E-kniha: Druhá tvář - Karla Pelikánová | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Druhá tvář - Karla Pelikánová\nKnihkupectví > Elektronické knihy > Ostatní > Nezařazeno > Druhá tvář\nElektronická kniha: Druhá tvář\nVictorie Riceová bývala veselou a bezstarostnou dívkou. Její pohádkový život však skončil ze dne na den. Když jí bylo čtrnáct let, měla autonehodu, při které její rodiče Jeff a Susan ... (celý popis)\nVictorie Riceová bývala veselou a bezstarostnou dívkou. Její pohádkový život však skončil ze dne na den. Když jí bylo čtrnáct let, měla autonehodu, při které její rodiče Jeff a Susan zemřeli. Ona přežila, ale upadla na dva roky do kómatu. Po probuzení už nic nebylo jako dřív. Přestěhovala se ke strýci a tetě do městečka Langdon Hills na jihovýchodě Anglie. Nezměnil se ale pouze její život, změnila se i ona sama. Začala trpět náměsíčností, během které vyplulo na povrch její druhé já – Tori. Náměsíčnost ale není zdaleka jediný problém, se kterým se musí Vicky vyrovnat. Zjistí, že před ní strýc s tetou něco skrývají a že zdaleka nejsou těmi, na které si hrají.\nKatalog vybraných autorů > P > Pelikánová - Karla Pelikánová\nKarla Pelikánová - další tituly autora:\nAutorka: Karla Pelikánová\n„Už máš sbaleno?“ hlas Victoriiny mámy Susan se rozléhal po celém\ndomě. To bylo za poslední hodinu potřetí, co se na to své dcery\nptala. Victorie se zoufale podívala na svůj otevřený kufr, který byl\npoloprázdný a na postel, kde se povalovala kupa věcí – od plyšáka\nTeddyho, kterého dostala k pátým narozeninám a bez kterého se\nnehnula ani na krok, přes tílka, plavky, kšiltovky, balerínky, sexy\nnové kraťásky, ve kterých vynikly její dlouhé štíhlé nohy, až po\nšampony a pleťové a tělové krémy.\n„Ne!“ zavolala na mamku dolů do kuchyně, kde Susan připravovala\nsendviče na cestu.\nByl pátek, za pět minut půl třetí. Ve čtyři hodiny se pro ně měl\nstavit táta Jeff, aby naložil všechna jejich zavazadla, a mohli se\nvydat na rodinnou road dovolenou, kterou pečlivě plánovali víc jak\npůl roku. Pronajali si prostorný karavan, který už zbývalo jenom\npřipevnit za jejich černý Renault Koleos. Právě tenhle karavan,\njehož součástí byl jídelní stůl se třemi umělohmotnými křesílky,\nvelká rozkládací pohovka, lednička, vařič a záchod, se měl stát na\npříští tři týdny jejich domovem. Programem dovolené bylo projet\njižní Anglii a navštívit známá místa – univerzitní město Oxford,\nstarobylé město králů Winchester, které se pyšní katedrálou a\nhradem a kde je k vidění Kulatý stůl krále Artuše, Doverské Bílé\nútesy nebo monument Stonehenge. Konečnou zastávkou bylo\nměstečko Longdon Hills na jihovýchodě Anglie, odkud Susan\npocházela, a kde v jejich starém rodinném domě bydlela její mladší\nsestra Monica s manželem Tomem a pětiletou dcerou Amber. Právě\nzde měli Riceovi strávit poslední týden letní dovolené.\nVictorie se už prázdnin nemohla dočkat. Před pár dny jí skončila\nškola a jako každý rok, i letos, ukončila školní rok s vyznamenáním.\nŠkola jí šla hladce. Aniž by musela nad knížkami trávit hodiny a\nšprtat se dlouho do noci, měla z testů jedničky, nejhůř dvojky, což jí\njejí kamarádky záviděly.\nJejí nejlepší kamarádka Tiffany odjela na prázdniny ještě před\nkoncem školního roku. Její rodiče se rozvedli, když chodila do třetí\ntřídy, takže na celé letní prázdniny jezdila Tiffany za svým tátou\nPhillipem do Francie, kde žil se svou novou rodinou v obrovské\nluxusní vile se dvěma bazény a tenisovým kurtem. Holky se\nrozloučily před osmi dny a slíbily si, že si budou minimálně jednou\nza den volat, smskovat nebo skypovat, aby si řekly všechny\nnovinky. A to byl také důvod, proč Vicky trvalo balení tak dlouho.\nNa obrazovce jejího bílého netbooku Sony Vaio se znovu zeleně\nrozblikala kolonka Skype s novou zprávou: „... Dokonce i u snídaně\nvypadá, jakoby právě vyšla ze salónu krásy. Dokonalý make-up,\núčes, který by jí mohly závidět i hollywoodské herečky a modelky a\nna sobě šaty, které vidíš leda tak na přehlídkovém molu nebo ve\nVogue. A ta její rozmazlená dcerunka je její zmenšenou kopií...,“\npokračovala Tiffany v kritice své nevlastní mámy Marion a její\n„To chce klid! Namíchej si v tom vašem domácím baru nějaký\nbarevný drink, flákni sebou k bazénu a relaxuj... A co kluci? Už ti\ndal někdo pořádnou lekci frániny?“ Victoriiny prsty přeskakovaly\npo bílé klávesnici, jako když bičem mrská.\n„Tobě snad hráblo :-)... Místní kluci jsou naprostí přiteplenci.\nNechápu, proč si táta nenašel nějakou Španělku. Ve Španělsku jsou\naspoň sexy kluci...“\n„LOL! Chudáčku... Mnoo, tak to tam nějak přežij. Zatím se měj\nkrásně! Já si musím konečně dobalit kufr nebo mě mamka zabije.\nBrzy si zase písneme.... xoxo!“ odepsala Vicky, vypnula Skype a\n„To by mě zajímalo, kde mám na tebe obal,“ zamumlala Vicky, a\ns netbookem v ruce se bezmocně rozhlížela po svém pokoji, který\nvypadal, jako kdyby se jím prohnal kulový blesk.\n„Vicky?“ ozvalo se znovu zezdola z kuchyně.\n„Pracuju na tom! Nevíš, kde mám obal na noťase?“\n„Koukám na něj. Nechala jsi ho válet na pultu v kuchyni,“\nodpověděla Susan. „Chceš na cestu upéct nějaké muffiny?“\nVždycky, když jeli někam autem, udělala Susan nějakou dobrotu,\nkterou Vicky za jízdy ujídala a nadrobila po sedadlech, což jejího\ntátu Jeffa přivádělo k šílenství. Na interiéru černého Renaulta\nKoleos si přehnaně zakládal a pečoval o něj jako o svou nejcennější\nhračku. Když se ale podíval na Vicky, která s plnou pusou vypadala\nneuvěřitelně spokojeně, přestal se zlobit a dál se naplno věnoval\n„To by bylo prima,“ zavolala Vicky. „A uděláš i termosku horké\n„Jasně, zrovna jsem dala vařit vodu. Hlavně s sebou už prosím tě\nhoď. Když nebudeme připravené, až se táta vrátí, víš, jaký proslov\n„No jo, snažím se. Za chvíli už to bude,“ uklidňovala Vicky maminku,\nkterá měla svoje i Jeffovy věci už dávno zabalené. Bez rozmyšlení\nproto začala házet oblečení, boty a kosmetiku do kufru, a přitom\ndoufala, že na nic důležitého nezapomene, a že se jí věci, které se\nzačínaly hromadit v bílém kufru s růžovým obrázkem Hello Kitty,\n„Konečně,“ oddechla si nahlas, když dala do kufru ještě žehličku na\nvlasy. Pak si na něj sedla a snažila se ho zapnout.\n„Teď už si jenom zabalit věci do batohu a jsem ready,“ mumlala si\nsama pro sebe a snažila se najít nabíječku na mobil, sluneční brýle\na modrý iPod. Když se zdálo, že už má všechno sbalené, natáhla na\nsebe světle modré skinny džíny, bílé tílko s červeným nápisem\n„Fu*k I ́m Crazy!“, obula si červené Conversky, hodila batoh na\nzáda, popadla kufr a vydala se po točitém dřevěném schodišti do\nkuchyně, kde Susan právě dávala muffiny do trouby.\n„Jsi tu právě včas. Zrovna volal táta, že vyráží z práce. Cestou ještě\nnatankuje, takže tu bude asi za třicet minut.“\n„Skvělý. Chceš s něčím pomoct?“\n„Dohlídni prosím tě na ty muffiny, aby se nespálily a dej do košíku\nještě nějaké ovoce a preclíky,“ zaúkolovala svou dceru Susan a\nběžela do ložnice, aby se převlékla. V tu chvíli zazvonil telefon.\n„Riceovi, prosím,“ zvedla Vicky telefon a gestem mamce naznačila,\nže se o všechno postará a hovor vyřídí.\n„Ahoj Vicky, už máte sbaleno? Kdy vyrážíte?“ zeptala se teta\n„Čau teto, asi za půl hodiny. Táta jel ještě k benzínce, pak naložíme\nkufry a hurá vstříc dobrodružství. Už se na vás moc těšíme.\nPozdravuj strýčka Toma a sestřenku Amber. Uvidíme se asi za dva\ntýdny,“ vychrlila jedním dechem Vicky.\n„Taky zdravíme, a šťastnou cestu,“ stihla říct ještě Monica, než\n*** O dvě hodiny později už Vicky, Jeff a Susan opouštěli Londýn a mířili na severozápad do města Oxford vzdáleného od Londýna zhruba 90 km. Rádio bylo puštěné naplno a Vicky si společně se zpěvákem kapely Simple Plan Pierrem Bouvierem zpívala refrén písničky You Love Is A Lie „You Can Tell Me That There ́s Nobody Else...“, Susan koukala z okénka a Jeff se plně soustředil na řízení. Táhnout za autem téměř tunový karavan nebylo jen tak. Bylo pár minut po šesté hodině. Protože měli hlad, dohodli se, že zastaví u nejbližšího McDonald ́s a nadlábnou se mastným a nezdravým jídlem. „Ještě deset kilometrů,“ hlásila Vicky, když všimla cedule podél cesty upozorňující řidiče na blížící se občerstvení. „Sláva, hlady už skoro nerozeznám psa od krávy,“ zareagovala na dobrou zprávu Susan a před očima se jí objevil šťavnatý Big Mac a velká porce hranolků.\n*** Jeff, Susan a Vicky seděli u stolu pro čtyři v rohu McDonald's a pochutnávali si na svých dobrotách: Jeff na dvojitém cheeseburgeru a hranolkách, které zapíjel velkou colou, Susan na Big Macu,\nzeleninovém salátu a sem tam na Jeffových hranolkách, které mu\nneustále ujídala z červené papírové krabičky, a Vicky do sebe\nládovala kuřecí nugetky se sladkokyselou omáčkou.\n„Tohle mi opravdu bodlo,“ pochvaloval si spokojeně Jeff, když\ndojedl a ubrouskem si utíral bradu od kečupu.\n„Je to vidět, zlato,“ smála se Susan a pohladila Jeffovo vystouplé\nbříško. Jeff na oplátku svou ženu políbil na tvář.\n„Vy dva si nedáte pokoj ani u jídla,“ okomentovala Vicky\n„láskyplnou scénu“ svých rodičů.\n„Měla bys být ráda, že se spolu nehádáme a neječíme na sebe jako\nrodiče některých tvých spolužáků,“ mrkl na ni táta a dal jí pár liber,\naby si došla koupit ještě zmrzku a nechala je chvilku o samotě.\n„Oukej, nebudu vás rušit. Chcete ještě něco?“\n„Já bych si vzala na cestu velké karamelové latté,“ poprosila ji\n„A ty, tati?“\n„Nic, díky zlato.“\n„Počkám na vás venku. Zatím ahoj,“ rozloučila se s rodiči a\nodporoučela se k pokladně pro Mcflurry s příchutí Nesquick a\nmaminčino karamelové latté.\nMezitím, co Jeff se Susan probírali další etapu cesty, stála Vicky na\nparkovišti a pozorovala auta projíždějící kolem. Najednou jí na\nrukou z ničeho nic naskočila husí kůže. Přestože bylo léto, večerní\nvítr byl poměrně studený, a když Vicky obrátila oči k nebi, všimla si\nvelkých temně šedých mraků, které byly předzvěstí náhlé, pro\nAnglii typické bouřky. Zrovna se jí zdálo, že slyší v dálce hrom, když\nna parkovišti zastavilo černé BMW a z auta vystoupil vysoký\nsvalnatý chlap s černými nakrátko střiženými vlasy.\n„Ahoj, to vypadá na pořádnou melu, viď?“ konstatoval náhlou\nzměnu počasí neznámý muž. „Cože jsi venku takhle sama?“\n„Rodiče jsou uvnitř,“ mávla Vicky rukou směrem k prodejně\nMcDonald ́s, odkud zrovna vycházeli Jeff se Susan. „Jedeme na\n„Šťastnou cestu, a jeďte opatrně,“ řekl muž Vicky na rozloučenou a\nvydal se k benzínce, která byla asi padesát metrů od McDonald ́s.