koncentracích proti přírodě), které budou možná zajímavé pro průmysl, než aby to leželo v zemi.\nSamozřejmě nemůže jít o náhradu zpracování tříděných plastů, to by bylo plýtvání, ale pokud bychom zvládli nějaký uspokojivý systém se směsí bakterií rozjet, tady by mohly mít i dostatek minerálů, které jsou pro chod procesu důležité, byl by to myslím celkem velký krok kupředu, protože místo toho abychom měli místo kam se vozí všechno byli bychom schopni získat i z odpadu hnojivo. A pokud by se následný substrát přetěžil těmi keři… Je otázka kolik těžkých kovů v komunálním odpadu je.\nDalší otázkou je efektivnost celého systému a jeho složitost. nejspíš by totiž vyžadoval komunální odpad míchaný s biomasou různého původu, možná i s čistírenskými kaly, navíc lidi hodí do popelnice kde co, takže nevím, jak by to bylo, ale umím si představit že by se takový sytém podařilo udělat, kde by u každého města vyroasla velká betonová sila, která by se starala o zpracování velkého množství odpadu.\n20. 6. 2014 (18.41)\nDopsa zase jsem se nepodepsal noijo přenastaevený počítač. :)\n17. 6. 2014 (12.44)\nZdá se že řešení mnoha našich problémů leří v přírodě, jenom by mne zajímalo kdy konečně najdeme bakterie, které rozkládají plast ve slané vodě, nebo keře, které likvidují PCB.\nBohužel příliš mnoho prostředků vkládáme do zbrojení místo do vědy a výzkumu toho jak minimalizovat náš vliv na svět.\n18. 6. 2014 (15.50)\nOno je to složitější. Něco se do přírody nedá nasadit a něco tam už je, ale nepracuje to tak efektivně, aby to zvládlo ohromná množství, která produkujeme. Například plasty a ropné produkty obecně některé přirozené bakterie likvidují. Jde jim to ale dosti pomalu. Například mikrotenové sáčky v půdě nevydrží tak dlouho, jak se obecně předpokládalo, jsou velmi tenké, takže se rozpadnou za několik let. Jaká je situace v mořské vodě nevím, ale zatím člověk pořád vítězí v kumulaci odpadů, takže každý pomocník je dobrý.


Kdy bude průjezdné náměstí? - Rychnovský deník\nKdy bude průjezdné náměstí?\nRychnov nad Kněžnou - Komplikované dopravě v centru Rychnova, která leží v žaludku nejen zdejším obyvatelům, by do konce letošního roku mohlo odzvonit.\nPrůjezdné náměstí, zpomalovací retardéry, dostatek parkovacích míst, ale zároveň ponechání charakteru odpočinkové zóny. Tak by mohlo v blízké době vypadat rychnovské Staré náměstí.\nJaká bude doprava v centru města? Tuto otázku si položilo nové vedení Rychnova nad Kněžnou již na začátku letošního roku a následně vyzvalo spoluobčany, kterým na zlepšení situace v centru Rychnova záleží, aby se na jejím vyřešení sami podíleli.\nNení možné vyhovět všem nápadům\n„Vím, není to jednoduchá záležitost a konečné rozhodnutí nechci podcenit, proto pro zvolení té správné varianty bude nejvhodnější mít co nejvíce podnětů a nápadů,“ uvedla tehdy místostarostka Rychnova nad Kněžnou Michaela Zimová a dodala, že není možné nalézt takovou možnost, která bude vyhovovat všem, a s tím je třeba počítat.\nBěhem několika prvních dní od zveřejnění výzvy přicházely k rukám Zimové již první návrhy. Od konce ledna do 31. března, kdy byla výzva ukončena, obdrželo vedení města 35 různých námětů.\nPři jejich tvorbě měli mít lidé na paměti několik důležitých bodů: Aby se z náměstí nestal jen průjezdní bod, aby v rámci dopravy byla zachována či vylepšena společenská podmínka, a v neposlední řadě aby v srdci města byla zachována klidová zóna, ale zároveň také možnost parkování. Ta je smluvně uzavřena s firmou, jež vybírá parkovací poplatky.\n„Čekali jsme kreslené návrhy. Většina námětů došla v písemné podobě, ale i ty samozřejmě bereme v úvahu a zvážíme veškeré nápady k zlepšení situace nejen na náměstí, ale také v přilehlých ulicích, které s problematikou dopravy v centru úzce souvisí. Na přelomu dubna a května bychom již měli znát optimální řešení a do konce letošního roku je zrealizovat,“ informovala Michaela Zimová. Dodala, že je třeba pohlížet také na finance celého projektu.\nVyhlídková jízda, nebo cvičiště?\nPodnětem k úpravě komplikované dopravy byli nejenom návštěvníci města, kteří často hledají tu správnou cestu na náměstí, na němž není možné se dostat z jedné strany na druhou, aniž by se objíždělo několik bloků. Také obyvatelé Rychnova musí často řešit příjezd ke svému bydlišti v centru města či parkování.\nMezi nespokojenými s nynější dopravou se objevili i zdejší podnikatelé. Ti se cítí být stávajícím řešením znevýhodněni. Dopravu v celém městě probírali na lednovém setkání pořádaném rychnovskou pobočkou Krajské hospodářské komory. Nesmyslné jednosměrky, nedostatek parkovacích míst či zdlouhavý průjezd Rychnovem dle podnikatelů neprospívá ani společnostem v okolních obcích. Radní Josef Ješina přirovnal rychnovské ulice ke cvičišti pro autoškoly.


Polštář pro psa, ovál - Tlapa\nOválný polštář - měkoučký pelíšek pro psa.\nPelíšek pro psa – oválný polštář z kolekce „Tlapa“ od značky Samohýl Exclusive.\nOboustranný polštář pro psa z kolekce „Tlapa“ od značky Samohýl Exclusive je vyroben v České republice.\n60 cm 60 cm 42 cm malá např. jezevčík, bišonek, mops, ...\n80 cm 80 cm 50 cm střední např. kokršpaněl, střední knírač, bígl, ...\n100 cm 100 cm 57 cm velká např. dalmatin, boxer, maďarský ohař, ...\n120 cm 120 cm 64 cm velká např. bearded kolie, anglický setr, ...\nvýplň - duté vlákno (velikost polštáře 50-90 cm)\nvýplň - drcený molitan (velikost polštáře 100-140 cm)


Last minute do Lefkosu | Sleva až 43 % | Balim.cz\nLast minute do Lefkosu\nLast minute dovolená Lefkos\nLefkos je velice oblíbenou destinací nejen pro last minute dovolené. Tato krásná země s bohatou historií nabízí kromě mnoha památek především nádherné pláže a služby na světové úrovni, které lákají cestovatele z celého světa. Naše nabídka je proto plná last minute zájezdů do Lefkosu od několika stovek cestovních kanceláří, aby si každý našel ten pravý zájezd. Nabídku pravidelně upravujeme a vybíráme pro vás zájezdy na poslední chvíli do různých letovisek a hotelů v Lefkosu.\nProč si vybrat last minute dovolenou v Lefkosu? Vyplatí se vůbec ještě last minute?\nPokud jste nechali výběr dovolené na poslední chvíli, je docela možné, že narazíte na nějaký ten skvost. Last minute zájezdy jsou totiž často zlevněné až o několik desítek procent, protože cestovní kanceláře potřebují na poslední chvíli zaplnit místa v letadle a hotelech. Co to znamená pro vás? Nabídka hotelů sice bude menší než v případě first minute zájezdů, za to si ale můžete dopřát luxusní služby za hubičku, a ještě vám zbyde na dárečky pro rodinu. Lefkos má zkrátka své jedinečné kouzlo, které si zamilujete.\nLast minute do Lefkosu all inclusive?\nProč ne, cokoli si budete přát. Last minute dovolená, nebo v překladu dovolená na poslední chvíli je skvělou volbou, pokud jste časově flexibilní. Jak napovídá překlad, last minute dovolená v Lefkosu nebo super last minute je kupovaná na poslední chvíli, to znamená, že odlet je klidně už za několik dní nebo týdnů. A míst je málo, je tedy potřeba dlouho neváhat a být flexibilní. V nabídce najdete celou řadu last minute zájezdů s all inclusive do Lefkosu, na které byste s normální cenou ani nepomysleli. S last minute slevou jsou tyhle zájezdy skoro za hubičku, a proto se vyplatí si na ně počkat.\nNa co se při výběru last minute zájezdu do Lefkosu zaměřit?\nLokalita – chcete být přímo na pláži anebo v centru města? Vyrážíte do Lefkosu za mořem, nebo se těšíte do hor?\nJaké je počasí v Lefkosu?\nJaká je v Lefkosu měna? Stihnete si ještě směnit peníze, anebo si vyberete na místě?\nNa co nezapomenout? (hlavně pokud letíte na super last minute dovolenou do Lefkosu)\nPokud stále váháte, zda je last minute do Lefkosu tou pravou volbou, podívejte se i na naše další last minute zájezdy. Létáme do celého světa, stačí si jen vybrat.


