Havajský ostrov Maui je "no ka oi" - cestovatel.cz\nDomů Přírodní zajímavosti Moře a mořská pobřeží Havajský ostrov Maui je „no ka oi“\nHavajský ostrov Maui je „no ka oi“\nOstrov Maui je, jak říkají místní obyvatelé, „no ka oi“, nejlepší místo na světě. Druhý největší ostrov celého Havajského souostroví si tento superlativ určitě zaslouží. Milióny návštěvníků souhlasí s domorodci, ano, Maui je země neporovnatelné krásy. Vedle stovek kilometrů bělostných pláží nabízí tento čarokrásný ostrov vše, co si i ten nejnáročnější turista může přát. Přes desítky hotelů předhánějících se v nabídce luxusu, od golfových hřišť přes stopy monokulturního pěstování cukrové třtiny či stovky restaurací či butiků a obchůdků se suvenýry, je stále ještě většina ostrova zachována v plné kráse, jak tomu bylo v dobách, kdy sem poprvé zavítal běloch v osobě kapitána Cooka. Tohle všechno jsem věděl z pilné četby turistických průvodců, nebylo to ale nic proti tomu, co jsem zde později viděl a zažil.\nSlunce osvětlovalo oranžové a rudé květy všudypřítomných ibišků, z dálky se ozývaly kytarou podbarvené zpěvy, a my jsme se vydávali na dlouhou cestu do Hany. Netušili jsme, co nás čeká, a tak jsme spokojeně odpovídali na pozdravy domorodců, usmívali se a těšili se na poklidný výlet čarokrásnou krajinou. Po několika kilometrech jsme se zastavili v městečku Paia na kafe. V šedesátých letech měla Paia pověst hlavního města hippies na Havaji, soudě podle vzhledu lidí, kteří proudili kolem bistra, moc se tady nezměnilo.\nDalší cesta do Hany začala docela nevinně, plantáže cukrové třtiny vystřídaly bambusové háje, občas jsme zastavili a obdivovali exotikou vonící pestrobarevné květy divokých zázvorů. Po několika kilometrech jsme však poznali, že to nebude tak jednoduché. Na této cestě se domorodí Havajané, kteří jsou velcí žertéři, především na úkor turistů, skutečně vyřádili. Značky u silnice byly chvilku v kilometrech, chvilku v Americe v mnohem více obvyklých mílích, uprostřed cesty se jim povedlo nejen silnici přečíslovat, takže mapa byla najednou zbytečná, protože takovými drobnostmi se přece oficiální mapa ostrova nebude zdržovat, ale i vzdálenost najednou začínala od nuly. Co ale následovalo, byla noční můra. Na sedmdesáti kilometrech cesty nás očekávalo 617 zatáček a 56 mostů, povětšinou tak úzkých, že se tam vešlo stěží jedno auto. Ještě že každou chvilku bylo možné zastavit, trošku si odpočinout, pokochat se vyhlídkou, projít se k jednomu z desítek vodopádů, vykoupat se v jezírku nebo alespoň posedět ve stínu opičího stromu, majícího korunu připomínající deštník. Z neproniknutelného deštného pralesa se ozývají skřeky neznámých ptáků, které v hustých korunách není možné vidět. Štíhlé kmeny papájí či banánovníky skrývají květy barevných zázvorů, ibišků, anthurií či divokých haleconií. Okolo visí bělostné, fialové i namodralé orchideje, které by v evropských obchodech vzbudily zasloužený úžas. Cesta do „nebeské“ Hany je vlastně nikdy nekončící projížďkou botanickou zahradou. Silnice povětšinou sleduje pradávné stezky, které zde existovaly dávno před příjezdem kapitána Cooka. Až do roku 1960 byla silnice prašná, ale o nic méně kroucená.\nNa chvilku se zastavujeme i na černé pláži vytvořené drobným obsidiánovým pískem. Je to zvláštní pocit, stát na písku, který není ani cukrově bílý jako na Floridě, ani nažloutlý jako všude jinde, ale černý jako nejtemnější noc. Člověk se chvilku musí zbavovat pocitu, že se o písek umaže. Moře je ale příliš bouřlivé, takže do vln se raději neodvažujeme a jen němě obdivujeme domorodé kluky, kteří se odvážně pouštějí na svých surfech do těch nejvyšších vln. Vedle těchto dětí, které rejdí po vlnách jako pestrobarevné korkové zátky, jsou na pláži ještě sýrovitě vypadající turisté z Německa, leskle černý písek ještě více zdůrazňuje jejich chorobnou bledost. Večer asi budou litovat, slunce se od černé pláže odráží a opaluje dvojnásobně silně.\nKonečně přijíždíme do Hany. Cesta se rozšiřuje, provoz slábne. Hana je ospalá vesnice, z kostela, postaveného ze zvláštní, nicméně malebné a očividně trvanlivé směsi lávových balvanů a mořského korálu, se ozývá zbožná píseň popisující božskou krásu života v Haně. Pak ještě pár domků, pošta otevřená jen hodinu denně. Původně to byla vesnice, jejíž obyvatelé se živili pěstováním cukrové třtiny. Po poklesu zájmu o třtinu hrozila Haně záhuba. Naštěstí někoho napadlo přeměnit pole na pastviny, dodnes jsou kopce kolem Hany jako poseté dobytkem. Nadšení obyvatelé Hany majiteli ranče po jeho smrti postavili na kopci velký kříž.\nO pár mil za Hanou je vysoko na skále hrob Charlese Lindberga, který zde v roce 1974 zemřel. Hrob je zcela neokázalý, pokrytý lávovým štěrkem z blízké pláže, vše jak si Lindberg přál. Pochován byl v eukalyptové rakvi, v nejoblíbenější košili, pracovních kalhotách a bos. Samuel Pryor, Lindbergův přítel, od něhož Lindberg svůj pozemek vlastně koupil, si na borovici na zahradě přitloukl prkno s nápisem: „Jestliže je nebe na zemi, pak je to tady.“\nHonem se na chvíli protáhnout na zdejší pláži Hokuula, která nemá sobě rovnou na celé Havaji – její písek je růžově červený. Ono se ale řekne protáhnout se na pláži, nejdříve ji člověk musí najít. Je to pláž velice solidně utajená, nikde žádné značení, po delším hledání jsem přišel na to, že je nutné nejdříve přejít jakousi louku, protáhnout se kolem plotu, přejít přes hřbitov a pak po srázu dolů. Konečně jsem ji našel. Vypadá to, jakoby sem ten růžový písek dovezli turistům pro radost. Pláž je tvořena vulkanickým popelem, který ztuhl, zoxidoval a změnil svoji barvu z původní šedi na načervenalou hněď. Ukázalo se ale, že pláž patří nudistům, takže jsem měl po fotografování a s brašnou na foťák na zádech jsem vypadal jako cvok. Jestli se ale někdo domnívá, že jsem si pokochal mé obézní Amerikou poněkud vyprahlé oko okukováním nahatých polynéských krasavic, mohu ho uklidnit, přítomné dámy měly všechny přes metrák.\nSedm posvátných jezer\nJe tu ještě jeden turistický magnet, Sedm posvátných jezer, v poslední době se stále více používá původní, byť těžko vyslovitelný název Ohe o Gulch. A poprávu, jezer totiž není sedm ale dvacet čtyři, a dokonce nebyly domorodci nikdy považovány za posvátné. Název Sedm posvátných jezer si někdy v padesátých letech vymyslel podnikavý ředitel hotelu z Hany, který měl dojem, že je toho léta nějak málo turistů.\nOd parkoviště vede k jezírkům krátká a celkem pohodlná cesta, takže to ani tak moc dlouho netrvá, když se konečně objeví spodní z mnoha jezírek. Již dva dny nepršelo, takže vodopády spojující jednotlivá jezera se smrskly do drobných potůčků a jezírka připomínají menší tůňky. Normálně je v jezírkách příjemně chladivé vykoupání, dnes je zde vody sotva po kolena. Vyšplhali jsme se až nahoru k sedmému nejmenšímu jezeru, občas jsme se museli probrodit tmavým bahnem, kameny nebezpečně klouzaly, ale za odměnu jsme se potěšili nádherným výhledem na divoké moře. Cesta sem a případné koupání není bez nebezpečí a každoročně několik turistů zaplatí za touhu po exotice životem, zraněné tady ani nepočítají. Pár nezbytných fotografií a zase zpátky. Cesta to bude dlouhá. Jelikož Maui jako ostatně žádný z havajských ostrovů mimo plně civilizovaného a tedy i nejméně zajímavého ostrova Oahu nelze autem objet dokola, čekají nás ty nekonečné zatáčky ještě jednou.\nOstrov Maui vznikl obrovským výbuchem dvou sopek, nižší Puu Kukui na západě a téměř 4000 m vysoké sopky Haleakala na východě. Masiv Haleakaly je tak enormní, že její láva vyplnila prostor mezi oběma vulkány a vznikl jeden velký ostrov, dnešní Maui. Také proto se ostrovu Maui říká Ostrov údolí. Sopečný kužel se většinou skrývá v oblacích. Pro domorodce je Haleakala, nazývaná Dům slunce, posvátná. Bylo to zde, kde podle staré polynéské legendy polobůh Maui chytil pomocí šestnácti las slunce a držel ho v zajetí. Propustil ho až po slibu, že se bude po obloze pohybovat pomaleji. Neudělal to z žádného sobectví, nebyl to žádný milionář, který ukradl slunce, ale proto, aby svému lidu zajistil více slunečního svitu. Dodnes nacházíme na znamení úcty na jejím okraji obětní kamínky zabalené do listu banánovníku. Ničit tyto obětní kamínky prý přináší smůlu.\nHaleakala je spící vulkán, naposledy chrlil lávu v roce 1790, zato tak pořádně, že dolétla až k jižním břehům ostrova, k zátoce La Perouse. Cesta na její vrchol neustále stoupá a kroutí se přitom jako nekonečný had. Přestože je podle odhadů odborníků Haleakala již dávno vyhaslá a poslední výbuch nastal před více než dvěma sty lety, v určitých oblastech nutí sirné výpary ke kašli. Zvolili jsme zdejší specialitu – jízdu na kole spojenou s vítáním rozbřesku na okraji vulkánu. Ne že bychom toužili šlapat 15 kilometrů do kopce, na to jsme moc líní, až nahoru nás pohodlně vyvezou vyhřátým autobusem a ještě cestou dostaneme snídani. Zabaleni ve větrovkách tápeme spolu s ostatními ve tmě a vzdorujeme mrazu a ledovému větru, jehož nárazy nevěští nic dobrého. Snažíme se do nikoho nenarazit, ve tmě bychom ho lehce mohli srazit do propasti. Najednou oranžový paprsek slunce dole hluboko pod námi protíná oblohu jako ohnivý meč, kráter se pomalu projasňuje oranžovou září, nad mořem sílí světlemodrý pruh, obloha získává namodralý nádech, začíná nový den. Chvíli stojíme v němém úžasu, potom se pomalu a mlčky rozcházíme po jednotlivých stezkách vedoucích do nitra enormního kráteru, jeho plocha je 40 čtverečních kilometrů. Vybíráme si tu nejjednodušší a nejkratší cestu, protože ve zdejší vysoké nadmořské výšce brzy lapáme po vzduchu. Pomalu sestupujeme dolů, sopečný prach přechází z tmavošedivé barvy přes oranžovou do zelené a zase zpět, každý krok zvedá malinké obláčky prachu. Nad námi se tyčí oválné obrysy kráteru, mezi nimi se prohánějí první obláčky. Moc rád bych si vzal kousek lávy na památku, ale manželka mi káravě připomíná bohyni ohně Pelé, která podobné suvenýry považuje celkem oprávněně za krádež a trestá věčnou smůlou. Průvodci nám ráno vyprávěli o nesčíslných balíčcích, které havajské pošty dostávají každoročně z celého světa. Obsahují kousky lávy a omluvu nesmiřitelné bohyni ohně.\nZaprášení, zpocení, unavení a hladoví nasedáme na kola a pomaloučku se pouštíme po silnici dolů do údolí. Slunce svítí, okolo je jen pestrobarevný sopečný prach, z něj občas vyráží rostlina připomínající plamenný meč. Proto jí také říkají stříbrný meč. Havajsky se jí říká ahinahina, pro vzdělance přidávám latinský název Argyroxiphium sandwicense. Je velice vzácná, kvete jen jednou za dvacet pět let na pouhý jeden měsíc, takže každý kvetoucí exemplář je po zásluze obsypán zuřivě fotografujícími turisty. Kdysi zde bývala velice běžná, rostla v tak velkých plochách, že za měsíčního svitu měnila barvu sopky na stříbrnou. Dobytek, divoké kozy a prasata, a také asi trocha nenechavých rukou tuto nádhernou rostlinu dohnaly na pokraj záhuby.\nNa několika místech stále vyvěrají sopečné plyny, smrdí to tu jako v blízkosti plynárny, některá místa mají nažloutlý nádech od krystalků čisté síry. Stále rychleji se řítíme dolů, proti nám se do kopce drápou autobusy přivážející první, dorůžova vyspané turisty. Plni zážitků jim ani nezávidíme. Slunce brzy vystřídají mraky. Ne, nezkazilo se počasí, to jsme jen sjeli níž a právě projíždíme vrstvou mraků, které při pohledu od moře zahalují celý vulkán. Silnice je navlhlá, brzdit se moc nedoporučuje. Před každou zatáčkou bychom nejraději zavřeli oči, přitom provoz směrem vzhůru houstne. Konečně prorážíme mlžná oblaka a krajina se zase zcela mění, Haleakala je najednou zbarvená do zelena, jsme v oblasti pastvin. Na svazích sopky kovbojové oblečení jak na Divokém Západě objíždějí velké stádo krav, bláznům na bicyklech nevěnují žádnou pozornost.\nProjíždíme snad nejúrodnějším územím na celém ostrově. Zdejší pastviny a na nich pracující honáci, vyučení od Portugalců, kteří vlastně přivezly ukulele na Havaj, daly vyrůst i malé město Paniolos, město havajských kovbojů. Dnes zde žije snad největší koncentrace věštkyň, astrologů a podobných podfukářů na celém světě. Nejvíce se mi ale líbil nápis na hospodě s mexickým jídelníčkem: „Pojď se ke mně najíst nebo umřeme hladem oba dva“.\nLahaina, dnes rušné město tak plné turistů, že v něm po deváté hodině ranní nenajdete místo na zaparkování, bylo kdysi sídlem králů a hlavním městem ostrova. Se svým dvorem i se svými jednadvaceti manželkami zde v první polovině 19. století sídlil mocný král Kamehameha I. Jeho nejdůležitější manželka, vlastní sestra Keupuolani, je zde dokonce pohřbená. Poté, co havajští panovníci přestěhovali svá sídla do Honolulu, se v Lahaině usídlili misionáři a posléze velrybáři. První z lodí velrybářů připlula v roce 1819. Dodnes po nich zůstala celá řada památek, misionářská obydlí přebudovaná na muzea, hotely či restaurace. Právě kvůli nim Lahaina dodnes neztratila svoje zvláštní kouzlo.\nNejdříve jsme poklidně poseděli pod údajně největším fíkusem na světě. Před 125 lety sem byl přivezen z Indie na oslavu padesátiletého výročí křesťanské misie. To byl pouhé dva metry vysoký. Dnes je to obr mající dvanáct spojených kmenů, jejichž větve se rozpínají do úctyhodné 70ti metrové vzdálenosti a poskytují příjemný stín celému náměstí. Hrají si tu děti, občas je tu nějaká výstava pod širým nebem, vlastně pod stromem, na kraji někdo hraje na kytaru, na druhém kraji se nějaký potulný kazatel snaží vnutit posluchačům svůj výklad bible.\nProcházeli jsme se zbytky pevnosti, postavené na obranu obyvatel proti příliš čiperným velrybářům. Ti se totiž cítili uraženi novými zákony zakazujícími nahým domorodým ženám v pověstném plavání vstříc přijíždějícím lodím, a zahájili na Lahainu palbu z palubních děl. Zajímavá byla i stará radnice, která původně obsahovala celnici, poštu, výběrčí daní, úřadovnu guvernéra, soudní síň, policejní stanici a místnost, kde soudci nechávali porotu hladovět tak dlouho, dokud se porotci neshodli na jednohlasném výroku o vině či nevině souzeného nebožáka.\nVečer se obrací větry, chladnější vítr od moře ochlazuje rozpálenou ulici, v přístavu se objevují lodě místních rybářů a úlovky ryb s exotickými jmény ahi, oho či mahimahi, občas je k vidění i korálová rybka humuhumunukunukuapua’a, symbol státu Havaj.\nPředchozí článekArgentina – plánování cesty\nDalší článekNa kole Českým Rájem


