IHC Písek | Reportáž ze zápasu: Kadaň - Písek 4:1\n11.03.2006 František Suchan, Míša Sládková, Miroslav Lučan\nExtraliga už (asi) nebude...\nAni napotřetí to nevyšlo. I poslední soupeř píseckých juniorů v boji o extraligu proti nim dokázal uspět a vidina postupu se tak mladíkům z IHC vzdaluje. V zápase proti Kadani se sice modrožlutí ujali v 10. minutě vedení díky rozjetému Holcovi, ovšem v dalším průběhu čtyřikrát inkasovali, aniž by přidali jakýkoliv další úspěch, což činí jasný výsledek a stále nulu na bodovém kontě.\nbaráž, pátek 10.3.2006\nI kdyby se domácí chtěli hned v úvodu vrhnout do útoku, nebylo jim přáno. Již ve 31. vteřině si za dvířka trestné lavice sedl kadaňský Koblitz. Hosté přesilovku nesehráli vůbec špatně, vypracovali si převahu, ale ujmout se vedení hned v prvních minutách se jim nepodařilo. I ve čtvrté minutě ukázal rozhodčí na domácí trestnou lavici. Ta čekala na Loučku za krosček. Díky vyloučením je tedy důvod, proč první atak na branku Písku proběhl až v sedmé minutě jasný. Za chvíli přišla na řadu první netrefená odkrytá brána. Schönauer s Nepráškem sice snahu měli, ale i po jejich útoku zůstal stav neměnný.\nDo statistik se v tomto utkání jako první zapsal písecký Holec, na něhož domácí obrana zapomněla a Tichý v brance, i přes velké úsilí, nátlaku podlehl. Za gól na 0:1 si připsali asistence ještě Procházka s Gajovským. Radost z vedení ale hráčům v modrém nebyla dopřána na moc dlouho. Ve 13. minutě domácí využili situace, kdy na trestné seděl Klas. První pokus Lukeš ještě vyrazil, Hrdličkovu zavěšení ale již v cestě nic nestálo. Šťastným asistujícím byl v tomto případě Vaněk – 1:1.\nVyrovnávací gól černožlutým rozhodně prospěl. Lukeš měl na pěknou chvíli co dělat, aby uhájil své tyče. Dvě minuty před koncem úvodní třetiny se na modré čáře ujal puku Stehlík a prokličkoval se s ním až před Lukeše, ten ale bleskurychle přikryl puk lapačkou. Lukeš se vůbec v závěru nenudil. Kromě dalších střel z chumlu stačil ještě nedovoleně bránit, za což dostal dvě minuty.\nDo druhé dvacetiminutovky vstupovali tedy hosté pouze ve čtyřech. Kadaňští tak dostali šanci vytvořit si převahu. Možnosti se chopili a podařilo se jim udržet si puk i po vypršení trestu. I díky tomu se mohli domácí radovat z druhého gólu. Kopáč našel Nepráška, který vyslal puk směrem na bránu. Akce by možná dopadla jinak, kdyby si Lukeš puk do klece nedopravil nešťastně sám – 2:1. Píseckým se takový stav vůbec nelíbil a Tichý byl vzápětí nebezpečně atakován.\nZhruba v půli utkání došlo k první menší výměně názorů mezi hráči, ale zápas se jinak (oproti jiným) odehrál poměrně v klidu. Kombinace vznikaly převážně z hokejek kadaňských hráčů, kteří se dostávali k pohledným akcím. Tlak domácích byl ale přerušen vyloučením pro příliš mnoho hráčů na ledě. V pěti se černožlutým asi hrát prostě nechtělo. Hned po uvolnění trestné lavice ji obsadil Moro za hru vysokou holí. Toto oslabení ale vypadalo mnohem lépe, než to předchozí. Do zaznění druhé sirény se již stav neměnil, domácí odcházeli do šaten s vedením.\nTentokrát to byla Kadaň, která vstupovala do dějství o hráče chudší. Ale příliš to znát nebylo, Tenkač s Kadlecem se ocitli i v blízkosti Luekšovi svatyně, vlnila se i síť. Ale pouze boční. Písecký Procházka situaci neustál a za nedovolené bránění si vykoledoval dvě minuty, kterých vzápětí musel hodně litovat. Ve 43. minutě se totiž před gólmanem hostí semklo hned několik hráčů, kteří zkoušeli, kolik střel vydrží. Tu Nepráškovu už chytit nedokázal – 3:1.\nŠance se pak objevily na obou stranách. Ve 47. minutě nebyl Paul daleko od gólu, Lukeš se musel hodně snažit, aby puk ve výstroji udržel. Chvíli nato se zajiskřilo i před domácí brankou. Tichý pokus kryl a následné pokusy řešil zalehnutím. Následovala asi jediná větší potyčka mezi Kadlecem a Jungbauerem. A pak odstartovala série mnoha netrefených, úplně prázdných branek. Snad největší šancí byla při kadaňské přesilové hře, kdy se v nejbližším okolí brankové čáry ocitali tři domácí hráči, všichni mířili na odkrytou bránu, ale ani jeden nezavěsil.\nPár vteřin před oznámením posledních dvou minut utkání padla poslední branka. Unger vyslal puk směrem k padajícímu Tenkačovi, který víko neminul. Kadaň na domácím ledě soupeři nedala příliš možností získat zápas ve svůj prospěch a zvítězila 4:1.\nTichý - Koblitz, Kopáč - Charoussek, Loučka - Unger, Vaněk - Tenkač, Stehlík, Kadlec - Hrdlička, Moro, Hartman - Mazánek, Neprášek, Schönauer - Žemlička, Paul, Toman\nLukeš - Procházka, Klas, Švácha, Jankovský, Maršík, Ondrejec, Petele - Jungbauer, Gajovský, Holec - Stropnický, Fořt, Pešta - Kouba, Růžička, Šimoník


24. kapitola - Neplakej, holčičko - Moriganz druhé strany\n24. Neplakej, holčičko\n„Šajeni,“ pronesla polohlasem a po tváři se jí rozlil radostný úsměv. Opatrně položila papír vedle sebe na postel, aby mohla vstát, přiskočila k oknu a otevřela ho dokořán a vyklonila se ven.\n„Zdravím tě, Orlí drápe!“ zvolala vesele a natolik hlasitě, že sebou Ellen na posteli trhla. „I tebe, Černý medvěde!“\n„Nechť jsou bohové při tobě, Divoká růže!“ ozvalo se zdola zpěvavým šajenským přízvukem. „Rád tě vidím.“\nEllen neochotně otevřela oči.\n„Probůh,“ vydechla nespokojeně. „Proč jsi vždycky tak hlasitá?“\n„Ty už jsi vzhůru?“ podivila se Anne nevinně.\n„No jistě, příliš na vybranou jsi mi nedala,“ zahučela Ellen, ale zabalila se do pokrývky, ve snaze usnout znovu, jen co Anne vyběhne dolů za indiány.\nBylo v nich něco, co jí bylo velmi blízké a co si samo o sobě získávalo její důvěru. Obzvlášť tito dva, co právě stáli dole, si pokaždé vysloužili její upřímný úsměv, ačkoliv Černý medvěd se málokdy usmíval a působil téměř nebezpečně.\nAnne se ho ale nedokázala bát.\n„Tak se mi zdá, že jste nám sem přinesli krásně modrou oblohu,“ prohlásila.\n„Zdá se to tak být,“ souhlasil Černý medvěd. „Nic se ale nevyrovná modři, kterou přinesla Divoká růže ve svých očích.“\n„Naprosto souhlasím,“ vyloupla se za nimi Kitova vysoká postava. „Já bych to neřekl líp, Černý medvěde.“\nAnne se usmála a cítila, jak jí do tváří stoupá červeň. Nebyly to však rozpaky, ale příjemná, nenápadná radost.\nPosadila se a zatoužila Dannyho vidět, alespoň z povzdálí.\nJe skutečně neuvěřitelné, jak rychle jsem přivykla takovým nesmírně omezeným podmínkám! pomyslela si, ale nějak v tom nedokázala pocítit ten správný odpor.\nZřejmě tušila, že přijde čas, kdy se bude muset smířit s ještě horšími podmínkami.\nAnne si otevřela dveře botou, aby mohla projít. Měla plné ruce špinavého plechového nádobí, které zbylo po obědě a které se chystala donést opláchnout ke studni.\n„Kite? Co to vyvádíš?“\n„Pst,“ položil si prst přes ústa a sebral jí z náruče všechno nádobí. Stále ještě nechápala, co se děje.\nPoložil nádobí na schůdky a chytil ji za ruku.\n„Pojď se mnou,“ řekl jí stále šeptem.\n„Šla jsem mejt nádobí,“ ohradila se, ale ruku mu sevřela.\n„To počká,“ zašeptal a vtáhl ji mezi dřevěné stěny, aby proklouzli vedle domků a jako dva stíny se protáhli pootevřeným křídlem dřevěných vrat do stájí.\n„Řekneš mi už, co se děje?“ zeptala se šeptem a s úsměvem, protože tušila, jak jí Kit odpoví.\nTéměř hladově jí popadl za ramena a políbil.\n„Nemůžu na tebe přestat myslet!“ vydechl mezi polibky.\n„Já vím,“ obtočila paže kolem jeho šíje.\n„Myslel jsem, že už to nevydržím,“ objal ji tak, až ji skoro nadzdvihl a ona narazila zády na dřevěný trám.\n„Kite,“ vzepřela se zlehka dlaněmi proti jeho ramenům. „Tohle jen tak nejde… někdo nás uvidí…“\n„Nikdo nás neviděl, dával jsem pozor,“ odvětil a jejích chabých pokusů si vůbec nevšímal.\n„Určitě?“ pokusila se znovu, ještě o něco chaběji.\n„Určitě,“ zašeptal jí téměř do úst, kopl do křídla dveří a jen co o sebe klaply, zastrčil dřevěnou západku.\n"Nechci tě vyděsit, Annie," řekl napjatě. "Sice asi umřu touhou, ale nemusíme spěchat."\n„Kite,“ zašeptala něžně. „Kite, ani nevíš, jak-“\nPřitáhl ji k sobě až jí jeho pevný stisk na šíji zabolel, ale nebránila se. Naopak – s radostí přijímala ten pocit, který jí dával.\n„Co děláš?“ přerušil ho Angličan v ponurém přemítání.\n„Respektive – proč se tváříš, jako bys žvýkal pelyněk?“ upřesnil Angličan a posadil se vedle Flashe na schod.\n„Kit se právě proplížil do stájí. S Annie.“\n„Ach tak. No jo,“ povzdechl Angličan a pousmál se. „Zdá se, že se nám Kit zamiloval.“\n„Cože? To myslíš vážně?“ obrátil se Flash a podíval se na něj zpříma.\n„Asi ano. Proč by nemohl? Každému z nás se to někdy stane a Annie je neobyčejná dívka,“ usoudil Angličan střízlivě. „Přinejmenším něco je k sobě táhne.“\n„No, něco asi ano. Tak to se zdá, že máme problém,“ zamručel Flash a otřel si čelo.\n„My dva?“ nechápal Angličan.\n„Ne. Já. Já a taky Kit. A je to jen má vina. No nejsem idiot?“\nAngličan se na něj pozorně podíval.\n„Johne, nerad bych se tě dotkl, ale vůbec nechápu, o čem mluvíš.“\n„Já vím,“ přikývl John. „Já vím, že ne. Nedivím se ti,“ zvedl se z povzdechem. „Jdu se aspoň pokusit zabránit tomu nejhoršímu.“\n„Co jdeš proboha dělat?“ podivil se Angličan.\n„To co musím. Bohužel.“\n„Cože? Johne, proboha! Co blbneš? To je přece Kitova věc.“\n„Právě, že není.“\n„Johne!“ postavil se Angličan taky na nohy a s údivem zíral na Johna, který cílevědomě kráčel ke stájím.\n„Zešílel,“ poznamenal si pro sebe.\n„Kdo to bude hledat?“ zvedla obočí.\n„Já…“ políbil jí. „…všechno najdu…“ políbil jí znovu. „…dokonce i tohle…“ stáhl jí košilku přes hlavu a zahodil jí snad ještě dál.\n„Bože, Annie,“ vydechl. „Jsi tak… tak nádherná!“\nObjímala ho tak pevně, jak jen dokázala, v touze být mu co nejblíže, jeho vzrušení ji tlačilo do klína, ale nebála se ničeho. Ničeho na světě.\n„Annie,“ šeptal jí její jméno do vlasů a ona zase šeptala to jeho.\nZa chvíli mu stál za zády Angličan, což Johna vůbec nepřekvapilo.\n„Johne, co to děláš?“ zeptal se ho klidně, nicméně dost důrazně.\n„Nepleť se do toho, Angličane, tomuhle nerozumíš,“ odvětil John a dál upíral pozornost na dřevěná vrata.\n„Možná ne, Johne, ale chováš se hloupě.“\n„Ne, hloupě jsem se choval předtím. Teď se to snažím napravit,“ řekl John a zabušil potřetí mnohem hlasitěji.\nNa druhé straně dvora vyhlédl Shakespeare ze dveří.\n„Co se to tam sakra děje?“ podíval se po neobvyklém zvuku.\n„Zdá se, že John buší do vrat stáje,“ informoval ho Spencer stručně.\n„A proč to dělá?“ objevil se vedle nich Danny.\n„Nemám ani tušení, ale jdu se tam podívat,“ usoudil Shakespeare a dal se do pohybu.\n„Co je?“ přistoupil k nim Wesley.\n„To právě nikdo neví,“ kývl Danny směrem ke stájím.\nWesley zvedl oči v sloup.\n„Drama,“ ušklíbl se.\n„Drama je moje parketa,“ ozval se Shakespeare a ani se u toho neohlédl.\nPrvního a druhého zabušení si nevšiml ani jeden z nich.\nAž napotřetí se Kit velmi neochotně odtrhl od Anniných úst.\n„Co to má sakra znamenat?“ sykl naštvaně.\nAnne pouze zmateně zamrkala.\n„Nezajímá mě to,“ usmál se na ni něžně a znovu ji políbil na vlhké rty.\n„Nezajímá mě to,“ zopakoval šeptem do jejích vlasů.\n„Kite, vím, že jste tam!“ ozvalo se zdola Johnovým jasným hlasem. „Pojď okamžitě dolů!“\nKit se zvedl na pažích.\n„Cože?“ zamračil se nevěřícně.\n„Kite!“ pokračoval John klidným, ale pevným tónem. „Vím, že tam jste oba. Chci, abys šel dolů!“\n„Co se stalo?“ zašeptala a vypadala docela vystrašeně.\n„Já… nemám ani tušení,“ přiznal Kit a cítil, jak s ním začíná cloumat vztek.\nCo tomu Johnovi je? Zbláznil se?!\nPohladil ji po vlasech, aby ji uklidnil. „Budeme dělat, že ho neslyšíme. Nebo, že tu nejsme. Přejde ho to,“ navrhl.\n„Tak jo,“ stáhla ho zpátky, ale než se jí vůbec dotkl, vrata se znovu otřásla pod údery pěstí a snad i bot.\n„Kite, říkám ti naposledy, abys okamžitě přišel dolů!“ zavolal opět John. „Okamžitě! Jinak ty dveře vyrazím a ty víš, že ta západka moc nevydrží!“\nKit se vztekle posadil.\n„Dej mi pokoj, Johne!“ zařval směrem dolů. „Dej nám pokoj!“\n„Rád bych, ale nemůžu!“ odpověděl John. „Pojď dolů, hned!“\nI Annie se posadila a s obavami tiskla Kitovu holou paži. Cítila jeho vztek a vlastně i svůj vztek a taky zklamání.\n„Ach můj bože!“ zaúpěl Kit. „Je mi to tak líto, Annie, vůbec nechápu, co se mu stalo, moc se omlouvám!“\n„Ne… to přece není tvoje vina… já jen…“ koktala zmateně. Objal jí druhou paží a přitiskl k nahé hrudi, tentokrát ochranitelsky víc, než s vášní.\n„Mám toho dost,“ zavrčel Kit. „John Flash je magor!