Chata Kaštan ubytování Chrastice ( Staré Město )\nChalupa Hraběšice ubytování Hraběšice\nPenzion Slunce-Loučná nad Desnou ubytování Kociánov ( Loučná nad Desnou )\nHorský rodinný penzion Slunce v Loučné nad Desnou nabízí ubytování v apartmá nebo pokojích se sociálním zařízením. Součástí penzionu je finská sauna, vnitřní bazén,společenská místnost s kulečníkem, venkovní terasa s krbem.\nChalupa Domeček kouty ubytování Kouty nad Desnou ( Loučná nad Desnou )\nNabízíme levné celoroční ubytování ve čtyřech apartmánech v luxusně vybavené chalupě s kapacitou 14 lůžek, v atraktivní horské lokalitě Kouty nad Desnou.Horská chalupa Domeček Kouty nabízí výborné podmínky a zázemí pro zimní i letní dovolenou.\nApartmán Radost ubytování Loučná nad Desnou\nChata Hynčice ubytování Staré Město pod Sněžníkem ( Staré Město )\nChata Chata Na Rozcestí ubytování Štědrákova Lhota ( Ruda nad Moravou )\nŠvihák lázeňský - rodinný penzion s příjemnou atmosférou. Ubytovat se můžete v některém z osmi pokojů se sprchovým koutem a WC. Společenská místnost, dvě kuchyně, hrací koutek a zahrada s bazénem přispěje k Vašemu pohodlí\nApartmány Velké Losiny ubytování Velké Losiny\nPenzion Dvořák ubytování Branná\nPenzion Villa Ancora ubytování Bratrušov\nStylový pension Villa Ancora nabízí ubytování se zahradou v klidném prostředí centra města Šumperk. Parkování v uzavřeném areálu pro ubytované zdarma. Nadstandartně vybavené apartmány, kvalitní česká a moravská vína, míchané koktejly, minutková kuchyně.\nHotel Oldřich Musil ubytování Kouty nad Desnou ( Loučná nad Desnou )\nHotel Oldřich Musil nabízí příjemné ubytování v podhůří chráněné oblasti Jeseníků v údolí řeky Desné v horní polovině obce Kouty nad Desnou. Hotel je zařazen do kategorie středního standardu, s celoročním provozem vhodný pro nenáročnou klientelu.\nRekreační Středisko Areál rekreace Třemešek ubytování Oskava\nŠirokou nabídku možností jak strávit volno a nebo kam s dětmi o prázdninách najdete v regionu severomoravský kraj - Jeseník. Všestranné možnosti ubytování nabízí Areál rekreace Třemešek - hotel s restaurací, saunou a barem. Ubytovna ale také chatky v pří\nHotel Pohoda ubytování Staré Město pod Sněžníkem ( Staré Město )\nChalupa Štědrákova Lhota ubytování Štědrákova Lhota ( Ruda nad Moravou )\nPenzion Nonstop ubytování Velké Losiny\nPenzion Nonstop nabízí příjemné ubytování v lázních Velké Losiny v Jeseníkách. Termální venkovní i vnitřní bazén, rekreace, turistika, cykloturistika, lyžování. K dispozici jsou dvouplotýnkové vařiče, varné konvice, lednice, mikrovlnná trouba a nádobí.\nChata Lesanka ubytování Bludov\nChata Radana ubytování Bludov\nPěkná chata pro 8 osob (3x ložnice, bazén, skluzavka, houpačka, krb, herna) leží ve známém rekreačním areálu Vlčí Důl, poblíž lázeňské vesničky Bludov. Je umístěna vedle velkého koupaliště, v klidném prostředí u lesa s výhledem na krajinu a les.\nLázně Státní léčebné lázně Bludov ubytování Bludov


Prodej areálu pardubické Tesly jde do finále. Radní čekají na zájemce - iDNES.cz\n28. listopadu 2017 11:37, aktualizováno 11:37\nPardubičtí radní vypsali finální fázi prodeje areálu bývalé Tesly Pardubice nedaleko krajské nemocnice. Zájemci se mohou na radnici hlásit do konce ledna. Otázkou je, kolik jich nakonec bude, protože na případného investora čeká celá škála omezení.\nTesla platila za jednu z nejlepších značek československého průmyslu | foto: Radek Kalhous, MAFRA\nNa jednu stranu rozsáhlý pozemek nedaleko centra krajského města. Na stranu druhou poničený brownfield, který z jedné strany omezuje železniční koridor a z další silnice s mostem.\nTo vše představuje areál bývalé Tesly Pardubice, který se radní rozhodli prodat. Nabídka platí do konce ledna příštího roku.\n„Město hledá způsob, jak znovu využít areál bývalé průmyslové továrny Tesla Kyjevská. Rozhodlo se proto vyhlásit investorskou soutěž na prodej tohoto areálu. První kolo výběrového řízení již proběhlo, pardubičtí radní na svém jednání navíc schválili zadávací podmínky pro kolo druhé,“ uvedla tisková mluvčí pardubického magistrátu Iveta Koubková.\nZáměrem vedení města je vytvořit z bývalé továrny funkční areál za výrazné pomoci soukromého investora. Ovšem toho čeká hned celá řada omezení. Tak například bude muset v areálu postavit minimálně sto padesát parkovacích míst.\nMajitel se musí podílet na opravě nadjezdu\nVybraný uchazeč se také má spolupodílet na rekonstrukci už dost zničeného nadjezdu u pardubické nemocnice.\n„Město při zadávání podmínek navíc zohlednilo požadavky Pardubického kraje, bývalého vlastníka areálu. Jedním z nich například bylo, aby v budoucnu prostor bývalé průmyslové továrny nefungoval jako přímá konkurence Nemocnici Pardubického kraje,“ doplnila mluvčí Koubková.\nPrávě poslední požadavek přitom může jednání značně zkomplikovat. Na radnici se totiž objevilo už několik zájemců a většina z nich počítala s tím, že by v areálu nabízela i zdravotní péči.\nNesmí konkurovat nemocnici\nOvšem právě o této cestě nechce nic slyšet hejtman Martin Netolický, který nabádá radní města, aby zdravotnictví do Tesly nepustili.\n„Jednou z našich podmínek při převzetí bylo, že zde nevznikne žádná konkurence naší nemocnici. Z debat, které nyní probíhají, se obávám, že by k něčemu podobnému mohlo dojít, což je pro nás nepřípustné,“ uvedl v létě hejtman Martin Netolický s tím, že v krajním případě bude hejtmanství chtít Teslu zpět.\n„Pokud se nám nepodaří najít s městem shodu na využití areálu, můžeme zvažovat, že bychom jej převzali zpět do svého majetku. Koneckonců by se mohlo jednat o územní rezervu pro případné rozvojové plány nemocnice,“ dodal.\nZa poslední měsíce se však situace přece jen uklidnila. Právě o Tesle mluvili politici z obou úřadů i na nedávném společném jednání rad.\n„Areál by měl být funkčně využit takovým způsobem, aby nekonkuroval službám poskytovaným v rámci nemocnice. Naším zájmem také je, aby toto dlouhodobě nevyužívané území bylo obnoveno s ohledem na okolní rezidenční zástavbu,“ uvedl náměstek primátora Jan Řehounek s tím, že vybraný uchazeč se na rekonstrukci nadjezdu bude podílet také finančně.\nDalší podmínkou, kterou musí kupující splnit, je vybudovat v areálu parkovací místa.\n„Budoucí investor bude mít za úkol navrhnout územně plánovací studii, která bude následně projednána a případně dopracována ve spolupráci s městem. Dalším požadavkem je, aby v areálu vybudoval minimálně sto padesát parkovacích míst, přičemž tento počet nezahrnuje odstavná stání připadající na obytné funkce v areálu,“ doplňuje Jan Řehounek.\nZájemci mohou své nabídky zasílat do 31. ledna 2018. Podmínky účasti ve výběrovém řízení jsou k dispozici na webu města.\nChátrající areál bývalé Tesly v Pardubicích\nPardubičtí radní prodávají opuštěné areály. Začínají na Hůrkách\nTémata: areál, Pardubický kraj, nemocnice, Pardubice, továrna, parkovací místo, Martin Netolický, Jan Řehounek