\n„Co po tobě ten chlápek chtěl?“ zajímal se Jeff, když se Susan došli k\n„Vlastně nic. Mluvil o počasí, a pak jste přišli vy, a tak odešel,“\npokrčila Vicky rameny. „Tak co? Pojedeme už?“\n„Jasně, zlato. Přibližně za dvě hodiny bychom měli být v hotelu.\nZáleží, jak velký bude provoz,“ odpověděla Susan a vzala si od Vicky\nV Oxfordu měli Riceovi zamluvený třílůžkový pokoj v elegantním\nklidném hotelu Cotswold Lodge Classic Hotel, jenž byl postaven ve\nstylu venkovského zámečku, a který se nacházel necelých deset\nminut chůze od samotného centra města. Před osmi lety tu byla\nSusanina sestra Monica se svým manželem Tomem na líbánkách, a\nprotože si zdejší prostředí a personál nemohli vynachválit, jezdili\nsem společně se Susan a Jeffem jednou ročně na romantický\nvíkend. Letos poprvé se Susan s Jeffem dohodli, že sem vezmou i\nI když bylo Vicky teprve čtrnáct, v jednom měla jasno – stane se\nstudentkou Oxfordské univerzity. Její historii měla nastudovanou\ndo sebemenšího detailu a samu sebe už viděla v tradiční tmavě\nmodré školní uniformě na přednáškách práva, historie a filosofie.\nTěšila se, jak bude bydlet s další holkou na koleji, trávit dlouhé\nhodiny ve školní knihovně, chodit na zakázané studentské večírky,\na kdo ví – třeba tu potká i svého osudového prince, se kterým stráví\nKdyž se nad tím vším Vicky zamyslela, měla vlastně docela\npohádkový život. Na rozdíl od některých svých spolužáků byli její\nrodiče pořád spolu, a někdy to dokonce vypadalo, že se milují\nstejně jako v den, kdy se brali. I když Riceovi nepatřili mezi\nlondýnskou smetánku, měla Vicky vždycky všechno, co\npotřebovala, a pokud to bylo jen trochu možné, koupili jí Jeff se\nSusan vše, co jí na očích viděli. Školou proplouvala hladce, a i když\nnebyla nejoblíbenější holkou ve třídě, měla pár opravdu dobrých\nkamarádů, se kterými trávila volný čas a užívala si spoustu legrace.\nJediné, co si přála, ale nikdy neměla, a mít nebude, byl starší\nbrácha, který by ji, až nastane čas, ochraňoval před dotěrnými\nkluky a byl by jejím alibi před rodiči, kdyby se z rande nevrátila\nvčas na večerku...\n„Co to je za blbce? Proč se na nás tak lepí?“ Jeffovy nadávky vrátily\nVicky zpátky do reality.\nSvou fantazií se musela nechat unášet asi dost dlouho, protože když\nse podívala skrz okénko, bylo venku šero a z nebe padaly veliké\n„Co se děje?“ zeptala se táty.\n„Auto, co za námi jede, se nám už nějakou dobu lepí na zadek.\nNabízel jsem mu, aby nás předjel, ale očividně se k tomu nemá.“\n„Tak trochu přidej, ať mu ujedeme,“ radila Susan.\n„To se lehko řekne, ale těžko dělá, když máme k autu připojený\ntunový karavan,“ připomněl jí Jeff.\n„A co zajet na nějaké parkoviště u silnice a nechat ho ujet?“ napadlo\n„Jestli s tím nepřestane, tak to asi udělám. Před sjezdem z dálnice\nby snad mělo být nějaké odpočívadlo,“ souhlasil Jeff.\nI když se snažil před Susan a Vicky nedat nic najevo, tak se Jeffovy\ntahle situace vůbec nelíbila. Černého BMW, které za nimi jelo, si\nvšimnul ve zpětném zrcátku už před nějakou dobou. Pokaždé, když\nodbočil, zrychlil nebo zpomalil, udělal řidič za nimi to samé. Teď\njenom doufal, že brzy bude u silnice nějaké odpočívadlo,\nobčerstvení nebo benzínka, kde by mohl zastavit, nalít si\nz termosky šálek horké čokolády a nějakou dobu počkat, dokud\nčerné BMW nezíská pár kilometrů náskok. Jel v levém pruhu a\nrychlost snížil z 80 km/hod na 60 km/hod, aby stihl včas\nzareagovat, kdyby se z ničeho nic objevil nějaký exit. Ale cesta\nubíhala a kromě billboardů, reklam a dopravní značky, která\nhlásala první sjezd z dálnice až za 20 km, nic nenaznačovalo tomu,\nže by měl být v dohledné době u dálnice nějaký motorest nebo\npumpa. A jakoby to nestačilo, tak se navíc spustila i pořádná průtrž\nmračen, takže stěrače sotva stačily hustý déšť z předního skla\nstírat. I když byl Jeff vynikající řidič a na svém kontě měl několik\nstovek tisíc naježděných kilometrů, tak pro něj v tomto počasí\nnebylo řízení auta s připojeným karavanem žádná legrace.\n„Už se nemůžu dočkat horké sprchy a postele,“ vzdychla Susan.\n„A já až se připojím na net a napíšu Tiffany,“ připojila se Vicky.\n„Doufám, že v minibaru budou nějaké sušenky nebo čokoláda.“\n„Vždyť si před chvílí dojedla zmrzlinu.“ Susan se nestačila divit, jak\nmlsný má její dcera jazyk.\n„To je sice pravda, ale už mám zase na něco chuť. Jako bys mě\nneznala,“ mrkla Vicky na mamku a natáhla se dopředu, aby jí dala\npusu na tvář.\n„Vicky, buď tak hodná, sedni si a připoutej se!“ řekl Jeff a v jeho\nhlase byla slyšet nervozita, strach a podrážděnost zároveň.\n„Oukej, vždyť se nic nestalo! Pořád za námi jede to auto?“ zeptala se\nVicky a na tátovu žádost se poslušně připoutala bezpečnostním\n„To si piš. Je jako náš stín. A vůbec se mi to nelíbí.“\n„Za 10 km stejně sjíždíme, a pak je to do Oxfordu už jenom pár\nkilometrů,“ snažila se ho uklidnit Susan.\n„Máš pravdu, zlato. Pak už od něj snad budeme mít pokoj,“ řekl Jeff\na zapnul mp3 přehrávač, kde měla Vicky cédéčko své oblíbenépop\npunkové kapely Simple Plan. Doufal, že tak zastaví další otázky\ntýkající se auta za nimi.\nSedm... šest...pět...čtyři a půl... Jeff přímo hypnotizoval GPS navigaci\nna palubní desce odčítající kilometry k nejbližšímu exitu.\nKonečně – za 200 m bude sjezd z dálnice. Jeff zpomalil a zapnul\nlevý blinkr. Řidič černého BMW udělal přesně to samé. Obě auta\nsjížděla z mírného kopce na světelnou křižovatku. Silný déšť\nbičoval do skla tak prudce, že bylo skrz něj jen stěží vidět.\nJeff se blížil ke křižovatce, a sledoval boční zpětné zrcátko.\nNepostřehl proto, že zelená barva na semaforu přeskočila na\noranžovou, která se v zápětí proměnila v červenou. Když zaslechl\nSusanin hlas, který vystrašeně křičel: „Jeffe, je červená, zastav!“,\nbylo už pozdě. Jeff se vřítil do křižovatky. Koutkem oka už jen\nzahlédl, jak se na ně z pravé strany řítí několikatunový\n„Píp, píp, píp...!“ Lékařský monitoring pulsu ohlašoval v\npravidelných intervalech Victoriin srdeční puls a další životně\ndůležité funkce. Do žil na rukou měla zavedené hadičky, kterými jí\ndo organismu proudila umělá výživa, a přesto, že její srdce mělo\nstabilní a silný rytmus, bylo to už víc jak dva roky, co se Vicky\nneprobudila z kómatu, do kterého upadla po vážné autonehodě,\nkterou měla s rodiči před šestadvaceti měsíci poblíž Oxfordu.\nVicky tak neměla sebemenší tušení, že její rodiče – Jeff a Susan\nRiceovi takové štěstí jako ona neměli. Jen díky tomu, že seděla na\nzadním sedadle a byla připoutaná bezpečnostním pásem,\nSusan, která seděla na levé straně spolujezdce, se uvolnil\nbezpečnostní pás, a proletěla předním sklem. Utrpěla silné vnitřní\nkrvácení. Přesto, že se lékařům podařilo na několik dní její\nzdravotní stav stabilizovat, po necelém týdnu na jednotce\nintenzivní péče v londýnské nemocnici St Thomas svým zraněním\nA Jeff? Protože seděl na pravém sedadle, a kamion do nich narazil\nzprava, utrpěl zásah přímo. Byl na místě mrtvý.\nO tomto neštěstí, stejně jako o pohřbu Susan a Jeffa Riceových,\nkterý se konal 10. července 2009 na hřbitově Highgate v Londýně,\nVicky nic nevěděla. S manželi Riceovými se přišli v ten den\nrozloučit jen jejich nejbližší přátelé a Susanina sestra Monica s\nmanželem Tomem. Od toho dne by se daly návštěvy u jejich hrobu\nspočítat na prstech jedné ruky. Monica s Tomem se tam stavili rok\npoté, aby přinesli květiny. Monica pak zašla na svou zesnulou\nsestru do Highgate zavzpomínat ještě dvakrát, a to jen proto, že\nměla cestu do nemocnice St Thomas za Vicky, aby se lékařů zeptala\nna její zdravotní stav a zjistila, jestli náhodou nenastaly nějaké\nzásadní změny. I když o těch by jí lékaři samozřejmě ihned\nNyní, 17. září 2011 v pondělí odpoledne, seděla Monica u Victoriiny\npostele, držela ji za ruku a otupěle koukala na zeleně blikající\nsinusoidu na počítačovém monitoru. Ukazatel krevního tlaku hlásal\nhodnotu 110/60. Za těch několik měsíců, co ležela bez známek\nživota upoutaná na lůžko, se její neteř hodně změnila. Jemně\nbronzový odstín pokožky, kterou Vicky měla už od narození, byl\nten tam a její kůže byla bílá jako sníh. Vlasy měla zhruba o patnáct\ncentimetrů delší a odrosty blond melíru tak byly viditelné na první\npohled. Největší pozornost ale přitahovaly její pohublé tváře a\nkostnaté ruce s vystouplými žílami.\nA pak se to stalo! Protože byla Monica myšlenkami úplně jinde,\nsotva ucítila slabý stisk na pravé ruce. Pár vteřin na to se ale\nzměnila i intenzita srdečního tepu, a pípot, který vydával monitor,\nse ozýval v kratších intervalech. Monica začala jako zběsilá mačkat\ntlačítko, aby upozornila nemocniční personál v sesterně, že se na\npokoji děje něco mimořádného.\nBěhem několika málo sekund do pokoje přiběhl Victoriin ošetřující\nlékař Connor Hardy se dvěma sestřičkami, které ihned odvedly\nMonicu z pokoje a zavřely za ní dveře.\nNásledující minuty se zdály Monice nekonečné. Mezitím, co doktor\nkontroloval zdravotní stav její neteře, chodila Monica z jednoho\nkonce chodby na druhý. Její razantní krok byl ještě umocněn\nklapotem vysokých podpatků černých kozaček. Oříškovýma očima\nbloumala po nástěnkách a četla certifikáty, které visely na zdech.\nTřikrát vytáhla z kabelky mobil, aby zavolala Tomovi. Pokaždé si\nale na poslední chvíli uvědomila, že v těchto prostorách nemocnice\nje používání mobilních telefonů přísně zakázáno. Samozřejmě\nmohla zajet do kantýny v přízemí a odtamtud Tomovi zavolat, ale\nco kdyby se právě v tu chvíli otevřely dveře od Vickyina pokoje, aby\njí doktor Hardy sdělil všechny novinky. To nemohla riskovat. Proto\nchodila dál po chodbě jako lev v kleci a rukou si prohrabovala\ndlouhé lehce vlnité hnědé vlasy.\nPo dvaceti minutách se dveře od pokoje 310 otevřely a doktor\nHardy z nich vycházel se širokým úsměvem. I když mu táhlo na\npadesát, byl to pořád fešák. Prošedivělé vlasy měl střižené na ježka\na z azurově modrých očí vyzařovala laskavost a vstřícnost.\n„Co se děje? Je v pořádku?“ přiběhla k němu Monica. Na odpověď\nani nemusela čekat. Za mohutnou postavou doktora Hardyho totiž\nviděla Vicky, která byla vzhůru a sestřičky, které jí upravovaly\npostel do polosedu a natřásaly polštáře pod záda.\n„Vypadá to, že se vaše neteř konečně pořádně prospala a usoudila,\nže je nejvyšší čas vstávat a začít taky něco dělat,“ zažertoval doktor\nHardy. „Zatím nemá ponětí, o tom, co se stalo, ani jaký je rok.