“ zvedl se a začal se senem brodit k žebříku. „Magor!“\n„Můžeš mi tohle šílený chování nějak vysvětlit, Johne?!“ zařval okamžitě, jak ho uviděl stát ve dveřích. „Co to má jako znamenat?! Co tě vede k tomu, chovat se jako úplnej idiot?!“\n„Jistě, že mám,“ odpověděl pak skoro tiše.\n„No to pevně doufám, protože jinak za sebe asi neručím!“ pokračoval dál rozzuřený Kit. Teprve teď si všiml, že za Johnem stojí všichni ostatní, všichni, které přilákalo jeho prapodivné chování.\nVůbec nechtěl vidět Kita Angela do půl těla nahého, s polorozepnutými kalhotami a vybouleným poklopcem, nechtěl vidět Annie v jeho velké košili, kterou si jen tak přidržovala na hrudi, aby se nerozevírala.\n„Měli bychom si promluvit, Kite,“ řekl John Flash s pohledem stále upřeným na dvojici ve vratech.\n„A tohle jsi mi přišel říct?“ užasl Kit a klouby na zaťatých pěstech mu zbělely ještě víc.\n„Kite, vím, že se zlobíš,“ řekl John téměř smířlivým hlasem.\n„To si piš, že se zlobím, sakra! Můžeš mi říct, co jsi tímhle chtěl dokázat, Johne?!“\n„Tak co jsi tímhle chtěl dokázat, tati?!“\n„Pusť ji a nech ji odejít do pokoje, ano?“ navrhl John stále tím svým poklidným způsobem.\n„No to tedy ne!“ zařval Kit. „Můžu si dělat, co chci a ona taky a když budeme chtít bejt spolu, tak taky budeme!“\n„Ne, to nebudete,“ odpověděl John o něco důrazněji.\n„Řekni mi jeden jedinej, racionální důvod!“ řekl Kit tvrdě a propaloval Johna zuřivým pohledem.\n„Je to tvoje sestra.“\nAngličanovo obočí vylétlo tak vysoko, že zmizelo v čupřině vlasů, Shakespeare se zakuckal a David si přestal hrát se zavíracím nožem a zapomněl se nadechnout.\nA Ellen chladným úsudkem dospěla k rychlému názoru, že John Flash trpí nějakou duševní chorobou.\nDost možná nevyléčitelnou.\n„To sis vymyslel největší blbost jen proto, abys mi kazil radost ze života?!“ rozhodil ruce.\n„Jsem tvůj otec, Kite, ale jsem taky… taky Annin otec. Alespoň z poloviny jste bratr a sestra,“ vysvětlil John. Mluvil tiše, takže všichni kolem se ani nepohnuli, aby jeho slova bylo slyšet.\n„To není pravda!“ ozvala se Anne a hněv jí vehnal krev do bledých tváří.\n„Je, děvče,“ řekl ještě tišeji.\nPustila se Kita a skoro si zapomněla přidržovat rozepnutou košili. Z modrých očí jí šlehaly blesky hněvu.\n„Jak se opovažuješ říkat takovej nesmysl? Můj táta…“\n„…se jmenoval John Franklin Retlow. A tvoje matka Dolores Dwainová – Retlowová,“ doplnil ji a přimhouřil oči. „Já jsem John Franklin Retlow.“\nPřiskočila k Flashovi, vytáhla mu od boku jeden z jeho revolverů a namířila mu do obličeje.\n„Annie!“ vykřikl Kit.\n„Johne!“ zařval ve stejnou chvíli Shakespeare.\n„Nemůžeš takhle lhát!“ zasyčela nenávistně.\nStále se na ni díval přímým pohledem.\n„Rád bych to vyvrátil, ale mluvím pravdu, holčičko. Je mi to líto.“\n„Neříkej mi holčičko!“\n„Annie, přestaň!“ ucítila na paži Kitův stiskl, ale nevšímala si ho. Mnohem důležitější věci viděla Flashovi v očích.\nV tu jednu hroznou chvíli pochopila, že John nelže. V tu jednu hroznou chvíli to najednou viděli všichni a bylo skoro nepochopitelné, že to předtím nikdy nikoho nenapadlo.\n„No kurva!“ prohlásil Wesley užasle.\nRevolver vypadl z dívčiny roztřesené ruky a tlumeně dopadl na zem.\nNikdo se po něm ani neohlédl.\n„To ne,“ zašeptala a namáhavě zamrkala, jako by už chtěla oči nechat zavřené. „Tohle ne! To ne, nikdy rozumíš, nikdy!“ skoro zaječela a udeřila ho několikrát sevřenou pěstí do hrudi.\nSe zadrženým dechem nechal rány dopadnout a téměř trpělivě čekal na další, možná na skutečnou ránu, kterou si dle svého soudu zasloužil.\nNa okamžik se mu znovu zadívala do očí a pak si zhnuseně uplivla k jeho nohám.\n„Nikdy!“ procedila skrz zaťaté zuby, vytrhla svou ruku Kitovu sevření a zamířila pryč tak rychle, že málem srazila Davida.\nPrvní se pohnul Wesley.\nProjel si rukama vlasy, znovu zamumlal něco sprostého a pak vykročil stejným směrem, kterým před chvílí zmizela Anne.\n„Kam jdeš?“ ozval se Kit.\n„Jdu za ní, kam asi myslíš?“\n„Jdu já!“ rozhodl a prošel kolem Johna, aniž se na něj znovu podíval.\n„Ne, to nejdeš, Angeli!“ zastoupil mu Wesley cestu. „To teda sakra nejdeš!“\n„Nehodlám se s tebou dohadovat, to mi věř, takže mi uhni a to hned!“ rozkřikl se Kit.\n„Má pravdu, nech jít jeho, Wesley,“ položil mu ruku na rameno. Wesley ji okamžitě zuřivě setřásl, ale Angličana to nerozhodilo ani trochu.\n„Nech, Wesi,“ ozval se vedle něho Danny.\nWesley si odplivl a rozhodil ruce.\n„Víte co, mě je to fuk!“ vyštěkl a obrátil se k odchodu. Nikam daleko ale nešel, po pár krocích se obrátil a sledoval Kita, jak si na sebe v rychlosti bere koženou vestu, kterou svlékl David a pak pospíchá pryč.\n„No,“ přerušil Shakespeare trapně dusivé ticho. „Má oči po tobě.“\n„Annie?“ ozval se opatrně.\n„Annie, slyšíš mě, zlato?“ poklekl pomalu před ní a vzal ji za ruku. Zamrkala, jako by skutečně až teď zaznamenala jeho přítomnost, podívala se na něj a ruku mu stiskla.\n„Annie… já… já vůbec nevím, co mám říct,“ přiznal.\n„Já taky ne,“ pokývala hlavou a přes rty jí přelétl hořký úsměv.\n„Neměl jsem ani tušení, opravdu.“\nPodíval se pozorně na její tvář a teprve teď pochopil, že ten její prázdný nepřítomný výraz, zaťaté zuby i napětí kolem úst značí jen jedinou věc – z posledních sil zadržovaný pláč.\n„Ach bože, Annie,“ vydechl. „Annie… pojď ke mně…“ natáhl k ní i druhou ruku. Vzápětí mu už ležela v náručí a její tělo se otřásalo neovladatelnými vzlyky.\nByl to tak hlasitý a zoufalý pláč, že se Kitovi svíralo srdce.\n„No tak, neplakej… holčičko, neplakej!“ kolébal ji v náručí a cítil, jak mu horké slané slzy stékají na holou hruď.\n„Takhle to-nemělo vůbec bejt…,“ zalykala se. „Je to-všechno-úplně špatně-Kite, je to-špatně!“\n„Jsem tak pitomá,“ prohlásila ochraptělým hlasem unaveně.\n„Nic z toho není tvoje vina, Annie, na to nezapomeň,“ zatřásl s ní něžně.\nZnovu se k němu přitulila jako zraněné štěně a sám se přistihl, že ho zápalily slzy v očích.\nZamrkal, aby je zaplašil.\n„Něco ti řeknu, Annie, musím ti to říct, i když bys nevěřila, jak těžce mi to jde z úst,“ prohlásil s tváří přitisknutou do jejích rozcuchaných vlasů. „Hodně těžko, protože v tuhle chvíli ho fakt nenávidím. Ale až přijde čas... asi to bude za dlouho... ale až přijde... dej mu, prosím, ještě jednu šanci.“\n„Až to přejde, aspoň o tom uvažuj.“\n„Je ti zima,“ konstatovala po chvíli, když přejela dlaní po jeho paži zhrublé chladem.\n„Není,“ zalhal. „Hřeješ, holčičko.“\n„Pěkně jsem to podělal, co?“ konstatoval John.\n„Většího pitomce bys v Montaně nenašel.“\n„To teda ne.“\n„Takže máš dceru,“ poznamenal Angličan po chvíli.\n„Kdy jsi to poznal?“\n„Hned jak jsem jí poprvé uviděl.“\n„Jsi vůl, Johne,“ prohlásil věcně.\n„Měli bychom se vrátit, budou se o nás bát,“ řekl Kit.\nKit se nadechl.\n„Pořád budu s tebou, Annie… rozumíš? Nic na tom nemění to, že… chci říct, že ačkoliv se mění všechno… já pořád… pořád tě mám… “\n„Co na mě tak zíráš?!“ obořila se na Ellen.\n„To teda zíráš! No neboj se, dvě hlavy mi nenarostou jen proto, že jsem… že jsem… jeho dcera!“\n„To mě napadlo,“ odvětila Ellen pokud možno klidně.\nAnne se ušklíbla, ale víc k tomu neřekla. Ellen pokradmu pozorovala její zarudlé oči, nateklá víčka, tváře jako v horečce. Ať se snažila sebevíc, nedokázala si ji představit, jak pláče, ačkoli tomu vše nasvědčovalo.\n„Proč vlastně nespíš?“ pokračovala Anne pichlavě. „Bála ses, že nepřijdu? Nebo, že přijdu?“\nEllen sotva pohnula hlavou. Obojí, pomyslela si.\nSlíbila jsem to. Neudělám žádnou pitomost. Neuteču uprostřed noci do neznáma.\n„Co to, proboha, děláš?“ ozvala se Ellen šokovaně.\n„Co asi myslíš?“ odsekla Anne.\n„To nemyslíš vážně?“ užasla Ellen a vstala z postele. „Ty chceš někam jít teď uprostřed noci? Sama?!“\n„A co je tobě do toho!“ rozkřikla se Anne a ustala ve své činnosti.\n„Nic,“ stiskla Ellen rty a snažila se tvářit netečně.\n„Správně – nic!“ souhlasila Anne vztekle.\n„Vůbec to nedává smysl, Annie.“\n„To jsi celá ty, na všechno odpovíš vulgaritou, abys o tom nemusela přemýšlet,“ ušklíbla se Ellen.\n„O čem mám jako přemýšlet? No tak schválně, povídej, co z tebe vyleze za moudrost?“\n„Ty se ale opravdu chováš hloupě!“ nevydržela to Ellen a vstala. „Celou dobu hledáš svého otce, podstupuješ kvůli tomu různé šílené věci a když ho nakonec najdeš, když stojí před tebou, tak utíkáš. Je to tvůj otec a je tady! Neumíš si ani představit, co já bych za to dala.“\nZoufalý vykřičník visící za poslední větou.\n„Zmlkni,“ sykla Anne. „To je něco úplně jinýho.“\n„A v čem je to jiné? Já otce už nikdy v životě neuvidím, i kdybych udělala cokoli a ty toho svého odmítáš! Nezlob se na mě, že tohle nemůžu pochopit.“\n„Nehraj mi tady na city,“ ušklíbla se Anne jak nejošklivěji dokázala a začala si rozepínat Kitovu košili, aby ji hodila na postel. S nelibostí si vzpomněla, že svou má kdesi zahrabanou v seně.\n„Já už vím, čím to je,“ pokračovala Ellen poklidně, pozorujíc Anne, jak si zuřivě navléká šaty místo košile. „Nesplnil tvoje představy. Tvoje sny. Není to policista, rytíř bez bázně a hany, není to ten ideál počestnosti a síly.“\nAnne třískla na zem z opaskem, který si právě chystala zapnout. „Ellen, on je vrah!“ vykřikla. „Střílí po lidech, do hajzlu! Je odsouzenej na oprátku, když ho chytí! Takovýho otce může někdo chtít? Už tomu rozumíš, ty huso?!“\nJohn seděl u stolu s rozzářenou petrolejovou lampou, jako by na něho čekal a nezatvářil se ani trochu překvapeně.\nTo ovšem nebylo nic divného, Kit si nevzpomínal, že kdy viděl Johna Flashe, jak se tváří překvapeně.\n„Chci s tebou mluvit,“ oznámil mu.\nKit se ušklíbl a nabízenou židli ignoroval. Po pravdě řečeno by do ní nejraději kopl. John se podíval svému synovi do tváře a všechno to tam viděl – zlost, bezmoc, bolest.\n„Je mi to líto, Kite,“ řekl upřímně. „Opravdu líto.“\n„Jo?“ zvedl Kit obočí. „Co přesně je ti líto? Že jsi to neřekl dřív? Že sem Annie přijela? Že ses vlastně musel přiznat? Tak co je ti líto nejvíc?!“\n„Víš, napadá mě otázka, jak dlouho to víš. Napadá mě taky otázka, jestli bys vůbec něco řekl, kdyby nebylo… mého zájmu o Annie. Proč jsi mi nikdy neřekl, že mám někde ve světě nevlastní sestru. Nemám třeba ještě bratra?“\n„Rád ti to vysvětlím, synu, i když mě to neobhájí,“ řekl John tiše.\n„To asi ne,“ prohlásil pomalu. „Jak chceš něco takovýho obhájit? Umíš si to vůbec představit? Zajímá tě to vůbec?“\nKit zuřivě udeřil do stolu dlaní.\n„Ovšem! Řekneš to tak klidně, tak nezúčastněně, jako všechno, kurva!“ udeřil znovu. „Mám jí moc rád, tak moc, že… umíš si představit, jak mě bolí, když ona pláče? A co já, do prdele? Vždyť ty jsi mě nechal, abych se do ní… ale… do hajzlu!“ odvrátil se tak prudce, jako by chtěl utéct ven, ale neudělal to.\nZůstal stát u stěny.\n„Umím si to představit, Kite. Umím. Nehájím se. Ublížil jsem jí, tobě. Ublížil jsem její matce. I tvojí. Všechny ty viny si nesu a ponesu sebou.\n„Amen,“ zasmál se Kit, drsně a zle.\n„Rád bych tě teď objal, synu-“\n„To ani nezkoušej!“ sykl Kit.\n„Já vím,“ řekl suše John.\n„Nech mě na pokoji, Shane,“ pronesl Kit.\n„Ani jsem si tě nevšiml, ale evidentně si potřebuješ popovídat,“ ozvalo se posměšně.\n„S tebou rozhodně ne.“\nWesley zahodil nedokouřenou cigaretu a vystoupil ze stínu domu. „Tak tatínkovi ses už na rameni vyplakal, zřejmě jsem další na ráně.“\n„Drž hubu, nebo ti tu ránu dám, ty pitomče, nemám zrovna nejlepší náladu!“ varoval ho Kit.\n„To se nedivím,“ pokračoval Wesley stejným, urážlivým tónem. „Taky bych na tvým místě neměl. Sestřičku už asi nevojedeš. Smůla, co?“\nUpadli, zem tvrdě udeřila Kita do zad, ale skoro tu bolest vítal. Bušili do sebe jako smyslů zbavení a oba zvráceně vítali možnost vší silou udeřit do toho druhého.\n„Okamžitě toho nechte, magoři!“ zařval někdo v jejich blízkosti. V tu chvíli existoval jen jeden hlas na světě, který by je od sebe dokázal oddělit.\n„Úplně vám hráblo?!“ pokračovala Anne rozlíceně. „Chcete se pozabíjet, nebo co? Jako by se tady toho dneska nestalo už dost!“\n„Vstávejte z tý země, sakra,“ pokračovala. „A vypadněte spát.“\n„Proč máš sebou deku?“ ozval se Wesley chraplavě a vyplivl na zem hořkou krvavou slinu.\n„Tu, co máš na zádech,“ upřesnil Kit.\n„Protože jdu spát!“ odsekla.\n„Kam jdeš spát?“\nOstře se po Wesleym ohlédla, ale chvíli vůbec nic neřekla.\n„Do postele. A vy už taky sakra zmizte!“ dodala a unaveně se usadila na okraj studny.