Kam pro nový McLaren MP4-12C? Nejbližší dealer sídlí v Mnichově | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Kam pro nový McLaren MP4-12C? Nejbližší…\n25.5. 2010\tLukáš Vaverka\nMcLaren zveřejnil první informace o prodeji připravovaného supersportu MP4-12C. Mezi 35 prodejními místy chybí Praha, nejbližší dealer tak sídlí v Mnichově.\nMcLaren MP4-12C se bude prodávat na 35 místech v 19 zemích. Zájem mezi potenciálními zákazníky i prodejci je enormní, nový supersport by chtělo prodávat zhruba 500 firem. McLaren vybral prvních 35, z nich 23 bude zveřejněno u příležitosti Goodwood Festival of Speed, kde se novinka také poprvé představí veřejnosti. Do podzimu se přidá další dvanáctka prodejců.\nOsm z prvních dealerů sídlí v USA a Kanadě. Dalších 12 jich pochází z Evropy (Velká Británie, Německo, Belgie, Francie, Itálie a Švýcarsko), dva z Blízkého Východu a jeden z Jižní Afriky. Zájemci z České republiky to budou mít nejblíže do Německa, konkrétně do Mnichova. Prodejny McLaren ale bude možné navštívit i ve Frankfurtu, Düsseldorfu, Hamburku a také v dalších evropských městech – například Milán, Paříž, Londýn, Zurich nebo Monako.\nProdej McLarenu MP4-12C bude zahájen na jaře 2011. Za první rok plánuje McLaren vyrobit 1000 kusů, zhruba polovina jich má zůstat v Evropě, 300-400 v USA a zbytek na Blízkém Východě nebo v Asii. McLaren eviduje kolem 2500 vážných zájemců. Další publicitu má vozu získat účast McLarenu na zhruba 100 různých automobilových akcích.\nPřidat názorDiskuse: Kam pro nový McLaren MP4-12C? Nejbližší…\nKam pro nový McLaren MP4-12C? 25.05.2010 18:02 twistedTSD\nAch jaj !!! 25.05.2010 09:44 Motuzek\nHura 25.05.2010 08:32 Subaru.in


Zvídavost | Málotřídní škola\nExistují hudební skladby, které třeba líčí východ slunce, řev tygra nebo noční bouři. Většina skladeb však nepopisuje nic existujícího. Nic bychom si neměli představovat, jen poslouchat, jak pěkně ta muzika zní.\n– sluchem pozná, kdy melodie stoupá či klesá\nPoslech – Wolfgang Amadeus Mozart: Malá noční hudba, Serenáda č. 13 G dur\nMalá noční hudba patří mezi nejpopulárnější hudební díla Wolfganga Amadea Mozarta. Serenáda (večerní hudba) vznikla na objednávku pro zahradní slavnost ve Vídni. Hlavní myšlenkou je motiv podobný fanfáře. Tímto jakoby hudebníci svolávali účastníky slavnosti z odlehlých částí zahrady k poslechu líbezné hudby.\nPokuste se hudbu, kterou jste právě slyšeli, namalovat.\nV hudbě je běžné, že se z tónů stávají obrázky a z obrázků tóny. Mnohé obrázky – noty – jsme už poznali. Dnes si ještě namalujeme a pojmenujeme pomlky. Ten, kdo umí noty a pomlky číst, dokáže zahrát a zazpívat i to, co nikdy předtím neslyšel.\nLidovou píseň z Valašska zpíváme živě.\nPři zpěvu prostřídáme dva žákovské týmy (podle slok).\nProhlédneme si notový zápis a pojmenujeme si druhy not, které zde najdeme.\nBěžel zajíc kolem plotu,\nroztrhl si novou botu.\nLiška mu ji zašívala,\nveverka se posmívala.\nCo ty se máš posmívati,\nkdyž já umím zašívati.\nBáseň rytmizujeme, tleskáme, boucháme do kolen.\nK básni zkusíme v žákovských týmech vytvořit melodii – první a poslední tón musí být c1.\nU potoka roste kvítí, říkají mu petrklíč, na koho to slovo padne, ten musí jít z kola pryč.\nVšichni se postavíme a rytmicky vyslovujeme říkadlo. Jeden rozpočítává, na koho ukáže, sedne si do dřepu. Pokud sedí, vstane. Na slovo pryč všichni vstaneme.\nToto rozpočítadlo zhudebníme. Začínáme a končíme na c1. Melodii vedeme krokem.\nLidovou píseň z Moravy zpíváme živě.\nDoplníme k ní doprovod pomocí rytmických nástrojů.


Pronájem komerčního objektu prostor kanceláří o velikosti 36 m2 v Kravařích | Kaktus reality Ostrava\nÚvodPronájemKomerční objekty a prostoryPronájem kanceláře\nNabízíme k pronájmu kancelář v administrativní budově, na frekventovaném místě ulice Opavská v Kravařích. Kancelář se skládá z jedné místnosti o velikosti 36 m2. Nachází se v 1. patře budovy. K dispozici je sociální zázemí, kuchyňka. V případě zájmu je možno pronajmout ještě skladovací prostor ihned vedle kanceláře. Kancelář byla užívána pro finanční služby. Možno užívat libovolně dle vlastní potřeby. Volné od 1. února.\nNájemné činní 4.000,- Kč měsíčně + 1.500,- Kč za služby. Bez kauce. Zprostředkovatelská provize 1 nájem. Více informací na telefonu, nebo emailu či osobní schůzce.