\nSamozřejmě za ní teď běžte, ale radil bych vám, abyste jí zatím nic\nneříkala. Nejlepší bude, když ke mně společně s Tomem přijdete a\ndomluvíme se, jaký postup dál zvolíme.“\n„Jistě. Samozřejmě. To chápu,“ přikývla Monica, aniž by odtrhla oči\nod Vicky. Sotva zaznamenala polovinu z toho, co jí doktor Hardy\nprávě pověděl. „Můžu za ní?“\n„Jen račte,“ odpověděl doktor Hardy a ustoupil stranou, aby mohla\n„Zlatíčko, jak ti je? Jak se cítíš? Bolí tě něco?“ zasypala ihned Vicky\notázkami a přistrčila si k posteli židli, aby si mohla sednout.\n„Teto, co se stalo?“ Vicky upřela na Monicu pohled a zelenýma\nočima se jí podívala zpříma do tváře. „Mám v hlavě šílený zmatek.“\n„Na otázky bude čas později. Teď je nejdůležitější, že jsi v pořádku,\na že ses konečně probudila z kómatu. Vicky, ani nevíš, jak jsem\nšťastná, že se na mě konečně díváš a mluvíš!“\n„Z kómatu?“ Vicky na tetu vytřeštila oči. „Co je vlastně za měsíc? A\nkde je máma s tátou? Proč tu nejsou s tebou?“\n„Já, ...“, Monica se snažila na její otázky odpovědět, ale neměla\nvůbec tušení, kde a jak by měla začít. Naštěstí ji zachránilo\n„Paní Greyová, doktor Hardy by si s vámi přál mluvit. Čeká na vás\nve své kanceláři,“ informovala Monicu zdravotní sestřička.\n„Jistě. Hned za ním zajdu!“ Monica se zvedla ze židle, dala Vicky\npusu na čelo a vyšla z pokoje.\nSestřička za ní zavřela dveře. Vicky, s hlavou plnou otázek, zůstala\núplně o samotě.\n„Prosím, posaďte se,“ řekl doktor Hardy a kývl směrem k šedé\npohovce v rohu místnosti. „Potřebuji si s vámi promluvit o Vickyině\nzdravotním stavu a postupu, jak jí sdělit vše, co se v uplynulých\ndvou letech stalo.“\n„Jistě,“ odpověděli Monica a Tom unisono.\nTom, kterému doktor Hardy okamžitě zavolal, byl služebně kousek\nod Londýna, a proto mu trvalo jen pár minut, aby se do nemocnice\ndostal. Tom byl investigativní žurnalista a zároveň pracoval jako\nreportér na jedné menší televizní stanici Quicker, pro kterou v\nmalém městečku jménem Nordwall točil reportáž o místní\nzločinecké bandě, která vykrádá obchody a benzínové pumpy. Tom\nbyl téhle partičce na stopě už několik týdnů. Jakmile se doslechl, že\no sobě svými krádežemi dala zase vědět, neváhal ani minutu a\nrozjel se s televizním štábem na místo činu. Když mu asi před\npůlhodinou začal v kapse vibrovat telefon, byl s prací skoro hotový,\na tak slíbil, že do nemocnice dorazí tak rychle, jak to jen bude\nDoktor Hardy se ve svém velikém koženém křesle opřel, složil ruce\nza hlavu a pokračoval. „Co se týká její fyzické stránky, je na tom\npřekvapivě dobře. Samozřejmě je nutné, aby opět nabrala\nkilogramy, které ztratila, jinak ale neexistuje důvod, proč bychom ji\ntu měli déle držet. Činnost mozku je v pořádku, krevní testy jsou\ntaké v normě, a až přibere, stabilizuje se i krevní tlak. Odhaduji, že\nzhruba za dva týdny bychom ji mohli propustit.“\n„To je moc dobrá zpráva,“ řekl Tom.\n„Ale jak jí máme říct o jejích rodičích? Už se mě ptala, proč u ní\nnejsou,“ zeptala se strnulým hlasem Monica a chytila Toma za ruku.\nByla ráda, že je tu s ní, protože pro ni byl velikou oporou. Byl její\nprvní velkou láskou. Potkali se před patnácti lety na vysoké škole.\nOn studoval mediální studia a žurnalistiku, ona historii a filozofii.\nNad tlustými bichlemi spolu trávili dlouhé hodiny ve školní\nstudovně a vzájemně se podporovali a hecovali k učení a drželi si\npalce u zkoušek. Když odpromovali, našli si malý byt a pár měsíců\npo společném bydlení na hromádce ji Tom požádal o ruku. Bez\nváhání mu řekla ano. Necelý rok po svatbě, když zemřela Susanina\na Moničina matka Rose, se s Tomem přestěhovali do rodinného\ndomku v Langdon Hills, kde se sestrou vyrůstaly a bydlely až do\ndoby, než odešly studovat na vysokou.\n„Ano – to bude těžké, a budeme na to muset jít velmi opatrně,“\nodpověděl doktor Hardy. „Pro nás je to už minulost, ale pro Vicky\nto bude čerstvá a moc bolestivá zpráva. Vzhledem k tomu, že jste\nteď její jediná rodina, navrhuji, abyste jí to sdělili vy. Čím dříve to\nuděláte, tím lépe. Na psychiatrickém oddělení pracuje moje dobrá\npřítelkyně, PhDr. Emily Boltová. Pokud byste vy a Vicky\npotřebovali odbornou pomoc, neváhejte se na ni obrátit. Tady je na\nni kontakt,“ informoval je doktor Hardy a podal Monice vizitku\n„Díky moc," odpověděli Tom s Monicou a vyšli z kanceláře doktora\nHardyho na nemocniční chodbu.\n„.... a to je všechno, co o té katastrofě víme,“ dovyprávěla Victorii\nsmutnou story Monica.\n„Pane bože,“ vydechla Vicky se slzami v očích. „A já od té doby byla\n„Přesně tak. Když ses včera probudila, byl to zázrak.“\n„Nemůžu tomu uvěřit. Máma s tátou jsou mrtví?" opakovala pořád\ndokola. „Já...,“ Vicky došla slova. V puse měla úplně sucho, a tak\nnaprázdno polkla. „Ráda bych teď byla nějakou dobu sama,“\n„Samozřejmě. Kdybys cokoli potřebovala, zavolej!“\nJsme na tebe pyšní! Vždycky tu pro tebe budeme! Jsi celý náš život!\nVzpomínky na rodiče doslova zaplavily Victoriin mozek. Musela se\nsilně štípnout, aby ji došlo, že to všechno je krutá realita, a ne žádná\nnoční můra. Slzy se jí kutálely po tvářích a v očích ji pálilo.\n„Tohle nemůže být pravda. Je to jenom hodně špatný a děsivý sen,“\nmumlala si pro sebe, i když moc dobře věděla, že všechno, co jí teta\na doktoři řekli, se stalo. Teď jí zbývá jediné... Přijmout to a smířit se\ns tím. A začít žít dál. Tak by si to její rodiče přáli.\n„Uufff. Tenhle je poslední,“ informoval děvčata Tom a postavil kufr\ndo rohu vstupní haly jejich domu v městečku Langdon Hills.\n„Díky, strejdo!“ Vicky se na Toma smutně usmála a v rukou pevně\nsevřela hrnek s horkou čokoládou.\nByl studený listopadový podvečer, a přesto, že po celém domě bylo\nkrásné teplo, stačilo na krátkou dobu otevřít dveře a z průvanu,\nkterý se přízemím prohnal, naskočila všem husí kůže.\n„Tak já si jdu vybalit,“ oznámila Vicky a seskočila z barové stoličky\n„Chceš pomoct?“ zeptala se Vickyina osmiletá sestřenka Amber. Od\nchvíle, kdy bylo rozhodnuto, že se Vicky přestěhuje do Langdon\nHills a bude bydlet s Greyovými, se Vickyina příchodu nemohla\ndočkat. Amber ke své starší sestřence vzhlížela a měla ji za vzor.\nObdivovala její štíhlou postavu, která vynikla v super módních\nohozech, které nosila, zelené kočičí oči a dlouhé hustě\npromelírované vlasy. Nejvíc ze všeho se jí ale líbil vytetovaný\nčínský znak – symbol odvahy, který měla Vicky na levé lopatce a\npiercing s malým růžovým kamínkem v pupíku. Až jí bude patnáct,\na jestli jí to mamka dovolí, chtěla si nechat udělat taky tetování. V\nporovnání s Vicky si však Amber připadala jako šedá myška. Měla\nšedomodré oči a světle hnědé po ramena dlouhé vlasy. A aby toho\nnebylo málo, tak jí při poslední návštěvě zubní ordinace doktorka\nřekla, že je téměř jisté, že bude muset nosit rovnátka.\n„Díky, jsi hodná, ale raději bych teď byla chvíli sama,“ odpověděla\nVicky. „Strejdo, vyneseš mi prosím ty kufry nahoru do pokoje?“\n„Jistě!“ kývl Tom a popadl velký černý kufr.\n„Za hodinu bude večeře,“ zavolala na ně ještě Monica, než zmizeli v\nVicky vešla do svého nového pokoje a nestačila se divit! Teta se\nstrejdou si dali opravdu záležet, aby se u nich Vicky cítila jako\ndoma. V rohu pokoje stála její stará dřevěná postel, kterou dostala,\nkdyž jí bylo dvanáct. Dokonce i peřiny byly potažené povlečením s\nmotivem Eiffelovky, které jí před čtyřmi lety přivezla Tiffany ze své\nprvní návštěvy Francie. Na polštáři trůnil medvídek Teddy a na\nnočním stolku vedle postele stála zarámovaná fotka Vicky a jejích\nrodičů, která byla vyfocená před třemi roky na Štědrý den. Ten den\nsi pamatovala do sebemenších detailů. Skoro, jakoby se to stalo\nvčera. Táta přitáhl den předtím se svým kamarádem Austinem\nskoro dva metry vysoký vánoční strom, který pak Vicky a Susan\ndopoledne na Štedrý den zdobily. Aby mohly dát na jeho špičku\nkrásnou zlatou hvězdu, musel vzít Jeff Vicky na ramena, aby tam\ndosáhla. Na samotnou večeři se pak všichni slavnostně oblékli:\nSusan si navlnila krátké blonďaté vlasy a oblékla jednoduché\náčkové šedo-černé šaty, Jeff si vzal nové šedé kalhoty a černou\nkošili a Vicky se nasoukala do těsných bílých skinny kalhot a\nčerného trička se stříbrných nápisem Guess a do vlasů si dala\nstříbrnou čelenku. Celým jejich domem v Londýně se tehdy linula\nneodolatelná vůně pečeného krocana a šťouchaných brambor\ns česnekem a bylinkami a z rádia zněla vánoční píseň All I Want For\nChristmas Is You od Mariah Carey.\nVicky ztěžka polkla, a aby se nerozbrečela, strčila fotku do šuplíku.\nDívat se na obrázek šťastné rodiny, kterou před lety Riceovi bývali\na vzpomínat na rodiče, bylo pro Vicky ještě moc bolestivé.\nKdyž jí strejda o pár minut později přinesl další dva kufry, zavřela\nna ním dveře, opřela se o ně a zhluboka se nadechla. Přesně věděla,\nco udělá jako první: v hromadě cédéček našla nové album Simple\nPlan a disk vložila do malé černostříbrné hifi soupravy Sony.\nKolečko s nápisem volume otočila na maximum. Když uslyšela\nprvní tóny hitu You Suck At Love, měla pocit, jakoby její tělo\nzaplavil příliv energie.\nRozhodla se, že vybalování nebude odkládat, a tak rozepnula zip u\nprvního kufru. Přesně jak očekávala – oblečení v něm bylo\nnaházené bez ladu a skladu. Otevřela skříň: na ramínka začala věšet\nbundy, kabátky a košile, trička skládala do vysokých vyrovnaných\nkomínků, ponožky a spodní prádlo házela do šuplíků a džíny\npřekládala na půl a vrstvila na sebe do přihrádek. Sama se nestačila\ndivit, jak rychle jí to jde od ruky. Když bude takhle pokračovat,\nbude mít během víkendu všechno vybalené.\nPo půl hodině si Vicky řekla, že je na čase, dát si menší pauzu. S\nhrníčkem už úplně studené horké čokolády přešla k oknu. Roztáhla\nžaluzie a zadívala se do ulice osvětlené řadou pouličních lamp. V\nprotějším okně zahlédla starší sousedku, která ostřížím zrakem\npozorovala dění na ulici a koukala, co se děje u sousedů doma. O\nkus dál si všimla zamilovaného páru, který právě vcházel ruku v\nruce do jednoho baráku. Jinak byla ulice úplně prázdná.\nV tu chvíli se ozval hlasitý hlas tety Monicy: „Večeře je na stole!“\nVicky zatáhla žaluzie a cestou ke dveřím se sama sebe zeptala: „To\njsem zvědavá, co všechno mě tady čeká...“\nO deset měsíců později...\nVicky se probudila a podívala se na mobil. Bylo úterý 31. srpna,\n9:15 hodin ráno. Před sebou měla poslední volný den. Zítra bude v\ntuto dobu už na střední škole Sawyers Hall College.