Dreix - Černí škorpioni\nKapitola 16: Překvapení\nKdyž jsem se ráno probudil, neměl jsem moc dobrou náladu. Sám nevím proč. A tak jsem výjimečně zašel na jídlo do jídelny a celý zbytek dne jsem proflákal. Když nastal večer, zašel jsem za trenérem. Řekli mi, že je v nejnižším patře komplexu. Ať prý jdu tam. "Už jsi očekáván" řekl mi na uvítanou s obrovským úsměvem. Odvedl mě do místnosti, kde byl jen můj spolužák. V místnosti byly dvoje dveře. Nic jiného. Spolužačka, jak jsem se později dozvěděl, zemřela. "Takže... nějak mi řídnete" pousmál se trenér. Nenávistně jsme se na něj podívali. "No jo, dělám si legraci" uklidňoval situaci. "Dnes budete mít zvláštní situaci. Budete mít dvě zkoušky najednou" Vyvalili jsme na něj bulvy. "No co, přiostřuje se" usmál se na nás. "Váš dnešní úkoly budou tyto. Budete muset projít jednou z těchto chodeb. V každé jsou jiné nástrahy, takže je jen na vás, kterou si vyberete. To bude test bolesti. Test umění boje vás čeká na konci chodby. Oukej?" zasvětil nás. Začal jsem být nervózní.\nPohlédl jsem na spolužáka a ten viditelně prožíval totéž. "Nuže, začněte" pokynul nám trenér. Přišli jsme ke dveřím a zastavili se. "Tak který bereš?" zeptal se mě spolužák. "Tyhle" odpověděl jsem a ukázal na pravé dveře. Oba jsme si stoupli před své a čekali co bude. Trenér zatleskal a nám se otevřela cesta do temné chodby. Nejistě jsem vstoupil. Dveře se za mnou s bouchnutím zavřely a já stál ve vlhké, neosvětlené chodbě. "No nic, jdeme na to!" řekl jsem si nejistě pro sebe. Dal jsem se do pohybu. Nic se zatím nedělo. Neměl jsem světlo, takže to bylo nadmíru obtížné. Šel jsem a rukou třelo zeď, abych alespoň trochu věděl, kam jdu. Někde jsem totiž slyšel, že když je člověk v nějakém bludišti nebo tak, tak že je nejlepší pořád se držet jedné stěny a že dřív, nebo pozdějc se dostane v východu. Zatím to šlo dobře, ale když jsem pomalu začínal mít pocit, že se nic nebude dít, událo se. Jak jsem třel rukou o zeď, zajela mi ruka do nějakých střepů zabodlých ve zdi proti směru mé chůze. Vykřikl jsem a chytil si poraněnou ruku. Pořezal jsem si celou dlaň a dva prsty. Měl jsem pocit, že jsem si ji uřízl. Utrhl jsem si tedy kousek trika, co jsem měl pod zbrojí a obvázal si jím zranění. Pak jsem si utrhl další, zmuchlal ho do velké koule a tou koulí jsem, namísto ruky, třel o zeď. Teď už to šlo celkem v pohodě. Sice jsem ještě několikrát narazil na několik stejných nástrah, ale triku to nevadilo. Začínal jsem litovat, že jsem sem kdy chodil. Nedostatek světla začínal být nesnesitelný. Šel jsem dál, ale v tom jsem narazil na problém. Chodba se šíleně zúžila a já jí nemohl projít. S klením jsem tedy sundal zbroj a zkusil se protáhnout. Byla to strašná bolest. Žebra se mi stlačovala a já měl pocit, že všechny naráz prasknou. S velkou bolestí jsem se nakonec protáhl. Na okamžik jsem měl příjemný pocit, že jsem zase něco zvládl, ale ten mi moc dlouho nevydržel. Když jsem se protáhl škvírou došlápl jsem a chtěl udělat další krok. Ale místo toho, abych šlápl na podlahu, šlápl jsem do prázdna. Zařval jsem a spadl asi dva metry do neznáma. Měl jsem pocit, že jsem si v sobě zlomil vše co se dalo. Chvíli jsem ležel a jenom lapal po dechu. Měl jsem vyražený dech. Začal jsem kašlat krev. Ikdyž jsem na sebe v té tmě neviděl, bylo mi jasné, že sem v žalostném stavu. S velkou bolestí jsem vstal a pokračoval jsem chodbou. Díky Bohu, že jsem nemusel šplhat, ale že byla další chodba pod úrovní té první. Pomalu jsem šel. Snažil jsem se být opatrný abych se zase nenechal zranit. Šel jsem chodbou v absolutní tmě. Polehounku jsem našlapoval, protože jsem tušil nějakou nástrahu. Jedna noha. Nic. Druhá noha. Nic. Jedna noha. Nic. Druhá noha. Cvak. Tento zvuk projel tím tichem jako nůž máslem. Seskočil jsem k zemi a to mě asi zachránilo. Nad sebou jsem uslyšel něco prolétnout. Ještě chvíli jsem ležel. Po chvíli jsem vstal a hledal co to bylo. Byla to malá kláda zavěšená na laně. Kdybych neuhnul, zasáhla by mě přímo do hrudi. To už bych asi nevydržel. Oddechl jsem si a pokračoval jsem dál. Už se celkem nic nedělo, jenom pár dalších střepů ve zdi a několik kamenů na zemi, o které jsem si vždy málem ukopl palec. Ta tma už začínala být nesnesitelná. Uvažoval jsem kolik už jsem ušel. Z přemýšlení mě vytrhl až malý proud světla. Bylo daleko, ale bylo tam. Nechtěl jsem se dávat do běhu a šel jsem ještě opatrněji. Další střepy ve zdi a několik ocelových kůlů v zemi. Měl jsem asi obrovské štěstí, že jsem se na ně nenapíchl. Pomalu jsem došel k pootevřeným dveřím, ze kterých vycházelo světlo a plně je otevřel. Světlo, které vydávaly lampy na stropě mě na chvíli úplně oslepily. Když jsem se vzpamatoval, prohlédl jsem si místnost. Byla obrovská. Byly v ní dvě žíněnky a tři muži. Dobelhal jsem se k nim. V jednom z nich jsem poznal trenéra. Jak se sem tak rychle dostal, to nevím. Asi jel autem na povrchu. Další dva byli od pohledu bojovníci. "Skvělé!" řekl mi nadšeně trenér. "Ani nejsi moc zraněný!" usmál se. Odpověděl jsem mu hrozivým úšklebkem. "Vyber si soupeře" řekl mi, když jsem se úplně vzpamatoval. "Cože?!" zeptal jsem se nevěřícně. "Ano soupeře. Čtvrtá zkouška, vzpomínáš?" V duchu jsem ho proklínal a celé Černé jestřáby s ním. Podíval jsem se pozorněji na bojovníky. Oba vypadali jako kombajn. "Tenhle" řekl jsem a ukázal jsem na jednoho. Byl to nějaký divoch s kostí v nose. Na hlavě měl několik tetování. Vypadal hrozivě, ale ten druhý ještě hrozivěji. "Dobře. Hodně štěstí!" popřál mi trenér. Můj soupeř mi pokynul ať jdu s ním. Došli jsme na žíněnku a stoupli si proti sobě. Podal mi ruku. Já ji přijal a tímto jsme se pozdravili. Pustili jsme se. On na nic nečekal a hned po mě vystartoval svou pěstí. Jen tak tak jsem mu uhnul. Vydal nějaký bojový výkřik a vrhnul se na mě. Chtěl jsem ho zblokovat a byť jsem to nezamýšlel, uhodil jsem ho svou zdravou rukou do brady. Nějak to v něm křuplo. Můj soupeř se zakymácel, otřepal se a opět vyrazil proti mě. Tentokrát jsem dostal pěstí já. Přímo zespoda do čelisti. Málem jsem si překousl jazyk a udělaly se mi mžitky před očima. Skoro jsem upadl. Už toho na mě bylo moc. Rozzuřil jsem se a na teď mírně vyděšeného muže přede mnou jsem spustil salvu úderů mých pěstí. Měl jsem zlost a zuřil jsem. Několikrát jsem ho udeřil do hrudi, obličeje a krku. Viditelně ho to překvapilo. Pokusil se mě zblokovat, ale já ho bil dál. Oba jsme teď byli vyčerpaní. Nakonec jsem se rozmáchl ke dvěma mocným úderům. Jeden do brady a druhý do spánku. Muž se svalil na zem jak dlouhý, tak široký. Já měl co dělat, abych stál na nohou. Přišel jsem k němu a místo, abych mu uštědřil poslední ránu a poslal ho do bezvědomí, podal jsem mu ruku. On ji přijal a já ho zvedl ze země. Usmál se na mě a poděkoval mi. Oba jsme přišli k trenérovi, který jen opět souhlasně kýval hlavou. "Výborně!" vykřikl po chvíli. "Další zkouška splněna!" dodal. "Tudy se dostaneš ven" řekl ještě a ukázal na velký výtah. "Suilk půjde s tebou" pronesl, když jsme byli skoro u výtahu. Nastoupili jsme a já jsem ještě uviděl mého spolužáka, který právě dorazil.