Audiokniha A hory odpověděly — Tympanum\nKhaled Hosseini, Renáta Volfová\n289 Kč 145 KčCena vč. DPH\n389 Kč 195 KčCena vč. DPH\nBeletrie Romantika VÝPRODEJ %\nPříběh lásky a odloučení od autora bestselleru Lovec draků. Děj románu A hory odpověděly je jako rozvětvený starý dub vyrůstající z prašné půdy afghánské vesničky Šádbágh. Je to příběh o těžkém životě, o tom, že někdy člověk musí useknout prst, aby zachránil ruku, ale ze všeho nejvíc je to příběh o lásce. O lásce mezi rodiči a dětmi, o lásce sourozenecké, o lásce, která má mnohem více podob a barev, než nám nabízí romantická klišé. Na začátku je vyprávění staré snad jako hory samy, o otci, jenž aby zachránil ostatní děti, musel dát milovaného syna obřímu dévovi. Ale nejen v mýtech, i v opravdovém životě někdy člověk stojí před nesnesitelně těžkou volbou a jeho rozhodnutí pak ovlivňuje další lidi, další generace, jako ozvěna se odráží a vrací přes vzdálené roky a kontinenty. Srdcelomný příběh Abdulláha, Parí a ostatních postav zalidňujících jejich životy nás zavede z Kábulu do Paříže, na řecký ostrov i za oceán do Kalifornie. Krůček po krůčku, pomalu a bolestně, přes půl zeměkoule a několik generací pracně svazuje rozervaná pouta.


Víno týdne: 2010 Františkánský dům Napa Valley Cabernet Sauvignon\nRegion & Země: Napa Valley, Kalifornie, USA\nCena: 28 dolarů\nNěkdy se říkám, že nedávám dostatečnou pozornost na Napa Valley Cabernet Sauvignon.\nMnoho z nich je příliš nákladné, ale naštěstí ne všechny, a když jsem nedávno ochutnal 2010 Františkánský dům Napa Valley Cabernet Sauvignon Byl jsem silně připomenut, že Napa může poskytnout obrovskou chuť za poměrně skromnou cenu.\nZvláště se mi líbila víno, že dokáže harmonicky kombinovat schopnost dát okamžitou potěšení z pití, s vědomím, že má pevnou strukturu a hloubku chuti, aby se mohla vyvíjet po dobu nejméně pěti let. Miloval jsem jas a svěžest ovocných aroma a chutí v tomto víně – hustou směs cassis, černé švestky a třešně, propletené tóny sladkých a slaných koření, hřebíčkem, tarragonem a dobře integrovanými dubovými vanami a toasty. Je poměrně plná s bohatou strukturou. Ohebné třísloviny jsou dobře viditelné, ale nikoli invazivní. Toto víno vykazuje velkou velkorysost chuti a má dlouhou délku.\nU stolu: Cabernet Sauvignon s výraznými příchutěmi a vysokým obsahem tříslovin vybízí zřetelně na červené maso. Tento rok 2010 od Franciscan Estate bude mít vlastní s jakýmkoliv dobrým steakem – jen prostě grilované. Velmi se mi líbí také s Nealeyho vydatným a oteplovacím hovězím gulášovým pokrmem, které vyšla v únoru.\nO františkánském statku a tomto roce 2010 Napa Valley Cabernet Sauvignon.\nFranciscan Estate byl založen v roce 1973 v Oakville, v srdci hlavního vinohradu v údolí Napa Justin Meyer a Raymond Duncan, dva revolucionáři vinařského průmyslu v té době. Franciscan Estate dnes patří do skupiny Constellation Brands stable – jedné z největších vinařských skupin na světě!\nToto víno je převážně Cabernet Sauvignon, s malým množstvím Merlot, Syrah a Malbec ve směsi přidat složitost. Pro tento majetek Cabernet Sauvignon jsou vybírány nejkvalitnější losy, které představí to nejlepší ze svých vinic. Po vinifikaci a před lahvováním strávilo víno ve stáří 22 měsíců ve francouzském dubovém barriku, z toho 25% byl nový dub.\nMary Gorman-McAdams, MW (Mistr vína), je pedagog z vinařství v New Yorku, nezávislý spisovatel a konzultant. V roce 2012 byla oceněna jako Dame Chevalier de L’Ordre des Coteaux de Champagne.\n(Obrázek: korunní víno a lihoviny)\n2010 Franciscan Estate Napa slėnis Cabernet Sauvignon


Základy raw food - 26.10.2014 - Srdcerváči.cz\nZáklady raw food - 26.10.2014\nJednodenní intenzivní kurz základů raw food, kde se seznámíte s myšlenkou syrové stravy, principy a technikami.\nDárce Secret of Raw s.r.o.\nDélka 7 hodin\nHodnota 2 700 Kč\nBohužel je už tato položka nedostupná.\nTuto položku můžete získat díky podpoře\nSoučasně budete připravovat a ochutnávat celý den jídla i dezerty. Ideální pro rychlé seznámení a začátek s přípravami raw food. Na každém kurzu se dozvíte o smyslu raw food, benefitech, které nám přináší a důvodech, proč je raw food tou nejzdravější alternativou ve stravování. Základně se pobavíme i o vlivu raw food na fyzickou i psychickou rovnováhu. Největší část je ale věnována praktické přípravě jídel, seznámení s přístroji a vybavením, technikami zpracování potravin a přípravě sladkých i slaných jídel. Připravená jídla společně sníme, případně si je odnesete domů po kurzu. Kurz je dimenzován maximálně pro 10 osob, abychom zajistili individuální přístup a pohodovou atmosféru. S sebou potřebujete jen tužku, papír a otevřenou mysl :)\nHLAVNÍ BODY KURZU • Raw receptury a jejich principy • Jak nakládat, namáčet, klíčit a kvasit bez soli • Vysoušení jídel a důležitost práce s vodou • Vhodné kombinace a komplexnost stravy • Jaké knihy a nástroje používat a kde nakupovat • Jak fungovat na raw v podmínkách v ČR • Očisty a jejich praktiky • Otázky & odpovědi\nPROGRAM KURZU 9:00 – 9:30 Přivítání, registrace, příprava na kurz 9:30 – 10:00 Přivítání u čaje či freshe , seznámení, představení programu kurzu 10:00 – 11:00 Workshop na téma „Vitariánství – smysl a podstata“ 11:00 – 13:00 Sladká část – příprava sladkých pokrmů (dorty, sladké snídaně & svačiny…) 13:00 – 13:30 Přestávka a příprava na odpolední část 13:30 – 15:30 Slaná část – příprava slaných pokrmů (polévky, dipy & pesta, burgery & pizzy…) 15:30 – 16:00 Otázky, odpovědi, sdílení 16:00 Zakončení kurzu\nO poskytovateli zážitku/dárku\nSecret of Raw (Tajemství syrové stravy) vám přináší životní filozofii zdravého stravování, která má pozitivní dopad jak na vaše tělo, tak na vaši duši. Dokážeme vám, že jíst syrovou stravu je nejenom zdravé, ale hlavně obohacující, pestré a zábavné. Poznáte všechny benefity tohoto přístupu, který je skvělou cestou k udržení krásného, mladého těla a ducha a zároveň dokáže být léčitelem mnoha onemocnění.\nOficiální internetové stránky poskytovatele: http://www.secretofraw.cz\nZařazen v kategoriích\nCo Vám uteklo\n© 2018 NFOZP


Nová marketingová kampaň mBank představuje mLidi | MediaGuru\nčtvrtek, 03. května 2012, 16:27 Aktuality MediaGuru\nSpolu se začátkem května začala jarní marketingová kampaň mBank, jejímž klíčovým tématem jsou tzv. mLidi, kteří personifikují podporované produkty. Cílem kampaně je zvýšit povědomí o značce, a podpořit tak prodej osobního účtu mKONTO a užívání aplikací mobilního bankovnictví. Ve stejném termínu poběží kampaň i na Slovensku, kde však bude vedle běžného účtu komunikovat i spořicí produkty.\n„Tím, že jsme kampaň postavili na konkrétních lidech, jsme chtěli celou banku polidštit. Přiřadit tváře k produktům tak, aby je dobře zosobnily a vyjádřily ty správné emoce, však nebylo jednoduché,“ popisuje celou kampaň Petr Vondráček, marketingový ředitel mBank.\nVýsledné vizuály vzešly ze spolupráce mezi mBank, agenturou Attention!Media a fotografem Jiřím Turkem. Budou použity nejen v hlavní kampani, ale postupně v celé komunikaci banky.


Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě | Esennce.cz\nAdrenalinové zážitkyAdrenalinové vodní sportyKrásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě\nPoznejte krásy Vltavy, okolí Českých Budějovic a Hluboké nad Vltavou z paluby motorového člunu. Během plavby se Vám naskytne jedinečná příležitost vyzkoušet si i řízení motorového člunu. Krásný zážitek s pořádnou porcí zábavy až pro 5 osob!\nStaňte se na okamžik kapitánem motorového člunu! Kapitánský průkaz nepotřebujete. Užijte si tento nevšední zážitek s partou přátel nebo rodinou. Vydejte se spolu za krásami jižních Čech!\nMotorový člun Skilsö 750 CC má velmi silný motor, tudíž Vás po celou dobu plavby bude doprovázet kapitán s potřebnou kvalifikací. Kromě krásné krajiny zažijete i proplutí plavební komorou, což je opravdu jedinečný zážitek. V případě nepřízně počasí se můžete schovat do malé kajuty.\nZážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě obsahuje:\nPronájem motorového člunu Skilsö 750 CC na 4 hodiny\nSlužby kvalifikovaného kapitána\nPohonné hmoty (spotřeba cca 20-30 l/hodina)\nBez nutnosti vlastnit kapitánský průkaz.\nMaximálně 5 osob. Můžete být i sám. Ideální pro rodiny s dětmi nebo skupinu přátel.\nBoty bez černé podrážky! Být připraven jak na hezké počasí – tj. sluneční krém, sluneční brýle, čepici, tak i na možnost chladnějšího počasí a přeháněk – tj. větrovku atd.\nVyplouvá se z přístavu v Českém Vrbném (severní okraj Českých Budějovic).\ncelková délka - 7,75 m\nšířka – 2,7 m\nvýška v kajutě 1,75 m\nponor 0,5 m\nmotor 152 HP - silný motorový člun\nDarujte zážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě jako dárek nebo o něm dejte vědět přátelům:\nKrásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě jako dárek\nKrásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě je originální dárek. Darujte zážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě a dopřejte obdarovanému netradiční zážitek. Zážitkové dárky si získávají v posledních letech stále větší popularitu i v naší republice.\nDarujte zážitky jako dárek, když chcete obdarovaného překvapit něčím netradičním. A zážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě určitě patří mezi zážitky , na které se nezapomíná.\nKrásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě - dárkové balení\nPoukaz na zážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě obdržíte v luxusní dárkové krabičce, která obsahuje zážitkový certifikát a průvodní dopis. Na průvodním dopise jsou informace o zážitkuKrásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě a také zde můžebýt uvedeno Vaše osobní věnování pro obdarovaného. Osobní věnování vyplníte do příslušné kolonky v objednávkovém formuláři.\nProč zážitek Krásy jižních Čech motorovým člunem po Vltavě od ESENNCE.CZ?