\nBěhem uplynulých měsíců si Vicky v Langdon Hills našla několik\nkamarádů a začala se tu konečně cítit jako doma. Se svou bývalou\nkamarádkou Tiffany se viděla pouze jednou, když jela do Londýna\nna kontrolní vyšetření. Od té doby si párkrát zavolaly a napsaly, ale\npo dvou letech, co byla Vicky v kómatu, si najednou neměly už moc\nco říct. Každá byla někde jinde, a to nejen, co se místa týče. Nejdřív\nsi volaly jednou týdně, pak jednou měsíčně. Nakonec se veškerá\njejich komunikace scvrkla na přání k Vánocům a narozeninám.\nNejdřív to bylo Vicky líto, ale když poznala nové přátelé a Monica s\nTomem jí navíc koupili štěně Jack Russell Teriéra, kterého\npojmenovala jednoduše Dog, byl stesk po Tiganny ten tam. A byla\nto právě Dogova zásluha, přesněji jeho neposlušnost, díky které se\nseznámila s pihovatou sympatickou brunetkou Elizabeth\nNewmannovou a jejím bráchou – dvojčetem Willem. Ti dva zrovna\npřipravovali věci na zahradní grilovací párty, když Dog ucítil vůni\nmasa a proběhl skrz husté křoví na pozemek Newmannových.\nVicky na Doga volala, aby se vrátil, ale ten ji vůbec nebral na\nvědomí. Nakonec jí nezbylo nic jiného než na sousedy zazvonit, a\npoprosit je, jestli by mohla projít jejich domem na zahradu, kam\nDog zaběhl. Liz ji tehdy otevřela v růžových sportovních kraťasech\na černém tričku značky Nike. Na nohách měla jen žabky, takže byly\nvidět její černě nalakované nehty. Zrzavé vlasy měla zapletené do\nvolného copu a přerostlá ofina jí padala do očí. Za ní stál brácha\nWill, a hned na první pohled bylo vidět, že jsou dvojčata. Stejně jako\nLiz, i Will měl úzký oválný obličej posetý desítkami pih a krátké\nzrzavé vlasy, které se mu lehce vlnily. Volné skejťácké kalhoty měl\nstažené na půl zadku, takže mu byly vidět černé boxerky s nápisem\nDiesel. Vzhledem k tomu, že bylo ten den velké vedro, byl do půl\ntěla nahý. Vicky si tak nemohla nevšimnout vyrýsovaných břišních\nsvalů a vypracovaného hrudníku, který mu, stejně jako obličej,\nzdobilo veliké množství pih. Od prvního okamžiku věděla, že tahle\ndvojčata budou jejími přáteli. A nemýlila se. Když si o pár minut\npozději odnášela Doga v náručí, pozval ji Will na večerní grilovačku.\nO necelý týden později, co se skamarádila s Liz a Willem, potkala\nsvého nejlepšího kámoše z dětství Jeremyho, se kterým jako malá\nholka zažila spoustu dobrodružství, a kterého brala skoro jako\nsvého bráchu. Pravidelně se s ním vídala rok co rok, když jezdila\ns rodiči k tetě a strejdovi na letní prázdniny. Naposledy ho viděla\npřed čtyřmi roky, a proto, když do něj v supermarketu vrazila\nnákupním vozíkem, skoro ho nepoznala. Je neuvěřitelné, jak rychle\nse kluci v pubertě mění, pomyslela si. Dříve krátké hnědé vlasy si\nnechal narůst do delšího mikáda a vrchní část měl staženou do\nculíku. A byl o poznání vyšší. Dřív, když stáli vedle sebe, převyšoval\nVicky jen o pár centimetrů. Teď byl víc jak o hlavu větší. Jediné, co\nse na Jeremym nezměnilo, byly jeho tmavě hnědé oči a výrazné\nJeremy byl vůbec první člověk, se kterým Vicky o pár dní později\nmluvila o všem, co se jí a jejím rodičům stalo. Když mu to\ndovyprávěla, pevně ji objal a nechal ji, aby se vyplakala. Do té chvíle\nneměla ani ponětí, jak moc tohle potřebovala. Ulevilo se jí a ze\nsrdce jako by jí spadl veliký balvan.\nKluk, který jí ale opravdu zamotal hlavu a vryl se jí hluboko do\nsrdce, nebyl ani Will, ani Jeremy. Zamilovala se do školního\nplayboye – závodního plavce Mikea Frosta. Mike byl modrooký\nblonďák se svalnatým dokonalým tělem, na kterého letěla snad\nkaždá holka. Seznámili se spolu na sportovních hrách, které se\nv Langdon Hills konaly pravidelně několikrát do roka. Vicky tam\nbyla fandit Liz, která soutěžila se sedmnáctiletou Kimberly\nWhitovou proti hráčkám ze sousedního městečka South Fields ve\nčtyřhře v tenise. Liz s Kimberly po více jak dvouhodinovém utkání\nnakonec porazily Rachel Quinnovou a Becky Roseovou 7-5, 6-2 a 6-\n2. Když pak, u stánku s občerstvením, kupovala pro sebe a Liz\nledovou tříšť, chybělo jí při placení několik centů. Mike, který stál\nve frontě za ní, se zachoval jako pravý gentleman a celé to zaplatil.\nNa večer se pak domluvili, že zajdou do kina a na burger. Od té\ndoby uplynulo několik měsíců a Vicky s Mikem byli pořád jako dvě\nhrdličky, kvůli čemuž si ji Liz občas dobírala a říkala, že se chovají\nVicky se usmála a posadila se. Všechno se vyvíjelo perfektně! I když\njí rodiče pořád hodně chyběli, naučila se žít bez nich! Místo v jejím\nsrdci budou mít Susan s Jeffem pořád a vzpomínky, které na ně má,\njí už nikdo nikdy nevezme. Na vlastní kůži poznala, že čas pomalu\nzahojí všechny rány. Bylo jí sedmnáct let a prožila věci, o kterých\njejí vrstevníci nemají ani tušení.\nVstala z postele a přešla k zrcadlu, které stálo v rohu místnosti.\nStejně jako každý den, i dneska se na sebe zadívala a řekla sama\nsobě: „Vypadáš skvěle. Měj se ráda a budou tě mít rádi i ostatní!“\nPak se na sebe zašklebila, natáhla si džíny a černé tričko s bílým\nnápisem Adidas přes prsa a běžela dolů na snídani.\n„Dobré ráno,“ pozdravila Toma, Monicu a Amber a nasypala si\nplnou misku cereálií Nesquick a zalila je mlékem.\n„Ahoj zlato, jak se vyspala?“ zeptala se teta.\n„Skvěle. Poslední den prázdnin, tak jsem si mohla ještě trochu\nzalenošit,“ odpověděla Vicky a pustila se do snídaně.\n„Co máš dneska v plánu? Budeš doma na oběd?“\n„Chceme jít s Liz do obchoďáku. Potřebuju ještě nějaké věci do\nškoly a chci si koupit novou teplákovou soupravu na tělák. Myslím,\nže pak zajdeme někam na pizzu. Nevadí?“\n„Jasně, že ne. Dobře se bavte. Uvidíme se večer. Chcete přivést něco\nz farmářských trhů?“ zeptala se cestou ke dveřím a z košíku v hale\nsi vzala klíčky od auta. Kromě toho, že byla Monica matkou a\nmanželkou na plný úvazek a roli dokonalé hospodyňky zvládala na\njedničku, zajímala se také o eko a bio produkty, a proto každých\nčtrnáct dní jezdila na okraj města, kde se konaly farmářské trhy.\nVždycky se vrátila s košíkem plným čerstvého ovoce a zeleniny,\ndomácího medu, pečiva a těstovin a vynikajících ryb a sýrů. Pak své\nrodině a známým, které pozvala na oběd nebo večeři, do detailů\npopisovala, jaké vitamíny a stopové prvky tyhle suroviny obsahují,\na co všechno dělají pro své zdraví jen tím, že je jedí.\n„Jestli budou mít zase ten výborný meruňkový koláč, tak mi ho\nvezmi,“ poprosila Amber, která sladké milovala.\n„Dobře, tak se tu mějte a pěkný den!“\n„Tobě taky,“ odpověděli Tom, Vicky a Amber jednohlasně.\n„Já už taky musím letět,“ řekla Amber, stáhla si dlouhé hnědé vlasy\ndo culíku a seskočila ze židle.\nVictoriina devítiletá sestřenka chodila pravidelně třikrát týdně do\njezdeckého kroužku. Koně milovala odmalička, a tak ji před dvěma\nlety rodiče zapsali do jezdeckého oddílu Lucky Horse. Od té doby\nbyl hřebčín jejím druhým domovem. Dlouhé měsíce v Lucky Horse\njenom čistila stáje, hřebelcovala a osedlávala koně, čistila jim\nkopyta a vykonávala další pomocné práce. Před třemi měsíci si ale\npoprvé vyzkoušela, jaké to je sedět v koňském sedle. Byla nadšená.\nTrenérka ji slíbila, že pokud na sobě bude pracovat, mohla by se už\npříští rok na jaře zúčastnit závodů juniorek. Amber se toho chytla a\ndala si svou účast v závodech za cíl! A co víc – umístí se na\nněkterém z prvních tří míst!\nVicky jí s plnou pusou zamávala na pozdrav, mrkla na ni a zvedla\npalec na znamení úspěchu.\n„Co budeš dělat ty, strýčku?“ zeptala se, když konečně polkla.\n„Asi si půjdu zastřílet pár jamek na green,“ odpověděl Tom, který\nbyl už přes deset let vášnivý golfista a člen golfového klubu\nKingdom of Golf. Vicky doprovázela strejdu na golfové hřiště zatím\npouze jednou, a to hlavně proto, aby si vyzkoušela, jaké to je řídit\n„Tak ať máš dobrou trefu,“ popřála strejdovi, dala misku od\nsnídaně do myčky a běžela na sraz s Liz.\n„Uufff, to jsem se teda nacpala,“ prohlásila Liz, když spolkla\nposlední kousek pizzy Hawai a otřela si ubrouskem pusu.\nVicky pomalu zdolávala svou obří porci gnocchi quattro formaggi a\nlitovala, že si předtím dala točenou čokoládovou zmrzlinu. Měla\nvelké oči a teď už byla úplně plná. „Asi brzy prasknu,“ postěžovala\n„Já tě varovala,“ smála se Liz.\n„Ale nedostatečně,“ postěžovala si Vicky a odsunula nedojedený\ntalíř na okraj stolu.\nBylo po třetí hodině odpoledne a kamarádky za sebou měly skoro\nčtyřhodinový nákup. Vicky si koupila novou tašku do školy značky\nDakine a černobílou teplákovou soupravu Nike. Liz, která hrála už\nosm let závodně tenis a tréninky jí začínaly příští týden, si koupila\nnovou tenisovou raketu značky Wilson, tenisové míčky a sportovní\n„Máš strach?“ zeptala se z ničeho nic Liz.\n„Proč?“ nechápala Vicky.\n„Vždyť víš. Zítra budeš mít ve škole premiéru. Sice tu už spoustu\nlidí znáš, ale to víš, každý nováček vyvolá pozdvižení. Chce to\nudělat co možná nejlepší první dojem.“\n„Prostě budu sama sebou,“ odpověděla lhostejně Vicky, ale žaludek\nse jí stáhl. Vzhledem k tomu, jak byla přecpaná, tak se jí udělalo\ndocela špatně. Lokla si vody a dělala jako by nic. „Půjdeme?“\nzeptala se, aby odvedla řeč jinam.\n„Jasně, hodím tě domů,“ kývla Liz, vstala a ze země popadla\n„Vicky, ne že by mi vadilo všude tě vozit, ale nemyslíš, že je načase,\naby sis udělala řidičák?“ zeptala se Liz cestou do podzemních\n„Hmm,“ zabručela Vicky. „Možná příští prázdniny.“\nOd doby, co měla s rodiči autonehodu, neměla Vicky auta zrovna\ndvakrát v lásce, a proto jezdila raději metrem nebo autobusem.\nZ pouhého pomyšlení, že by se posadila za volant, se jí dělalo zle. I\nJeremy jí několikrát nabídl, že spolu můžou zajet někam za město\nnebo na velké parkoviště, aby si řízení alespoň vyzkoušela.\nPokaždé si ale vymyslela nějakou výmluvou, proč to zrovna nejde\nnebo to jednoduše přešla nebo zamluvila něčím jiným.\n„Zítra v osm tě vyzvednu. Buď ready,“ loučila se Liz s Vicky o dvacet\nminut později, když jí zastavila před domem. Když Dog uslyšel\npřijíždějící auto a Lizyin hlas, vyběhl na dvorek před barák a začal\nštěkat, vrtět ocasem a skákat na branku, která byla zavřená na\n„Klid Dogu, hodný pejsek,“ zavolala na něj Vicky, a z kufru auta si\nvzala hromadu tašek. Pak se otočila k Liz. „Žádný strachy. Jak se\nznám, budu vzhůru ještě před zazvoněním budíku. Pozdravuj\nrodiče a bráchu.“\n„Jasně, vyřídím. Hezky se na zítřek vyspi,“ zakřičela na ni Liz a\nzamávala jí z okénka svého červeného Fordu Ka.\nVTIPÁLEK, FRAJER, DAREBÁK\n„Co tu dělá sexy holka jako ty úplně sama?