\nKdyž jsme vyjížděli výtahem nahoru, podíval jsem se na svou ruku. Ošklivě krvácela. Suilk mi podal malý váček nějakého prášku a řekl. "Pomůže to. Posypat!" A tak jsem ho poslechl. Byl to zvláštní pocit, takový uzdravující. Po chvíli jsem uviděl jak se rány zatahují a zápěstí se mi pomalu hojí. Podíval jsem se na Suilka, který se jenom usmíval. "Vyvolený kdysi dát mi to" řekl. Zajímavě mluvil. Po chvíli jízdy výtahem jsem si uvědomil, že jedeme nějak dlouho. Zeptal jsem se proto proč a Suilk mi řekl, že jsme byli celkem hluboko. Už když jsem vcházel do té chodby, tak jsem byl v úplně nejnižším podlaží komplexu Černých škorpiónů. Po chvíli jsme konečně vyjeli nahoru a já uviděl jen a jen pustinu. Musel jsem tím podzemím ujít pěkný kus cesty. Výstup z výtahu byl dokonale maskovaný jakýmsi keřem či co. Když jsme vystoupili, dveře se zavřely a celý výtah se automaticky zamaskoval. Nebýt toho, že jsem z něj před chvíli vystoupil, myslel bych si že je to spleť keřů. Nastoupili jsme do jednoho ze dvou Hummerů, které tam byly přistaveny a řidič se dal do jízdy. Po cestě pouští jsem si všiml, že Suilk ošklivě krvácí z pusy. Na nic jsem nečekal a utrhl si kousek trička a dal jsem mu ho. Tričko bylo už stejně potrhané, takže co. Viditelně ho to potěšilo. Asi by použil své, ale neměl nic než kalhoty. Po cestě jsme si začli povídat a já se dozvěděl, že kdysi cestoval s Vyvoleným, ale že je jednou přepadli a Vyvoleného zabili. No a tak prý utekl a náhodou narazil na několik vojáků z Černých škorpiónů. Dal se s nimi do řeči a oni ho ochránili před pronásledovateli. Odvedli ho do centrály a on se tu usadil. "Ty bila se moc dobře!" pochválil mě když jsme projížděli kaňonem. "Dík!" poděkoval jsem. Vjeli jsme do tajných dveří ve skále a vešli do centrály.\nKapitola 17: Ticho před bouří\nKdyž jsme dojeli do centrály, byl už večer. Rozloučil jsem se se Suilkem a vyrazil jsem do jídelny. Po tomto dlouhém dnu jsem měl hlad jako vlk. Ač bych měl, nešel jsem na ošetřovnu. Ruka se mi díky Suilkovi téměř dokonale zhojila a žebra pomalu přestávaly bolet. Přišel jsem ke stolu a našel na něm, ostatně jako obvykle, spoustu jídla. Byla tam osmažená brahmína, nějaký ten leguán na špejli, několik mírně radioaktivních kusů zeleniny a spousta pití nejrůznějšího druhu. Usadil jsem se dal se do jídla. Nejedl jsem ani druhý kousek masa, když za mnou přiběhli Liz a Steve. Byli celí dychtiví a pořád se na něco ptali. "Jak jsi zvládl tu chodbu?" zeptal se mě Steve. "Měl si strach?" zeptala se téměř zároveň s ním Liz. "Který nástrahy tě dostaly?" "Byl jsi raněný moc?" Ani jsem nestačil odpovídat. Pořád se ptali na něco nového, ale já byl rád že je to zajímá. Dlouho mě někdo takhle nevyslechl. "Řekl bych, že máš to nejhorší za sebou" řekl mi po chvíli ticha Steve. "Jak to myslíš? Ty nevíš, co budu mít za tu poslední zkoušku?" zeptal jsem se s údivem. "Ne. Poslední zkouška bývá pro každého jiná. Já jsem třeba musel vykrást kancelář šerifa v Reddingu ukrást mu odznak. Málem mě tenkrát chytil, parchant" zaklel Steve. "Já zase musela jet až do Rena a tam ukradnout jednu laserovou pistoli, co mají jenom chlápci jednoho mafiánskýho bosse. Nikde jinde je nemají, protože oni si je prý dělají sami a nikomu je neprodávají. Bylo to docela o hubu" dodala Liz. Vzpomněl jsem si, že když jsem s Mikem šel do toho hotelu v Renu, ti chlápci co hlídali druhé patro měli nějakej divnej druh bouchaček. Možná to byli oni, kdo ví? Pomalu už jsem dojídal a měl jsem se k odchodu. Oba šli se mnou a povzbuzovali mně. "Hele na ten další úkol se nemusíš stresovat. Je z nich podle mě nejlehčí" řekl mi na křižovatce k pokojům Steve. "Neboj se, za chvíli bude po všem" dodala Liz. "Hele, kdy vlastně budu mít tu poslední?" zeptal jsem se. "Zítra" "Cože?!? zeptal jsem se téměř s děsem. "To mi chcete říct, že už zítra...?!" "No... ano. Já vím, je to drsný, ale je to jediný osvědčený způsob, jak zjistit, jestli vydržíš tolik věcí najednou" odpověděla mi Liz. Zastavil jsem se a opřel jsem se o zeď. "Ať to bude cokoli, určitě to nezvládnu. Ne v tomhle stavu" pomyslel jsem si. "Ale jo, zvládneš" povzbudil mě Steve jako by mi četl myšlenky. "Já si říkal to samé" dodal. Zase jsme se dali do pohybu a vešli jsme do chodby směřující k pokojům. Cestou jsme míjeli nezvykle velké hloučky lidí. "Nevěděl jsem, že je vás tady tolik" řekl jsem tak do větru. "Jo jo, nezdá se to, že?" pousmála se Liz. Dnes byla obzvlášť hezká. Její vlasy se mi dnes zdály ještě hezčí, než minule.\nPomalu jsem začal uvažovat, jak by asi vypadala rozcuchaná. Sám nevím, jaké to mám choutky, ale na dívkách co se mi líbí mě tohle přitahuje a působí to sexy. Tyhle myšlenky jsem rychle zapudil a snažil se nemyslet na nic. Celou cestu až k mému pokoji jsme už nikdo nepromluvil. Když jsme k němu došli, otevřel jsem dveře, rozloučil se a chtěl vejít dovnitř. Náhle se však ozvala Liz. "Neříkal náhodou jeden náš údržbář, že máš pokažené světlo? Prý nějak problikává" řekla z nenadání. Ani nečekala na odpověď a pokračovala dál. "No jo, máme tu bordel. Na to si budeš muset zvyknout. Počkej, pomůžu ti to zpravit. Ahojky, Steve!" skončila a zavřela dveře. Když je zavírala, všiml jsem si Steveho udiveného výrazu. Ten se ale po malinké chvíli změnil v úsměv a Steve odešel. Liz zavřela dveře a políbila mě. "Dnes nemám službu" řekla mi potichu. "Skvělé!" zajásal jsem. "Můžu tu zůstat?" zeptala se mě a usmála se tak, jak to umí jen ona. Políbil jsem ji. Správně to pochopila jako souhlas. Zhasla a oba jsme v objetí pomalu došli k posteli.\nKapitola 18: Bouře začíná\nKdyž jsem se ráno probudil, nevěděl jsem kolik je hodin ani co se v noci dělo. Jediným vodítkem byla Liz, která mi nahá ležela na rameni a spokojeně spala. Ve spánku vypadala ještě krásněji. Pomalu jsem se pokusil vstát. Pomalu, abych ji nevzbudil. Po chvíli pohybu jako ve zpomaleném záběru se mi to nakonec podařilo. Vstal jsem chtěl jsem se obléknout. Jenže ouha! Kalhoty jsem našel, ale jaksi jsem zapomněl na to, že jsem si kvůli obvazům roztrhal triko. Potichu jsem zaklel. Chtěl jsem se jít podívat, co mám dnes k jídlu, ale jaké bylo moje překvapení, když jsem vedle jídla našel téměř nové triko. Byl na něm položený lístek se vzkazem. "Myslím, že se ti to bude hodit. Uvidíme se později. Josh" Tento vzkaz mě neskonale potěšil a já si oblékl to nové triko. Padlo mi jako ulité a já se v něm cítil opravdu skvěle. Mělo černou barvu a krátké rukávy. Potichu jsem se dal do jídla. Nechtěl jsem Liz vzbudit. Byl to nádherný pohled, když spala v takovém stavu. Dojedl jsem a vzal jsem si svůj Desert Eagle. Sedl jsem si na židli a pohledem jsem zkoumal jeho křivky. Ještě nikdy mě nenapadlo se na tuhle skvělou zbraň zahledět pozorněji. Byla z chladné oceli a měla dokonalý tvar. Pomalu jsem zasunul zásobník. Cvak. Zajistil jsem pistoli a strčil si ji za pás. Začal jsem přemýšlet o dnešním posledním úkolu. Mnohokrát jsem něco ukradl, ale teď to bude určitě v jiném měřítku. Pořád mě napadala otázka, jestli na to mám. Z tohoto přemýšlení mě vytrhlo až klepání na dveře. Rychle jsem vstal a šel jsem otevřít. Byl to nějaký muž v kožené bundě. Do tohoto komplexu mi nějak neseděl. "Tak co, mladej, si připravenej? Hm?" zeptal se mě s úsměvem. Nebyl o moc starší než já a říkat mi mladej, to mě dopálilo. "Úplně, starej" dodal jsem s úšklebkem. Jeho úsměv zmizel a z tváře se mu stala kamenná deska. "Vem si vybavení a poď!" řekl z ostra. Šel jsem tedy do pokoje a vzal si svou loveckou pušku, sniperku a munici. Liz pořád spala. Nechtěl jsem ji budit a tak jsem jí jenom políbil na tvář. Potichu jsem odešel z pokoje a zavřel jsem dveře.