Bautista má další pódium\nStupně vítězů ve 2. závodě pro Alvara Bautistu na konci náročného kola WorldSBK v Jerezu.\nVe španělském Jerezu skončilo desáté kolo mistrovství světa superbiků 2021, které bylo pro všechny zúčastněné velmi náročné. V neděli ráno se startovní pole superbiků seřadilo k prvnímu závodu, který odstartoval v 11 hodin za chladného slunečného počasí. Z osmého a devátého místa na startovním roštu se dvojice týmu HRC rychle dostala na šesté a sedmé místo. Ve čtvrtém kole Bautista předjel týmového kolegu Haslama a posunul se na páté místo. Zatímco Španěl si udržel páté místo a ze všech sil se snažil dostat zlikvidovat třísekundovou ztrátu, která se před ním vytvořila, Brit v souboji s Bassanim trochu ztratil a v polovině závodu se ocitl na desátém místě. Alvaro jel druhou polovinu závodu poměrně osamoceně, udržel si páté místo až do cíle a získal dalších jedenáct bodů, zatímco Haslam bojoval s různými problémy a udržel se na jedenáctém místě.\nVe 14:00 hodin přišel čas na druhý z nedělních závodů kategorie Superbike. Dvojice týmu HRC si v úvodních zatáčkách opět vybojovala po jedné pozici a obsadila šesté a sedmé místo. Podobně jako v prvním závodě se Haslam v první polovině závodu postupně propadal zpět a v osmém kole byl dvanáctý. Angličan bohužel nedokázal dohnat ztrátu ani v druhé polovině závodu a dvanáctý také projel cílem. Týmový kolega Bautista se mezitím udržel na šestém místě a v sedmém kole předjel Reu a posunul se na páté místo. Odtud se Španěl na svém CBR1000RR-R Fireblade ukázal jako silný a konzistentní jezdec, který se snažil dotáhnout na dva jezdce před sebou. Rinaldiho předjel v sedmnáctém kole a Locatelliho hned v následujícím kole a dostal se na třetí místo. Bautista udržel vysoké tempo a udržel třetí místo až do cíle, čímž získal své druhé pódium během dvou týdnů, čtvrtý výsledek v první pětce za sebou a také šestnáct důležitých bodů do šampionátu.\n„Ve světle včerejšího dne bylo těžké zůstat soustředěný. I když jsme profesionálové, není to snadné. Snažil jsem se co nejlépe soustředit na motorku a na dění na trati. V prvním závodě jsem dobře odstartoval, ale v úvodních kolech jsem nedokázal plně využít pneumatiky, s čímž jsme se už delší dobu potýkali. Mezi mnou a jezdci přede mnou se tak vytvořila mezera a já je nedokázal dojet. Byl to fyzicky náročný závod, protože při velké přilnavosti byla motorka trochu agresivní a já musel bojovat, abych ji ovládl. Každopádně naše tempo bylo velmi podobné tempu lídrů a další umístění v první pětce bylo po Katalánsku, na zcela odlišné trati, opravdu dobré. Čekal jsem, že ve druhém závodě budu bojovat ještě více, ale díky vyšším teplotám se motorka od začátku skutečně stala jednodušší a plynulejší na jízdu hned. Zejména od poloviny závodu jsem byl schopen jezdit rychle a konzistentně. Začal jsem dojíždět jezdce před sebou a pak je předjíždět. Bavilo mě předjíždět ostatní jezdce na brzdách a bojovat s nimi. Nakonec jsme získali další pódium a já jsem šťastný, protože jsem se na motorce cítil mnohem lépe, i když podmínky byly horší než ráno. Všichni na motorce tvrdě pracujeme, nikdy se nevzdáváme, a tak jsou tento pokrok a výsledky pro nás všechny odměnou.“\n„Oba dnešní závody byly nakonec zklamáním. Naše tempo na začátku víkendu znamenalo, že bychom zde měli pomýšlet na umístění v první pětce, tvrdě jsme pracovali na pneumatikách a vypadali jsme konzistentněji. Ale v prvním závodě jsem se opravdu trápil a měl jsem problémy jak s kontrolou trakce, tak s motorovou brzdou. Ve druhém závodě jsme provedli velkou změnu, a přestože to přineslo pozitiva i negativa, výsledek byl víceméně stejný jako v prvním závodě. Jsem tedy zklamaný, protože jsem si opravdu myslel, že budeme silnější. Musíme pochopit, jak to zlepšit. Nyní se již díváme dopředu na Portimao“


Kusové koberce z Vopi | Bydlení snů\nZařizujete si nový obývací pokoj a rádi byste si na podlahu nechali položit nový koberec? Bohatou nabídkou kusových koberců oplývá internetová prodejna Vopi. Kusové koberce od Vopi je možné pořídit oproti jiným internetovým prodejnám za velmi rozumnou cenu. Potrpíte-li si na moderní vkus, pak Vás jistě okouzlí extravagantní koberce, které dodají Vaší domácnost určitou dávku elegantnosti a stylu. Objednat si na této webové adrese www.vopi.cz může také klasické interiérové koberce. Vybírat si u Vopi můžete koberce nejrůznějších rozměrů, barev i tvarů. Mnohé z nich jsou vyrobeny také z přírodních materiálů.\nVelmi žádané jsou zejména koberce Al Mano. Jedná se o koberce s rozměry 40x40 cm. Koberce Al Mano se těší své oblibě zejména díky tomu, že je možné, je libovolně zmenšovat i zvětšovat, neboť jsou spojeny pomocí technologie suchých zipů. Koberce Al Mano se hodí do každého typu interiérů. Naprostou novinkou pro letošní rok jsou kusové koberce Diamond, které se vyrábí v pěti barevných provedeních a třech velikostech.\nZaujmou Vás zejména svým plastickým vzhledem. Při příležitosti rekonstrukce Vašeho obývacího pokoje může objednat také koberce Vaším dětem do jejich pokoje. S dětskými koberci od Vopi budete maximálně spokojeni, neboť nejenže hezky vypadají a jsou kvalitní, ale také jsou jedinečným společníkem při hraní. Dětské koberce od Vopi mají často motivy nejrůznějších her i oblíbených večerníčkových postaviček. Pro fanoušky fotbalu, je přichystán dětský koberec s dresem slavného fotbalisty Messiho.


Umělé oplodnění pro manžele a páry bez věkového limitu – Novinky.cz\nVěkové omezení pro umělé oplodnění se s největší pravděpodobností nebude týkat manželů a párů. Pro anonymní dárkyně vajíček by měl ale platit věkový limit od 18 do 35 let, pro anonymní dárce spermií bude věkový limit od 18 do 40 let. Sněmovna ve středu na návrh Senátu upravila zákon o výzkumu na lidských kmenových embryonálních buňkách. Předloha v původní verzi bránila muži po čtyřicítce darovat mladší partnerce spermie. Zákon musí ještě podepsat prezident.\nstředa 26. dubna 2006, 12:19 - PRAHA\nPoslanci vyhověli Senátu i v dalších bodech upravujících pravidla pro umělé oplodnění. Zákon bude například přikazovat zachování anonymity dárců a neplodných párů. Předejít by se tak mělo tomu, aby dítě mělo dva známé otce - jednoho biologického a jednoho podle matriky.\nNeplodné páry by také podle tohoto zákona nemusely podstupovat nákladná genetická vyšetření, která by jejich snahu o potomka zbytečně prodražovala a komplikovala.\nV ČR zdravotní pojišťovna hradí tři cykly umělého oplodnění. Za jeden cyklus zdravotní pojišťovny platí 22 500 korun a na léky dalších 15 až 25 000. Další cykly si zájemci hradí sami a stojí přibližně 50 až 60 tisíc korun.\nProti výzkumu kmenových buněk lidovci a katoličtí biskupové\nNorma má ale zejména stanovit podmínky pro výzkum na lidských embryích, vědcům má umožnit práci s oplodněnými vajíčky, která nebyla využita při asistovaném oplodnění a byla by jinak zničena. Výsledky výzkumu mají pomoci rození zdravých dětí a léčbě nemocí, které současná medicína léčit neumí. Kmenové buňky mají schopnost přeměnit se v jakoukoli buňku či tkáň. Podle odborníků jimi lze léčit závažné nemoci nebo napravit poškozené tkáně.\nZákon výslovně zakazuje reprodukční klonování buněk a další nepovolené nakládání s lidským genomem a embryi. Vědeckým pracovištím, která by pravidla porušila, by hrozila pokuta až dva milióny korun, vědcům pak také zákaz činnosti nebo až osm let vězení.\nPokud zákon podepíše prezident, Česká republika by tak byla čtvrtou zemí v Evropě po Německu, Velké Británii a Francii, která povolila výzkum na embryonálních kmenových buňkách.\nProti zákonu se ve Sněmovně postavili lidovci, kteří o něm tvrdí, že degraduje počínající lidskou bytost na surovinu. Zásadně ho odmítají také aktivisté z Hnutí pro život. Vážné znepokojení nad ním vyjádřili i katoličtí biskupové. Žádná lidská bytost, a tedy ani lidský zárodek, by podle jejich přesvědčení neměl být prostředkem pro dosažení prospěchu druhých.


Cože? Chris Brown přišel o panictví v osmi letech! - Super.cz\nChris Brown v době, kdy ještě randil s Rihannou. Isifa\n9. října 2013 12:57\nRapper Chris Brown (24) tvrdí, že měl první sex už jako osmiletý chlapec. Zneužila ho tehdy čtrnáctiletá dívka. A on dnes věří, že díky předčasnému pohlavnímu životu se z něj v posteli stalo nenasytné zvíře. Na sexu s ním svého času byla závislá zpěvačka Rihanna (33), jež se ho nedokázala vzdát ani poté, co ji zmlátil. On se s ní však letos na jaře rozešel.\nBrown také přiznal, že už jako malý chlapec začal sledovat porno. V osmi letech, kdy žil v Tappahannocku ve státě Virginia, potkal čtrnáctiletou dívku, která ho přiměla, aby s ní souložil.\n„Na venkově je to jiné. Byli jsme velmi brzy sexuálně vzrušení, rozumíte, co chci říct? Třeba s dívkami, s nimi jsme se nebáli mluvit, já se nebál. Takže v osmi jsem byl schopen to dělat, to vás tak nějak naprogramuje na dlouhou dobu, takže pak můžete být pěkné zvíře,“ svěřil čtyřiadvacetiletý rapper v rozhovoru pro britský list The Guardian.\nBrown si také myslí, že je inteligentní a ideální vzor pro děti. Díky svému IQ byl prý schopen ve dvanácti letech získat první hudební kontrakt a prosadit se velmi mladý.\n„Myslím, že když jsem byl schopen cestovat z malého města, z něhož jsem pocházel, mám už dobré IQ. Pak ty všední věci, musel jsem se naučit hodně ze života na ulici, jak manévrovat v místnosti plné šelem… To ukazuje dětem, že i když jsou v šesté či sedmé třídě, můžou to dokázat. Chris byl v mém věku, když to dokázal, budou si říkat,“ chvástal se Brown. ■


Poslední aktualizace stránky: 6. března 2006 - 18:43 Volvox.cz si právě čtou 2 lidé\nVýstražná hra s přepisováním dějin\nZatímco Rooseveltova vláda se stále více zajímala o dění na starém kontinentě a uvažovala o tom, jak pomoci demokratické Evropě ve střetu s nacismem a fašismem, aby tak podle svých úvah nejlépe zajistila i obranu Spojených států, republikánští odpůrci a představitelé nejrůznějších extrémních organizací varovali před vstupem do "evropské" války. Tu by prý rádi proměnili ve válku světovou "pro své sobecké důvody" především Židé.\nPod heslem "Volíte Lindyho, nebo válku" prosadili v románové realitě izolacionisté jako republikánského kandidáta osobnost fenomenálního letce Charlese A. Lindbergha. Měl zapůsobit jako model odvahy a hrdinství. Vybrán byl ale také pro své antisemitské a rasistické myšlenky a postoje, které po celé Americe, ale hlavně na Středozápadě, získávaly stále širší, a hlavně hlasitější podporu. O Lindberghovi se uvažovalo jako o prezidentském kandidátovi i v nefiktivní historii. Philip Roth však ve své revidované vizi dějin nechává slavného pilota nad Rooseveltem jasně zvítězit a umožňuje mu vstoupit jako třiatřicátému prezidentovi do Bílého domu.\nLindberghovo prezidentství (z Rothova dopuštění) přináší mírovou smlouvu s Hitlerem, od něhož americký letec už roku 1938 i ve skutečnosti hrdě převzal Záslužný kříž řádu německého orla. Oficiální vztahy s Německem jsou takové, že ministr von Ribbentrop přijíždí do Washingtonu a nová mocenská galerie před očima stále nevěřící demokratické Ameriky udělá ze státní návštěvy oslňující společenskou událost.\nSnad nejvážnější je, že američtí fašističtí "mírotvorci" získávají svou demagogií i širší lidovou podporu, takže mohou postupně iniciovat projekty, které mají vést k posílení amerického vlastenectví a k očistě Ameriky od rušivých, neamerických prvků. Programy, které vzdáleně připomínají scénáře "řešení židovské otázky" z hitlerovského Německa, jsou zacíleny k narušení "přílišné koncentrace Židů" na východním pobřeží a k oslabení jejich vlivu na americkou politiku, na média a tvorbu veřejného mínění.\nDo role ministra vnitra angažoval Roth jednoho z "plnokrevných" Američanů, automobilového magnáta Henryho Forda, který se kromě souhlasu s Protokoly sionských mudrců neblaze proslavil též jako autor antisemitské publikace Mezinárodní židovstvo - jeden z hlavních světových problémů. V mírnější a plíživé podobě se tedy americkou společností začala šířit hitlerovská totalita, kterou provázel neutuchající a všudepřítomný strach.\nVe Spiknutí proti Americe jde o líčení pomalého procesu přijímání nepřijatelného, což vede ke zkouškám lidské integrity a důstojnosti, k testování odolnosti vůči hrozbám, nátlakům i svodům, k proměněnému chápání lidské a občanské statečnosti. Individuální reakce na novou situaci představují celou škálu - od rozhodnutí emigrovat (do Kanady), přizpůsobit se, kolaborovat nebo naopak se vzepřít.\nČtenář se pak může ptát, čí "spiknutí" a proti komu má autor vlastně na mysli v titulu své knihy. Upřímně řečeno, mnohé románové pasáže musí českému čtenáři připomínat momenty z dlouhodobého rozkladného působení totality u nás, jak jsme ji žili my a jak jsme se s ní vyrovnávali, případně nevyrovnávali. A také si můžeme připomenout, že volání po tlustých čarách za minulostí by mělo - a při vyhlídce na jistý úspěch by muselo - začít u každého jedince na domácím písečku soukromí, než by mohlo postoupit dále. V poznání a identifikaci onoho "neutuchajícího strachu" malého Philipa a každého z jeho okolí je ten vpravdě reálný motiv pro Rothův experiment s přepisováním dějepisných faktů.\nPróza Spiknutí proti Americe zřejmě nebude vnímána jako autorův nejpřesvědčivější umělecký úspěch, zvláště ve srovnání se třemi svazky "americké trilogie" z let 1997 až 2000 (Americká idyla, Vdala jsem se za komunistu, Lidská skvrna). Propojení soukromého světa s rovinou, kterou zaznamenávají sdělovací prostředky a dějepisci, je šité docela horkou jehlou - i když se oba světy prolínají, nespojují se přirozeně, a tedy zcela přesvědčivě v jeden jediný.\nSpiknutí proti Americe, Philip Roth Přeložil Josef Línek. Volvox Globator, Praha 2006, 420 stran.\nO autorovi| JOSEF JAŘAB, Autor je amerikanista a senátor\n4. 3. 2006, Lidové noviny, JOSEF JAŘAB\nPočet přístupů na tuto stránku: 3153