“ zeptal se neznámý\npotetovaný frajer blondýnky s černě orámovanýma očima u baru. Ta\nsi přehodila nohu přes nohu, takže krátká černá minisukně, kterou\nna sobě měla, se poposunula ještě o kousek výš.\n„Mimochodem, jmenuju se Dereck,“ řekl a prohrábl si delší tmavě\nhnědé vlasy, ve kterých mu zářil peroxidově bílý proužek.\n„Tori,“ odpověděla mu holka na baru a obrátila do sebe panáka\n„Dáš si ještě jednoho?“ zeptal se Dereck a ukázal na prázdnou\n„Třeba příště,“ usmála se na něho Tori, vzala si kabelku a odešla z\nKlapot jejích podpatků se rozléhal místností ještě několik sekund.\n„A to nejdůležitější nakonec,“ shrnula první a zároveň poslední\nhodinu toho dne profesorka Karen McGillová a posunula si\ndioptrické brýle s tmavě modrými obroučky na kořen nosu. Pak se\npodívala směrem k Vicky a pokračovala: „Přivítejte u nás novou\nstudentku, Victorii Riceovou z Londýna. Vicky, kdybys cokoli\npotřebovala, obrať se na mě. Dveře mého kabinetu mají číslo 10 a\nnajdeš ho ve druhém patře. Vy ostatní na ni buďte hodní a\nproveďte ji školou. Řekněte jí, kde co najde a jak to tu chodí. Přeju\nvám pěkný zbytek dne a zítra se tu zase uvidíme,“ rozloučila se\nMcGillová se studenty a vyšla ze třídy.\nKdyž opouštěla třídu, pár týpků v zadních lavicích se postavilo a\nzačalo frajersky tleskat a pískat.\n„Co je to dneska s tebou?" zeptala se o pár minut později Liz, když\nsi s Vicky dávaly věci do skříňky.\n„To neřeš. Jsem jen hrozně unavená. Dlouho jsem nemohla usnout,\na pak se mi zdál takový pitomý sen. Potřebuju se pořádně vyspat,“\nodpověděla Vicky nepřítomně.\n„Spíš vypadáš, jako bys proflámovala noc,“ poznamenala Liz.\n„Vážně vtipný,“ mrkla na ni Vicky, ale aspoň se konečně usmála.\n„Zdar holky. Dneska to byla naštěstí rychlovka. Nezajdeme někam\nposedět?" objevil se u Liz a Vicky z ničeho nic Mike.\n„Proč ne? Musíme do týhle mrtvoly nalít alespoň litr kafe,“ přikývla\nLiz a šťouchla do Vicky.\n„Co se děje, brouku? Nemohla jsi na dnešek dospat?“\n„Kdyby dospat,“ vzdychla Vicky a nacpala si do pusy žvýkačku s\n„Oukej. Tak ve dvě ve Starbucks,“ zakřičel na holky Mike a běžel za\npartou kámošů, kteří stáli na školním hřišti a volali na něj.\n„Co to bude, holky?“ zeptal se sympatický blonďák v zelené košili,\nna které byla připíchnutá vizitka se jménem Brody.\nLiz s Vicky dorazily do Starbucks dřív než kluci. Teď stály u\npokladny a pročítaly si nabídku desítky druhů káv, které jejich\n„Já si dám dvojité frappé s cukrem a mlékem,“ řekla Vicky.\n„Pro mě mangové smoothie,“ dodala Liz.\n„Tak co je s tebou?“ zeptala se Liz, když se posadily ke stolku u\nokna, aby je kluci viděli, až budou přicházet.\n„Nic, akorát se nějak necítím ve své kůži,“ odpověděla Vicky. „No,\nvlastně jedna divná věc se stala. Když jsem se ráno oblékala do\nškoly, našla jsem ve skříni černou minisukni, o které nevím, že bych\nsi ji kupovala. Asi to byl jenom vtípek od Amber.“\n„Tebe rozhodila jedna sukně? To jako vážně?“ smála se Liz. „Co já\nbych za to dala, kdybych našla ve skříni oblečení navíc!“\n„Jen si ze mě utahuj. Až budeš mít nějaké trable, tak se ti budu taky\nposmívat,“ rýpla si Vicky.\n„Čau krásky, co se na sebe tak šlebíte?“ zeptali se Mike s Willem a\nusrkli z kelímků naplněných ledovým karamelovým latté.\n„To je mezi námi děvčaty,“ odpověděly holky jednohlasně a rychle\npřešly na jiné téma. „Co jste dělali celé dopoledne?“\n„Byl jsem se zapsat do plaveckého oddílu a Will zkoušel nové triky\nna skejtu na U-rampě. Nemáte hlad? My jsme naposledy snídali,“\nzeptal se Mike.\n„Ani ne, ale jestli chcete, můžeme se přesunout někam jinam,“\n„Skvělý. Tak zvedněte zadky a jdeme,“ zavelel Will. „Hlady už skoro\nVicky, Liz, Mike a Will byli pár metrů od pizzerie Santiago, když se k\nnim z ničeho nic přichomýtl potetovaný kluk s delšími hnědými\nvlasy, na kterých bylo jasně vidět, že o ně šampon s kondicionérem\nnezavadily už několik dní.\n„Hej, bloncko,“ kývl směrem k Vicky. „Nedělej, že mě neznáš. Včera\nv noci si tak upejpavá nebyla!“\n„Hmm?“ Vicky se otočila jeho směrem s nechápavým výrazem v\nobličeji. „Asi sis mě musel s někým splést. Vůbec netuším, co jsi\n„Když myslíš... O tom si můžeme pokecat večer v baru,“ mlaskl na\nVicky a s partou kámošů se odporoučel pryč.\n„Co to mělo znamenat?“ zeptala se Liz.\n„Absolutně nemám tucha,“ odpověděla Vicky, a snažila se, aby její\nhlas zněl pevně a přesvědčivě. „Nejspíš potkal někoho, kdo mi je\npodobný. Vzhledem k tomu, jak byl asi sjetej, tak si nepamatuje, jak\nta holka vypadala.“\n„Ještě teď to z něj táhlo jako ze sudu,“ neodpustil si poznámku\n„Myslím, že každému z nás je jasné, že by Vicky o takového týpka\nani okem nezavadila. Tak co? Můžeme se jít konečně najíst?“\nuzavřel debatu Will a vykročil směrem k pizzerii.\nKdyž si o pár minut později zapsala sympatická černovlasá servírka\njejich objednávku, otočil se Will se starostlivým kukučem na svoji\nségru: „Opravdu si nedáš nic k jídlu?“\n„Ne, tati!“ odpověděl Liz a šťouchla ho do žeber. „Za týden mi\nzačínají tenisové tréninky, tak se musím hodit trochu do formy.\nPřes prázdniny jsem přibrala skoro tři kila, a ta jsou v krátké\nsportovní sukni dost vidět.“\n„Jak chceš. Jen mám o svou malou sestřičku trochu strach. V\nposlední době jsem tě viděl jíst akorát müsli, ovoce a jogurty a pít\nenergy drinky a litry kafe.“\n„Jsem v pohodě, jasný?! Můžeme přejít na jiné téma?“ zeptala se Liz\n„Nečerti se. Radši si dej tiramisu a buď v klidu,“ dobíral si ségru\n„Jaké jsou ve škole volitelné předměty?“ zeptala se Vicky a napila se\njablečného džusu, který před ni servírka právě postavila.\n„Máme spoustu sportovních oddílů, třeba fotbal, plavání, tenis,\natletiku, lakros, volejbal nebo basket. A pak taky výtvarku, hudební\na pěvecký sbor a keramiku,“ informoval ji Will. „Chceš se někam\n„Možná,“ odpověděla mu Vicky. „Vy všichni máte na odpoledne\nprogram. Liz tenis, Mike plavání a ty jsi od nevidím do nevidím ve\nskejt parku. Nevím, co s volným časem...“\n„Za zkoušku nic nedáš, když tě to nebude bavit, tak tam jednoduše\npřestaneš chodit. To je výhoda nepovinných předmětů,“ radil dál\n„Tys v Londýně do žádného kroužku nechodila?“ zeptala se Liz a\nodhrnula si z očí pramen zrzavých vlasů, který jí tam neustále\n„Jako malá jsem chodila na balet, a ve dvanácti jsem začala hrát\nvolejbal, jenže pak se stala ta nehoda a...“, Vicky se odmlčila a\nzavrtěla hlavou. Kamarádům bylo z jejího gesta jasné, že potom už\nnikam nechodila a že rozhodně není na místě, aby se jí dál\n„A je rozhodnuto,“ řekl Mike a pohladil Vicky po vlasech. „Zapíšeš\nse na volejbal.“\n„Nebo vyzkoušej lakros. Táta ho na škole trénuje dvě odpoledne\nv týdnu už asi pět let, a může ti ve volnu dávat hodiny navíc, takže\nse do toho dostaneš raz dva,“ navrhla Liz.\n„To zní docela dobře,“ odpověděla Vicky a posunula se od Mikea\nkousek dál, aby mezi ně mohla servírka postavit talíř s pizzou\nHawai, ze které se linula vůně opečené šunky a ananasu a ještě se z\n„Fajn, tak když budeš chtít, můžeme zítra po škole zajít za taťkou.\nŘekne ti co a jak, kdy je trénink a vysvětlí ti pravidla hry. Neboj,\nnení to nic složitého,“ pokračovala Liz.\n„Dobře,“ přikývla Vicky a zakousla se do křupavé pizzy.\n„Skvělý, aspoň budu mít záminku chodit očumovat desítky hezkých\nholek v mini šortkách,“ popichoval Vicky Mike.\n„To si zkus,“ odsekla Vicky a dala mu kus pizzy do pusy, aby byl\n„Tak se hned nečerti. Jenom jsem si dělal legraci,“ zahuhlal s plnou\n„Kde je vlastně Josh? Naposledy s námi zapařil na konci prázdnin.\nOd té doby jako by se po něm slehla zem,“ zeptal se ségry Will.\nJosh Mills byl Lizyn kluk. I když spolu tihle dva chodili už skoro rok,\ntak o něm ona i její přátelé věděli jen málo. Hned na začátku vztahu,\nkdyž se ho Liz zeptala na rodiče, tak jí řekl, že ho máma opustila\nkrátce po narození a táta Steve mu zemřel před třemi roky na\nrakovinu plic. Pak se přestěhoval do Langdon Hills, kde bydlel u\nstrýčka Colina. Ale vzhledem k tomu, že Colin Mills byl vášnivý\nlovec divoké zvěře a ptactva, tak skoro všechen čas trávil se svými\nkamarády myslivci a psem – německým ovčákem Ronym v lese, na\npolích nebo na výstavách. Josh si tak mohl celé dny dělat, co chtěl.\nStřední školu dokončil už loni, a kromě občasného vypomáhání v\nautoservisu, u benzínky nebo ve skladu místního supermarketu\nneměl nic moc na práci, a tak nebylo výjimkou, že si jednou za čas\nsbalil batoh a na pár dní někam zmizel, aniž by komukoli cokoli\nřekl. Když se ho Liz zeptala, kde a s kým celou dobu byl a co dělal,\nodpověděl jí, že nemá žádný důvod žárlit nebo si dělat starosti, že si\njenom potřeboval odpočinout a vyčistit hlavu. Pak vždycky šikovně\nzměnil téma, takže se toho Liz nikdy víc nedozvěděla.\nVicky si proto občas kladla otázku, proč s ním Liz pořád je. Sama by\ntotiž s takovým klukem sotva vydržela. Na druhou stranu ale moc