\nMuž mě dovedl do jakési menší haly se třemi židlemi uprostřed a s jakousi tabulí na zdi. Řekl mi, že si mám sednout. Někam odešel a já si mohl pozorněji prohlédnout tu tabuli. Byla na něm nakreslená jakási mapa. Po bližším prozkoumání jsem zjistil, že je to mapa dalekého okolí základny. Byly na něm vyznačeny jen největší města až na jednu malinkou vesničku na západě. Jmenovala se Ayrro. Mnohokrát jsem o ní slyšel. Pocházel z ní přece Vyvolený. Dveře kterými jsem přišel se otevřely a vstoupil můj trenér, Suilk a nějaký muž kterého jsem neznal.\nTrenér si stoupl před mapu a Suilk s tím neznámým mužem si sedli vedle mě, každý z jedné strany. "Takže..." začal trenér. "Jsem rád, že jsi se dostal tak daleko. Následující úkol bude tak nějak všehochuť toho, z čeho jsme tě tady zatím testovali. Hlavně se však bude testovat, jestli a jak umíš krást. Takže bez dalších řečí pojďme k věci" řekl a vytáhl kus klacku, kterým mi začal ukazovat na mapě. "Ty, Suilk a U1250 tě budou doprovázet a kdyby ses dostal do potíží, pomohou ti. Nijak ale nebudou zasahovat do tvé zkoušky. Tvým úkolem bude dostat se do této vesnice jménem Ayrro..." řekl a ukázal na mapě. "... a z jejich posvátného chrámu ukrást modrou kombinézu. Mají ji tam na počest Vyvoleného, který zahynul. Není pravá, ale pro ně má morální hodnotu. Možná se ti to zdá kruté, ale když jednou našli jednoho našeho muže polomrtvého v poušti, nechali ho tam a nepomohli mu. Ten muž kvůli tomu časem zemřel. Byl to můj přítel a tohle si nezasloužil. Není to pomsta, ale když jsme vymýšleli tento úkol, přišlo nám to jako skvělá odplata. Ale dost z historie. Suilk bude tvým konzultantem. Zná to prostředí a vyzná se v něm. U1250 vás bude krýt. Je to náš nejlepší ostřelovač. Ale opakuji, ani Suilk, ani U1250 nebudou zasahovat do tvého úkolu. Nějaké otázečky?" "Ani ne... jenom tu kombinézu?" "Ano, jenom ji. Jakým způsobem ji získáš, to je na tobě. Hodně zdaru!" domluvil a pokynul nám ať jdeme. Všichni tři jsme vyšli z místnosti a zamířili jsme k výtahu. Vyjeli jsme o patro výš a prošli jsme chodbou končící dveřmi zabezpečenými na heslo. Suilk ho zadal a všichni tři jsme se vydali ven. Venku na nás čekal Jeep a stál u něj Steve a Josh. "Tak jak ti sedne triko?" zeptal se s úsměvem Josh. "Padne jako ulité! Díky!" řekl jsem také s úsměvem. "Rád tě vidím! A jsem rád, že si už OK!" dodal jsem. "Jo jo, já taky!" "Tak hodně štěstí!" promluvil Steve a usmál se. "Dík!" poděkoval jsem a s těmito slovy jsem naskočil do Jeepu. "Hele, kdyby ti to nějak nevyšlo, nebo tak, tak chci abys věděl, že jsem ti vděčný, žes mě zachránil! Díky!" promluvil ještě Josh. "Není zač, jsme přece přátelé, ne?" usmál jsem se a nastartoval jsem jeep. "Nazdar a mějte se tu!" řekl jsem ještě nahlas, aby mě slyšel Steve i Josh. Po těchto slovech jsem nastartoval jeep a odjel jsem do pustiny.\nJeli jsme dlouho. Byl jsem celkem odpočatý a myslel jsem jenom na úkol. Po chvíli mě ale začaly napadat jiné otázky. Co když se bude Liz zlobit, že jsem ji tam tak nechal? Co když už se nevrátím? Co když mě nějaký divoch probodne kopím a já zemřu? Tyto myšlenky jsem se snažil zapudit konverzací. "Hele... proč ti vlastně říkají U1250?" zeptal jsem se muže s nepřítomným výrazem a přeřadil jsem na vyšší stupeň. "Jednou nás náhodou uviděli nějací lupiči. Viděli jak vcházíme do centrály no a snažili se na nás zaútočit, blázni. Neuspěli a dali se na útěk. No a on zbyl jeden jediný co utíkal nejrychleji no a toho sem dostal z tý plošiny nahoře hory kdes dělal první zkoušku. Bylo to zhruba 1250 metrů. ale proč mi k té přezdívce dali to M, to fakt nevím" domluvil a začal leštit svoji sniperku. Byla to puška s dlouhou hlavní a velkým kalibrem. Podle mě by stačila jedna rána i na mutanta, kdyby jste se dobře trefili. Projížděli jsme krajinou a já měl pocit, že ten písek nikdy neskončí...\nPo několika dnech ničím nerušené jízdy jsme dorazili ke Klamathu. Bylo to malinké městečko se svými vlastními problémy. Nezastavili jsme se v něm a jeli jsme dál. K večeru jsme dorazili na kopec, od kterého bylo vidět Ayrro. Vystoupili jsme z auta a naposledy si normálně povídali. "Ty dát muset si pozor! Oni na mostě stráže mít!" pronesl Suilk. "Nezapomeň, my jako bychom tu nebyli, tak na nás v ničem nespoléhej. Objevíme se když bude nejhůř,OK?" "Ok. Tak já jdu. Držte mi palce!" s těmito slovy jsem se rozloučil a rychlým krokem jsem se blížil k dlouhému provazovému mostu, který jako jediný spojoval Ayrro a okolní svět. Zpomalil jsem a podíval se na druhý konec mostu. Byl tam jeden strážný ne nepodobný Suilkovi. Teda kromě těch kostí v nose. Přemýšlel jsem jak se dostanu na druhou stranu. Strážný vypadal bystře. Díky bohu, že z jednoho konce na druhý nebylo vidět úplně zřetelně. S tím černým trikem od Joshe jsem byl téměř neviditelný. Nenapadal mě způsob, jak se nepozorovaně dostat na druhý konec, kromě jediného. Přelézt most zespoda. Byl to šílený nápad, ale musel jsem ho zkusit. Pomalu jsem se doplazil ke kraji svahu a oběma rukama jsem se zachytil dřev z kterých byl most postavený. Pomalu jsem se nohama pustil svahu a v tu chvíli jsem se plně držel jenom rukama. Bylo to strašné. S puškami jsem vážil snad tunu. Pomalu jsem začal postupovat, bylo to úmorné, ale šlo to. Byl jsem zhruba v půlce, když jsem si zděšeně uvědomil, že nevím, jak se zbavím hlídače! Odjakživa jsem byl zbrklý, ale tohle byl vrchol blbosti. Posilněn touto myšlenkou jsem doručkoval na druhý konec mostu. Hlídač si mě naštěstí nevšimnul. Jediná věc, jak ho odlákat byla že někam něco hodím a on za tím půjde. Pustil jsem se tedy jednou rukou a druhou rychle vytáhl zásobník ze svého Desert Eagla. Moc dlouho bych se na jedné ruce neudržel a tak jsem rychle hodil zásobník směrem do tmy za hlídacím stanem, který stál kousek od mostu.\nHlídač něco řekl do tmy a šel hledat příčinu hluku. Já jsem mezitím zmobilizoval všechny své síly a vyškrábal jsem se na pevnou zem na místo, kde před chvílí stál hlídač. Hrozně mě bolely ruce. Skoro jsem je necítil. Náhle jsem si však všimnul, že hlídač to vzdal a vracel se na své místo. Rychle jsem tedy uskočil do stanu a tasil jsem nůž. Co kdyby, že? Hlídač ale prošel kolem mě a nevšiml si mě. Když se vrátil a stál zírajíc do tmy, pomalu jsem vyšel ze stanu a schoval se do tmy. Přede mnou se rozprostírala divošská vesnice plná plátěných stanů. Pomalu jsem se kradl tmou. Byl jsem za jedním stanem, když mě překvapili dva muži, kteří se před stanem o něčem vzrušeně bavili. Díky Bohu si mě nevšimli. Pokračoval jsem tedy dál a prošel jsem mezi několika stromy. Přede mnou se rozprostřel obrovský kamenný chrám s majestátními oblouky u vchodu. Rychle jsem přeběhl prostranství, které bylo před ním a vstoupil jsem do chrámu. Byl zatuchlý a s vlhkým vzduchem. Pomalu jsem kráčel menší halou, do které jsem vstoupil. Všude byly hořící louče, takže jsem skvěle viděl na cestu. Náhle mě vyrušil neznámý zvuk. Zastavil jsem se a poslouchal jsem odkud přichází. Přicházel z míst přede mnou. Šel jsem tedy prozkoumat, co to je. Jenže to byla chyba. Obrovský mravenec po mně vystartoval a snažil se mě kousnout svými kusadly. Jen tak tak jsem mu uhnul a stačil mu zasadit smrtelnou ránu nožem. Všiml jsem si, že za ním leží kopí. To mi připomnělo Mika... vzal jsem si ho a pokračoval jsem dál. Prošel jsem několika dalšími místnostmi a potkal dva další mravence. Utkal jsem se s nimi bez úhony. šel jsem dál a vstoupil jsem do místnosti s obrovským ohněm uprostřed. "Stůj! Kdo jsi? tebe neznám!" zařval na mě chlap jak hora, který ho hlídal velké kamenné dveře za ohněm. "Mám pro tebe vzkaz!" zalhal jsem. "A jaký?!" Přišel jsem k němu a dělal jsem, že něco hledám po kapsách. "Počkej, někde ho tady mám... kde jen může..." nedořekl jsem a místo vzkazu jsem ho jednou ranou řízl do krku. Pustil oštěp, který držel a chytil se za hrdlo. Všude se rozlévala jeho krev. Nemohl jsem se na to dívat tak jsem si od něj vzal klíč a otevřel dveře, které hlídal.