Šťáva jablko - malina 150 ml VITAMINÁTOR\nÚvod » BIO A NEBIO POTRAVINY » Nápoje » Džusy, šťávy, mošty » Šťávy » Šťáva jablko - malina 150 ml VITAMINÁTOR\nPřírodní jablečno - malinová šťáva. Příjemně osvěží a uhasí žízeň. Bez přidané vody, koncentrátu, cukru, sladidel a chemických látek.\nČíslo produktu: B8594158180582\nEAN kód: 8594158180582\n100% přírodní šťáva vylisovaná z čerstvých jablek a malin českého původu, bez chemické konzervace a přidaného cukru. Má příjemnou sladkou chuť, obsahuje velké množství vlákniny a je plná živin a vitamínů. Není přislazovaná, proto je vhodná i pro diabetiky. Tento jablečno - malinový mošt neobsahuje žádné chemické konzervanty, přidaný cukr, umělá sladidla, barviva a aromata.\nPodporuje krvetvorbu, napomáhá ke snížení vysokého krevního tlaku, podporuje imunitní systém, má protizánětlivé účinky, zastavuje krvácení a pomáhá při nachlazení. Maliny jsou bohaté na minerální látky, jako hořčík, vápník, fosfor, železo, draslík, vitamín C, karotén a vitamíny skupiny B. Dále obsahují třísloviny, pektin, barvivo, které patří mezi nejsilnější antioxidanty. Čím sytější a tmavší barvu maliny mají, tím je koncentrace tohoto barviva vyšší. A také je v nich obsažena kyselina jablečná, vinná, citrónová, mravenčí, salycilová a glykosidy.\nMošty Vitaminátor jsou 100% přírodní šťávou, která je vylisovaná z čerstvého ovoce a zeleniny. Zajistí Vám snadný příjem vitamínů a živin, které jsou obsažené v čerstvém ovoci a zelenině. Mošty Vitaminátor jsou bez barviv, bez cukru, bez konzervantů a bez přidané vody.\njablečná šťáva 80 %, šťáva z maliny 20 %\nLegislativní zařazení nealkoholické nápoje - ovocné šťávy\nk přímé spotřebě. Před otevřením doporučujeme protřepat.