Mistr Jedi - vzkříšení: Jen mezi námi (11. část) | Bílá hvězda - záhadné místo v srdci lesa\nMistr Jedi - vzkříšení: Jen mezi námi (11. část)\n15. listopadu 2010 v 18:06\t| Morell\t| Mistr Jedi - vzkříšení\nPřišel k sobě a pocítil, jak jeho tělo do sebe prudce nasálo vzduch. Začal vykašlávat vodu a pocítil, jak ho teplé ruce zvedly do sedu. Teprve po chvíli zjistil, že se dívá do tváře svému otci a že kousek od nich stojí jeho bratr a svítí svým mečem.\n"Jen klid." Řekl starý mistr. "Naživu jsi."\nGondar už popadl dech, ale byl vyčerpaný, tak se o něj opřel. "Kam jste šli?" řekl chraplavě.\n"Byli jsme zpátky u lodi pro zásoby." Odpověděl Yoda. "Ty jsi spal a my tě nechtěli budit. Doufali jsme, že jeskyně bude bezpečná. Ale nebyla, museli jsme tě stopovat dost daleko a u jednoho z jezer jsme se už báli, že ses utopil, dokud táta neobjevil další stopy jen kousek vedle, ale dlouho jsme je hledali. A naštěstí, když jsi spadl do vody, tak už nás dělila velmi krátká vzdálenost."\nGondar si uvědomil, že jeho otec je promáčený, zjevně ho z vody vytáhl on a teď se ho snažil postavit. Gondar zjistil, že se mu třesou nohy. S pomocí svého otce šli pomalu více k povrchu.\nDocela Gondara udivovalo, když zjistil, že sám předtím zabloudil do slepé uličky zakončené místností, kterou obešel a zase z ní vyšel. Teď už se tomu mohl i smát. Tam ho mistr Yoda usadil na zem.\n"Místo tohle mnohem lepší bude. Zůstaň tu Gone." Řekl a podal mu do ruky světelný meč. "Energií šetři, vrátíme se." Pak zase vstal a otočil se k Yodovi. "Věci přeneseme sem."\nPak oba odešli a Gondar opět zůstal sám ve tmě. Ale už ne tak dlouho. Uklidnil se, až když se oba whillové vrátili s rukama plnýma toho, co si nanosili k termolampě, kterou teď nesl Yoda.\nYoda vyložil ze svých rukou i zad, co nesl. "Dojdu pro zbytek." Řekl a odešel.\nMistr zareagoval kývnutím hlavy a rozsvítil tepelnou lampu. Pak vytáhl jeden z pytlů, který si roztáhl na zem. Na něm pak začal vybalovat. Gondar zjistil, že v tom, co přinesli, byly karimatky a dva spacáky. Jako další vytáhl Mistr Yoda ručníky. Gondar nechápal proč, dokud Starý mistr nevyměnil své mokré oblečení za jeden z nich, zatímco se druhým utíral. Mokrý háv jemně položil přes termolampu tak, aby se příliš nezahřívala. Pak došel ke Gondarovi a pomohl mu usadit se na další ručník na spacáku, aby ho mohl otřít od vody. Gondar se jeho zacházení nebránil, ani když ho pak něžněji položil na spacák a nechal odpočívat, zatímco dál rozkládal po místnosti tábor.\nGondar se snažil odpočívat, alespoň mu už nebyla zima. Najednou se opět vrátil Yoda a zhasl meč. To, co nesl, bylo něco jiného, než nějaká první pomoc a pár záložních energetických článků. Vůně jídla Gondara spolehlivě plně probrala. Yoda vytáhl balíček se sušeným masem a položil ho na termolampu. Pak uložil zásoby, které přinesl, do rohu a usadil se u lampy.\n"Víte, že je tu na rozdíl od okolních tunelů docela teplo?" řekl a natáhl ruce k lampě a zahříval si je i třením o sebe.\nMistr otočil své hávy, ze kterých se vypařovala voda. "Dlouho odpočívat nemůžeme tu." Řekl.\n"Alespoň se nemusíme bát vody, řeku, která sem tekla, odvedli droidi k pohonu elektrárny a vchod do tunelů tak přivede jen málo vody. A navíc jsme na vyvýšenině."\n"Venku nevypadalo to, že brzy pršet mělo by." Reagoval mistr a pak zavřel na chvíli oči. "Pochybuju, že hledat dál budou nás, ale zítra znovu na průzkum musíme… Alespoň bezpečný úkryt máme."\nGondar se usadil, pomalu a nejistě. Mistr Yoda, sedící vedle něj se přesunul blíže, aby se o něj mohl opřít.\n"Už se to prohřálo? Skoro nevidím hlady."\nYoda vstal a chytil sáček do ruky. "Určitě." Řekl a rozbalil ho. No malý sáček to nebyl, bylo v něm dost pro všechny tři.\nGondar byl sice vyhládlý, ale s údivem zjistil, že ve stejném stavu byli i 'oba Yodové'.\nPo jídle zhasli termolampu a nechali ji jen hřát, šlo se spát…\nKdyž se Gondar probral, zjistil, že tu není jeho otec. Usadil se a otřel si z nohou oschlou hlínu. Pak zjistil, že kousek od něj leží hromádka s jeho oblečením a na jejím vrcholu jako na trůně leží jeho světelný meč. Ve slabém světle tepelné cívky termolampy viděl Yodu, jak leží kousek od něj, schoulený a přikrytý vlastním pláštěm. Gon k němu došel a prohlédl si ho.\nVypadal už lépe a teď mohl načerpat síly. Ve spánku se ani nezavrtěl, jen se jemně pohyboval v rytmu svého dechu.\nGondar se jemně pousmál. Bylo tu šero, ale přesto cítil klid. Byli v bezpečí, za dveřmi nečekala muka, ta tma jim byla úkrytem.\nVyšel z úkrytu a zažehl svůj meč. Bílá čepel ledového vzhledu zářila a osvětlovala jeho okolí svým příjemným světlem. Gondar se pousmál, přestože měl přerostlé drápy, svůj světelný meč mohl sevřít bez problému. Zvedl ho nad hlavu a prohlédl si stěny jeskyně. Byly napůl umělé a napůl přírodní. Původně to byly zjevně jeskyně vyhloubené řekou, ale někdo je propojil umělými spojkami, které tu stvořily spletitou síť. Do tváře se mu opřel slabý vítr. Nesl sebou vůni pylu.\nGondar se vydal směrem, ze kterého vycházel a brzy vyšel na povrch. Byl udivený tak krátkou vzdáleností, kterou musel ujít. Blízko vchodu stál mistr Yoda a pozoroval noční krajinu hor, které jim teď poskytovaly úkryt. Okolní hory pokrýval les, místy narušený tábory separatistů. Přestože tábory rušily vzhled krajiny, To, co se Gondarovi opíralo do nosu, byla vůně lesa.\nZhasl meč a nasál nosem vůni té přírody, pěkně zhluboka, a blaženě vzdychl.\nMistr Yoda se otočil jeho směrem. "Vůně úžasná to je, že?"\n"Stromy," odpověděl mistr Yoda. "Kvetou právě."\nGondar si všiml, že se jeho otec opět otočil k obloze.\n"Na co se díváš?"\n"Na hvězdy," odpověděl mistr. "Tak málo vidět je mohu."\nGondar se dotkl jeho ruky. "Chvěješ se. Co se děje?"\nMistr Yoda zavřel oči a trhnul hlavou. "Lhal jsem ti." Řekl. "O Gondarovi. Chránit vás chtěl jsem."\nMistr se usadil na balvan kousek od vchodu. Pak pohladil místo vedle sebe.\nGondar pochopil jeho pozvání a usadil se.\nJeho otec dlouhou chvíli mlčel. Po tváři mu stekla slza. "Gondar… Odešel, ale trochu bych upřesnit měl, proč a jak. Bylo zataženo a já už tušil, že pršet ten den bude…"\nBylo to ráno, Yoda stál skrytý v zahradě chrámu Jediů. Cítil, jak ve vzduchu stoupá vlhkost. Brzy bude pršet. Potřeboval být sám. Z nebe spadly první kapky a vsákly se do jeho roucha. Začíná pršet. Byl čas, aby to udělal. Vzal komunikátor, kulatou placku, která slouží ke komunikaci a zavolal si Gondara. Musí si promluvit, ale mimo dosah rytířů Jedi…\nDéšť byl stále mírný, Yoda cítil, jak mu stéká voda po tváři, protože už měl plášť úplně mokrý. To byl celý Gondar. Nikdy nechodil včas, ale vždy ho dokázal něčím milým překvapit. Zase přišel pozdě, opět s čokoládou pod pláštěm. Usmál se a vytáhl ji.\nYoda se na ni chvíli díval. Měl na ní obrovskou chuť, ale ani se nehnul. Měl stažený žaludek a cítil, že si ji nemůže vzít.\nS neklidem Gondar shlédl svou lásku. "Co je? To ti dneska zkazili radost tak, že si ani tohle nevezmeš?"\n"Chuť nemám na to." Odpověděl Yoda. "Promluvit my musíme si."\nGondar jen s odporem skovával sladkost, kterou chtěl dát Yodovi. "Tak o čem chceš mluvit? Znělo to neodkladně."\nDéšť zeslábl, spíše už jen mrholilo, přesto ponurost počasí odrážela emoce obou whillů.\n"Konec?" Gondar to nechápal a zvažoval, jestli to vůbec chápat chce.\n"Mezi námi." Řekl Yoda.\nGondara zamrazilo. "Co tě to popadlo?" Chytil Yodu a ramena. "Kdo tě k tomu nutí?"\nProti tomu, co čekal se mu Yoda podíval do očí zpříma. "K tomu dojít muselo. Jedi jsem, Gondare, a proto vztah tenhle ukončit chci. Odejdi."\nGondar ho pustil a napřímil se. "Ne. Nevěřím tomu, že to chceš. To nejsi ty. Nikam nejdu."\n"Gone, prosím tě, těžší nedělej mi to. Do tebe zamiloval jsem se a to chyba má byla!" Yoda byl v šoku, myslel jen na to, čeho chtěl dosáhnout. A přestával se ovládat. "Hlavu pro tebe ztratil jsem, cokoliv po tebe udělal bych, copak nevidíš to!?"\n"Neříkej, že ti taková slova vadí."\n"Gone… Slyšet každý den bych je chtěl, ale jako Jedi žít rozhodl jsem se. Řádu odevzdávám se." Pak se narovnal. "Pro tebe už v mém životě místo není, Gone. Mé rozhodnutí to je. Odejdi, nech mě mému životu."\n"Tvůj život je tvá volba." Měl v očích slzy, ale nedovolil, aby to měnilo tón jeho hlasu. Moc mu to nešlo. "Řekni mi, kde jsi k tomuhle vzal sílu?"\n"Chci jako Jedi žít Gone, jediové o tom mluví často. O zákazu posedlosti a náklonnosti. Jen soucit, proto se ti pomoct snažím, aby pro tebe bolest menší byla to."\n"Raději za tebou budu jako stín, než tě opustit."\nPak udělal ten krok vpřed, který je od sebe dělil. Byli si tak blízko. Pohledem naznačil, co má v úmyslu. Přivřel oči a otřel se svou tváří o jeho. Yodovi tekly slzy také, nedokázal se uhnout. Strnul, akorát blaženě zavřel oči a spokojeně vydechl.\nPak to vněm opět vybouchlo. Odstrčil Gondara od sebe. "Vypadni!" Vykřikl, jako by mu bylo ublíženo.\nGondar klopýtl a málem spadl. "Yodo?"\n"Dej mi pokoj! Zmiz a nevracej se!" ječel jak v panice.\n"Já ti přece…" Gondar se ještě jednou pokusil k Yodovi přiblížit. Byla to chyba.\nYoda ho chytil za ruku, kterou k němu natahoval, a zakousl se. Gondar vyjekl a snažil se ho něžně sundat. Yoda trhnul hlavou a Gondar cítil, jak mu křuplo v kosti, a jak Yodovy ostré zuby pronikly do jeho masa. Začal krvácet, nehezky. Yoda jeho ruku uvolnil ze stisku svých zubů, ale nepustil ho. Otočil se, čímž Gondara málem zvedl do vzduchu a odhodil na stěnu.\nPak okamžitě utekl…\n"U Síly svaté," vydechl Gondar, který takovou frázi použil snad poprvé. Byl málem v šoku.\nMistr se díval do vlastních dlaní.\n"Prchal jsem, v puse jeho krev cítil, další na rukou…" Smutně si dodechl. "Až když dech mi došel, zastavil jsem se. Na krev na svých dlaních se díval, až tehdy došlo mi, co stalo se. Co udělal jsem."\n"Vrátil, pomoct chtěl jsem mu, omluvit se, ale…" Podíval se svému synovi do očí. "Už nebyl tam. Jen jeho krev na stěně a na místech, kam dopadl on."\n"Pátral jsem, hledal a volal, ale… už nikdy neviděl jsem ho." Utřel si tvář od slz. "Na úřady také obrátil jsem se, dvěma lovcům odměnu nabídl, ale nikdo už nenašel ho."\n"Možná mu došlo, že ho u sebe nechceš."\n"Ne. On pravdu měl." Jak okolní Jedie slyšel jsem, sám na sebe tlačil jsem. Hlupák byl jsem."\nAni se Gondarovi nedokázal podívat do očí, ale chytil se jeho ruky.\nGondar se jemně usmál a přesedl si blíž a opřel svého otce o sebe.\n"Už nikdy omluvit jsem se mu nemohl."\n"Všichni se učíme." Řekl mírně Gondar. Svůj silný ocas protáhl okolo svého otce. "Já ti to odpouštím. Už se netrap."\nMistr Yoda se jemně usmál, "Nádherné jsou."\n"A co?" Zaváhal Gondar.\n"Hvězdy." Odpověděl mistr Yoda. "tak krásné jsou, kolika příběhům už přihlížely a kolik jich ještě pozorovat budou…"\n"Včetně toho našeho." Gondar si zívl.\n"Říká se, že nejmoudřejší z nich příběhy celého vesmíru číst mohou. Ale ty už unavený jsi, i já vyspat se musím. Pojď, spát půjdeme. Energii nabrat musíme."\nOba vstali a naposledy spatřili hvězdy, než zalezli do jeskyní.\nYoda stále spal svým hlubokým spánkem, když k němu došli. Pokojně se převrátil a spal dál.\nGondar zalehl, že jeho otec chvíli svou mladší verzi pozoroval, a pak ho něžně pohladil. Gondar se nad tím pousmál. Snaží se k nám být spravedlivý.\nJeho otec si jeho pohledu všiml. Oplatil mu pokojný úsměv a šel spát…\n1 Lady Adriank@ | Web | 15. listopadu 2010 v 18:52 | Reagovat\nahoj kqasnej blogajsk