Rané příznaky těhotenství - Diskuze - eMimino.cz\nAhojky, chtěla bych se zeptat jestli některá z vás ještě před vynecháním menstruace měla tyto příznaky,já mám menstruaci po 32 dnech,dneska je to 26 den a mě šíleně bolí hlava je mi špatně,ale nezvracím.Občas mě píchne v podbřišku spíš jakoby na vaječníku a občas v prsu.Strašně bych si mimi přála,ale nevím jestli to nejni jenom nějaká chřipka.\nNebo nízký tlak či zaražené větry. Proč zbytečně něco hledat, když se výsledek dozvíš za chvíli?\nNejvíc mě baví, jak jsou tyhle dotazy psány anonymně, že by se i zakladatelky za takový dotaz styděly a tak se raději odhlásí ?\nTak si myslím,že je to každýho věc.Ale díky tobě budu radš, když mi už nikdo neodpoví.\nJá tu anonymitu chápu - co když je to třeba proto, že zakladatelka nechce, aby se o jejím možném těhotenství vědělo? Já to taky nechtěla rozšiřovat..\nJá teda podobné příznaky měla, a to skoro týden před termínem MS (cyklus 28-29 dní) a protože jsem si i měřila BT, tak jsem to už dá se říct věděla.. Ale rozhodně to nemusí být jen ono, zvlášť, pokud si to hodně přeješ. Ale přeju ať je .\nDěkuji ti hkac myslím,že si tu anonimitu vystihla.Zatím nevím jestli jsem těhotná a tak se bojím,že jsem píšu zbytečně.Ale tvoje odpověd mě trošku uklidnila snad už to po roce a čtvrt vyjde.\nJeje, vždyť tu bylo diskuzí o dost větších pitomostech, abych to nevěděla, když jsem některé i založila Já měla příznaky jako před silnou MS píchání v podbřišku a napětí v prsou, tudíž jsem předem taky prdlajz poznala. Taky držím palce ať to vyjde\nkdyž zalovím ve své chabé paměti:\ntak PRVOPRVOPRVOpočátky byly:\ntlak v podbřišku, jako na menstruaci, a ten trval i poté, co menstruace nepřišla. Ale bylo to něčím jiné, než obvykle na menstruaci, jako kdyby mi tam… tlačil kámen nebo co… tak nějak bych to vystihla.\nTo bylo myslím zezačátku všechno. Během prvních dnů po vynechání mě to začalo nutit na malou (prostě čůrat ), a lítala jsem pořád.\nPotom se přidala myslím ta bolest v prsou.\n(jinak myslím že je zcela tvoje věc, jestli to píšeš anonymně i jestli to vůbec píšeš. kdo nechce, má právo neodpovídat ).\nAhoj, mě nebylo nic. Jen jsem se celá osypala. Ekzém kolem očí, na rukách, na nohách…\nAhoj, já měla poslední menzes 25.8.09 čtyři testy mi vyšly pozitivně tak teď čekám jak to vše dopadne. Nic mi není, jen mám pořád hlad. Jak jsem to tady všechno pročetla, každá jsme na tom jinak. Takže si tak týden počkám a pak šup k panu doktorovi a uvidíme. Jen jsem si už zvykla na tu myšlenku že budu mamka, tak doufám že nebudu smutná\nJeště se zeptám holky, bolest v podbřišku, hrozně moc silná a bolestivá, je to normální?\nTak bohužel začala jsem špinit,a jsem z toho smutná,spíš to vypadá jako tmavě žlutý hlen,ale je mi jasný že se mi to rozjede.\nmilá anonymní, tak to mě mrzí, ale každý zná své tělo nejlépe - já se někdy snažila si nalhávat, že to není předtetkovský příznak, ale většinou byl\npokud už se snažíte delší dobu, doporučuju se obráti na specialisty\nTak co anonymní? Jsem zvědavá jak to dopadlo? Vážně se to rozjelo nebo to byl planý poplach? Držím ti pěsti!\nZatím pořád špiním ja špiním vždycky tak čtyři dny a potom se to rozjede.Takže je mi už ted jasný že mamčou nebudu.Asi jsem ty příznaky měla vsugerovaný nebo co,ale že mi bylo dva špatně a ještě ted mi trochu je to je divný ,co si pamatuju tak mi nikdy jen tak špatně nebylo jenom po tahu .Už ztrácím naději že se to někdy povede.\nAle no tak, vydrž přece. Nesmýš na to tolik myslet,ne? Tak se nějak rozvesel a pobav. Nebo se běž někam projít ať se zabavíš. Ono se to povede, neboj\nDěkuji Marcis,ale nejde na to nemyslet,když mi nedavno rekla kamarádka,že čekaji a to hned na poprvé.A moje dvě kamárátky se snaží taky a nejde jim to.takže je to naše společný téma a mě už z toho asi šibe.


Dámská obuv z dílny Lee Cooper představuje kombinaci sportovního a městského stylu.\nSprávně zvolené dámské boty jsou základem zdravého sportování a kvalitních sportovních výkonů. Značka Lee Cooper však nabízí i kvalitní a elegantní pánskou obuv na běžnou cestu do práce.\nVedle značky Lee Cooper u nás naleznete obuv pro ženy známých světových značek s designem podle nejnovějších módních trendů jako např. Nike, Rieker, Tom Tailor, Pepe Jeans, Mustang, S.Oliver, Puma a další.


Noční rozjímání (04) - Přítel (mezi námi) Science fiction\nMáš-li dobrého přítele, máš víc než má on.\nKdybych po tomhle rozhovoru neusnula do rána, nedivila bych se. I tak jsem měla dojem, že se mi z toho hlava rozskočí. Určitě mi v ní bzučelo jako v úle a kdoví, jestli se mi z mozkových závitů nekouřilo!\nVážně zajímavý přítel! Hned úvodem na mě bezohledně vysypal tajemství, kvůli kterému podle jeho vlastních slov zemřelo dvanáct schopných lidí. Velice schopných, když to dokázali objevit. Opravdu se mi nechtělo věřit, že by někdo mohl být tak krutý, ale – ačkoliv to vypadalo jako ze špatné bondovky, vyloučit se to... prostě nedalo. Lidi jsou strašlivá zvířata a tohle... tohle sice vypadalo divoce, ale ne až tak divoce, aby se to dalo s naprostou jistotou odmítnout. Tím to bylo horší.\nSnílci, kteří se na netu do krvava bijí za názor, že Američané jsou tak čestní, že podlostí nejsou vůbec schopní, ve mně vzbuzují útrpný soucit. Na světě je jistě plno čestných lidí, jenže vládnou darebáci. To je můj názor, více a více utvrzovaný každou zprávou ze světa. A darebáci nejsou jen ti nahoře. Jejich plejáda je rozprostřená odshora přes menší a menší gaunery až po vykonavatele, kteří vraždí vlastníma rukama, protože si na to už nikoho najmout nemohou – a nejspíš ani nechtějí.\nByla by to špatná bondovka, jenže lidé umírají z malichernějších příčin, než aby se nad tím dalo jen tak mávnout rukou. Dá se něco takového vyloučit, když se ve světě kvůli úplně vylhaným záminkám vedou války a lidé se masakrují po tisících?\nTakže – zas nějaké pofidérní tajemství, kvůli kterému se po světě na objednávku darebáků prohánějí komanda, vraždící netušící a zřejmě nevinné lidi. Kdyby to aspoň bylo pro něco opravdu závažného, třeba pro tajemství atomové bomby... ale vraždy jen kvůli špehování lidí? To je přehnané! Nedivím se, že by to každý hned hodil mezi hoaxy a různé konspirační teorie, většinou to opravdu bývají nesmysly. Není lepší prostě přiznat, že lidi špehují a nechat to plavat? O špiclování se beztak ví, nebo aspoň šušká, no bóže, tak by se to vědělo najisto, to je toho!\nAťsi je to přehnané, ale – bohužel – je to dost pravděpodobné na to, aby to mohla být pravda. Ta špiclovací organizace zřejmě není ani česká, ačkoliv má podle Přítele velký vliv i u nás. Svět se zkrátka zbláznil a všichni žijeme v blázinci!\nA k tomu jsem se nachomýtla jako pověstný slepý k houslím? Ledaže bych při zkouškách vyčerpala kliku na pět let dopředu! Proč mi to vůbec ten podivný Přítel říkal? Že by se s tím chtěl jen někomu svěřit a připadala jsem mu jako vhodná vrba? To si snad měl lépe promyslet! Co kdybych to teď někomu... no, je mi jasné, že budu mlčet jako hrob, tak pitomá nejsem. A nejen proto, že by mi to nikdo nevěřil.\nTak tedy – pro jistotu – co když si to někdo přece jen vymyslel, aby mě vyvedl aprílem? A teď se potají popadá za břicho, jak mě vystrašil! A že mě vystrašil parádně, to mu klidně přiznám. Ponechám stranou, že není duben ani prvního a kamenné vtipy tohoto kalibru už opravdu přesahují hranice dobrých mravů.\nCo s tím uděláš, Kateřino? Ptala jsem se sama sebe, spíš abych si to srovnala v hlavě. Ale nic jiného než bahnité políčko plné pěkně vzrostlé rýže, uprostřed které teď bezradně stojím, mě nenapadalo. Asi se přece jen nechám zastrašit. Mlčeti zlato, tím nic nezkazím. Chápat to jako fór, který se dá bezstarostně šířit, by nemuselo dopadnout dobře. Umlčovací komanda se po našem světě neprohánějí jen v pitomých bondovkách a lovci lidí bývají veřejně dekorováni medailemi. To je, bohužel, fakt.\nZkazilo mi to ale chuť bavit se s někým na netu, nebo si číst. Rozhodla jsem se mimořádně brzy zalehnout a všechno pokud možno zaspat. V tomto rozpoložení mi to připadalo jako nejlepší možný nápad. Před zkouškami jsem ostatně ponocovala, jako každý student, který dohání studium na poslední chvíli – a věřím tomu, že bílých vran, perfektně připravených po celý semestr, je mezi námi opravdu mizivě.\nDobrou noc, Příteli! Jdu to zaspat!\nMěla jsem popřát Příteli stejnou noc, jaká čekala mě, aby si také trochu užil noční můry. Nejsem ale sadistka.\nV noci mě pořád honil nějaký hrozný chlap s dětskou stříkací pistolkou, věděla jsem, že v ní má místo vody nějaký strašně zákeřný jed, takže jsem před ním prchala, co mi síly stačily. Samozřejmě marně, jak to v těch honicích snech bývá. Vždycky, když jsem si myslela, že jsem se ho zbavila, opět se nečekaně objevil a honička pokračovala. Probudila jsem se uprostřed noci celá zpocená tím, že mě konečně zaskočil a zasáhl. Nic bych za to nedala, že se mi v té chvíli na okamžik zastavilo srdce, ale když jsem si po probuzení uvědomila, že to byl jen sen, musela jsem se tomu zasmát.\nNapadlo mě ale, že bych za to měla Příteli aspoň trochu vynadat. Noční můra zřejmě vznikla na základě včerejšího rozhovoru a kdoví, jestli nemohla vyvolat infarkt. Zabil by mě vlastní adrenalin a doktoři by nic nezjistili – i bez vražedného komanda by se splnilo, co mi tak plasticky líčil! Měla bych mu to osladit!\nAčkoliv – nejsem kruťas a nebudu ho budit ve tři v noci! Spát se mi však už nechtělo. Šla jsem na kutě nezvykle brzy a zřejmě mi to stačilo, cítila jsem se svěží. Nejspíš jsem si zkouškovým ponocováním úplně rozhodila spánkový rytmus. To se časem srovná, ale dneska... dneska toho moc nenaspím. Nehledě na to, že nemám chuť zopakovat si tu noční můru – vážně je lepší zůstat vzhůru.\nOtevřela jsem notebook a zapnula jej. Tentokrát naběhl ihned, ostatně byl po celou noc připojený k zapnutému zdroji. Aspoň se nabily baterky... i když bych si raději měla čestně přiznat, že jsem ho večer prostě zapomněla vypnout. Nebylo divu, přítel mě rozhodil dokonale, jako už dlouho nikdo jiný! Nejvyšší čas překrýt to něčím příjemnějším!\nJenže – kdo ze známých bude pozdě v noci sedět na síti? Nejspíš nikdo. Nebýt toho příšerného snu, spokojeně bych chrupala v posteli.\nAni jsem nedomyslela, co dělám – a klikla jsem na novou ikonu. Přítel jistě spí, nemůže ani tušit, jak mě rozhodil, takže se nic nestane.\nMísto jediné větičky o přátelství mi ale bleskurychle, až jsem se lekla, naběhl komunikační program a na obrazovce stála věta:\n„Dobré jitro – pokud se to tak dá nazvat!“\nTakže nespal. A reagoval bleskurychle, jak už je jeho zvykem.\n„Nebudím tě?“ napsala jsem raději na svou omluvu.\n„Nebudíš, jsem pořád vzhůru,“ objevila se bleskem odpověď.\nPanebože, tohle přece nemůže mít předem připravené, došlo mi, tohle nemohl vědět předem! Bliklo mi hlavou, že jsem něco podobného už někde viděla, ale trvalo mi další půlvteřinu, než jsem si vzpomněla, kde to bylo. Ve filmu Hello Dolly, ta také měla předem tištěné vizitky pro všechny možné příležitosti, i ty normálně nemyslitelné. Třeba že pořádá kurzy tance pro devatenácti-a-půl-leté obchodní příručí, když se její devatenácti-a-půl-letý chráněnec vymlouval, že neumí tancovat.\nAno, jenže ve filmu se tomu dalo zasmát, ale tohle je přece reál!\n„Jak to, že nespíš?“ zkusila jsem to tedy útokem.\n„Na to bych se mohl stejně ptát já tebe, ale to by nikam nevedlo. Asi bude lépe, když ti to vysvětlím hned, než aby ti to vrtalo hlavou. Jistě víš, že je každý mozek rozdělený na dvě hemisféry. Když se je naučíš střídat tak, aby jedna spala a druhá bděla, nebudeš potřebovat spát vůbec. Dá se spát osm hodin na jednu polovinu, osm na druhou a zbývajících osm být v plném zápřahu, nemusím ti vysvětlovat, jaké to má výhody. Proto mě nikdy nemůžeš probudit. Předpokládám ale, že ty nespíš kvůli našemu včerejšímu rozhovoru, že? Možná to bylo trochu drsnější seznámení s realitou našeho světa, než jsem měl v úmyslu, ani bych se nedivil, kdybys z toho měla divočejší sny. Omlouvám se, jestli je to tak, ale na druhou stranu, znát pravdu vždycky stojí za to, i kdyby byla sebevíc krutá.“\nBác ho! On to uhodl! A omlouval se! Jenže na mě to zapůsobilo jako další rána palicí do hlavy. Že to uhodl, to bych ještě pochopila. I tu omluvu bych přijala bez námitek, ale řeči o spánku na půl hlavy... to přece žádný člověk nedokáže! Chápala bych, že si vymýšlí, aby se dělal zajímavější. Což ani nemusel, to byl i tak. Ale aby měl připravenou tak složitou odpověď předem, to bylo stejně málo pravděpodobné, jako že to teď tak rychle naklofal přímo do klávesnice.\n„Poslyš, tohle sis předem připravit nemohl!“ napsala jsem mu.