Kocky-online.cz - kočičí portál .:. článek Jak se mají 'svobodné matky'\nSvobodné matky, ať už lidské nebo kočičí, to nemají jednoduché. Zatímco lidským matkám pomáhá stát, těm kočičím pomáhají útulky, povětšinou soukromé. Nemáte chuť pomoci útulku s péčí o svobodné kočičí matky a jejich drobotinu?\nBára Kolmanová (10.5.2004)\nNe, ten název není přemrštěný, ani jsem se nepřeškolila na pomoc lidskému druhu. Ale v tuhle roční dobu přicházejí s břichem tak těžkým, že se sotva valí a jako kdyby podvědomě znaly ten rozdíl. Připomínají mi vždy románky z (před)minulého století. Ten rozdíl mezi dětmi, které porodí řádná manželka a tím, o která se s vypětím všech sil stará (či ho v zoufalství někde odloží) ta pánem svedená služtička, co jí zabouchli dveře za zády, když se jí začalo bříško kulatit. Dnes už je snad úplně jedno, zda něčí rodiče byli oddáni, u zvířat je ale rozdíl mezi „plánovaným“ potomky a „nechtěňátky“ do očí bijící. Vytoužená, už předem milovaná štěňátka či koťátka povije s láskou opečovávaná maminka, rodina napjatá, veterinář v pohotovosti, pelíšek pečlivě připraven a prckům se dostane veškeré péče.\nMnoho lidí mláďata od svých zvířat z pochopitelných důvodů nechce. Ti rozumní to řeší kastrací, ti méně rozumní? „Ty děvko, ty svině,“ zaznívá na adresu kulatících se koček a to že „koťata se mají házet do žumpy, jen co se narodí“, to je rozšířený světonázor našich vesnic. Někteří to ještě vylepšili. Koťata jsou prý roztomilá a děti si s nimi rády hrají, a tak se kočce, tak zhruba tříleté, nějaké koťátko nechá. Když koťátko povyroste, kočka se... klepne jako králík. A nechá se žít nová „mladá“ kočička. (To je, včetně způsobu „utracení“, praxe z Oravska).\nMinulý týden jsem k nám přijímala trojbarevnou kočičku s koťaty jen den starými (trojbarevná holčička, tři rezíci a černobílé kotě), k porodu si v zoufalství vybrala zahradu, kde žijí čtyři kočkožraví knírači. Teď bydlí v karanténě v kleci, to je největší soukromí, které jsem jí schopna poskytnout. Kočky mají velmi často problémy odchovat koťata tam, kde je víc zvířat pohromadě. Matka není v psychické pohodě a může koťata odmítnout, mláďata zase ohrožuje velké množství nemocí, které mohou přinést jiné kočky. A více matek z různých míst s koťaty, to je, co se týče nemocí, podobné jako jesle.\nPro kočky v posledním stádiu březosti a matky s koťátky je ideální individuální péče v depozitech. Je nás ale, bohužel, zoufale málo. Nejsme schopni zajistit soukromí a pohodlí všem maminkám.\nJedna z prvních kočiček před porodem – Zuzanka – našla dočasný azyl u slečny Jany Adamové a svých pět miminek odchovává v pořádku, ač sama v léčení. Jedna kočičí holčička už má dokonce přislíben nový domov, ostatní koťátka se zde na stránkách v brzké době objeví k zamluvení, stejně tak i Zuzanka, až bude po kastraci.\nZuzanka a její děti\nMáša byla odchycena v Dobříši spolu s kocourky Matesem a Markem, a než bylo možné jí přestěhovat, porodila. Ráno byla chycena, resp. se nechala dobrovolně odnést, odpoledne už pracovala k porodu. Dočasný azyl našla rodinka v depozitu u Dany Javůrkové spolu s kocourem Jakubem. Všechna koťátka jsou zatím zamluvená, domov ale potřebuje i maminka Máša.\nDěti kočičky Máši\nKočička z Hlavního nádraží v Praze se nechala chytit na velikonoční pondělí po dlouhém „přemlouvání“. V depozitu u Jiřinky v Řevnicích porodila jen pár dní poté a o volierku se dělí, kromě malých černobílých a černých klubíček, i se svým synkem z minulého roku. Chybí totiž místo. Mladý kočourek se k miminkům naštěstí chová slušně.\nKočička z Hlavního nádraží a její drobotina\nMourovatá Syčanda z Jenerálky, to je smutnější příběh. Porodila pár dnů po odchycení (z naprosto nevyhovujících podmínek). O koťata se vzorně starala spolu s tetami, zřejmě svými koťaty z let předchozích. Týden po porodu koťata zabila. Snad ze stresu, přestože byla v ústraní a snažili jsme se jí rušit opravdu minimálně. Nebo možná koťata onemocněla a matka to věděla... nevím.\nVčera jsem přijímala tu nešťastnou micinku, co se rozhodla rodit mezi smečkou psů. Říkám jí Kawkub, je ze stejného místa jako kočička Shirin, která našla nový domov na výstavě v Ústí nad Labem minulý rok. Shirin tehdy její kotě zemřelo, doufám, že Kawkub a její miminka budou mít větší štěstí. Je to ale pro ně těžké, vyrůst v pořádku ve volierce v místnosti, kde je vlastně karanténa, do které přicházejí další a další zvířata z venku.\nAsi se vám zdá, že jsme tak trochu blázni, když řešíme novorozená koťata, která většina lidí prostě utopí. Vzhledem k problémům popsaným výše se „útulkové“ kočky kastrují co nedříve po přijetí, je totiž vždy předpoklad, že mohou být březí. Tedy, kastrují se březí. Je to méně bolestné než nechat zvíře porodit a potom ho o mláďata připravit. U časných stádií se to v podstatě rovná potratu u lidí, u koček, které byly v druhé polovině březosti, je třeba dobré pooperační péče, doplnění tekutin aj.\nStádium březosti bez ultrazvuku nepoznáte. V dřívějších fázích březosti jsou koťátka nahmatatelná jako pingpongové míčky, později už bříško vyplní a pohmatem zjistíte jen to, že kočička je březí. Ovšem kastrovat zvíře, kterému zbývá do porodu už jen pár dní, to už je nejen ohavné, ale i pro kočku nebezpečné. A tak zvíře přijaté těsně před porodem zktrátka porodí. Často se mě lidi ptají: „Proč je neutratíte nebo proč nenecháte jenom dvě?“ Možná se tak ptáte také. Ale věřte tomu, že nikdo z našich depozit, kdo se o kočky fyzicky stará, není schopen říct „Tohle kotě necháme a tohle zabijeme“, když je má před sebou. Na dálku se totiž radí dobře. Utracení zvířete patří k mé běžné denní praxi, k normálním povinnostem, pracuju na veterině, ale ani já nemám chuť hrát si na osud. A tak kdo se narodí a je zdravý, zůstává živ.\nKočička, která přijde do útulku týden před porodem, se zdrží zhruba tři měsíce, než může být předána nové rodině. Porodí a odchovává koťátka. Teprve po jejich odstavu je kastrována a očkována. Koťata je potřeba odčervovat od čtrnácti dnů věku, zhruba po dvou týdnech, a před stěhováním do nového domova naočkovat.\nNáklady na kočičí rodinku, tedy jednu březí kočičku a jejích pět dětí (průměr), jsou:\nodčervení koťat 2 x Banminth á 140 Kč 280 Kč\nodčervení kočky 2 x Cestal á 40 Kč 80 Kč\nočkování koťat 5 x Fel-O-Vax á 250 Kč 1250 Kč\nočkování kočky 2 x Fel-O-Vax á 250 Kč 500 Kč\nkastrace kočky 600 Kč\nzbavení vnějších parazitů 100 Kč\nstelivo pro kočku a koťata 15 x 10 kg Mikeše á 86 kč 1290 Kč\nkrmení pro kočku 105 dní (15 týdnů)\nx 400g konzerva á 20 kč 2100 Kč *\nkrmení pro koťata 49 dní (7 týdnů) x 2\nx 200g kotěcí konzerva ** á 20 kč 1960 Kč\npřikrmování koťat a kočky 105 dní (15 týdnů)\nx 100 g sušenek *** 900 Kč\ncelkem 9060 Kč ****\n* při optimistickém odhadu, že kočka odejde do nového domova 2 týdny po koťatech\n** koťata začínáme přikrmovat od 4. - 5. týdne věku\n*** 12 kg sušenek Acana kitten pro koťata, březí a kojící kočky vyjde na 970 Kč (ACANA Kitten 8kg: 585 Kč + ACANA Kitten 4kg: 385 Kč)\n**** při optimistickém předpokladu, že koťata jsou zdravá jak rybky; v této částce nejsou zahrnuty nejrůznější dobrůtky, které koťata potřebují - syrové maso, Tatra mléko, žloutky, tvaroh...\nPro úspěšný odchov kočičí rodinky je třeba klidnější domácnosti či samostatné, i menší místnosti, ev. je možno zapůjčit volierku. Rostoucí koťata samozřejmě „řádí“, hrají si, je třeba mít s nimi trpělivost, ale jsou opravdu „lepší než kino“. Chcete se stát azylovým domečkem pro kočičí matky s dětmi? Kawkub na vás čeká.\nAle aby to nevypadalo, že jen kočky jsou nerady viděny s outěžkem. Fenku Daisy jsme přijímali den a půl před porodem, vyhublou a nešťastnou, i její bříško bylo někomu na obtíž. Štěňátka byla krásná, i když asi od tří tatínků :-)) a mohli jste je vidět na Výstavě pro kočku, kde našla nové domovy.\nPokud byste chtěli dát domov některému z roztomilých uličníků na poslední fotce, kontaktujte slečnu Adamovou (tel. 602 645 711). Koťata budou k odběru koncem května, odčervená, vakcinovaná, uvyklá čistotě v bytě. Do nového domova půjdou s předávacím protokolem (podmínkou předání je kastrace v dospělosti), prosíme o úhradu vakcinace.\nKočička Zuzanka a její koťata\nMáša z Dobříše a její děti\nFenka Daisy a její štěňata\nKomentáře: Tolik peněz... (2004-05-10 08:37:37, ) Odpovědět\nNikdy mne nenapadlo, co útulek vydá za odchování jednoho vrhu "nechtěňátek". To je fakt síla. Přispěju alespoň nějakou tou korunou, když už nemůžu pomoci tím, že bych si "matku na slehnutí" vzala domů. Kačka\nhned bych si nějakou mamušu vzala, (2004-05-10 09:15:46, Dagmar) Odpovědět\nale u nás by se čtyřmi našimi kočičáky moc klidu neměla.To co jsem si přečetla je ale pro mne dost hrůza. Topit koťata je dost ošklivé, ale zabíjet kočičku, na kterou jsem si již zvykla je podle mne úplně zrůdné! Já nadávám na praxi u nás na chalupě, ale dá se říci, že jsou to ještě zlatí burani. Ti se jen o kočky nestarají! Zrovna mi hlásil manžel z chalupy (já nemohla jet), že sousedovic kočička porodila v neděle mrňata. Pojedu o víkendu zjistit kde jsou a kolik jich je. Naštěstí mamina najde dost jídla u nás v kůlně s ostatními venkovskými kočkami, které se musejí o potravu postarat samotné (majitelé zemřeli a prodat se dal jen barák). Doufám, že to s ní půjde, jako s ostatními, rozdat koťata a včas vykastrovat!\nPár kaček taky zašlu, ale hlavně se budu pídit, kdo by si mohl kočičku vzít a neví o této možnosti!\nJá už zkušenost mám :-) (2004-05-10 10:40:38, Olga) Odpovědět\nTak to já už jsem si jednu mamušu na hlídání vzala. Přítel kočky nemusel, já jim po přečtení SOS článku na Kočkách-Online pomoci chtěla. Tak jsme se dohodli, že dočasné hlídání je to pravé. Zkusíme, jaké to bude žít s kočkama, a když se nám to nebude líbit, po umístění koťat zase osiříme...\nAsi už tušíte jak to dopadlo: Kočka-mamuša se vrátila do původní lokality, protože byla plachá, a přítel začal na dvorku stavět luxusní zateplenou boudičku pro jedno z koťátek :-), "aby se mělo kam schovat, když bude ošklivo". S nápadem, že si jedno necháme přišel ON sám dobrovolně! Od té doby si život bez koček už nedokážeme představit :-)\nJen se mi zdá, že těch koťátek přibývá rychleji, než lidí, ochotných jim pomoci. Ale věřím, že i ta letošní najdou všechna nový a láskyplný domov! A kdo si nemůže vzít jedno mrně domů, může přispět i jinak - pár desenikorun na krmení nebo příspěvek na stelivo také pomůže :-) Držím palce!!!\nKrmení pro koťata (2004-05-10 10:54:55, Zuzana F.) Odpovědět\nKočky-online.cz tento týden předají OS podbrdsku 20kg pytel sušenek Acana pro koťata (další granulky pro koťata dostane útulek Bona a útulek Lucky paní Zárubové). Bohužel, jeden dvacetikilový pytel vystačí pro jeden dva vrhy koťat... proto doufáme, že se najdou laskaví lidé, kteří útulkům zasaženým koťaty pomohou - jak materiálně, tak finančně:\nOS podbrdsko - číslo účtu: 152335352/0600\nBona - číslo účtu: 185575192/0300\nAzyl Lucky - číslo účtu: 1005659319/0800\n(Hodnotu materiálních i finančních darů poskytnutých těmto organizacím lze ve smyslu zákona č. 586/1992 Sb. o daních odečíst z daňového základu.)\nOravsko (2004-05-10 14:47:55, Dana) Odpovědět\nNa Oravsku, kde jsme letos trávili zimní dovolenou, to podle mě není špatné jen pro kočky, ale i pro psy. Byli jsme v Zuberci - Habovce. A většinou byli v kotcích nebo uvázáni na řetězu. Prý je tam vyhazují i lidé z města, takže se tam toulají a pak je místní taktéž praští po hlavě a zakopou. Je to asi spíš chudý kraj s nezaměstnaností, život je tam určitě náročný. Díky rozvíjející se turistice ale lidé nějaké příjmy mají. Příroda pěkná, ale toto mě odrazuje od další návštěvy kraje. Snad i tam se to do budoucna zlepší. Na Roháčích se už prý dřevo netěží, ale spíš si tam začínají přírodu chránit. Takže snad s určitým blahobytem tam v budoucnu dorazí i osvěta a chování místních se změní. Ale na brzkou budoucnost to moc nevidím. Musíme věřit. Jinak moc díků všem obětavcům, kdo se takto starají o koťata. Mám v bytě 2 kočičáky, ale momentálně jsme v situaci, kdy nemůžeme pomoci. Snad jen takto povzbudivými slovy. Díky!\nre: Oravsko (2004-05-10 17:22:46, Sylvia) Odpovědět\nA ja som po precitani clanku dumala, kde sa to Oravsko vlastne nachadza, ale teda ma nenapadlo, ze je pod tymto nazvom mienena Orava - region na severe Slovenska. :-)\ndobrovolně (2004-05-10 18:06:07, Eva B. a smečka) Odpovědět\npřiznám, že mě taky nenapadlo, kolik peněz stojí odchovat koťátka ve zdraví a pohodě...doma prostě pořád nakupujete, když je vidět, že granulky docházejí a nepočítáte to ... útulky snad aby měly zlatý důl či co :-(\nu nás v Pětikočičíně by bohužel mamča s koťaty neměla moc klidu ani místa - navíc bychom na ně neměli čas. naši senioři, basset a peršulka hostí pěkný permanentní zánět dásní, takže malá koťátka k nám mají vstup zakázán :-( nicméně, vyštracháme aspoň nějaké granule pro mrňousy ...\nDobra zprava (2004-05-13 15:11:21, Zuzana F.) Odpovědět\nTak kocicka Kawkub a jeji deli nasli docasny domov, u hodne slecny, ktera sice bydli v pidibytecku a ma vlastni kocky, ale kde bude kocicim miminum nekolikanasobne lepe nez v utulkovem provizoriu. Kazdopadne jenom behem dneska OS podbrdsko kontaktovaly dve pani s upenlivou prosbou o umisteni kojicich kocicek s cca 3 tydennimi kotaty (jednem kotatum zhrozi, ze je roztrha pes, jako roztrhal predchozi vrhy - brezi kocky na sidlisti, druhou koteci rodinku chce zabit majitel kocky). Takze pokud byste mel nekdo chut se docasne postarat o cicu s kotaty, mate moznost :-)\njen pro info (2004-05-13 18:25:39, Bára) Odpovědět\nTeď u nás čeká ještě černá kočička s bílými znaky a její dvě koťata a stříbrná březulka těsně před porodem.\nTa Orava (2004-05-13 21:30:00, Bára) Odpovědět\nto je praxe našich sousedů, kteří si ji bohužel přivezli i do Prahy a praktikovali, když jsem byla ještě dítě školou povinné a netušící...\nAdresa této stránky na Internetu je: http://kocky-online.cz/jportal/articles.phtml?op=read&id=515\nTato stránka byla stažena z webu KOCKY-online (http://kocky-online.cz) dne 11.4.2021 v 0:38:01. Nakládání s jejím obsahem podléhá schválení redakce webu KOCKY-online - mail redakce@kocky-online.cz


Letos se poprvé prodá přes 80 milionů aut za rok, většina mimo Evropu | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Letos se poprvé prodá přes 80 milionů aut…\nLetos se poprvé prodá přes 80 milionů aut za rok, většina mimo Evropu\nNejvětším výrobcem automobilů světa bude letos opět patrně Toyota, VW Group a GM budou bojovat o druhou příčku.\nEvropský trh sice letos zažívá prodejní krizi, v jiných částech ale situace tak zlá není. Během letošního roku se totiž na světě prodá více než 80 milionů aut, je to poprvé v historii, kdy se za jeden rok prodá tolik vozů. Vyplývá to z odhadu společnosti LMC Automotive.\nNejvíce aut v průběhu letošního roku prodá japonský koncern Toyota Group, který se rychle vzpamatoval z loňského tsunami v Japonsku, kvůli jehož následkům byl loni až třetí největší automobilkou světa.\nO druhou příčku se během posledních týdnů roku ještě poperou německý Volkswagen Group a americký General Motors. Jejich stávající prodeje za letošní rok se totiž liší o pouhé jedno procento.\nToyota za tři čtvrtletí letošního roku podle svých statistik prodala 7,4 milionu aut, GM 6,95 milionu aut a VW Group 6,9 milionu aut.\nToyota, Volkswagen i GM výrazně těžily z rostoucího amerického trhu. Ten se oklepal z hospodářské krize a nyní zde tři roky za sebou rostou prodeje nových vozů.\nPsali jsme: Světový trh v roce 2011: Corolla před Focusem, Golf až třetí\nVW Group v minulosti prohlásil, že se do roku 2018 chce stát největší automobilkou světa. Kvůli tomuto cíli v příštím roce zvýší výrobní kapacitu svých továren o dalších 600.000 aut ročně, což je stejný počet jako GM a Toyota dohromady.\nJeff Schuster, senior viceprezident prognostiky ve společnosti LMC, tvrdí, že je těžké odhadnout, kdo bude za pár let největším výrobcem aut světa, rozhodovat se každopádně bude mezi triem Toyota, GM a VW Group. „Je to velice těsné,“ prohlašuje Schuster.\nŽádná z automobilek ještě nikdy neprodala přes 10 milionů aut za rok. Toyota i Volkswagen Group však předpokládají, že tuto hranici v následujících letech překonají.\nV příštím roce by se podle LMC Automotive mohlo na světě prodat takřka 83 milionů aut. V roce 2014 by se největší automobilkou světa mohl stát VW Group. LMC Automotive předvídá, že se německému koncernu bude výrazně dařit v Číně a USA, v Evropě pak už pokles prodejů nebude tak výrazný.\nTo Toyota má na čínském trhu problémy, kvůli sporu Číny a Japonska o ostrovy Senkaku (Tiao-jü podle Číňanů) zdejší zákazníci bojkotují japonské výrobky. Toyota tak patrně v nejlidnatější zemi světa letos zaznamená meziroční pokles prodejů.\nPřidat názorDiskuse: Letos se poprvé prodá přes 80 milionů aut…