Ecofin.cz - COVID-19 a mizerná makroekonomie Mezinárodního měnového fondu\n28. dubna 2020 12:02 / autor: Christopher Marsh\n„Dvacet let studuj a daj tě na denní směnu,“ Subterranean Homesick Blues, Bob Dylan, 1965.\nTento měsíc jsme se konečně dozvěděli, jak vypadá oficiální makroekonomická reakce Mezinárodního měnového fondu (IMF) na COVID-19 z hlediska makroekonomických vyhlídek, ohodnocení stability finančního sektoru a doporučovaných fiskálních kroků. Fond nechal pro veřejnost své publikace zatavit pod tituly Světový ekonomický výhled (WEO), Globální zpráva o finanční stabilitě (GFSR) a Fiskální monitor (FM).\nTyto nástroje mají uvést jednotlivé kroky národních vlád – jež vznikly ad hoc a bez koordinace – nějakým záhadným způsobem v harmonii. Tisk specializující se na finance přitom předpovědi IMF hltá. Redaktoři Financial Times (FT), s Martinem Wolfem v čele, je například umí přeříkávat, jak kdyby to byly posvátné verše.\nPři bližším pohledu však zjistíme, že IMF nabízí pouze bláboly pro veřejnou spotřebu. Koncový uživatelé, mějte se na pozoru.\nÚprava odhadů běžného účtu platební bilance\nPodívejte se na Graf 1, který proti sobě staví běžné účty zhruba 190 zemí z výhledů pro rok 2019 a 2020 (osa y). Levý obrázek je ukazuje v procentech HDP, pravý v miliardách amerických dolarů.\nZ levé strany grafu je jasné, že naprostá většina zemí očekává pro rok 2020 zhoršení bilance běžného účtu. Ze 191 zemí v předpovědi jich očekává oslabení své vnější bilance vůči HDP 148 (77½ %) – a to ať už v podobě nižšího přebytku nebo hlubšího deficitu. COVID-19 by tedy měl bilanci běžného účtu většiny zemí zasáhnout negativně. To vypadá, na první pohled, podivně – deficit jedné země přece představuje přebytek druhé atd. Zdá se, že jde o početní problém.\nVysvětlením by samozřejmě mohlo být, že se díváme na čísla relativní k HDP. Náš početní problém by mohl zmizet, jakmile čísla převedeme na americké dolary – velké množství menších pohybů směrem dolů vyrovná nižší množství výraznějších dolarových přebytků.\nPoslední Světový ekonomický výhled nicméně, v rozporu s běžnými standardy, odhady nominální výše HDP nenabízí. Víme alespoň, že hodnota dolarového HDP světa se má, oproti roku 2019, kdy dosahoval 87 bilionu dolarů (Statistická příloha A, tabulka A1), propadnout o 4,7 %. Můžeme tedy zaimprovizovat. Když využijeme databázi WEO z října 2019 a upravíme ji o revizi reálného HDP, nominální měnové kurzy a CPI inflaci (jako zástupce deflace HDP), dokážeme pokles světového HDP vypočítat zpětně. Několik zemí přitom vypadne. Ale když přiřadíme výsledné dolarové hodnoty k běžným účtům, budeme původní běžné účty v dolarech moci srovnávat se změnou oproti roku 2020. Podívejte se na pravou stranu Grafu 1. Okamžitě je jasné, že problém nezmizel. Naprostá většina zemí zůstává pod horizontální osou. Úprava nepřinesla žádnou symetrii.\nGraf 2 znázorňuje jiným způsobem tu samou informaci. Ukazuje změnu v běžném účtu pro rok 2020 u těch zemí, u kterých má překročit 2 miliardy dolarů v absolutním vyjádření. Největší navýšení běžného účtu vidíme u Irska, u kterého je projektované na 60 miliard dolarů. To je ale anomálie způsobená svérázem irské korporátní daně a s ní spojenými účetními odchylkami. Následuje Brazílie, Korea, Indie a další., u nichž se navýšení pohybuje okolo 15 miliard dolarů. Jako druhý extrém vidíme, že u Japonska, Saudské Arábie, Číny, Ruska, Německa, Iráku, Švýcarska, atd. se očekává zhoršení běžného účtu o 50-100 miliard dolarů. Jsou to případy smíchané jak z významných výrobců, tak exportérů komodit. Nikdo však z jejich zhoršených vnějších podmínek „netěží,“ v účetním smyslu slova.\nV krátkosti, s žádnou jednotlivou předpovědí není nic v nepořádku. Víme ale, že se musí v globálním pohledu nasčítat. Nikdo však jakoukoli symetrii ve změnách vnějších bilancí po COVID-19 evidentně nehledal.\nJiným způsobem jak se dobrat stejné pointy je podívat se na kumulativní změnu v dolarových běžných účtech napříč zeměmi. Vidíme to u Grafu 3. Pouze 37 států vidí v dolarovém vyjádření zlepšení své vnější bilance, dohromady to dává 158 miliard dolarů. Jak už jsme zmínili, asi za jednou třetinou z toho je Irsko, nejde tedy o „reálné“ zlepšení. Naproti tomu stojí 151 zemí s negativním dopadem na běžný účet, který dohromady dává 899 miliard dolarů. Dohromady to znamená zhoršení globální bilance běžného účtu v roce 2020 o 740 dolarů. Koukněte se na levý graf.\nČím to může být? Nesrovnalost v globální bilanci běžného účtu a změna jejího znaménka je, jak jsem již poznamenal, od počátku milénia jedním z nejvíce zapeklitých aspektů světové ekonomiky. Do té doby mívala světová ekonomika pravidelný deficit ve výši okolo ½ % HDP – což se připisovalo nepřesnosti údajů spojené s hlášením příjmů, především s tendencí pokročilých ekonomik podhodnocovat kvůli daním příjmy ze zahraničních investic.\nZhruba od roku 2005 se však tato globální nesrovnalost nachází v přebytku – může to být dané asymetrií v hlášení bilance služeb, zacházením s korporátní daní nebo rostoucím obchodem se zbožím z rozvíjejících se trhů. Ať už je důvodem cokoli, stala se z tohoto přebytku běžná součást globální ekonomiky – počítáme s ní jako s chybami, či vynecháváním některých částek v souhrnném hlášení. Prognóza IMF na rok 2020 však předpokládá kompletní vymazání současného globálního přebytku a jeho nahrazení největší deficitní nesrovnalostí jakou jsme kdy viděli. Obrázek 3, pravá strana.\nCo to všechno znamená? No, neznamená to nic konkrétního. Lépe řečeno, ukazuje to mizérii makroekonomických údajů IMF. Znamená to, že hlavní analytický nástroj IMF není ani v době COVID-19 ničím jiným než neohrabaným cvičením ve sčítání a odčítání. Směřování globální ekonomiky určuje jen matně. Každá země vytvoří vlastní makroekonomickou předpověď, včetně dopadu na bilanci běžného účtu. Výzkumné oddělení IMF je následně sečte. To je vše. ¾ zemí díky tomu mohou vykázat negativní dopad COVID-19 na vnější bilanci, což má za následek změnu v globální bilanci o 750 miliard dolarů. Globálním proměnám v tocích čistých či hrubých výdajů a příjmů se nikdo ani nepokouší porozumět. Každý tým vidí především negativní dopad na svůj vlastní běžný účet a globální prognóza to reflektuje – ve skutečnosti by však na celosvětové úrovni měla počítat s dopady na běžné účty blížícími se nule, plus mínus ona mysteriózní nesrovnalost.\nCo tím chci naznačit? Především to, že snížení globální bilance běžného účtu nebude tak hrozné, jak prognózuje IMF. To nám samo o sobě neřekne nic o jednotlivých zemích. Ale potřeba externího financování nebude pro mnoho zemí tak vysoká, jak předpověď naznačuje. To je znepokojující, uvědomíme-li si, že IMF na základě této prognózy volá po větších výdajích na boj s krizí. Vzhledem k absenci jakéhokoli vysvětlení této anomálie to navíc vypadá, jako by se mnohé ekonomiky snažily nadsazovat potřebu po externím financování, aby si zajistily navýšení své finanční palebné síly.\nAle i pokud dopadnou čisté toky lépe než se očekává, hrubá produkce zboží a služeb může být zasažena naopak tvrději, což by mělo dopad na celkovou ekonomickou aktivitu a s ní i externí finanční toky. Co tak získáme v rámci čisté bilance běžného účtu, můžeme snadno zase ztratit v podobě odlivu kapitálu, který zareaguje na celkové makroekonomické dopady.\nTo nás vede k dalšímu pohledu na předpověď IMF. Pokud se na ni podíváme z hlediska globálních úspor a investic – nebo výkonu a absorbce – naznačuje poslední prognóza, že týmy jednotlivých zemí obecně předpokládají výrazné oslabení u exportu, ale už ne u domácí absorbce – nebo že úspory se propadnou výrazněji než investice, jelikož ekonomičtí činitelé z nich budou čerpat, aby udrželi výdaje. Poté, co prognózy individuálních zemí sečteme, ukáže se, že jsou pesimistické především ohledně výkonu exportu, tedy ohledně útrat a výdajů v ostatních státech, spíše než ohledně útrat a výdajů domácích. To stojí za vychýlením směrem k deficitu. Pokud by měly být prognózy konzistentní, museli bychom zkontrolovat a zvýšit buď výkon světového exportu – aby byl konzistentní s agregovanými výdaji – nebo snížit domácí absorbci. Vzhledem k domácké zaujatosti v útratách by druhá možnost znamenala výrazné zhoršení prognózy růstu jak na individuální, tak na globální úrovni – zatímco první by představovala lehké zlepšení díky vyššímu výkonu exportu.\nZ toho všeho tedy plyne především to, že Světový ekonomický výhled IMF je prošpikován nesrovnalostmi a nemůže sloužit jako důvěryhodný základ ani pro nastavení globálních pravidel, ani pro koordinaci makroekonomických opatření. Je naivním cvičením ve sčítání a odčítání, které nemůže být využito k serióznímu monitorování stavu světové ekonomiky. Podrývá zároveň závěry Globální zprávy o finanční stabilitě, stejně jako fiskální analýzu Fiskálního monitoru. A potvrzuje, mimo jiné, že když budeš dvacet let studovat, na denní směnu tě daj.\nAutor je bývalým ekonomem IMF\nPůvodně publikováno na blogu the General Theorist\nPřeložil Vojtěch Berka


Zboží > Citrusy > Podnože - ADAVO\nPovinné informace UKZÚZ\nAdaptogenní a léčivé rostliny\nAmelanchier - Muchovník\nAsimina triloba - Muďoul trojlaločný\nBalkónové rostliny, letničky a jiné - osobní odběr\nBylinky a aromatické rostliny\nCedráty a jejich kříženci\nFortunelly - Kumquaty\nPoncirus trifoliata a odrůdy\nOstatní ovocné produkty\nOstatní ovocné rostliny\nRakytník - Hippophae\nRakytník - sladké odrůdy\nCelou dobu nákupu máte k dispozici virtuální nákupní košík, do kterého můžete vkládat zboží, které chcete koupit. Kliknutím na tlačítko "Koupit" u jednotlivého zboží vkládáte vybrané zboží do nákupního košíku. V e-shopu na pravé straně nahoře se zobrazuje, kolik položek máte v košíku vloženo, popř. jejich celková cena. Klinutím na počet položek se dostanete do nákupního košíku, kde máte zboží možnost protřídit a objednat.\nObjednávka zboží se skládá z několika kroků: 1. Košík, 2. Dodací údaje, 3. Kontrola dat a potvrzení , 4. Objednávka přijata. Mezi jednotlivými kroky se přechází kliknutím na tlačítko "Objednat" v dolní části zobrazovaných informací. V části Dodací údaje je nutno vybrat Způsob dodání a vyplnit Dodací údaje, které jsou označeny hvězdičkou. Kliknutím na tlačítko "Dokončit objednávku" je objednávka zboží odeslána k vyřízení.\nMezi výhody registrace uživatele patří možnost sledování stavu objednávek, či snadné objednání zboží bez opakovaného vyplňování dodacích údajů. Zaregistrovat se můžete kliknutím na odkaz "Zaregistrovat se " v Uživatelském menu v horní části e-shopu. V Uživatelském menu se po přihlášení uživatele (Přihlásit se) zobrazí Vaše jméno, můžete zde sledovat své objednávky (Moje objednávky), nebo měnit zadané údaje (Změnit údaje), popř. se z e-shopu odhlásit (Odhlásit se).\nPodrobné informace o Obchodních a Reklamačních podmínkách e-shopu naleznete v horním menu e-shopu.\nAdam Bajer - ADAVO zahradnictví\nTel.: +420 321 795 613\nMob.: +420 775 145 061\nDomů Zboží Citrusy Podnože (0 produktů)\nV této kategorii zatím nejsou žádné produkty.