\n„Ale mohl. Prakticky v okamžiku, kdy jsi zapnula počítač, mě napadlo, že nespíš. Je to pochopitelné, mělo mě to napadnout už včera.“\n„Jenže nevím o klávesnici, která by něco tak rychlého stihla!“ trvala jsem na svém.\n„Aha! To bude tím, že nemám klávesnici!“ objevilo se mžikem.\n„A jak teda píšeš, prosím tě?“\n„Při psaní neklofu na klávesnici, prostě si to myslím. Ještě jsi neslyšela o pokusech, jak zaznamenávat přímo myšlenky, viď? Právě to používám.“\nTo by jeho rychlost vysvětlovalo, až na to, že ty pokusy... vím, že se podařilo snímat jakési bioproudy, dají se tím řídit protézy, nejnovější pokusy dokázaly mačkat pár tlačítek, ale většinou snímají jen impulsy svalů v obličeji, kdy člověk jistým naučeným způsobem hýbe obočím, ale aby něco snímalo a zaznamenávalo artikulované lidské myšlenky, to tu ještě nebylo.\n„Takový snímač by mě taky zajímal,“ odvětila jsem mu.\n„Měla bys zájem? Mohl bych ti jeden dohodit!“\n„Zájem by byl,“ povzdychla jsem si. „Ale zůstane jen u zájmu. Takové zařízeníčko musí být šíleně drahé, nebo není?“\n„Myslíš, že bys na to neměla?“\n„Neměla,“ přiznala jsem. „Jednak jsem, jak už víš, studentka, za druhé patřím mezi ty, kterým se v Čechách říká socky. Což asi ještě nevíš, ale tajit ti to nebudu, nestydím se za to.“\n„To slovo vážně nemám rád. Obvykle je používají prázdné osobnosti s jedinou předností, které sami říkají Plná prkenice. Pokud je to vůbec přednost, u mě spíš naopak.“\n„To bychom si docela rozuměli,“ souhlasila jsem s ním. „Také to slovo považuji za urážku zdravého rozumu a ne toho, koho nálepkují. Proto mi ani nevadí, když mě tak někdo označí.“\n„To bychom si docela rozuměli,“ vrátil mi má vlastní slova. „To slovo použité proti někomu jinému je pro mě neklamný znak darebáka. Čím asi myslíš, že jsi mě zaujala? Plnou prkenicí jistě ne, na ty kašlu! Máš starý notebook Asus s procesorem na hranici použitelnosti, na disk se ti toho moc nevejde... ale jakmile začneš s někým na netu diskutovat, má to náboj a švih!“\n„Pořád ještě se mi hrabeš v notebooku?“ odpálila jsem ho.\n„Teď už ne,“ sliboval. „Ale musel jsem. Abys věděla, vyměnil jsem ti operační systém. Ten nový vypadá stejně, hlásí se pořád jako Windowsy, ale s těmi původními má společný jen vzhled. Všimneš si toho, až začneš něco dělat, při většině programů je asi pětkrát až desetkrát rychlejší. A navíc jsem ti přitom uvolnil polovinu místa, které zabíral ten starý. Aby ses mě neptala proč, vysvětlím ti to rovnou. Nový systém nemá díry, kterými by nás mohl kdekdo sledovat. Je to přece jen bezpečnější, i když si pořád dávám pozor... Bude to mít ale pro tebe jen výhody.“\nAha! Takže se mi to nezdálo, že mi notebook při zapnutí naběhl nějak podezřele rychle!\n„Jenže já jsem měla studentskou verzi Woken legálně!“ namítla jsem zaraženě.\n„A dokonce je máš registrované. Tu kartičku si nech, ochrání tě před softwarovou policií, kdyby se o tebe zajímala. Všechny programy máš přece legálně... až na to, že je teď máš ode mě. Lepší, legálně a všechny zadarmo. Ani »bezplatné aktualizace systému« nebo antiviru ti už nehrozí.“\n„To jako – že mám od tebe i nový antivir?“\n„Nemáš. Ale nebudeš ho potřebovat. Můj systém je proti virům sám o sobě extrémně odolný.“\n„Jsi si tím jistý? Jsi snad autorem toho systému?“\n„Ano, jsem jeho autorem. A jistotu mám! V mém systému nejsou díry, umožňující nejen sledování lidí na dálku, ale i usnadňující cestu virům. Ty teď nemají šanci. Ušetříš i spoustu času, který by ti antivir promarnil neustálým paranoidním testováním.“\n„Ale ten antivir jsem měla zadarmo! Byl tak říkajíc free!“\n„Jestli byl zadarmo, pak za nic nestál. Opakuji, nepotřebuješ ho.“\n„Ale čím bych mohla dokázat, že mám systém od tebe a legálně? Co kdyby se na můj notebook zaměřili a chtěli třeba vědět, jestli tu nemám něco upirátěného?“\n„Nemusíš se toho bát,“ ujistil mě. „Nejbližší internetový server jim tvrdí, že máš notebook vypnutý, takže tě nikdo sledovat nemůže.“\n„Já se nebojím, copak jsem něco provedla?“\n„Neprovedla. Ale to je vedlejší, nemysli si, že tě nevina ochrání před šikanou. V posledních letech zbytečně zemřely na celém světě miliony nevinných lidí. Někde po statisících, jinde po jednom. Každá tragédie zůstává tragédií a nevina? Na tu se už vůbec nikdo neohlíží!“\n„A proto mi sděluješ taková tajemství? Komu tím chceš zvýšit naději na přežití?“\n„Naději na přežití si nejvíc snižuješ svými názory v diskusích na netu, Kateřino. Máš je příliš svobodomyslné, to je dnes nebezpečnější než si myslíš. Najdeš na netu i lidi s názory ještě radikálnějšími, ti by byli na řadě dřív, ale jak jsem ti včera sdělil, byla jsi už na jednom seznamu nepohodlných. Pro jistotu už tam nejsi.“\n„To vypadá skoro jako zastrašování!“ opáčila jsem. „Vážně mi radíš, abych na netu přestala diskutovat?“\n„Zastrašování by bylo, kdybych ti vyhrožoval nepříjemnými následky, když s tím nepřestaneš. Nechci tě omezovat, ale chránit. Nejsi sama, koho jsem z těch seznamů čistě preventivně odstranil. Diskutuj si klidně dál, budu tě před sledováním stínit a postarám se, aby ses už na seznamech nepohodlných lidí neobjevila. Podle mě to postačí.“\n„Tajné policejní seznamy... poslyš, není to příliš paranoidní?“\n„Není. Ty tajné seznamy opravdu existují, ale nejsou policejní, i když dnes neznám jedinou policii, aby občany nešpiclovala. Seznam, na kterém ses ocitla, nebyl policejní a dokonce nebyl ani v Čechách. Cizí organizace si dnes v Evropě dělají co chtějí a nejen tajně, špiclují čím dál veřejněji a není to kvůli kriminálním živlům ani teroristům, jak se to občas zdůvodňuje. Nejhorší je, že jim to oficiální policie trpí. Nebezpečí je v samotné existenci těch seznamů a zejména v možnosti jejich zneužití. Poznala bys to, až bys chtěla cestovat do některých zemí, třeba do Ameriky. Nestačila by ses ani divit, jak rychle by ti bez důvodu zamítli vízum! Teď ještě na takové cestování ani nepomýšlíš, nemáš na ně peníze ani čas, takže tě to nebolí, ale nikdy nevíš, kdy na to narazíš – jako auto do betonové zdi!“\n„No potěš! Opravdu teď nikam cestovat nebudu, ale... proč jsi mě u nich smazal?“\n„Jako jeden z mála mám možnost něco proti nim dělat, proto to dělám. Nestačí ten záznam smazat, to by si obnovili z jiných záznamů a navíc by měli podezření, proč jsi jim zmizela zrovna ty. Použil jsem proti nim jejich vlastní metodu. Jak už víš, existuje kód, který způsobí těžkou havarii systémového disku, spojenou se zničením dat. Dá se to použít i na několika discích najednou, takže data neochrání ani RAID a což je ještě méně pravděpodobné, současně i na záložních serverech, takže všechno naprosto spolehlivě zmizelo. Má to malou nevýhodu, ta organizace od prvního okamžiku ví, že šlo o hackerský útok. Určitě strašlivě zuří, ale v této chvíli proti tomu nic nezmohou. Se skřípěním zubů opraví servery, vymění vadné disky, obnoví data ze záloh na DVD, ale nejnovější data včetně zápisů o tobě tam už nebudou.“\n„No nazdar! To je jako píchnutí do hnízda sršňů! Proč to děláš?“\n„To nebylo hnízdo sršňů, ale hnízdo africké mamby, která uštkne bez nejmenšího varování a je jedovatější než kobra. Na druhé straně jsem jim smazal mnohem víc než data o jedné studentce, takže mě to opravdu těší.“\n„Udělal jsi jim ale škodu a nebylo to zrovna podle zákona!“\n„Vážně doufáš, že oni zákony respektují? Zničil jsem jim jejich vlastní zbraní hardware, milé ani legální to ode mě nebylo, ale nebylo to napomáhání zločinu, spíš naopak. Takže to nepovažuji za chybu a svědomí mám čisté.“\n„Dobře, ale proč zrovna kvůli mně?“ nemohla jsem to pochopit.\n„Opakuji ti, nebyla jsi tam sama, bylo vás víc. Chci, aby se některým lidem pozornost mocných vyhnula, už protože se mi líbíte.“\n„Líbíte? Vážně si myslíš, že stačí znát moje názory z diskusí? Viděl jsi mě někdy?“\n„Viděl,“ odvětil bez nejmenšího váhání. „Posílala jsi nedávno své fotky kamarádce Daně ze střední školy, ne?“\nTrochu jsem se zarazila. Fotky Dance... no potěš! Ne že by mi na tom záleželo, ale na fotkách z prázdnin na koupališti jsem... jak to říct decentně... nejsem snad úplně tlustá, jen »dobře tepelně izolovaná«...\n„Vlezl jsi mi do soukromé korespondence? Hanba tě nefackuje?“ protestovala jsem.\n„Stydím se za to,“ přiznal bez mrknutí oka. „Jsem už ale takový. Když prolézám poštovní servery a kolem mě prolétne dopis, prostě ho vidím. Jako když pošťáci třídí pohlednice. Na pohlednici je vidět jen jedna strana a kdo vidí obrázek, musí si pohlednici otočit, aby mohl přečíst text. E-maily jsou jednostranné, na těch je vidět všechno. Text, obrázky i videa. Až se mi z některých mailů dělá špatně, nevěřila bys, co všechno si lidé posílají za prasečinky. A to nemluvím o těch, kteří je úmyslně vystavují na odiv. Tvoje maily byly... nevinnost sama.“\n„Lézt někomu do soukromé korespondence je zvrhlost!“ utřela jsem ho.\n„Nezabalený dopis je jako jednostranná pohlednice. Na nikoho se zlobit nemůžeš. Když posíláš pohlednici, jistě počítáš s tím, že si ji spousta lidí přečte. Už protože pošťáci musí číst adresu hned vedle.“\n„Jak bych to měla balit, aby to nebylo tak znát?“\n„Aspoň kompresním programem, třeba zipem. Úplně to obrázek nezakryje, ale přece jen mi takový dopis dá víc práce s rozbalováním... ačkoliv proti mně to není žádná ochrana, já přečtu i vysoce kryptované zprávy z bankovního, vojenského a špionážního prostředí. A tam si dávají větší práci se šifrováním, věř mi!“\n„Fíha! Ty luštíš i takovéhle šifry? Máš na ně nějaký program?“\n„Podrobnosti si nechám na jindy,“ odvětil velkoryse. „Kdybys měla zájem, naučím tě to. S balením to je jako u muslimek: nechtějí, aby je lidé okukovali, proto chodí zahalené. Většině žen na světě to ale nevadí, pozornost jim spíš lichotí.“\n„No... že bych stála o pozornost mužů, to se prozatím tvrdit nedá...“ přiznala jsem.\nJak mě poučovala kamarádka Jitka, má totiž proti mně dva roky školy náskok: která se na vejšce zakouká do kluka, velice často ze školy vypadne. Dodělávat vysokou s miminem v náručí není sice vyloučené, ale před takovými smekám aspoň brýle, když už nic jiného na hlavě nemám. Každá studentka by se na vejšce měla starat především o dva hlavní úkoly: A) nevdat se, B) dostudovat. Proč? No přece: A kvůli B.\nPřítel... kupodivu nic. Nechal to bez poznámky.\n„Nedivíš se, doufám!“ přidala jsem mu tedy rýpnutí.\n„Na tohle je asi těžká odpověď! Když si uvědomím, že jako studentka nemáš zájem odvádět pozornost od učení, ani bych se tomu divit neměl. Na druhou stranu musím brát v úvahu, že nechceš vstoupit do kláštera, takže ten zájem nemůžeš úplně zavrhovat.“\n„Perfektně řečeno!“ uznala jsem. „Chci dostudovat, to je ten správný důvod!“\n„Ten ti ovšem chválím,“ přitakal mi. „A nejen to, mohl bych ti občas přispět nějakými vědomostmi, budeš je asi potřebovat. Nejsem úplně bez vzdělání, jako spousta dnešních internetových super machrů. A navíc umím učit, můžeš mi věřit.“\n„Neodmítám to předem,“ odvětila jsem. „Zatím jsem si ale vystačila.“\n„Vím,“ přitakal. „Ode mne můžeš získat tisíckrát víc vědomostí než od školy!“\n„Ale kdo tedy jsi?“ nevydržela jsem. „Snad ne starý profesor ve výslužbě, že si tak ceníš svého umění učit?“\nSmajlík úsměvu a pobavený text: „To sem raději netahej, ale chceš-li dostudovat, drž se toho. Třeba si mysli, že jsem starý profesor ve výslužbě, bylo by to lepší. Nejsi ostatně daleko od pravdy, i když ve věku to není.“\n„Mluvíš v hádankách!“ upozornila jsem ho, že mu nerozumím. „Není to ale fér, když s tebou mluvím na rovinu!“\n„Dobře, když na rovinu, tak na rovinu: co se týče věku, jsem jen o dva roky starší než ty. Musím ti ale připomenout, že žiji intenzívněji. Zatímco ty jsi třetinu svého věku prospala, já žiji bez přestávky, non stop. Kdo napůl-spí, inteligencí ani postřehem příliš nevyniká, ale i v napůl-spánku jsem bdělejší než ty. Kromě spánku strávíš plno času i neužitečným čekáním. Ne že bych nikdy na nic nečekal, ale když na něco čekám, nemarním zbytečně svoji inteligenční kapacitu a obvykle to čekání využiji jinak. Umím dělat víc věcí najednou, až se něco z toho naučíš, jistě to pochopíš. A když to sečteš, zjistíš, že jsem vzděláním mnohem víc než o ty dva roky výš.“\n„A kolik už máš diplomů?“ rýpla jsem si, jako když se na netu někdo nemožně vytahoval.\n„Na diplomy jsem slabší,“ připustil. „Kdybych je potřeboval, asi bych si je udělal. Existují ve světě univerzity, které se zabývají studiem na dálku a umožňují získat zcela legálně diplom i tím, že člověk přijde rovnou ke zkouškám. Zatím se mi to ale nezdálo nutné. K čemu člověk potřebuje diplom? Aby získal zajímavé zaměstnání s větším uplatněním inteligence? Co když se uplatním i bez diplomu a třeba bez zaměstnání? Zaměstnávám-li sám sebe, diplom snad po sobě vyžadovat nemusím.