Pozor, bacily útočí! Takhle je zabijete! - Matky v nesnázích\nPozor, bacily útočí! Takhle je zabijete!\nMirka 8. března 2016 0 Komentářů\nTo se picnu. Celou zimu se vyhýbám chřipkám, angínám a virózám, a když jsou nachlazení a nemoci konečně na ústupu, tak já lehnu. Bolí mě v krku, mám kašel a rýmu, kvůli které mi teče z nosu i očí. A huhňám. Už několik dní ležím v posteli přikrytá až po hlavu a kurýruju se. Na krku i hrudníku mám zábaly, aby se dutiny uvolnily a bacily moje tělo co možná nejdřív opustily.\n„Jenže čím se vlastně můžu v těhotenství léčit?,“ ptala jsem se. Nejlíp asi ničím. Kamarádky mi doporučovaly homeopatika, která zabírají a čaj z čerstvého zázvoru s citrónem a medem. Zázvor je zázračný, to je fakt. A za normálních okolností bych ho pila litry denně. Jenže, teď když jsem těhotná, tak zjišťuju, že zázvor by se vlastně vůbec neměl. Důvod? Prý způsobuje prokrvování dělohy, což může být nebezpečné. Takže ho často nepokouším. I když v rozumné míře a jednou za čas snad neuškodí žádná bylinka.\nCítím horkost. Měřím se a mám zvýšenou teplotu. Ach jo. Paralen, který jediný těhotné můžou, zatím vynechávám, protože mi v lékárně doporučili zkusit nejdřív lipový čaj. Dva šálky za den. Prý snižuje horečku a při nachlazení hodně pomáhá. A v těhotenství by měl být neškodný. Hurá, těším se, jak se mi uleví.\nNa noc si dělám čaj do toho největšího hrnku, který doma najdu. Pro lepší chuť přidávám med a citrón a potím se. Ráno se měřím a mám o něco nižší teplotu. Kašel se mi ale změnil v ,chrchlák´.\n„Nedá se nic dělat, budu muset zkusit lektvar z cibule a medu,“ říkám mému muži a přitom se oklepu. Cibuli totiž bytostně nesnáším. „To bude velká oběť,“ utrousila jsem, zatímco on se mi směje. Recept proti kašli, který doufám bude mojí spásou, mi dala kamarádka Eva, kterou jí i její malou dcerku vyléčil. Snad mi po jednom hrnku taky pomůže, protože víc takových bych asi bez újmy nedala.\nPro odvážnější zájemkyně, tady je recept:\nCibuli nakrájíte na čtverečky a zasypete cukrem nebo medem. Po několika hodinách pustí cibule šťávu a tu přes plátýnko přecedíte a pijete. Tak na zdraví!\nA pro ty, které momentálně taky ,trpí´, jsem vyštrachala pár vtipů z doktorského prostředí.\nVyprávějí si dva doktoři o svých pacientech. „Teda, člověče, my tu teď máme jednoho, ten má snad všechny nakažlivý nemoci…Tak jsme ho dali na samotku a dostává palačinky, bramboráky a lívance.“ „Neblbni, to pomáhá?.“ „Nepomáhá, ale dá se to podstrčit pode dveřmi!“\nPřijde matka s dcerou k lékaři. Doktor praví k mladé dámě: „Tak se svlékněte, slečno.“ „Ale ne, pane doktore, na vyšetření jsem tu já!“, ozve se matka. „Aha. Takže vyplázněte jazyk.”\nPane doktore, pomozte mi. Všichni mě pořád ignorují. „Další prosím.“\nTagy:bacily, bolest, chřipka, krk, nemoc, viróza\nAutor s 394 příspěvky\nPéče o tělo po druhém porodu\nRECEPT: Salát z pečené červené řepy s kozím sýrem\nNeštovice: Test přípravků proti svědění\nTereza: Jak vybrat dítěti správnou autosedačku\nLukáš: Jak vybrat dítěti správnou autosedačku\nIveta: SOS: Imunita, růstové bolesti nebo problémy se spánkem!


Recepty z vajec natvrdo: 4 tipy, co udělat s velikonoční nadílkou - Vyrovnaná žena\nby Simona Olšanská 18. 4. 2017, 17:01 1 tis. zobrazení\nVe většině domácností to po Velikonocích vypadá stejně – hromada vajíček. Jenže ta si samozřejmě žádají urychleně zpracovat, jinak by byla skutečně jen na okrasu.\nUž natvrdo uvařená vejce lze stále využít i v teplé kuchyni. Rozhodně to není pouze klasická vajíčková pomazánka. Pojďme se podívat na několik receptů, které rozhodně neurazí ani ty, kterým se již vajíčka stačila znechutit.\nVajíčkový salát s medvědím česnekem\nTento recept je nejen rychlý, ale zároveň krásně sezónní. Medvědí česnek je nejen zdravý, ale zároveň dodá i skvělou svěží chuť.\n6 vajec (natvrdo)\n1 svazeček čerstvého medvědího česneku\nVejce oloupeme a nakrájíme na kostičky. V míse promícháme s nasekaným medvědím česnekem a jarní cibulkou (nakrájenou na kolečka). Přidáme majonézu, hořčici, sůl, pepř a promícháme.\nRecept, který vám možná bude připadat fádní, ale nelze mu upřít to, že je lety prověřený. Nemáte-li čas se dělat s ničím složitějším, ale přesto chcete vykoledovaná vejce zpracovat, je to ideální volba.\nVejce oloupeme, rozkrojíme a žloutky vyndáme. Bílky nastrouháme a žloutky utřeme s máslem a hořčicí. Vše dáme dohromady, přidáme zbytek ingrediencí a důkladně promícháme.\nTradiční skotské jídlo, které si oblibu získává i u nás. Ideálně se hodí i na cestování, třeba místo klasických řízků.\n400 g mletého masa (mix hovězí a vepřové)\nMleté maso dochutíme solí a pepřem. Rozdělíme na 4 kuličky. Rozprostřeme na fólii a doprostřed dáme vejce. Jemně obalíme.\nZ chleba uděláme strouhanku, kterou rozdrobíme a kuličku v ní obalíme. Hotové kuličky můžeme buď smažit ve vyšší vrstvě oleje, nebo zakápnout olivovým olejem a dát péct do zlatova při 180 °C.\nSkvělý předkrm, který se bude hodit především pokud čekáte návštěvu.\n10 vajec natvrdo\nSalát (různé druhy)\nVejce oloupeme, rozkrojíme a žloutky opatrně vydlabeme do misky. Přidáme k nim trochu mleté papriky, nasekaný estragon, pepř, sůl a rozmícháme. Poté přidáme lžíci majonézy a citronovou šťávu. Promícháme do hladké hmoty.\nSměs můžeme do vajíček dávat buď lžičkou nebo využít cukrářský pytlík. Ještě lze ozdobit např. lístkem petržele. Podáváme se směsi salátových listů, zakápnutých olivovým olejem, a plátky bagety.\nPředchozí článek Jak poznat, že partner lže? Naučte se řeč těla!\nDalší článek Chcete světovou módu? Stačí vám Ikea taška za 19 Kč!\nAutor Simona Olšanská\nSnad prý sympatická, snad prý okouzlující ... rozhodně rusovláska. Jsem Simona a mé texty se většinou točí kolem soužití mužů a žen a já už spoustu let zastávám ten názor, že muži musí být z jiné planety ... Asi z Marsu.\nVelikonoční nádivka nesmí na stole chybět!\nRECEPT: Velikonoční mazanec podle tradiční receptury\nDomácí malinovka: Udělejte si poctivé letní osvěžení!\nJak poznat, že partner lže? Naučte se řeč těla!\nChcete světovou módu? Stačí vám Ikea taška za 19 Kč!


Churu Cat snack Purée Tuna with Scallop 4x14g - Vše Pro Zvíře s.r.o.\nDomů / PRO KOČKY / Krmivo pro kočky / Pamlsky / Churu Cat snack Purée Tuna with Scallop 4x14g\nChuru Cat snack Purée Tuna with Scallop 4x14g\nChuru masové pyré pro kočky s divokým mořským tuňákem a hřebenatkou. Šťavnaté, krémové extra lahodné masové mini kapsičky bez obilovin. Nízký obsah kalorií, takže vhodné i pro kočky se sklonem k tloustnutí.\nChuru masové pyré pro kočky s divokým mořským tuňákem a hřebenatkou. Šťavnaté, krémové a extra lahodné masové mini kapsičky bez obilovin. 100% přírodní a zdravé mlsání pro kočičky všech věkových kategorií a navíc díky nízkému obsahu kalorií vhodné i pro mlsouny se sklonem k tloustnutí.\nNeodolatelně chutné grain free masové pochoutky na způsob kočičích kapsiček, které se podávají přímo "z ruky". Díky unikátní krémové konzistenci pamlsku Churu objevíte nový způsob odměňování vašeho mazlíčka a chvíle s pochoutkami budou bavit vás i vaší kočku! S Churu budete trávit čas s vaší kočičkou hravým a interaktivním způsobem nebo můžete masové pyré podávat stejně jako jinou kočičí kapsičku samostatně z misky nebo společně s granulemi pro vylepšení jejich chuti. Kočičí pamlsky mají vysoký obsah vody a díky tomu jsou vhodným doplňkem k suchému krmivu, pro pohotovostní doplnění tekutin a pro kočky které málo pijí. Pamlsky Churu jsou 100% přírodní a zdravé mlsání pro kočičky všech věkových kategorií.\nVyrobeno z pravého mořského tuňáka.\nTuňák (28,2 %), hřebenatka (1,8 %), tapioka, přírodní výtažek z hřebenatky, kolagen, extrakt ze zeleného čaje.\nBílkoviny 8,5 %, obsah tuku 0,5 %, hrubá vláknina 0,1 %, hrubý popel 1,3 %, vlhkost 88,0 %, obsah kalorií 6,0 kcal/tuba.\nV případě, že si pamlsek INABA chcete nejprve vyzkoušet, napište nám email na info@inaba.cz a zažádejte si o vzorek zdarma.\nChuru Pops vynikající masová lízátka s kuřecím z farmářského chovu a divokým mořským tuňákem, na kterých si pochutná i ta nejmlsnější kočička. Šťavnaté, měkké a extra lahodné...


KIMGROUP - Leagoo Lead 1i Black - kimgroup\nLeagoo Lead 1i Black\nŽádné hodnocení. Kód: 99010249 Produktové číslo: 99010249\nVelký přesto lehký elegán\nElegantní velký Lead 1i od Leagoo potěší každého moderního muže. Štíhlý Leagoo Lead 1i s předinstalovaným operačním systémem Android 4.4.2, to je velmi dobrý poměr ceny a výkonu v jednom. Tento lehký plastový telefon s velkým displejem zasazeným v kovovém rámečku zaujme precizním provedením. Plastová záda pokrytá designovou mozaikou a vystouplý fotoaparát s kovovými detaily dodávají tomuto hezounovi šmrnc.\nV horní části je zdířka pro připojení nabíječky, která je součástí balení a kterou lze využít i jako USB kabel a zdířka pro připojení sluchátek. Na pravém boku černého Lead 1i naleznete tlačítko pro zapnutí či v případě zamrznutí vypnutí telefonu, na levém boku tlačítka pro ovládání hlasitosti. Na zadní straně se schovává mikrofon.\nTento telefon oplývá dvěma fotoaparáty se skvělým rozlišením, které si sami přizpůsobíte dle toho, co chcete fotit. S černým Leagoo Lead 1i pořídíte parádní snímky i videa s přirozenými barvami. Je na Vás, zda budete fotit předním 5 Mpix fotoaparátem nebo zadním 13 Mpix fotoaparátem. Každopádně oběma fotoaparáty pořídíte perfektní snímky pro uchování vzpomínek.\nVestavěná baterie s kapacitou 2200 mAh odpovídá dostačující průměrné výdrži baterie. Chcete, aby Váš syn využíval svůj nový telefon naplno, a bojíte se, že pro něj nebude uvedená kapacita baterie dostatečná? Pořiďte k němu „záložní baterii“ - powerbanku a dobíjejte mu telefon i tam, kde zrovna není po ruce elektrická zásuvka.\nHmotnost v g 160