\nZa dveřmi bylo svatyně, nebo tak něco s modrou kombinézou nabodlou na několika ostnech. "A mám tě!" řekl jsem si s úsměvem pro sebe. Vzal jsem si ji a dal ji do batohu. Pak jsem se vrátil stejnou cestou, jakou jsem přišel. Dveře jsem zamkl a teď už mrtvého hlídače jsem i s klíčem odtáhl do ústraní. Stejnou cestou, jakou jsem přišel jsem se i vrátil a opět vstoupil do vesnice. Prošel jsem mezi stany a vracel jsem se k mostu, když jsem uslyšel hádku. Neodolal jsem a šel se podívat, co se děje. Nějaký divoch se hádal s nějakou postarší ženou. Byla to ostrá hádka, ale nevěděl jsem kvůli čemu a tak jsem radši odešel. Ještě však zbývala otázka, jak se bavit hlídače u mostu. Neměl jsem moc možností a tak jsem se k němu potichu ze zadu přikradl a omráčil ho. Poté jsem přeběhl most a utíkal jsem k našemu autu. "Ty být rychlý! Bohové říkati, že ty brzo zpět! Splněno?" těmito slovy mě Suilk přivítal. "Jo" řekl jsem a na důkaz jsem vytáhl kombinézu. "Dobrý" pochválil mě U1250. "Můžem jet, ne?" zeptal jsem se spokojeně. nasedli jsem do auta a oba se mě vyptávali jak sem to zvládl a tak. Byl jsem rád, že už to všechno mám za sebou. Po cestě jsem se také dozvěděl, jak a proč se radí Suilk s duchy. Bylo to docela zajímavé, ale já jsem tomu moc nevěřil. Nevěřím takovému duchovnímu spojení a tak. Jeli jsme tou samou cestou, jakou jsme přijeli. Cesta opět ubíhala rychle a my jsme se navzájem spřátelili a mnoho si o sobě řekli.\nPo několika dnech, kdy už jsme se blížili k centrále jsem se těšil, až Stevovi a Liz ukážu moji ukořistěnou kombinézu. Moc jsem se těšil. Zastavili jsme kousek od skalisek a odpočinuli si. Byl to už jen sice malý kousek. Jedli jsme a já si povídal se Suilkem. U1250 pozoroval okolí svým dalekohledem. Zrovna když jsem chtěl Suilka poprosit, ať se poradí s duchy, co právě dělá Liz, U1250 řekl divným hlasem. "Kurva..." Oba jsme se se Suilkem na něj podívali co se mu stalo. "Koukněte se!" zakřičel na nás. Teď už neměl normální pohodový obličej, jako dřív, ale obličej vyděšeného člověka. Podal mi dalekohled a já se podíval směrem k centrále. Z nejvyššího místa hory, kde jsem dělal první zkoušku, stoupal hustý černý dým. Všude pod dýmem pobíhaly postavy a střílely. Po chvíli soustředěného sledování jsem uviděl, jak jedna velká postava přišla k jedné menší, odtlačila ji k okraji a jednou ranou do hlavy ji doslova sestřelila dolů. Na to už jsem se nemohl dívat a tak jsem podal dalekohled Suilkovi. Ten se po chvíli dívání zatvářil úplně stejně, jako U1250. "Co teď?" zeptal se U1250. "Musíme zjistit, co se tam stalo!" řekl jsem rázně a nastoupil jsem do Jeepu. "Počkej... nejdřív sundám ty nahoře. Uvidí nás a co potom. Ti určitě nejsou od nás..." řekl U1250. Po těchto slovech si vzal svou sniperku, nastavil si ji a zamířil na špičku hory.\nNad pustinou zaznělo několik výstřelů. Byl opravdu dobrý sniper, protože po výstřelu se vždy jedna postava složila mrtvá k zemi. Když už nahoře nebyl nikdo, nasedli jsme do auta a jeli do naší centrály. Vize o klidném chlubení se kombinézou vzala za své. Suilk si připravil svůj perlík a U1250 nabil svou pušku. Dojeli jsme ke vchodům. Oba byly rozstřílené, takže byly vidět na velkou vzdálenost. Stály u nich čtyři Hummery. Nikdo v nich nebyl, ale my si byli jistí, že naše nejsou. Přijeli jsme co nejblíže a seskákali jsme z auta. Pomalu jsme se plížili chodbou, čekaje co na nás vyskočí. První šel Suilk, pak já a zezadu nás jistil U1250. Držel jsem svůj Desrt Eagle a neváhal jsem ho použít. Pomalu jsme došli do míst, kde měly být dveře. Nic. Rotační kulomet už byl také minulostí. Všude z haly se ozývaly výkřiky a střelba. Zrychlili jsme krok a vstoupili jsme na plošinu, ze které jsem prvně spatřil halu s počítači. Všude dole pobíhali lidé a utíkali před obry v energozbrojích co je nemilosrdně odstřelovali. Bylo mezi nimi i několik vojáků v kevlarových zbrojích s plamenomety. "Vy dva, jděte dolů. Já vám je tady z vrchu zatím vystřílím. Pohyb!!!" řekl nám potichu U1250. Nepozorovaně jsme se plížili po drátěných schodech dolů. Už jsme byli skoro dole, když zazněl výstřel. Podívali jsme se na muže dole a uviděli jsme jak jednomu muži v energozbroji prasklo skleněné hledí a on se se zakrváceným obličejem skácel k zemi. Ostatní spustili palbu do míst, kde byl U1250. Byl dobře schovaný za troskami kulometu, takže nebyl skoro vidět. Pořád pálil. jeho terče dole padaly jeden za druhým. Na nic jsem už nečekal a skočil jsem do té krvavé vřavy. Suilk mě o chvíli později následoval. Přiskočil jsem k jednomu muži co chtěl plamenometem zaživa upéct ženu krčící se pod stolem s počítači a přiložil mu mého Deserta ke spánku a zmáčkl spoušť. Jeho mozek se rozlétl po monitoru. Otočil jsem se abych spatřil muže v energozbroji, kterému zásah U1250 prostřelil trubku, která mu po zbroji rozváděla olej a ten mu okamžitě zalil helmu. Nešťastník se utopil ve vlastní helmě. Uviděl jsem taky Suilka jak rozbíjí hlavu nějakému muži s dvěmi samopaly. V hale zbýval už jenom jeden muž s útočnou puškou. Klekl jsem si a začal jsem střílet. Kulky se mu zarývaly do brnění a některé, zaplať pánbůh, i do hlavy. Po několika ranách se sesunul k zemi. Rozhlédl jsem se po hale, která kdysi byla plná nejmodernější techniky. Teď z ní zbyly jenom trosky plné mrtvol. Mezitím přiběhl U1250 a kontroloval situaci. "Ste OK?" zeptal se nás udýchaně. "Jo...sem" odpověděl jsem mu. "Duchové říkati, že ano" odpověděl zase Suilk. Otočili jsme se k ženě, která se pořád krčila pod stolem. "Pojď sem!" řekl jsem jí rázně. Bojácně vstala a přišla. "Co se tu proboha stalo?!" zeptal se U1250. "Já... já byla jsem něco opravit, když... když nás přepadli... Bratrstvo... nějak nás vypátrali.... všechny tady pobíjí.... ještě je jich tu spousta... pomožte mi prosím!" řekla a rozplakala se. "Jdi tudy, dostaneš se ven. Je tam Jeep. Někde se tam schovej a počkej na nás. Běž!" řekl jsem jí a ona se okamžitě rozeběhla k východu. "My nalézt ostatní živé!" řekl po chvíli Suilk. Jenom jsme s U1250 kývnuli. Sulk zahodil perlík a vzal si plamenomet od mrtvého vojáka. Já jsem si vzal útočnou pušku od mé poslední oběti a vyrazili jsme. Kupodivu už jsme nic neslyšeli. Pouze občasné problikávání porušených světel. Šli jsme k místnosti rady. Nikde nikdo. Otevřeli jsme a uviděli jsme vojáka Bratrstva v energozbroji jak stojí zády k nám a střílí ze svého lehkého kulometu do bezmocné rady. Na nic jsem nečekal, dal jsem mu hlaveň své nové pušky mezi helmu a brnění na trupu a vyslal jsem dávku. Obrovi to téměř utrhlo hlavu. Svalil se na zem. Suilk mezitím zavřel dveře a U1250 běžel k radě. "Dreixi, pojď sem! Dělej! Jeden ještě žije!" zařval na mě U1250. Přeskočil jsem mrtvolu co jsem před chvílí vytvořil a běžel jsem k U1250. Šlapal jsem na cáry masa co zbyly z