“\n„To se ale každému nepoštěstí,“ upozornila jsem ho.\n„Svádím tě snad, abys nechala školy? Jen se pilně uč, vědomosti budeš tak jako tak potřebovat. Ale kromě toho, vzdělání není halda nabiflovaných pouček! Vysoká škola tě naučí především analyticky myslet! V tom je její největší přínos, kromě znalostí.“\n„Ale ty na vysokou školu očividně kašleš!“\n„To si jen myslíš,“ odmítl. „Přes internet jsem už navštěvoval nějaké školy, i když ne tady v Čechách. Jak říkám, stačí mi sjednat si zkoušky, dostavit se, zaplatit příslušnou taxu a diplom je můj. Jen to zatím nepovažuji za tak nezbytné, aby mi to stálo za výlet.“\n„Kde to takhle provozují?“ zajímala jsem se.\n„Například v Austrálii. Tam to frčí nejvíc, ale nejsou jediní, ovšem ti jiní mají problémy s uznáváním diplomů ve světě, těm bych se ale vyhnul. Povšimni si, že vůbec nezmiňuji Ameriku, kde bych si mohl diplom prostě koupit i bez zkoušek.“\n„To by byl přece podvod!“ upozornila jsem ho jemně. „Takových nabídek už jsem dostala nejmíň sto... Kdo na to naletí, získá falešný diplom, ale zůstane hlupákem.“\n„Taky to tak cítím,“ souhlasil. „Lepší je to v Austrálii. Zkoušky tam skládají poctivě, i když umožňují studovat na dálku. Kdo se pro to rozhodne, musí hodně vědět.“\n„Jenže Austrálie je trochu daleko, co?“\n„Je,“ připustil. „Což by mi nevadilo, kdybych to potřeboval. Každý člověk by měl aspoň jednou za život vytáhnout paty z domova.“\n„Ale nebyl by to trochu drahý výlet?“\n„Hele, Katko, pokud jde o peníze, nedostatkem rozhodně netrpím. Ale snad jsme si řekli, že necháme finanční otázky stranou.“\n„Nemluvím o nedostatku, ale Austrálie... vždyť je to cesta kolem půlky světa!“\n„Dobře, když tě to trápí, řeknu ti, jaké mám dneska zaměstnání. Mimo jiné jsem profesionální hráč na burze v New Yorku. A protože vidím tamním bossům do karet, jsem jako hráč mimořádně úspěšný. Netvrdím, že je to čestné zaměstnání, ale hraji se žraloky podle jejich vlastních pravidel, podle místních zákonů je to naprosto v pořádku a mému svědomí se nepříčí, když je pravidelně o pár dolarů obehrávám. Pokaždé se pak stáhnu a žiju si v pohodě jako rentiér.“\nChvíli jsem o tom uvažovala.\n„Nevím, jestli by se mi takové zaměstnání líbilo,“ řekla jsem pak. „Obehrávat lidi se mi nezdá zrovna poctivé.“\n„O to vůbec nejde,“ opáčil. „Nestarám se, jestli je to poctivé, asi není, ale uvědom si, neobehrávám chudáky s plnou hlavu starostí, co budou mít k večeři, ale právě ty, kteří je o ty večeře připravují.“\n„Ráda bych měla tvoji jistotu, že je to právě tak,“ rýpla jsem si.\n„To bys musela vědět, jak to chodí,“ odvětil. „Posuď si to sama podle mé poslední akce. Vyslechl jsem tajnou poradu bossů, když se domlouvali, jak oškubou jeden podnik. Domluvili se vyvolat pád jeho akcií a až budou na dně, levně je skoupit. V machinacích jim bránit nemohu, nemám na to prostředky, a vlastně ani nechci. Ale ve chvíli, kdy bossové zadali svým makléřům příkaz, aby akcie skoupili, nebyly na prodej. Ukázalo se, že je těsně před nimi skoupil někdo jiný. Pak se provalilo, že to byl jen falešný poplach a firma byla zdravá, což její akcie prudce vyhnalo vzhůru. Bossové to ovšem věděli jako první, dali makléřům příkaz zastavit nákup a nic nekupovat, jenže se ten příkaz někde zdržel a bossové získali akcie za vyšší cenu, než byly původně. I to by jim umožnilo podnik ovládnout a výhodně rozprodat, jenže ke své zlosti zjistili, že rozhodující balík vlastní někdo jiný a akcie jsou jim tedy na nic. Neměli přece v úmyslu podniku pomoci, jen se chtěli napakovat a to už jaksi nešlo. Prodali je tedy, ale jako na potvoru pod cenou. To se stává, když se hodnota některých akcií rozhoupe... Ten, kdo je předběhl, shrábl rozdíl. Nemusím ti ani říkat, kdo to skvěle připravené kolísání hodnot akcií využil. Skončilo to tak, že se akcie vrátily původním majitelům, podnik prosperuje, o pár dolarů přišli jen bossové a já jsem získal, co ztratili. Že to byl podraz? Souhlasím, ale já jsem to na ně nepřipravoval! Sami si tu boudu na sebe ušili.“\n„Čte se to pěkně, skoro jako pohádka,“ reagovala jsem. „Jak jsem ale pochopila, má to hned dva háčky. První, že jsi neoprávněně vyslechl tajnou poradu, kde jsi neměl co dělat. Druhý, zdržel jsi příkaz, kterými se snažili zachránit situaci, aby přišly pozdě. Uvažuji správně?“\n„Ano, v obou případech máš pravdu, byl jsem to já. Ale udělal jsem, co oni dělají jiným. Uvědom si, jak důmyslnou odposlechovou síť mají k dispozici. Špehování internetových diskusí není zdaleka hlavní činnost Echelonu! Představ si výběrovou soutěž, kde má rozhodnout nejvýhodnější nabídka. Jedna strana se na poslední chvíli radí se šéfy, co má dát do obálky, druhá strana ty první odposlechne a dá pak do soutěže obálku s nabídkou jen o pár dolarů výhodnější. To taky není fér a o tom se ke své škodě přesvědčili Němci, Francouzi i Angličané. Ti žraloci mají k dispozici i veřejné telefonní a mobilní sítě, které mohou podle svých potřeb blokovat, nebo jen zpomalit, aby se konkurence nestihla domluvit. V té hře mají před svými protivníky výhodu několika desítek minut náskoku, často rozhodující. Jenže já mám pak výhodu pár minut i před nimi. Opakuji, je to jejich vlastní zbraň.“\n„Když je to tak, bossové určitě o pár šupů nezchudnou,“ oddychla jsem si.\n„Není to vždycky jen o pár šupů,“ opravil mě. „Naposled to bylo šest miliard dolarů. Ale máš pravdu, nezchudli. Já už ty miliardy také nemám, většinu jsem rozházel po světě. Opraví se za ně tisícovka škol, pár nemocnic v Indii a v Africe dostalo sponzorský dar na přístroje... samotnému mi stačí k životu a ke štěstí docela málo.“\n„Možná – ale ti, které jsi obral, musí strašně zuřit! Nebojíš se, že po tobě půjdou?“\n„Jdou po mně, jdou,“ odvětil klidně. „Najímají nejlepší detektivy a odborníky, mají i vlastní bandu hackerů, ale všechna pátrání vyzněla do ztracena. Detektivové přišli jen na to, že peníze prošly přes několik kont, jenže pak zjistili, že jejich majitelé již zemřeli, takže je každému jasné, že se žádného svědectví nedočkají. Nebojím se jich.“\n„A ty těmi penězi sponzoruješ školy a nemocnice... to bych ti uznala za dobrý skutek. Ale nepoškodíš přitom nechtěně i jiné?“\n„Když někoho poškodím, tak jedině úmyslně,“ odvětil. „Přistrčil jsem novinářům několik úplatkářských afér, pár firem se dostalo až k soudu. Ty jsem zřejmě poškodil. Svědomí mám ale pořád čisté. Když uplácí stavební firma, aby dostala vládní zakázku, je to asi lumpárna, ale když té firmě hrozí krach, dívám se raději jinam. Když ale uplácí obrovská zbrojovka, je to větší svinstvo a to už se jinam nedívám. Buď je předhodím novinářům, nebo o tom pořídím sám vhodnou reportáž.“\n„Ty jsi podle potřeby i reportér?“ podivila jsem se.\n„Dnes je to docela snadné,“ odvětil. „Většina notebooků má vestavěný obstojný mikrofon, pro mě není problém použít jej, i když se notebook tváří jako vypnutý. Totéž platí o mé přítomnosti na tajných jednáních bankovních bossů. Kdo s sebou na porady tahá notebook, buď neví o možnostech jeho zneužití, anebo na to jen zapomněl.“\n„Jenže to znamená, že ty toho zneužíváš také!“\n„Zneužívám,“ přiznal. „I zneužití odposlechu může zachránit životy. Uznej aspoň, že může být i oprávněné zneužití – ačkoliv tohle spojení slov je vlastně čirý protimluv.“\n„Protimluv to je...“ povzdychla jsem si. „V téhle chvíli nevím, zda ti mám vynadat, nebo tě obdivovat. Z mého pohledu to vypadá spíš jako nehorázné vychloubání. Na druhé straně máš schopnosti, o jakých se mi do včerejška ani nezdálo, jako třeba psaní bez klávesnice. V tom světle to vypadá trochu jinak.“\n„Spíš na ten obdiv?“ – a dva úsměvné smajlíky.\n„Ano,“ přisvědčila jsem. „Nemám ve zvyku maskovat své přesvědčení. Když už se k nějakému názoru dopracuji, stojím si za ním a o opaku se dám přesvědčit jen hodně pádnými argumenty.“\n„A právě tím se mi líbíš, Kateřino. Hoď za hlavu fotky v plavkách. Budu před tebou taky upřímný. Nejsem z těch, kdo jdou po modelkách. Nelíbíš se mi, protože jsi žena, ale pro tvé názory. Stejně tak se mi líbí někteří chlapi, což vůbec neznamená, že bych byl gay, nebo jak se to dneska říká. Vážím si kamarádství v původním smyslu toho slova. Sex se do kamarádství nemá vůbec tahat. Nic proti němu nemám, láska je krásný cit, ale kamarádství je něco jiného a je mi hodně proti srsti, když si to někteří pletou. Jako by ani nebylo možné prostě se kamarádit, aby to lidé hned nepovažovali za projev jisté čtyřprocentní menšiny!“\nNa tohle jsem potřebovala pár vteřin uvažování, i když mi to v hlavě bzučelo celou tu dobu, co jsem to četla.\n„Poslyš, Příteli,“ odpověděla jsem nesměle s oslovením, které mi sám nabízel a kterým jsem ho oslovila vlastně poprvé.\n„Přesvědčil jsi mě o mnohém. Nebýt tak časně po ránu, nevím, jestli bychom se vůbec takhle bavili. Ale když chceš upřímnost – tak upřímnost. Nečekám lichotky od nikoho, ani od tebe. A už vůbec ne dvoření. Jednak musím nejprve dostudovat a tohle by byla skoro jistá cesta, jak vyletět od nejbližších zkoušek. Za druhé si nedělám iluze o přitažlivosti, kterou bych při svých kilech navíc oplývala. Nejsem Zlatovláska ani Popelka a když už jsme u těch čísel, mám boty číslo pětačtyřicet a dlouho mi trvalo, než jsem objevila Vietnamce, kteří tuhle velikost vedou. Navíc jsem, jak už víš, socka a vejška je pro mě jen možnost získat slušnější práci. Ne ve smyslu finančním, protože umím vyjít s málem, ale abych mohla svou budoucí práci považovat za hobby. Takže bych se ráda vrátila k ideálu kamarádství. Taky uznávám kamarádství bez sexu, ačkoliv, jak správně tušíš, nechci vstoupit do kláštera, už protože by mě to nebavilo. Ale podle mě je třeba, aby byli kamarádi tak trochu na stejné úrovni. A tady bude asi největší zádrhel.“\n„Myslíš?“ vrátil mi jen to jedno jediné slovo.\n„Ano, myslím si to,“ potvrdila jsem mu odhodlaně, i když jsem tušila, že toho gesta budu nejspíš velice brzy litovat.\nPřátelství se těžko získává, ale snadno ztrácí.\n„Tak se na to podívejme nezaujatě,“ pokračoval klidně. „Od začátku trvám na tom, abychom finanční stránku, kde se asi lišíme víc než je zdrávo, ponechali ležet pěkně stranou, nejlépe u ledu. Na peníze jsi hovor stočila pochybnostmi o mých možnostech v Austrálii. Slovo socka nemám rád a používám je jen jako výsměch těm, kdo je myslí hanlivě. Vyhýbal bych se tomu jako čert kříži, ostatně víš, co si myslím o majitelích plných prkenic, i když jsem nejspíš jedním z nich. Peníze pro mě nejsou argumenty a většinu prachů si nenechávám, dávám je potřebnějším. Ano, mám po světě v bankách dvě stě miliard dolarů. Bez nich se mi těžko začínalo. Většině podvodů umím elegantně zabránit tím, že darebáky předejdu a na to peníze potřebuji. Koupit žralokům přímo před nosem větší podnik – a malé ryby jsou pod jejich úroveň, na ty se ani nezaměřují – chce mít po ruce miliardy. Upřímně přiznávám, mám je. Mám je pro jistotu rozhozené po celém světě, aby jich nikde nebylo nápadně velké množství, ale umím je podle potřeby i soustředit. Získal jsem je podle žraločích pravidel burzy, ale legálně a neměla bys mi je vyčítat. Na rozdíl od žraloků, které obehrávám, je používám na lepší účely. Přiznám ti toho ještě víc. Potopil jsem pár podniků a dostal pár tisíc lidí na dlažbu, ale ve všech případech šlo o zbrojovky. Jsi první a zatím jediná, komu jsem to vyslepičil, ale ne abych se jen vytahoval. Vážím si tě pro tvé názory a sám mám podobné. Kdybys mi jako Kristus řekla, abych rozdal majetek chudým, řekl bych, že to už dělám, ale nechávám si tolik, abych měl zbraň proti škůdcům. Kristus by to asi pochopil, nebyl to blouznivec, jako mnozí po něm, kteří se na něho odvolávali. Teď mi ale vážně a zodpovědně řekni: zahodíš nabízené přátelství, když se ti nešetrně otře o ideály, nebo na to zapomeneme a budeme se přátelit bez dalších zmínek o mamonu?“\nOuvej, to byl dlouhý odstavec! Objevil se přede mnou během čtvrt vteřiny, ale četla jsem to déle než minutu. Ačkoliv mi Přítel podle svých slov posílal přímo své myšlenky, ani to myšlení u něho nebylo pomalé! Trvalo mi dlouho, než jsem to přečetla a ještě další desítky vteřin jsem vážila každé jeho slovo. Vyplývalo z nich, že by nerad naše počínající přátelství ukončil. Budiž, měla jsem na to stejný názor. Ale takhle rozhodit mé argumenty, to jsem fakt nečekala.\nJenže měl pravdu. Není hanba uznat v diskusi porážku, když protivník vytáhne argumenty, se kterými se nemůžete měřit. A tohle byly fakt silné kalibry!\n„Máš pravdu,“ odpověděla jsem po chvilce. „Společného máme víc než co nás rozděluje. Jsem pro přátelství pod podmínkou, že se už o penězích oba ani nezmíníme.