Prague by Night – Nina\nCigaretový kouř vykresloval podivně se kroutící obrazce v kuželu světla malé lampičky visící pod stropem. Po celé místnosti bylo diskrétní šero, kterým se nesla tklivá píseň z páru reproduktorů na barovém pultě. Bylo již chvíli po půlnoci. V malém podniku sedělo u několika stolků jen pár zákazníků. Nikdo nemluvil nahlas, nechtěje rušit poklidnou atmosféru. Barman ospale utíral umyté sklenice od vína a lidem v podniku nevěnoval nejmenší pozornost.\nNevšímal si ani rozhovoru nově příchozí dvojice sedící u baru. Chlapík něco po třicítce oděný do pomuchlaného obleku. Nejspíš v něm chodil již několik dnů. Brada porostlá strništěm. Soustředěně míchal svou černou kávu, od které zvedal unavený, ale nervózní pohled na svou společnici.\nTou byla mladá dívka. Čert ví, jestli byla plnoletá. Mohla mít tak sedmnáct, osmnáct. Krásná bledá černovláska. Svému společníkovi něco pomalu vyprávěla. Namotávala při tom na prst neposlušnou loknu trčící nad jejím uchem z na všechny strany naježeného, kratšího účesu. Když si nehrála s vlasy, tahala se za úzká ramínka svých tmavě rudých šatů, trošičku tak odkrývajíc plné poprsí. Spodní prádlo na sobě zjevně neměla, pod šaty se aspoň žádné nerýsovalo.\nPromlouvala s mužem šeptem a jakoby bez zájmu. Tvářila se naprosto lhostejně, upřeně sledujíc sklenku objednané limonády, které se ani nedotkla. Její posluchač ji jen málokdy přerušil krátkou otázkou. Pak se dívka mezi řečí odmlčela. Nastala kratičká pauza.\n"Nedáte si?" vytáhl z kapsy krabičku cigaret. Ani se po něm neohlédla. Dál zírala do své sklenky, bradu podepřenou rukou.\n"A nebude vám vadit, když si zapálím?"\nSotva znatelně zavrtěla hlavou.\nStrážmistr Nový si zapálil a usrkl své kávy. Potřeboval trochu probrat. K místu činu ho zavolali zrovna, když se chystal ulehnout. Šlo o mrtvolu na nábřeží. Vlastně ve výpusti kanálu na nábřeží, kousek od tohoto baru. Našel ji tam náhodou jeden starý strejda, co venčil psa. Zvíře se mu zaběhlo a zuřivě tam na něco ve tmě štěkalo. Chlapík pak zavolal na policii.\nAsi za dvě hodiny už byl na místě strážmistr. Brzy si všiml dívenky co na něj koukala mezi několika čumily. Nechápal, čím ho tak upoutala. Zíralo tam dost lidí. Tahle ale jinak.\nNěco jej nutilo, ať se s ní dá do řeči. Bylo to absurdní, ale oslovil ji. Naznačila, že znala oběť, kterou kousek od nich ohledával přivolaný soudní lékař. A teď tu s ní sedí v tomhle baru, aby ji vyslechl. Byl to její nápad. Nechtěla mluvit před lidmi. Souhlasil s ní.\nPůsobila zvláštním dojmem. Jakoby neustále duchem mimo. Jakoby přemýšlela o jiných věcech, než o kterých mluvila. A jakoby... no ano, jakoby nebyla chvílemi při smyslech. "Takže... Nina, správně!?" Ani se nehnula. "...toho tuláka, hmm - Pepého - toho jsi pořádně neznala, že?"\nNa tváři ji to vykreslilo podivný úsměv: "Ne?."\n"No, a co jsi tedy viděla? Co o něm víš? Co víš o tom, že ležel mrtvý v tom kanále?" podíval se po ní. Usrkl kávy a potáhl z cigarety. Dívka zase nic. Štvalo ho to. Uvažoval chvilku, jestli není zfetovaná. Pak ji poklepal na ledově studené rameno a optal se. "Posloucháš mě vůbec?"\nSnad poprvé se na něj podívala: "Poslouchám strážmistře." Usmála se na něj: "Jen přemýšlím, kde začít."\nOtočila zase hlavu pozorujíc proti sobě urovnané láhve s alkoholem v policích baru. Na chviličku se zase odmlčela a pak začala potichu vyprávět. Slovo po slově lepila dohromady ten podivný příběh plný bizarností.\n"Včera po setmění jsem vyrazila do ulic. Chodím ven jenom za tmy. Slunce se bojím," otřásla se. "Je naší zkázou, smrtí a bolestí... Ale měsíc mám ráda. Občas chápu všechny ty vlky, co na něj vyjí. Mám pak chuť vyběhnout na střechu nejvyššího domu ve městě a zpívat tam na něj společně se psy..."\n...společně se psy. Zpívají tak krásně. Na měsíc. Na krásný měsíc. Zářívá bledě, krvavě, studeně i vesele.\nAle nikdy to neudělám. Je to jen kratičká myšlenka, co proletí hlavou jako blesk noční oblohou. Někteří z nás by to asi udělali, ale já ne. Jsem dcera myšlenek, a ne lesa. To mí vzdálení bratři a sestry vysedávají rádi pod větvemi stromů a čichají vůni listí. Já miluji lidi. Jsou si tak podobní a v každém jde zažít jiné dobrodružství. Jejich mysli jsou tak nádherně komplikované. A čím je složitější a odlišnější od ostatních, tím je ta hra kouzelnější.\nJeden z těch úžasně krásných byl Pepé. Lidští doktoři pro něj našli nějakou podivnou diagnózu. Byl dlouho v ústavu pro duševně choré. Pak ho propustili a on skončil na ulici. Potkávala jsem ho již dlouho. A čítala v něm nádherné pohádky. Rozhovor s ním byl vždy jako extáze rozkoše. Jeho rozum byl plný klikatých cestiček, po kterých neznal cestu snad ani jejich majitel. Ještě nikdy jsem nedošla dál než na okraj písní propletené balady skryté za bolestí věků.\nI včera jsem jej chtěla potkat na větru slov nějakého kouzelného příběhu. Šla jsem do parku. Šlo jej najít pod šustícím listím v teplé letní noci. Tak jako hodně jemu podobných.\nVyvrhelové na okraji společnosti. Aspoň se tak tváří a jsou tak chápáni. Ale já přišla na to, čím skutečně jsou.\nNení důležitějších existencí v lidské společenstvu. To oni jsou páteří a duší všech. V nich je skryta síla, co pohání ty úspěšné. Oni jsou utajení vůdci lidstva. Oni mají moc otočit pákou kormidlující svět.\nA já jediná na to přišla. Četla jsem to v jejich duších. Pepého a jemu podobných. Nemohou to přede mnou skrýt.\nMalá, špinavá lampa osvětlující kousek parku byla útočištěm nočních můr. Žijí v noci; jako já. Ale umí létat. Jejich svět je pár keřů a stromů stojících na koberci ze stébel trávy. Vše pod mdlým, bledým světlem lampy. Vše včetně lavičky natřené škaredou oprýskanou hnědou barvou.\nLavička, vysoký kaštan, keř a... nohy\n"Ahoj Pepé." Zpod keře vyčuhující nohy se po mém pozdravu pohnuly.\n"To jsi ty, Nino?" Ukázala se i hlava. Strhaná tvář, zakrytá nánosem špíny, lemovaná mastnými vlasy a vousy. Vypadala vystrašeně. Vlastně: Pepé vypadal vystrašeně. Ale jen na chvíli. Jen co uplynul malý kousek noci, rozjasnila se mu tvář širokým (ale přece jen bolestným) úsměvem ozdobeným zažloutlými zuby jako šňůrou jantarových korálků. Co na tom, že jich bylo pár poztrácených.\n"Dobře, že to ty jsi. Víš? Já ani jiní chlapi a jiný ženský teď nejsme na světle. Víš?!" Musela jsem se zatvářit... no, nechápavě, protože okamžitě pokračoval a vysvětloval: "Nebezpečný chodit je teď, víš.? Móc chlapů a ženských ztratilo se. V parku; tady. Víš? Není ukazovat se dobrý. Ne, ne. Není to vůbec dobrý. Za keřem bezpečno. Víš? Honí nás, Nino. Honí. Víš?"\nHrozně drmolil. Mluvil moc rychle. Nestihla jsem projít jeho roztěkanýma očima, bránou do duše. Určitě to udělal schválně. Schoval se přede mnou, abych nic nepřečetla. Asi něco tuší! Tuší, že v něm čtu! Možná i tuší, kdo jsem! Že by? Ale to přece nemůže. Není nikdo, kdo by o mně věděl. Ne tady pod stromy. Ne v parku. Ne Pepé.\nNemůže nic vědět!\nZačalo mne zajímat, co se mi to snažil říct. "No tak, Pepé, uklidni se. Podívej se na mě! a řekni mi pomaličku a srozumitelně, co se děje."\nBylo dost zbytečné, chtít po tom chudákovi, aby mi řekl něco (cokoliv) srozumitelně. Tak Pepé nemyslí, nemluví a ani nejedná. Ale podíval se na mě. Na chviličku se jeho oči ukotvili v mých a já mu začala rozumět. Kličkovala jsem jeho myšlenkami a hledala ty, o které jsem měla zájem. Naštěstí plavaly hned na povrchu. Byly jasné, ostré, děsivé.\nVše co jsem nepřečetla, doplnil tulák svou řečí.\n"...fakt hodně ženských. I chlapů. Víš? Moc se nevrátilo, ztratilo. Ráno byli a večer ne! Víš?."\nOpravdu se asi někdo ztratil. Kdo to byl, poznat nešlo. Ale byli Pepému blízcí.\n"...v kvádrech. Určitě to byla saka a kalhoty a obleky a tak. Určitě moc drahé. Několik maníků; moc drahé mají obleky. Jojo, jo měli. víš?"\nMěl z nich strach, chudáček. Cítila jsem, jak mu tepe krev v žilách na spánku. Bylo to víc než jen obyčejný strach. Takový za život moc lidí nepozná. Byla to hrůza. Hrůza, že by mu někdo mohl vzít jeho (pro jiné) bezcenný život.\nMohli by mu jej vzít. Ti v oblecích. Lidé v oblecích znamenají vždy problémy. A on se jich bál.\n"...a Máňa povídala, že ňáké orgány. Určitě orgány. Berou, víš? Jo, chytnou člověka a vezmou mu játro nebo střevo nebo mozek nebo co já vím. A tak. Víš.\nProto se schovává. Teda jako já. Se schovává. Víš?!\nOba jsme ztichli. Začala jsem poslouchat. Ale kromě nás dvou v okolí určitě nikdo nebyl. Pepé se ale už zas opatrně šoural do keře. Koukl na mě omluvně a zašeptal: "Raději do úkrytu, víš? I ty Nino, do úkrytu. Zalez. Teda, schovej se. Víš?!"\nKdepak. Ten večer v něm byla jen ta hrůza. Přikryla vše, jako kouzelný plášť. Na chviličku mi zase vlezlo do mysli, že je Pepé moc dobrý. Ví o mě a umí se přede mnou ukrýt. Ukáže mi jen to, co chce, abych viděla. A pak toho zneužije. Ale rychle jsem to vyhnala z hlavy. Vím přece dobře, že nikdo z těch tuláků tohle neumí.\nProstě se jen bál. A jak říkal, byl toho nejspíše plný celý park. I vítr ve větvích stromů se opíral do lístků opatrněji a s bázní. Vzduch se rozvlnil obavami. Najednou jsem se divila, že jsem to necítila i dříve. Nedávala jsem pozor. Určitě to je tím. Příště budu opatrnější. Nebo mě to nebezpečí spolkne jako nenasytné dítě sladký koláček.\nPřemýšlela jsem o setkání s tím podivínem Pepém. V hlavě mi probíhal celý ten rozhovor znovu a znovu. Pomalu jsem se procházela sama parkem. Nešlo slyšet nic kromě šumění stromů. A pak ještě...\nPes! Znenadání začal nějaký obrovský, strašlivý, slintající hafan skákat a hlasitě štěkat pár kroků ode mne.\nJdi pryč! Jdi pryč! Ďábelské stvoření... Pes?!\nAno - Pes!\nStrach vystřídalo překvapení. A pak vztek.\n'Zmiz, prašivé zvíře. Kliď se odsud, nebo...'\nAni jej nenapadlo, aby poslechl. Nezahnala jsem jej, neuklidnila. Nemám tu moc. Ale mám jiné...\nPes je stále agresivní. Pořád štěká, vrčí. Z tlamy mu odkapávají husté chuchvalce slin a pěny. Zmítá se na řetězu svého pána jako papírový čínský drak ve vichru. A na konci provázku jsou... Ne, to nejsou děti. Tři muži, oblečení v pláštích do deště. Pod nimi saka, košile, kravaty. Podivně se šklebí. Usmívají. V očích odhodlané výrazy. V pohledech se skrývá spokojenost a nadšené očekávání. Po zádech mi přeběhlo mrazení. Je důvod být vystrašená? Zuřivost mě zvolna opouští, vystřídána úzkostí. A strachem. Opět mě navštívil. Během krátké chvilky podruhé. Snažím se jej ovládnout, skrýt, popřít. Ale moc to nejde. Snažím se aspoň usmívat.\n"Nina? Nina Slowská?"\nÚsměv na mé tváři prošel během okamžiku transformací do výrazu hrůzy.\n"Ach ano," ušklíbl se ten v pozadí. "Je to ona. Náš péjsek má dobrý čich." Ohlédl se po té stále štěkající zrádné bestii. "Ať zmlkne!" zařval.\nPes jakoby rozuměl. Utišil se. Přestal i vrčet.\nNení na co čekat. Musím něco udělat! Musím... Ne, nemám tu moc. Ale mám jiné...\nJe třeba potlačit strach. V situacích jako je tato se dokážeš Nino zmobilizovat. Chce to jen vůli. Snaž se, snaž se... Překonej strach...\nDívka popleteně zvedla hlavu. Mlčky zírala na strážníka. Až po chvilce zašeptala: "A co dál?"\n"No co se stalo? Co to bylo za chlapy?" Muž byl již stoprocentně probraný. Utahaný, ale čilý. A zmatený. Ta holka přestala uprostřed věty a teď se tváří, jako bych ji probudil ze sna, pomyslel si. Není zfetovaná? Nebo cvok? Vypadá spíš na to druhé!\nOpřela se o opěrátko na kterém byla ležérně přehozená její kožená bunda: "Zahnala jsem je..."\n"Ale jak?" optal se nevěřícně.\n"Prostě zahnala," na chvilku se odmlčela. Houpala svou skleničkou, skloněnou hlavu, sledovala hladinu netknutého pití. Poté z pod řas nahlédla na strážmistra, který ji zaujatě sledoval: "Nenudím vás?"\n"Pche," zakroutil nevěřícně hlavou. Opřel se o barový pult a promnul si ospale oči podbarvené tmavými kruhy. Dlouze zívl, zakrývaje ústa dlaní. Seskočil ze stoličky a narovnal záda. "Dojdu si do auta pro diktafon. Tohle chci mít nahraný. Počkáte?" Otočil se na Ninu: "Bude to jen chvilka."\n"Jo," usmála se na něj. "Počkám."\nKdyž odešel rozhlédla se po baru. Seděla tam již úplně sama. I barman zmizel někde vzadu.\nOkolí potemnělo. A bar se změnil. Ucítila listí, stromy, tmu a strach...\nNapřímila se. Ovládla své nohy, ruce, hlavu a i hlas: "Co chcete? Co po mně chcete?"\n"Roztřískat ti hubu, ty děvko!"\n"Správně. Dostaneš po držce. Přetáhni ji tím klackem, Dlouháne."\nKlackem? Ano, tam je. Nebezpečí. Je jako had, jako kladivo... "Nechte mě být. Nic jsem neudělala!"\n"Že ne? A co to před chvilkou? Ty zmije..."\nVšude ve vzduchu plavaly jejich myšlenky jako bublinky z bublifuku. A zrovna ta největší přiletěla k Nině a rozprskla se jí o čelo: ZABÍT!\nA druhá: MRCHA! CHCÍPNE! přistála jí na rameni a celou tu dobu než praskla křičela své poselství do dívčina ucha.\nA další a další. Spousta jindy malebných bublinek teď řičela nebezpečím. Ani se neodvažovala nahlédnout hlouběji do jejich myslí. Ty strašidelné, hrůzostrašné povídky, které tam dozajista jsou, by ji mohly omráčit.\nMusí něco vymyslet! Teď. Má přece schopnosti...\nAno. Má schopnosti.\nZadívala se na ty tři. A oni zmlkli. Uviděli před sebou odpor a to je zmátlo. Nervózně se po sobě ohlédli, najednou nevědíce, co dál. Ale Nina věděla. Jejich myšlenky byly tolik odkryté, a tak, jak prve šel číst jejich vztek, stejně šla nyní poznat jejich nejistota.\nNina najednou pocítila velikost. Ne, ona byla velká! Musela vyrůst aspoň o dva metry. Shlížela na ně svrchu a oni se scvrkávali.\n"Ano zlobila jsem," usmála se. A pak její rysy ztvrdly. Pohled se stal šíleným. Skrze rozevřené rty a semknuté zuby syčela slova vystřelovaná z její nenávisti: "Zlobila jsem a zase budu. Ale napřed budu šířit děs. Je nutné potrestat otravné děti, zakázat jim jejich nejoblíbenější pohádky! A pak již nebudou nikdy nic říkat! Ani Nině, ani nikomu jinému!"\nTeď to byli oni, kdo se bál. A jejich strach rostl. Nakonec nevydrželi to napětí. První utekl pes. Žádný bojový vlk, ale malý vořech. A pak se obrátili i ostatní. V jejich kakofonii hrůzy, kterou neudrželi před Ninou se změnili. Shodili svou masku mužů v oblecích. Najednou před ní utíkali tři tuláci. Špinaví, ubozí, slabí.\nPopošla kousek dopředu nasávaje tu vůni adrenalinu, který po nich zůstal. Pod nohou ucítila něco tvrdého. Podívala se a...\nKlacek. Ne had! Ne kladivo! KLACEK! Malá seschlá větev.\nZačala se smát. Neudržela se na nohách a dosedla na zem. V šíleném smíchu přecházejícím ve frenetické výkřiky se válela ve vonícím navlhlém listí. Jako vlk...\n...probral ji chlad,. rozhlédla se po okolí. Stála na malém parkovišti kousek od vchodu do baru. Uslyšela chraplavý zvuk. Otočila se a...\nzděsila. Rychle popoběhla a sklonila se nad strážmistrem. Chytila klopy jeho pláště a zatřásla s ním. "Co je vám?"\nJenom zachrčel. Zjevně nemohl mluvit. Byl bledý, jakoby bez krve. Nemohoucně se pokoušel zvednout ruce. Třásl se.\n"Já, já nevím co s vámi. Musíte do nemocnice," hlas ji selhal. Rozhlédla se po parkovišti a ulici. Nikde nikdo.\nNajednou se rozhodla: "Počkejte, pomůžu vám. Odvezu vás do nemocnice!"\nOtevřela zadní dveře a začala jej nakládat. Moc to nešlo, trvalo to dlouho. V hlavě slyšela jen jeho volání po životě. Mrazilo ji v zádech. Bylo to tak intenzívní. Tak hrubé. Chtěl žít, ale tělo nemělo sílu jej udržet.\nKonečně jej naložila. Urychleně nasedla za volant. Z bundy vytáhla klíčky a nastartovala. Vjela do ulice. Mrkla do zpětného zrcátka. Natočila jej, aby viděla na strážmistra. Věděla co uvidí. Muž ležel vyvrácený na sedačce. Tvář bledou. Již se netřásl. Byl krásný. Poslední, co z něj vyšlo, byla nádherná myšlenka. Nebyla konkrétní, ale byla krásná. Nic podobného ještě Nina necítila. Hřálo ji z toho u srdce. Připitomněle se usmívala.\nNěco ji tlačilo v kapse. Sáhla do ní.\nDiktafon?! Musela jej strčit do bundy s klíči od auta.\nJeště jednou si prohlédla mrtvého muže a pak otočila zrcátkem tak, aby viděla na sebe. Zastavila a dlouze se prohlížela.\n"Musela jsi to udělat. Měla jsi takový hlad! A jeho krev tolik voněla...\nTeď máš zase sílu jít ven. Chytit ty tři tuláky. Asi tě viděli u Pepého. To víš, že to nebylo osobní. Prostě chtěli jen pomstít svého kamaráda. Ty proti nim přeci také nic nemáš. Netrestáš je. Jen se chráníš."