rady. Radši jsem nechtěl zkoumat, čí byly. Podíval jsem se koho to U1250 drží a snaží se mu zastavit obrovské krvácení. Čekal jsem kohokoli, jenom ne Steveho. "... je to zlý?..." zeptal se mě tentokrát bez úsměvu. "Ne... budeš v pořádku!" odpověděl jsem mu s falešnou nadějí v hlase. Bylo vidět, že tomu nikdo z nás nevěří. "Rychle! Nějaký kus látky!" zařval na mě U1250. Na nic jsem nečekal a vyndal jsem modrou kombinézu z mého batohu. "... taks to zvlád..." řekl Steve a pokusil se o úsměv. Když jsem mu přiložil kombinézu k obrovské ráně v břiše, vykašlal spoustu krve. "... byl to dobrej život... " řekl a křečovitě se usmál. To byla poslední věc, kterou v životě udělal. Vyprchal z něj i ten poslední kousíček života, který v něm zůstal. "Další voják" pokřikl na nás Suilk. Měl jsem obrovskou zlost. Nejradši bych zničil celý svět. Takovouhle smrt si zrovna Steve nezasloužil. Ve vzteku jsem popadl svou pušku a dal se do běhu. Ani U1250, ani Suilk mi nestačili zabránit. Vykopl jsem dveře a pořád za běhu jsem se otočil k překvapenému vojákovi co se blížil k místnosti, kde jsme stáli. Začal jsem pálit. Kulky se odrážely od jeho brnění i helmy, ale dřív něž stačil popadnout svou zbraň, má palba mu prostřelila hledí na helmě a on s velkým zaduněním spadl na zem. Ztěžka jsem oddychoval a byl jsem rozzuřený. Suilk i U1250 přiběhli a divili se. "Co blbneš? Chceš se nechat oddělat?!" zeptal se U1250. "Ty vůbec nebýt moudrá!" řekl zase Suilk. Pokračovali jsme chodbou k pokojům. Snad alespoň tam někdo přežil. "Myslíš, že tady ještě někdo žije?" zeptal se mě tiše U1250. Chtěl jsem odpovědět, ale něco za námi zahaštěřilo. Otočili jsme se a chtěli uskočit, ale raketa byla rychlejší. Dopadla kousek od nás. Sulkovi to utrhlo ruku i s plamenometem, U1250 to odhodilo na zeď o kterou si určitě polámal celé tělo a mě... mě to odhodilo daleko do chodby. Vše se mi najednou rozmazalo a slyšel jsem jenom takové divné pískání. Nemohl jsem se hnout. Určitě jsem měl zomené obě nohy a několik žeber. Viděl jsem jenom jak muž v energozbroji přichází k Suilkovi, dává si raketomet na záda a vytahuje pistoli. Jednou ranou ukončil Suilkovo trápení a vyrazil k U1250. Ten se vůbec nehýbal. Buď byl mrtvý, nebo se na to nechtěl dívat. Nevím. Záblesk a je o dalšího skvělého vojáka míň. Teď se voják Bratrstva otočil ke mně. Byl jsem od něj asi tři metry daleko. Vyrazil ke mně. Je to ironie, takový konec. Dva metry a půl. Zajímalo by mě, jestli alespoň Liz a Josh přežili. Alespoň oni. Necelé dva metry. Vědomí, že za minutu budu mrtvý se pro mě stávalo smutným faktem. Metr a půl. Alespoň jsem zvládl ty proklatě těžké zkoušky do Černých škorpiónů. Půl metru. Zavřel jsem oči. Říká se, že člověku v takové chvíli proběhne celý život před očima... Nic takového se mi nestalo... Asi jsem neměl život na který by se mělo vzpomínat...


Výstaviště mění vzhled, přibude sál na plesy nebo kongresy - Českobudějovický deník\nVýstaviště mění vzhled, přibude sál na plesy nebo kongresy\nVýstaviště České Budějovice během minulého roku nemohlo pořádat ani tradiční mezinárodní agrosalon Země živitelka. Vedení společnosti však využilo čas k plánování nových investic a hodlá alokovat řádově několik milionů. Modernizace nebo celkové rekonstrukce se dočká hned několik pavilonů.\nVizualizace pavilonu Z z dílny ateliéru A8000. | Foto: archiv A8000\nJak informoval ředitel výstaviště Mojmír Severin, stavební ruch se aktuálně dotýká především pavilonu Z, jehož znovuzrození projektoval ateliér A8000. „Zde jsme už v prosinci zahájili generální rekonstrukci, stavbu jsme rozdělili na dvě etapy. Nejdříve dojde k demontáži pláště a rozvodů. Potom dostane nový vzhled, technologie i zázemí,“ vysvětlil s tím, že hotovo má být právě do tradiční Země živitelky. Ta se má uskutečnit poslední srpnový víkend.\nTěžkou práci odvedli především projektanti a architekti, požadavkem investorů totiž bylo zachování objektu ze 70. let minulého století. „Využití pavilonu se příliš nezmění, poslouží jako výstavní prostor, pro veletrhy či kulturní akce. Chceme ho navíc nabídnout pořadatelům konferencí, které se zde kvůli technickému stavu dříve nemohly konat,“ dodal Mojmír Severin.\nJde o největší investici v areálu za uplynulých 10 let. Celkové náklady na přestavbu přesáhnou 135 miliónů korun. „Výstaviště České Budějovice je z velké části hradí z vlastních prostředků,“ upozornila mluvčí Výstaviště České Budějovice Michaela Čeňková.\nPodle hlavního architekta Petra Hornáta z ateliéru A8000 je pavilon Z nadčasový. „Naši předchůdci vytvořili stavbu, která ve svých principech obstojí i v dnešní době. Především zcela jednoznačné hmotové členění stavby s dynamikou směrem vzhůru, kdy přízemí má nejmenší plochu a druhé patro naopak plochu největší, zůstává hlavním motivem stavby, který jsme se snažili podpořit,“ upřesnil. Cílem bylo zjednodušit celkový dojem objektu, který byl během času poněkud setřen pozdějšími dostavbami a úpravami.\nJedním ze zásadních a složitých úkolů bylo nalézt vhodná řešení, která stavbu posouvají do současných nároků na komfort, a zároveň umožní splnit technické, či legislativní nároky. „Snažili jsme se především využít stávající konstrukci a vhodně ji doplnit,“ dodal Petr Hornát.\nNávštěvníky podle jeho slov překvapí nový vzhled exteriéru i interiéru, součástí bude i komfortní zázemí. „Město České Budějovice dostane nový multifunkční sál, vybavený současnými technologiemi, který pojme až osm stovek návštěvníků. Je nesporné, že tento druh stavby město dlouhodobě postrádá,“ míní, že pokud doba dovolí, do pavilonu Z se opět vrátí výstavy, plesy a kongresy, a to v daleko větší míře, než tomu bylo doposud.\nNa výstavišti mají dostat jinou podobu i další objekty. „Je to naplnění naší dlouhodobé strategie, týká se to hlavně významných staveb pro veletrhy či architektonicky zajímavých objektů jako jsou restaurace Klas a Rybářská bašta,“ zmínil Mojmír Severin.\nLoni byl zdemolován pavilon J, kde má vzniknout venkovní výstavní plocha. „Výstavy chceme pořádat také vedle pavilonu Z,“ upřesnil. V areálu zbudují také novou kanalizaci.\nMultifunkční pavilon Z slovem architekta Petra Hornáta\nVelká pozornost byla věnována i možnosti společného provozu s pavilony T, kdy těsný kontakt mezi oběma stavbami k tomuto spojení přímo vybízí. Velkým bonusem pro budoucí návštěvníky je výborná dopravní dostupnost s dostatečnou kapacitou parkování. Jedním z hlavních cílů bylo i zpřehlednění vnitřní dispozice tak, aby se uživatelé uvnitř rychle a dobře orientovali. U tohoto typu stavby, která je charakteristická svou jednoduchou formou, tvoří materiálové řešení významnou složku. Na fasádě budou použity současné, ušlechtilé materiály, tedy bílý plech a poloprůhledné sklo. V interiéru bude podpořen původní, industriální výraz, který bude doplněn kvalitními materiály s důrazem na řešení detailů, a to vše s ohledem na pohodlí a komfort návštěvníků.\n• Rozloha přízemního sálu 781 metrů čtverečních, maximální kapacita sálu 780 osob, kapacita celého pavilonu 1 100 osob.\n• Vysoká variabilita prostoru, výborná dopravní dostupnost, parkoviště, šatny, technické a sociální zázemí.\n• Skladové prostory, široká nabídka doplňkových služeb jako zapůjčení nábytku, online prodej vstupenek či konstrukce na míru.