“\n„Ba ne, Kateřino,“ odvětil bez nejmenšího zaváhání. „Když o tom víš, bylo by od nás pokrytecké dělat, že o ničem nevíme. Pokrytecké chování odmítám a ty určitě také. Budeš to tedy muset překousnout. Má to smysl jen tehdy, když nám to nebude vadit.“\n„Ty to nemusíš... překousnout?“\n„Nemám co,“ odvětil zase tak bleskově. „Vadí to jen tobě, mně ne. Uznávám, máš oprávněné podezření, zejména když jsem ti poctivě přiznal, že mé finanční zdroje nejsou podle tvých měřítek poctivé. Ani podle mých, v tom s tebou souhlasím. Naučil jsem se jen užívat proti protivníkům stejné zbraně, jaké bez skrupulí používají oni. Není přece možné, aby ve válce jedni stříleli a druzí jim to opláceli květinami, to je předem odsouzené k porážce. Snad chápeš, že finanční válka má stejná pravidla jako horká válka vedená zbraněmi – tedy prakticky žádná. Účelem je zničit protivníka všemi prostředky, za každou cenu a bez ohledu na oběti. Horké a finanční války občas přechází jedna v druhou a takzvaná rytířská pravidla boje, nebo Ženevské konvence? Ta se dodržují, jen dokud je to výhodné. Němce po válce tvrdě odsoudili za každé porušování Ženevských dohod – na které sami zvysoka kašlou. Válečné zločiny dnes nejvíc páchá mocnost, která je sama oficiálně odsuzuje. Vítězům projde všechno, zato běda poraženým! V tomhle uvažování jsem daleko před tebou – i když počítám, že můj rok je delší než tvůj. Překousl jsem to už dávno, teď je řada na tobě.“\n„To ale vypadá skoro jako ultimatum!“ poznamenala jsem.\n„Nejen vypadá, je,“ souhlasil. „Přistoupil jsem na tvůj návrh – když upřímnost, tak upřímnost, ale bez výjimek a vytáček. Heleď, řekl bych, že je toho na tebe příliš mnoho. Nejvyšší čas přerušit diskusi, ať si můžeš všechno pořádně promyslet. Nespěchej, naše dohoda zůstává v platnosti i s tou novou ikonkou. Ale zavolej mi, až si to sama se sebou pořádně vyříkáš. Nejen s logikou, ale i se svým svědomím.“\n„A ty?“ chtěla jsem odpovědět, ale komunikační program se mi sám od sebe zavřel. Znamenalo to konec spojení i rozhovoru.\nDobře, tak tedy ultimatum, pomyslela jsem si. Vyříkám si to nejprve sama se sebou po stránce logiky i svědomí.\nOtázkou je, co bude těžší...\nNavrhněte opravy pro "Přítel" v kapitole: 04=Noční rozjímání


Odborníci radí, jak oddálit stárnutí: Důležitý je soulad třech složek života - Krása linie proti stárnutí\nKrása linie proti stárnutí. Proti stárnutí stock fotografie, royalty free Proti stárnutí obrázky | Depositphotos ®\nPředstavujeme první zkrášlující krok v pravidelném režimu moderní péče o pokožku. Uvolňuje epiderm, umožňuje pleti volně dýchat a zabezpečuje bezchybné pronikání aktivních látek ze sér či krémů, které následně použijete. Ideálně se přizpůsobuje aktuálnímu trendu, kdy se přípravky hodí pro jakýkoliv typ pokožky, poradí si se všemi druhy make-upů a přitom ponechávají pleť dokonale čistou a osvěženou.\nJemná textura Comfort Cleansing Oil je vhodná pro všechny typy pleti, šetrně odstraní i nejodolnější make-up a kožní maz, který naše kůže během dne vyprodukuje.\nUnikátní hedvábná konzistence se při kontaktu s vodou promění na hladkou mléčnou texturu.\nPo odlíčení je tvář vláčná a postrádá jakékoliv známky vysušené či unavené pokožky. Olej z meruňkových jader — regeneruje, vyživuje a zvláčňuje.\nNavrací pleti pružnost a přirozený jas. Slunečnicový olej — zvláčňuje, vyživuje a napomáhá při regeneraci buněk.\nDále obsahuje Omega 3, 6 — mastné kyseliny Použití: Večer na odlíčení make-upu a očistu pleti. Brzké vstávání a naopak práce nebo zábava dlouho do noci či problémy s usínáním — to vše nás připravuje o blahodárný spánek.\nJeho absence se projevuje mimo jiné i unavenou a špatně regenerovanou pokožkou s našedlou barvou a vráskami. Jak si s tím poradit? Ta pak bude vypadat, jako by měla za sebou dlouhý a vydatný spánek. Tajemství jeho účinku je ukryto v novém revolučním komplexu ChronoSkin Complex, který kombinuje časový peptid uvolňující účinné látky v době, kdy je to pro regeneraci pleti nejpříhodnější, s výtažkem ze semen albízie růžové rychle rostoucího stromu, jehož růžové květy se podobají mimóze.\nKomplex se cíleně zaměřuje na různé známky únavy, které se na pokožce objevují vrásky, absence energie, našedlá barva, ochablost a přináší krása linie proti stárnutí řešení. Chrání a opravuje proteinovou strukturu poškozenou vlivem glykace, posiluje přirozený detoxikační systém, pomáhá udržovat životaschopnost buněk a zprostředkovává optimální produkci energie.\nVýsledkem je krása linie proti stárnutí známek únavy, přirozený odstín a pleť doslova zářící vitalitou po celý den. Použití: Naneste večer na dokonale očištěnou pokožku obličeje a krku. Zanechává pokožku perfektně vyčištěnou, jemnou a uklidněnou. Použití: Aplikujte konečky prstů na obličej a krk jemnými krouživými pohyby, tak aby se uvolnil make-up. Zbytek čistícího mléka dočistěte vatovými tampony namočenými v toniku. Bezalkoholové tonikum zanechá pleť matnou, pružnou a tónovanou.\nPoužití: Zavřete oči a lehkým sprejováním naneste na obličej a krk. Poté zbytek tonika dočistěte vatovými tampony. Použití: Lehkým stisknutím pumpičky uvolníte pěnu. Aplikujte ji na zvlhčený obličej a krk pomocí jemných krouživých pohybů. Zbytek pěny umyjte vlažnou vodou.\nVyhněte se kontaktu s očima. Pleť se cítí nejen svěží, ale zároveň se doslova rozzáří a získává opět na mladistvém a zdravém vzhledu.\nJedná se o víceúrovňovou optimální hydrataci lidské pokožky, aniž by při tom docházelo k nadměrné kumulaci vody v organismu.\nDalší nezastupitelnou složkou je AQUAREGUL — napomáhá harmonizovat přirozenou hydrataci, střeží její optimální hladinu v pokožce, která díky tomu vypadá hladká a svěží. Výtažek z brusinek — bohatý na polyfenoly a mocné antioxidanty.\nNavrací pokožce mladistvý a odpočatý vzhled, působí preventivně proti krása linie proti stárnutí stárnutí. Nedílnou součástí péče je i příjemná a harmonizující vůně séra složená z osvěžujících tónů melounu, černého rybízu, ananasu, jasmínu a růže, které doplňuje stopa santálu, bílého pižma a ambry. Aplikace: Fundamental Hydrating Serum aplikujte ráno a večer na odlíčenou a očištěnou pleť. Díky své jemné a osvěžující textuře se během okamžiku beze zbytku vstřebává, zanechává pokožku zářivou a sametově hebkou, perfektně připravenou pro následující péči.\nSérum je vhodné pro muže i ženy a pro jakýkoliv typ pleti. Výhodou Fundamental Hydrating Serum je balení vybavené pumpičkou pro přesné dávkování. Použití: Před použitím lahvičku intenzivně protřepejte, poté aplikujte na dobře vyčištěnou pokožku obličeje a krku, mimo citlivé oční okolí.\nDermatologicky testováno. Výsledkem je mladistvá, svěží, rozjasněná a vyhlazená pleť. Použití: Aplikujte vždy ráno na pečlivě očištěnou pleť obličeje a krku. Dermatologicky testovaná. Dokonale regeneruje a revitalizuje unavenou pleť a pleť bez života. Recenze na gumu na vrásky Age Jeunesse — Normal to combination skin Prevence před stárnutím pro normální až kombinovanou pleť Výsledkem pravidelné každodenní péče pomocí Avant Age je pleť zpevněná, nepostrádající přirozenou jemnost, pružnost a mladistvý jas.\nPoužití: Vždy ráno a večer na pečlivě očištěnou pokožku tváře, krku a dekoltu. Avant Age Jeunesse — Normal to dry skin Prevence před stárnutím pro normální až suchou pleť Výsledkem pravidelné každodenní péče pomocí Avant Age je pleť zpevněná, nepostrádající přirozenou jemnost, pružnost a mladistvý jas.\nClimatis Klimatický ochranný balzám Klimatik obnovuje kožní ochranný film a základní ochrannou bariéru bojující proti nepříznivým enviromentálním podmínkám chlad, vítr, sucho…. Youth Grain Zkrášlující perliny Krémový peeling, který čistí pleť a zároveň ji zklidňuje Obsahuje jemné mikroperly pro mechanickou exfoliaci.\nPro ještě lepší krása linie proti stárnutí účinek se v peelingu nacházejí enzymy. Pokožka je tak dokonale zbavena odumřelých buněk a nečistot. Použití: Aplikujte na vyčištěný obličej a krk, vynechte okolí očí. Peeling se doporučuje používat jednou až dvakrát týdně. Exfoliaci provedete jemnými krouživými pohyby a poté necháte působit peeling 10 až 15 minut. Poté peeling odstraníte vatovými tampony namočenými ve Zkrášlujícím toniku.\nYouth Moisturizing Mask Zkrášlující hydratační maska Krémová maska, která zklidní vaši pleť. Je cíleně zaměřená na aktivní látky, které se přizpůsobují pleti. Zdroj vody přispívá k větší vláčnosti a vysoké hydrataci v pleti. Použití: Jednou až dvakrát do týdne, nebo dle potřeby pleti.\nMasku naneste na vyčištěný obličej a krk a vynechte oční okolí. Nechte působit 10 až 15 minut a poté masku odstraňte vatovým tamponem namočeným ve Zkrášlujícím toniku. Občas můžete nechat masku působit celou noc místo nočního krému.\nMimořádně lehké a dobře se vstřebávající sérum nabízí pleti intenzivní výživu vedenou přímo do nitra kožních buněk. Děje se tak prostřednictvím propojení výtažků z horské orchideje a brusinek s rostlinnými peptidy, aminokyselinami a lipidy díky dvěma výživným máslům — kakaovému a illipé : Výsledkem je: okamžitá a bohatá výživa Lynn Krása linie proti stárnutí proti stárnutí vrstev epidermu dynamické zlepšení mezibuněčné komunikace viditelně zpevněná a omlazená pleť Použití: Sérum je vhodné pro suchou až velmi suchou pokožku.\nAplikujte jej 2x denně ráno a večer vždy na perfektně čistou pleť obličeje a krku, mimo citlivé oční okolí, samostatně nebo pod běžný krém. Fundamental Toning Serum Zpevňující péče Pokožka funguje jako přirozený štít chránící lidské tělo před řadou vnějších agresorů.\nMusí odolávat působení mnoha faktorů, mj. Působení všech jmenovaných faktorů silně ovlivňuje její stav a kvalitu. Pleť postupně hrubne, ztenčuje se, ztrácí pružnost i pevnost a postrádá rovněž přirozený mladistvý jas.\nZkrášlující, zpevňující a ochranný přípravek s hedvábně jemnou texturou je bohatý na přírodní složky včetně výtažku z horské orchideje a brusinekkteré upravují vzhled pokožky a zlepšují její kvalitu. Pleť je den ode dne viditelně zářivější, jemnější a půvabnější, jakoby nad ní ani čas úplně ztratil svou moc. Lehký a jemně hedvábný přípravek, který se rychle vstřebává, je vhodný pro všechny typy pleti, jež potřebují osvěžit a rozzářit. Po použití je pokožka vyhlazená, zpevněná a kontury jsou obnoveny.\nPoté pokračujte v ošetření se svým oblíbeným denním krémem. Essential Micellar Water Krása pramenící z dokonalé čistoty Žít uprostřed panenské přírody a denně nechat dopadat na svou tvář křišťálové kapky pramenité vody je bohužel pro současného člověka spíš krásná pohádka než realita.\nVlivy nadměrně znečištěného životního prostředí, smogu, stresu a nevyváženého jídelníčku se projevují celkovým zhoršením stavu pokožky, častější sekrecí mazu, výskytem akné, oslabením funkce kůže coby přirozené ochranné bariéry, krása linie proti stárnutí, pigmentovými skvrnami a samozřejmě i rychlejším stárnutím pleti. Kosmetická značka Matis už nejednou projevila svou předvídavost a v ten pravý čas uvedla přípravek, který se ukázal jako dokonalé řešení nastalého problému.\nNejinak je tomu i nyní, kdy představuje nový šetrný a krása linie proti stárnutí zdraví a krásu navracející odličovací přípravek, který se stane neodmyslitelnou součástí vaší péče o to nejcennější, co máte — o zdravou a krásnou pleť. Nový Essential Micellar Water je šetrně odličující přípravek, který odstraňuje nejen make-up, ale zároveň si poradí i se všemi dalšími stopami znečištění a povzbudí pokožku k následné komplexní regeneraci.\nMimoto podporuje imunitu a zabraňuje negativním vlivům hektického městského stylu života na vaši pleť, aniž by ji jakkoliv dráždil. Pokožka je díky němu nejen perfektně čistá a osvěžená, ale zároveň jemně září a opět doslova dýchá. Bez obav lze krása linie proti stárnutí použít i pro odlíčení citlivého očního okolí.\nKlíčovou složkou Essential Micellar Water je nový PMO3 — exkluzivní, biotechnologicky vytvořený extrakt z jablečníku obecného, který dovede krása linie proti stárnutí mocný štít proti jakémukoliv vnějšímu nebezpečí pro vaši pokožku. Další nezastupitelnou složkou je AQUAREGUL — napomáhá harmonizovat přirozenou hydrataci, střeží její optimální hladinu v pokožce, která díky tomu vypadá hladká a svěží. Výtažek z brusinek — bohatý na polyfenoly navrací pokožce mladistvý a odpočatý vzhled.\nRůžová krása linie proti stárnutí — zjemňuje, zklidňuje a pomáhá stahovat rozšířené póry. MATISCITY Pro krásnou a zdravou pleť civilizaci navzdory Pokud jste součástí moderní společnosti a žijte relativně pohodlným životem ve městě, možná si všímáte, že vaše pokožka za to platí po čase určitou daň.\nZdaleka není tak pružná a svěží jako když se třeba vrátíte po dovolené strávené v čisté přírodě. Krása linie proti stárnutí nepřítelem číslo 1 je civilizační stres a s ním spojené aspekty, jako jsou nadměrně znečištěné životní prostředí, smog, nevyvážená strava a časté přechody z nebo do nerovnoměrně vytopených či klimatizovaných prostor.\nVýsledkem je celkové zhoršení stavu pokožky, častější tvorba mazu, akné, oslabení funkce kůže coby přirozené ochranné bariéry, dehydratace, pigmentové skvrny a samozřejmě i rychlejší stárnutí pleti.\nOdpovědí vždy předvídavé kosmetické značky Matis je nový neohrožený obránce zdraví a krásy, který se stane pilířem vaší péče o to nejcennější, co máte — zdravé a krásné pleti. MatiSCity je nový, nemastný hydratační krém s gelovou texturou vhodný pro všechny typy pokožky. Sametově hebký krém se rychle vstřebává a začíná okamžitě působit — podporuje imunitu a zabraňuje negativnímu vlivu hektického městského stylu života na vaši pleť.\nDoslova postaví neviditelnou, ale o to účinnější bariéru mezi vás a vše, co by mohlo mít špatný vliv na stav vaší kůže. Klíčovou složkou je nový PMO3 — exkluzivní, biotechnologicky vytvořený extrakt z jablečníku obecného, který dovede vytvořit mocný štít proti jakémukoliv vnějšímu nebezpečí pro vaši pokožku.\ndiccionario de 1inglés$ - checo