Co najdete v novém čísle Světa běhu 1/2019? 3 rozhovory, tréninkové plány na krosovou patnáctku a spostu dalšího!- běhání, termínovka, běžecké trasy\nMilí příznivci (Světa) běhu,\nnaše redakce Vám v každém čísle přináší inspirativní a zábavné čtení. Psát pro Vás nás baví a snažíme se to dělat co nejlépe. Na obsahu časopisu se podílí řada zkušených běžců a tým zkušených testerů, kteří za vás rádi testují běžecké novinky.\nNaše články se rodí za běhu – při tréninku na běžeckých stezkách, na běžeckých závodech a akcích, ale také při regeneraci, ať už na lekci jógy či s knihou v ruce. To, o čem píšeme, je naší životní vášní!\nPěkné čtení za celý tým přeje\nRozhovor s Petrem a Filipem Vabrouškovými, rozhovor s Honzou Zemaníkem a Tomášem Šafránkem, 3 tréninkové plány na krosovou patnáctku, vše o přetrénování a intervalovém tréninku, tipy na trénink na dráze, co jsou to trigger points a další!\nPrávě dnes dorazilo z tiskárny první letošní číslo časopisu Svět běhu. Jeho obsah je opět velmi nabitý a plný kvalitních článků od autorů jako Petr Vabroušek, Miloš Škorpil, Zuzana Krchová, Eva Podroužek Fryšárová, Filip Peřinka a dalších.\nVe vybraných trafikách za 49 Kč.\nVýhodné roční předplatné za 99 Kč.\nS ročním předplatným získáte následující 4 čísla časopisu Svět běhu.\nV trafikách za 2,49 EUR / vydání\nPředpladné za 9,60 EUR / rok\nNěkolik ukázek z časopisu:\nRozhovor s Petrem a Filipem Vabrouškovými: 7 (půl)maratonů v 7 dnech na 7 kontinentech\nJaký závod byl nejtěžší, jaký nejdelší, co všechno takový závod obnáší a jak oba dopadli?\nSB1/2019: Rozhovor s Petrem a Filipem Vabrouškovými o jejich účasti na World Marathon Challenge\nJak se stravovat před závodem?\nJaké jídlo je nejvhodnější a jaké zkušenosti mají přední čeští běžci?\nSB1/2019: Jak se stravovat před závodem\nCo to je, jak je najít a co všechno mohou napovídat?\nSB1/2019: Trigger points\nFenomén horského běhu v Beskydech\nJaké faktory ovlivnily rozkvět horského běhání v Beskydech a proč dnes většina TOP čekých běžců pochází právě odsud?\nSB1/2019: Fenomén horského běhu v Beskydech\nSportovní prohlídky nejen pro profesionály\nKdy a proč si na sportovní prohlídku zajít? Jak by měla vypadat a co všechno se díky ní můžete o sobě dozvědět?\nSB1/2019: Sportovní prohlídky nejen pro profesionály\nMalá ochutnávka je pouze na ukázku. V časopise najdete mnohem více!\nPříjemné čtení přeje za celou redakci\n14.03.2019, Michaela Gladišová


ČAJ, PODPORA TRÁVENÍ, STŘEVNÍ PARAZITÉ, KOŽNÍ PROBLÉMY\nŘíká se "hořký jako pelyněk". Přesto tato bylina s citronovou vůní už dávno našla uplatnění v kuchyni jako koření i při léčbě. Vnitřně se užívá nálev, na obklady a koupele je vhodný odvar.\nVyužití účinků pelyňku brotanu v lidovém léčitelství:\nTrávení, střevní parazité, průjmy, nadýmání\nPoruchy tvorby a vylučování žluči\nBolesti šlach, zad, hlavy\nPři těžších poruchách ledvin se nedoporučuje pelyněk užívat.\nZboží ze stejné kategorie - Pelyněk brotan nať 50g k přípravě čajů, obkladů a koupelí. Vhodný na trávicí potíže, střevní parazity.