Vydal jsem se na výpravu - Školáci.com - pro rodiče a učitele : Školáci.com – pro rodiče a učitele\nVydal jsem se na výpravu\n» redakce (198) | Vložit komentář\nRubrika: Květiny, rostliny, stromy, Letní básničky, Ovoce, zelenina, Věci\naž na konec zahrady,\nstrom tam divně stíny vrhá,\nhlídá velké záhady.\nPod zemí tu jistě leží\nbílá kostra mamuta\nnebo rytíř v celé zbroji,\nze zlata je ukutá.\nTo vše je ve velké hloubce,\nco si počnu, maličký?\nMé oči to jasně vidí,\nmám však slabé ručičky!\nLetní louka Letní louka ve své kráse, něžná prostým kvítím zdá se, sečná tráva létem voní, vůně pylu padá do ní. Kopretiny kvítek bílý, vábí včelky i motýly, poletují z květu na květ jež se vánkem stačí zachvět. Zvonky v trávě modře září, zlatem […]\nSlunečnice Slunečnice žlutý květ, usmívá se na náš svět, stonky s květy nabídly, zkrášlit naše obydlí. Slunečnice hladí oči, směrem k slunci svůj květ točí, otáčí se každý den, chce být blízko slunci jen. Slunečnice kvetou krásně, […]\nJahody To, jež chuti lahodí, dává přednost jahodí, plody jahodníku zralé, nejen chutné, ba i zdravé. Velká, zralá jahoda, je pro všechny lahoda, víme, že všem sladce chutná, výsadba je proto nutná. Jahodí se květem bělá, malé jahůdky v […]\nKonvalinka Až já najdu konvalinku, dám ji k svátku pro maminku vím, že se jí tuze líbí, potěšení mámě slíbí, Na větvičce tenké cinká, malá, bílá konvalinka, stéblo plné zvonečků, z poupátky u konečků. U sebe těch stébel mnoho, […]\nMotýlí dieta Jeden párek motýlí Byl vám silně otylý Když usedli na květinu Zhoupla se A ulomila Já se takhle nenapiju Řekl motýl motýlici Musíš shodit Tak dvě kila Vysvětlivka: 1) Otylý je tlustý, tákhle na tři prsty 2) Dieta je málo […]


Rác: Přeskupili jsme síly a Klatovy jsme přehráli - Kolínský deník\nKolín – Po šesti kolech vévodí kolínští hokejisté tabulce druhé ligy. Zatím ztratili body jen jednou doma, jinak jsou stoprocentní. Z venku přivezli vše, co šlo. Naposledy tři body z Klatov. Tam po drobných komplikacích nakonec domácí smetli 6:3.\n„Měli jsme výborný vstup do zápasu. Vedli jsme 2:0. Pak jsme ale hráli nekoncentrovaně a pustili jsme domácí do hry. Ti se dostali do vedení 3:2. Mají pár mladých šikovných hráčů a my jim dali prostor," popsal první polovinu zápasu trenér Kolína Václav Rác.\nKozlové o svůj dvougólový náskok přišli a museli najednou dotahovat. „Pak jsme sehráli dobře přesilovku a vyrovnali jsme na 3:3, což bylo důležité. Do třetí třetiny jsme trošku přeskupili síly, stáhli jsme sestavu a soupeře jsme přehráli. Za celé utkání jsme si výhru zasloužili. Přesto se musíme zamyslet nad přístupem některých jedinců," doplnil Rác.\nV zápase se opakovaně neobjevil útočník Jakub Frolík a obránce Kryštof Kulhánek. Chyběl taky Petr Pýcha. „Frolík má zánět v koleni a antibiotika. Už v posledním utkání, kde nastoupil, hrál s tím zánětem, aniž bychom to věděli. Musíme maximálně dodržet dobu léčení," řekl na adresu mladého útočníka z Mladé Boleslavi trenér Rác.\n„Kulhánek měl opakovaně horečky a sdělil mi, že mi přinese protokol od lékaře, že má salmonelózu nebo něco podobného," vysvětlil kolínský lodivod, jak se to má s urostlým bekem Kozlů a doplnil ještě informace o dalším obránci. „Petr upřednostňuje zaměstnání před hokejem z finančních důvodů. Prozatím bude alespoň trénovat."\nDo kolínské sestavy se vrátili naopak dva uzdravení hráči. Petr Morkes hrál už třetí zápas po zranění žeber a v Klatovech si odbyl svou letošní mistrovskou premiéru útočník Jiří Kadlec. Ten se nečekaně objevil na postu obránce. „Na beku máme problémy a Jirka je zkušený hráč. Má dobrou nahrávku a přehled, takže by nám na beku mohl do budoucna pomoci," nastínil trenér Kolína Václav Rác, že právě zadní řady budou místem, kde budeme nově Kadlece vídat.


J. Schwarz 12.9.2016 19:48\nfurt mele o nějakém strachu? Když vyrazil na staromák Konvička na velbloudu, udělali z toho aféru naopak "vítači", kteří se sice nových přišelců víry Mohamedovy nijak neobávají, leč Konvičkova recese mohla údajně vystavit Česko nebezpečí útoku džihádistů... Najednou byli "fobové" naopak vítači a sluníčkáři. A všechno jen kvůli tomu, že "politická korektnost" nedovolí říct na plnou hubu, že arabská kultura i tamní životní styl jsou možná zajímavé pokud vyjedete na 14 dní k moři či do pouště, ale o jejich import do sousedství málokdo stojí , ještě míň lidí by něco takového považoval za "obohacení" a většina se domnívá, že naše vlastní kultura je daleko lepší. To by ale vypadalo jako rasismus, takže je třeba preference halit do "oprávněných obav" a naopak "vítači" se snaží tyto obavy rozptylovat. Což je ovšem zbytečné, neboť nejde o obavy z terorismu, ale z nedůtklivosti a roztahovačnosti následovníků mohamedových. A nejen mohamedových, ale všech arabů a afričanů. Nikdo tady nepotřebuje další individua ječíci "rasízmus" pokaždé, kdy jim okolí promptně nevyhoví.\nJ. Kanioková 12.9.2016 17:19\nTo by mělo vyjít ve všech možných médiích..\nA. Alda 12.9.2016 16:12\nprávo držet zbraň.\nM. slavík 12.9.2016 15:16\nje nejlepší svoboda a bezpečnost! To znamená vypráskat od vesla všechny strany, které se podílejí na vstupu muslimů, zakázat Islám v ČR a vyhostit všechny, kdo by jen projevili zájem o provozování Islámu v zemi. Skrýt naši humanitu na rok do hlubokého sklepení, do dobvy než tu bezpečnost obnovíme............\nK. Janyška 12.9.2016 9:12\nNe, je to nenápadné a dokonce samovolné utahování\nsocialistického šroubu. A absolutním svinstvem pak je, že jsou vynucována pro všechny těmi, kdo ovládají EU. Tedy zejména rudočernými zločinci... Dzp.\nV. Klepetko 12.9.2016 3:38\nAutor je faktograficky přesný\na i jeho úvahy zní přesvědčivě. Myslím si však, že v té nejdůležitější věci se mýlí. Leadři Evropy nevyprovokovali bezpečnostní chaos s cílem omezit naši svobodu! Oni jen chtějí vybudovat Evropskou federaci, nařeďenou kreolizovanými euroobčany. A jsou odhodláni tohoto cíle dosáhnout za každou cenu! Za cenu omezení naší svobody. Za cenu potlačení naší demokracie. Za cenu ohrožení naší bezpečnosti. Za cenu násilného preformátování všech našich hodnot! I případného zmaření tisíců životů..\n"Musíte si zvyknout, že na letišti není dobré si sedat u velkých skleněných tabulí", slyším od našich představitelů.\nOdpovídám: musíte si zvyknout na to, že občané nejsou úplně blbí! Odmítáme Vaše nelidské cíle i podivné metody! Nenecháme si vzít ani svobodu, ani bezpečnost!!! Necítím žádnou potřebu volit mezi tím prvním a tím druhým! Raději zvolím někoho nebo něco, co podobné volby svým občanům vůbec nepředkládá. Jsou totiž vytvořeny uměle!\nE. Erat 12.9.2016 7:30\nRe: Autor je faktograficky přesný\nSouhlas, cílem je euroobčan, tedy člověk bez národní identity. A komu cíli je potřeba to naředění a následné množení s uzenáči všeho druhu.\nR. Morava 12.9.2016 13:22\nJe to tak, prostě multikulturalismus a neomarxistická idea jednobarevného světa a lidská práva na všechno. To je to, co bych za nelegální migrací hledal.\nPři referendu do EU jsem osobně volil vstup do Evropy evropských občanů. Pokud někdo měl na mysli Evropu Muslimů, tak to jsem nevolil.\nUrčitému počtu migrantů se nebráním, pokud jde o lidi kteří jdou do Evropy žít jako Evropané (na barvě pleti totiž nezáleží tak jako na tom co mají v hlavě). To je přeci smysl migrace. Pokud se někdo stěhuje do Evropy, aby tu byl Iráčanem, je něco špatně.