Poděbradská hydroelektrárna je památkou. Majitel zuří! - Nymburský deník\nPoděbradská hydroelektrárna je památkou. Majitel zuří!\nNymburk, Poděbrady - V pondělí vláda rozhodla o zařazení 15 staveb na seznam národních chráněných památek. Na seznamu je i nymburské krematorium a poděbradská hydroelektrárna.\nHydroelektrárna v PoděbradechFoto: Deník/ Miroslav S. Jilemnický\nZatímco majitel krematoria, nymburská radnice, vyjádřila nad nečekanou zprávou radost, majitel poděbradské hydroelektrárny zuří. Hovoří o podrazu ze strany státu. A také o možnosti, že už do elektrárny nikdy nepustí žádné turisty, jak tomu bývalo v posledních letech při zpřístupňování jinak neotevřených památek zvykem.\nPoděbradskou elektrárnu vlastní firma 1. Elektrárenská se sídlem v Českých Budějovicích. Jejím majitelem je Bedřich Čížek. Toho na jmenování hydroelektrárny památkou rozzlobilo hned několik věcí. „Jednak s námi o tom nikdo nejednal, ani nám o tom nedal vědět, vím to jen od novinářů. Elektrárna jako budova už památkou vyhlášená je a měli jsme se státem dohodu, že to tak zůstane. Najednou prohlásí za památku všechno, což nám způsobí značné komplikace. My jsme si kupovali výrobní jednotku, nikoliv muzeum!" říká naštvaný majitel.\nČtěte také: Sídliště Jankovice čekají úpravy za šedesát milionů\nZvažuje také možnost, že do objektu už nikdy nepustí turisty. Jak bylo v posledních letech tradicí například při Dnech kulturního dědictví. „Jsem opravdu rozhořčen a přemýšlím i o této možnosti. Ještě se pokusíme rozhodnutí státu zvrátit," řekl Čížek.\nMajitel elektrárny se obává, že po jmenování národní památkou budou muset jednat o jakýchkoliv potřebných změnách s jinými úřady než dosud. „Je to vyšší stupeň ochrany. Nechci, aby to vyznělo, že si elektrárny nevážíme, naopak. Já i všichni její zaměstnanci si ji velmi vážíme a máme ji rádi. Ale takováto rozhodnutí opravdu vnímáme jako podraz," doplnil Čížek.\nNaopak v Nymburce vládne se jmenováním krematoria národní kulturní památkou spokojenost. Majitelem první stavby na území republiky ve stylu purismu je město. Starosta Pavel Fojtík neskrýval radost. „Začleňujeme se mezi města, která se mohou pochlubit národní kulturní památkou. Krematorium je jedinečná stavba, navíc je jejím autorem absolvent nymburského gymnázia architekt Bedřich Feuerstein. Slibujeme si, že to přiláká do města další turisty," řekl Fojtík.\nV nymburském krematoriu byla před třemi lety vyměněna pec, má také nové ozvučení. Město letos investuje do úprav celého hřbitova, upravují se například cesty mezi hroby. Jmenování národní kulturní památkou může také přinést možnost získání dotací na další úpravy.\nNymburk se už před 10 lety snažil o jmenování kulturní památky v případě kostela svatého Jiljí. Tehdy však neuspěl, přednost dostal kostel svatého Bartoloměje v nedalekém Kolíně.\nČtěte také: Školy zakazují mobily, hrozí i dvojka z chování\nProjekt stavby vypracoval architekt Antonín Engel. V roce 1914 začala stavba zdymadla a o rok později hydroelektrárny. Realizace projektu se protáhla kvůli vypuknutí první světové války. Kompletně byla stavba dokončena roku 1923. Poděbradská vodní elektrárna patří k nejstarším stavbám svého druhu na Labi. Hydroelektrárna se zdymadlem nadále slouží i po téměř sto letech provozu.\nNymburské krematorium bylo postaveno v letech 1922 až 1924 podle plánů architekta Bedřicha Feuersteina. Jedná se o jednu z mála jeho realizací na území České republiky a zároveň o jednu z prvních českých puristických staveb. Stavba je jednoduchá, soustředěná na elementární geometrické formy. Půdorys obřadní budovy přechází z obdélníku v přízemí do oválu v patře. Vnitřní prostor je charakteristický svými elementárními tvary, které nejsou dekorativní, nýbrž funkční. Obřadní síň je prosvětlena okny souměrně umístěnými po čtyřech jejích stranách.


Anna Servanská (www.matthieuricard.org) - Duchovno - 20. 06. 2012 (3452 přečtení)\nNa webových stránkách Matthieu Ricarda se nedávno objevil doklad o jedné z jeho novějších humanitárních činností – informace o založení webových stránek, věnovaných altruismu a určených francouzským čtenářům (http://www.altruism-forum.fr) Tyto webové stránky vznikly v roce 2010 a mají plnit dvojí účel. Jednak chce Matthieu Ricardlépe porozumět tomu, jakou úlohu může altruismus ve společnosti mít a jaké prostředky jsou k naplnění této úlohy vhodné. Dále pak proto, aby mohl prostřednictvím ankety zjišťovat, jak se jeho čtenáři dívají na otázky, jež přináší výzva, před kterou současné lidstvo stojí; získané výsledky pak umožní lépe připravit knihy, na nichž pracuje.\nNaděje a obavy (Espoirs et craintes) - je anketa, kterou Matthieu Ricardvyhlásil 1. ledna 2012 na svém Fóru altruismu těmito slovy:\n„Chtěli bychom se prostřednictvím tohoto fóra seznámit s vašimi nadějemi a obavami, týkajícími se budoucnosti.\nZa poslední historické období došlo ve 20. století k největšímu ústupu chudoby, ale paralelně s tím pokračuje alarmujícím způsobem rozdíl mezi bohatými a chudými (šéf amerického podniku vydělává nyní 120krát více než průměrný zaměstnanec, zatímco v letech 1900 to byl 20tinásobek).\nPřekročili jsme nyní první stupeň poplachu v některých odvětvích ekologie (viz blog 28. října 2011 http://www.matthieuricard.org/index.php/archives/2011/10/) – oteplování klimatu, ztráta biodiverzity, množství dusíku v půdě a ve vodách, atd. – ale souběžně dochází ke značnému pokroku v myšlení lidí.\nV některých zemích, například v USA, se v posledních třiceti letech vyvinul narcistický individualismus spektakulárním způsobem, ale zároveň se pozoruhodně zvýšil počet neziskových organizací, poskytujících obětavě služby potřebným.\nVětšina velkých finančních společností usiluje o zpronevěry velkého kalibru a jejich vedoucí pokračují v beztrestném získávání nestydatých bonusů, ale zároveň stále větší počet osob velmi hlasitě protestuje, že to tak nemůže dále trvat a volá po změně, po čestnosti a po „chtěné prostotě“.\nRočně zabíjíme 150 miliard pozemských a 1500 miliard mořských zvířat pro svou spotřebu, ale zároveň hnutí za „osvobozen zvířat“ nabývá na síle.\nPřed námi je tedy směsice stínů a světel a chtěli bychom se vás otázat na dvě věci: čím se v mysli nejvíc zabýváte a jaké jsou vaše hlavní naděje pro budoucnost (blízkou nebo vzdálenou).\nJste optimista, pokud jde o vaši blízkou budoucnost? ano/ne\nJste optimista, pokud jde o vaši vzdálenou budoucnost? ano/ne\nMyslíte, že se konečně budeme orientovat na více altruistickou společnost? ano/ne\nKomentář a informace překladatelky:\nAtmosféru současné doby, to, co nehmatné „visí ve vzduchu”, formuloval Matthieu Ricard jako směsici stínů a světel. Uvědomila jsem si, že se tímto obrazem nesetkávám po prvé. Vybavila se mi pasáž z románu G. Meyrinka „Zelená tvář“, v níž se hovoří tom, že existuje duchovní rovnodennost –obratník, kdy světlo získává rovnováhu vůči temnotě.\nNa Fóru altruismu Matthieu Ricarda byly již zveřejněny výsledky předchozích anket - tři se uskutečnily v roce 2010 a jedna v roce 2011. Ankety z roku 2010 se týkaly názorů na transformaci osobnosti a transformaci společnosti (v dubnu), na institucionalizované sobectví (v květnu) a na to, zda existuje skutečný altruismus (v září). V anketě v roce 2011 pak měli čtenáři uvést příklady skutečného altruismu.\nPoznámka redakce: Protože anketní systém Jitřní země neumožňuje zadat anketu v této formě, vyjádřete se prosím k položeným otázkám v komentářích ke článku.


Glassova hudba na texty Bowieho, století Jana Nováka a hudba z Arménie. Moravský podzim 2021 | Moravský podzim | Filharmonie Brno\nGlassova hudba na texty Bowieho, století Jana Nováka a hudba z Arménie. Moravský podzim 2021\nAlterEcho, 30. září 2021\nMezinárodní hudební festival Moravský podzim proběhne ve dnech 1.–17. října a bude letos z větší části věnován Janu Novákovi. První slavnostní večer zahájí skladatelovy Filharmonické tance, které Novák zkomponoval v roce 1956 právě pro brněnskou filharmonii. „Orchestru tímto poděkoval za odvahu, když ho coby autora s výrazně protikomunistickými názory uvedl jako představitele nové české tvorby na festivalu Varšavská jeseň,“ uvádí za pořadatele Filharmonie Brno. Program bude pokračovat neméně výrazným dílem současného skladatele Philipa Glasse, jehož nejnovější Symfonie č.12 „Lodger“ vznikla na texty Davida Bowieho. Při uvedení díla v Brně se představí trojnásobná držitelka Grammy Angélique Kidjo, která symfonii propůjčí svůj hlas.\nGlassova hudba zazní i při spojení Cello Octet Amsterdam s klavíristkou Maki Namekawou. V české premiéře bude uvedena skladatelova hudba k filmu Hodiny a Dracula, na minimalistickou dramaturgickou linie poté naváže premiéra skladby Víta Zouhara Zvlněná hladina.\nFestival dále láká na skupinu Huun-Huur-Tu, reprezentanty hudby z Tuvy, pod uměleckým vedením ruské houslistky Taťjany Grinděnko. Svůj zpěv doprovázejí hudebníci hrou na tradiční nástroje, takže při vystoupení převádějí zvuky přírody do hudebních obrazů.\n„Božský rošťák. Člověk, který potřeboval žít svobodně jako jarní pták, volně létat a svobodně tvořit i za cenu, že bude ptákem osamělým a stěhovavým.“ Tolik se tradovalo o povaze skladatele Jana Nováka, který by letos oslavil sto let. Od středy 6. října naváže hlavní linie festivalu představením jeho děl. Zazní výběr skladeb pro zpěv, sólisty a orchestr, o den později (7. 10.) klavírní recitál mladého brněnského klavíristy Jakuba Sládka. A v pátek 8. 10. návštěvníci uslyší pět světových premiér skladeb na Novákovu latinskou poezii.\nVíkendový maraton Joannis Novak 100 pak slibuje nepřetržitý program zaplněný Novákovou hudbou od sobotního do nedělního dopoledne. Připraveny budou koncerty na netradičních místech, přednášky, besedy, workshop pro děti. Při sobotním koncertu v Besedním domě vystoupí také Novákova dcera, klavíristka Dora Nováková-Wilmington a jeho bratranec, operní pěvec Richard Novák. Tematický Novákův blok uzavře 15. října světová premiéra inscenace Kočár do Vídně, která vzniká ve spolupráci s Mahenovou činohrou Národního divadla Brno. Ke Kachyňově filmu totiž zkomponoval hudbu právě Jan Novák a orchestr ji bude hrát živě přímo na jevišti.\n„Nahghash Ensemble ve svých Songs of Exile zhudebňuje posvátné texty středověkého arménského mystického básníka a kněze Mkrtiče Naghaše a představuje hlubokou meditaci na téma vztahu člověka a Boha z perspektivy mnicha, který byl nucen žít mnohá léta v exilu,“ říká k dalšímu programu dramaturg Vítězslav Mikeš. Pozváním tohoto folklorního souboru vyjadřuje festival podporu válkou zmítané Arménii a připojuje se zároveň k oslavám třiceti let její samostatnosti.\nMoravský podzim uzavře Arménská filharmonie pod taktovkou Eduarda Topčjana. Večer nabídne nejen průřez arménskou orchestrální hudbou 20. století, ale i tři odlišné skladatelské přístupy k arménským tradicím: „Tigran Mansurjan se opírá o duchovní niternost, Avet Terterjan si na základě studia tradiční hudby vytvořil vlastní zvukový orchestrální svět, a nakonec Aram Chačaturjan dokázal osobitě využít arménských názvuků v symfonických dílech podléhajících dobově „diktované“ sovětské estetice,“ doplňuje Mikeš.\nSedmnáctidenní přehlídka nezapomíná ani na tzv. starou hudbu, posluchači se mohou těšit například na Umění variace Antonína Rejchy, na renesanční vícesborové nešpory na francouzský soubor Le Poeme Harmonique.\nPodrobný program je k nalezení na webových stránkách festivalu nebo v jednotlivých facebookových událostech.\nMoravský podzim, Brno – Besední dům a různá místa, 1.–17. 10. 21