33. Videonávod – Jak na diplomky: Tvorba obsahu – ITLEKTOR.cz kurzy MS Office\nSeriál Jak na diplomky pokračuje tématem Tvorba obsahu z nadpisů kapitol. Použijte k němu vestavěný nástroj, který vytvoří osnovu z textů použivajících nadpisové styly. Pokud ještě styly nemáte, podívejte se na předcházející díly Nadpisové styly a Víceúrovňové číslování. Pokud tvoříte obsah z více dokumentů, nemusí vše dělat ručně. Videonávod pro sloučení obsahu z více souborů je ke shlédnutí zde. Pokud vám tento článek pomůže, staňte se fanoušky na Facebooku a doporučte tyto stránky vašim známým, může se jim také hodit.\nZdrojový soubor pro vlastní vyzkoušení si můžete zdarma stáhnout zde. Upravený soubor s obsahem je ke stažení zde. Většinou se v diplomce umisťuje obsah před dokumentem, ve videu je ukázka tvorby na poslední stránce, ale hotový soubor má obsah na první stránce.\nPodívejte se na předchozí díl – Nadpisové styly a Víceúrovňové číslování, příště nás čeká číslování stránek v dokumentu.\nV kategorii: Microsoft Word, Videonávody


Brie Larson vyhrála Oscara za nejlepší herečku v hlavní roli. Většina lidí netuší, kdo to vlastně je\n1.3.2016 – Brie Larson, šestadvacetiletá americká herečka a zpěvačka, o které do nedělního večera pořádně nikdo neslyšel. Čerstvá držitelka ocenění za nejlepší ženský herecký výkon v hlavní roli se narodila 1. října 1989 jako Brianne Sidonie Desaulniers v Sacramentu v Kalifornii. Jak se jí podařilo nenápadně dostat až ke zlaté sošce?\nOsobnosti: Brie Larson (9 článků)\nBrie Larson, představitelka superhrdinky Captain Marvel, slaví třicetiny\n26.10.2018 – Život herečky Brie Larson nebyl zrovna procházka růžovou zahradou. Po rozvodu rodičů zůstala se svoji maminkou a kvůli nedostatku peněz žili v opravdu skromných podmínkách. Brie se nejprve snažila prorazit jako zpěvačka, ale žádného výrazného úspěchu nedosáhla, atak zkusila štěstí v herectví. Nejprve se jí nějak obzvlášť nedařilo, takže několikrát uvažovala o konci herecké kariéry. Jak se jí podařilo prorazit? Přečtěte si nejrozsáhlejší životopis Brie Larson na českém internetu.\n14.9.2018 – Herečka Brie Larson slíbila, že rozbije internet. Nutno říct, že to se jí povedlo. Na povrch se totiž dostaly nové fotky marvelovské postavy Kapitán Marvel. Tu má ztvárnit právě Larson. Dočkáme se spásy v nových Avengerech?\nNejoceňovanější herečka (26) není k mání: Pro Oscara si přišla v doprovodu přítele\n29.2.2016 – Jako dětská herecká hvězdička Brie Larson (26) moc velkou díru do světa neudělala, ale role uvězněné matky v dramatu Room z ní udělala sběratelku filmových cen, která se nakonec dočkala i zaslouženého Oscara.\n2.3.2016 – Nejcennější filmovou trofej sice Brie Larson (26) získala jako jedna z nejmladších hereček, ale navzdory svému nízkému věku už má za sebou relativně dlouho kariéru. Zatímco většina dětských hvězd po dospívání upadne v zapomnění, ona je vzácnou výjimkou, z níž se stala uznávaná herečka.\n31.1.2016 – Ještě před půl rokem její jméno téměř nikdo neznal, ale poté, co se Brie Larson objevila ve filmu Room, se z ní stala nejoslavovanější hvězda Hollywoodu. Před kamerou se bez většího úspěchu objevovala už od svých 15 let, ale poslední rolí se zařadila mezi nejuznávanější herečky.\n1.3.2016 – Neměl se nikdo dívat, jenže fotografové jsou v takový večer mimořádně bdělí i o reklamní pauze a právě v jeden takový moment na Oscarech zachytili něco hodně výmluvného... Kate Winslet (40) se zapovídala s kolegyněmi Cate Blanchett (46) a čerstvou držitelkou Oscara Brie Larson (26), které ji napjatě poslouchaly a najednou ji celé nadšené začaly objímat. Zahraniční média měla k dipozici i další fotografie, na nichž Cate s otevřenou pusou sahá Kate na bříško...\nOsobnosti: Kate Winslet (252 článků), Cate Blanchett (125 článků), Brie Larson (9 článků)\nChtěla jsem si ho vzít dřív, než jsme se vůbec potkali: Neuvěřitelný příběh tohoto páru vás dostane!\n8.5.2017 – Hlavními aktéry lovestory jsou Brie Elizabeth a Matthew Benfel. Vyrůstali ve stejném anglickém městečku, ale do 16 o sobě nevěděli. Potkali se až na škole, kde se do něj Brie zamilovala na první pohled.\n30.10.2017 – V souvislosti se skandálem vlivného producenta Harveyho Weinsteina (65) obviněného ze sexuálního harašení či dokonce znásilnění, se se svou zkušeností svěřila i oscarová herečka Brie Larsonová (28). Neobtěžoval ji sice filmový magnát, ale nepříjemnou situaci zažila na vlastní kůži na letišti.\nOscarová noc 2016: DiCaprio se konečně dočkal sošky! Kdo další uspěl?\n29.2.2016 – Už je rozhodnuto! V Los Angeles byly už po 88. předány ceny americké filmové akademie Oscar. A konečně se dočkal i Leonardo DiCaprio! Cenu pro nejlepší herečku si odnesla Brie Larsonová za výkon ve filmu Room. Vítězným filmem je novinářské drama Spotlight. Přinášíme vám kompletní seznam výherců ve všech kategoriích.\n14.9.2015 – Simona Stašová (60) slaví další úspěch na světových festivalech. Loni vyhrála cenu pro nejlepší herečku v kalifornském San Franciscu za Renčův snímek Sebemilenec. Nyní ji ocenili za stejný film i v jihokorejském Soulu na International Seoul Drama Awards.\nOsobnosti: Simona Stašová (367 článků)\nOsobnosti: Rupert Grint (51 článků), Harry Potter (1433 článků), Ron Weasley (30 článků)\n23.2.2015 – Oscara za nejlepší režii převzal v noci na pondělí Alejandro González Iňárritu za film Birdman, který byl vyhlášen nejlepším filmem a získal i cenu za původní scénář a kameru. Nejlepším hercem v hlavní roli byl vyhlášen Eddie Redmayne za film Teorie všeho, nejlepší herečkou v hlavní roli Julianne Mooreová za výkon ve filmu Still Alice.\n26.2.2012 – Nejsledovanějšími kategoriemi předávání jsou samozřejmě Nejlepší herec a Nejlepší herečka v hlavní roli. Lidé očekávají, jestli cenu dostane jejich oblíbenec, často se pak podle toho i rozhodnou, jestli na film vůbec půjdou. Výsledek však ještě netrpělivěji očekávají samotní herci. George Clooney vyhlíží druhého Oscara, Brad Pitt je nominován již potřetí. Oscara by si doma na poličku však dali rádi i jejich další kolegové. Komu se to opravdu poštěstí?\nOsobnosti: Brad Pitt (1806 článků), George Clooney (784 článků)\n19.11.2013 – Herečka Jennifer Lawrence (32) si letos na konci zimy přišla osobně pro sošku na udělování cen Americké filmové akademie. Ovšem půl roku poté přiznala, že vůbec netuší, kde zlatá soška je. Oscara totiž někam zašantročila.\nOsobnosti: Nicole Kidman (300 článků), Virginia Woolf (3 články), Grace Kelly (87 článků)


Greenwich School of Management, Londýn, Spojené království\nVyžádejte si informace zdarma od Greenwich School of Management\nGreenwich School of Management je ne-pro-zisk, nezávislá škola vyššího vzdělání. Škola se specializuje na výuku nabídkou programů instituce studia vedoucího k získání kvalifikace v řízení podniků a příbuzných oblastech, jakož i ocenění z různých profesních organizací. Společnost byla založena v roce 1973, má škola vyrábí více než 20.000 úspěšných absolventů, z nichž mnozí zastávají klíčové řídící funkce v průmyslu a ve veřejném sektoru po celém světě. Mnoho studentů školy přistoupit k dalšímu studiu a výzkumu v odvětví vysokých škol po úspěšném dokončení jejich programů v Greenwichi School of Management. V současné době existuje více než 900 studentů ve škole. Téměř 40% studentů z Velké Británie nebo zemí EU. Zbytek představují více než 60 národností po celém světě. Na plný úvazek denní programy jsou zvláště oblíbené u zahraničních studentů, zatímco večerní a víkendové výkonné možnosti studia jsou preferovanou volbou home-založené studenty. Škola je hrdá na svou různorodou směs národností zkušeností a kultur. Škola nabízí studijní programy validované, které zahrnují BSc (Hons), MSc MBA a mír prostřednictvím partnerství s takovými institucemi jako je University of Plymouth, University of Wales a Northwood University ve Spojených státech amerických. Škola byla nedávno předmětem pravidelného přezkumu podle kvality (QAA) pokyny. Přezkum byl vynikající úspěch a ukázala školy závazek zajištění kvality. Škola se nachází v historickém Greenwich a zabírá pokutu Art Deco budova s dominantou věže 180 ft hodiny. Škola je hrdá na své osobní, pevně-pletl, péči a přátelskou atmosférou. Ve dne, škola mix mezinárodních a domácích studentů, zatímco večerní kurzy přilákat místní Město manažerů v Londýně. O víkendu a výkonné studenti jsou vysoké letáky nebo rychle trackerů určených pro top management pracovních míst. Škola je dostatečně malý pro zaměstnance znát všichni studenti osobně, a to dává místo intimní atmosféru. Zaměstnanci jsou pečující a citlivé a studenty velmi cítit součástí komunity školy. Město Greenwich je historický a má vysokoškolský pocit k tomu, s knihkupectví, bary, starožitné trhy a královský park na prahu školy. Škola má tři hlavní příjem thoughout rok: v únoru, červnu a říjnu. O víkendu a výkonné programy mohou být zahájena v každém měsíci. Pedagogické fakultě spojuje hloubku akademických znalostí s praktickými zkušenostmi z řízení. Kromě toho na fakultě se zabývá v oblasti řízení výzkumu, jakož i projekty manažerského poradenství. Členů fakulty z univerzit partnera školy často přispívají k učení a rozvoji programů na Greenwich. Více než 1000 úspěšných MBA a téměř 800 BSc (Hons) absolventi získali tituly v Greenwichi School of Management. Za posledních 30 let Greenwich School of Management byla uznána jako instituci, která uspokojuje potřeby studentů, zaměstnavatelů a širší akademickou obec, a má zaslouženou pověst jako jeden z předních nezávislých obchodních škol v Londýně. Akreditace: Greenwich School of Management je akreditována Britskou akreditační radou pro nezávislé dalšího a vysokoškolského vzdělávání.\nVidět EMBA » Vidět MSc » Vidět Magistr »\nVíkendový Manažer Mba\nCampus forma Kombinované 24 měsíců August 2018 Spojené království Londýn\nProgramy podporují jednotlivce ze všech oblastí života a ze všech organizačních a pracovních prostředí. Inženýři, účetní, právníci. [+]\nVíkendový Executive MBA\nV posledních letech se titul MBA stal nejdůležitější akademickou kvalifikací pro manažery. Akademičtí pracovníci i průmyslníci si uvědomili hodnotu stupně rozvoje personálu pro výzvy rychle se měnícího podnikatelského prostředí. Výzkum ukázal, že udělení MBA pomáhá osobnímu rozvoji manažerů, stejně jako jejich profesnímu a profesnímu životu.\nJednou ze silných stránek našich MBA programů je rozmanitost zázemí a zkušeností členů programu. Rozsah funkčních, odborných a odborných dovedností a znalostí, které účastníci přinášejí programu, umožňuje lektorské fakultě testovat platnost teoretických konceptů na bohatém pozadí osobních a organizačních výhledů.... [-]\nLink to and share "Greenwich School of Management, Londýn, Spojené království"


Jednadvacítce se nedaří, Dovalil je z toho nervózní. Chybí tlak | Týden.cz\nJednadvacítce se nedaří, Dovalil je z toho nervózní. Chybí tlak\nTrenér české fotbalové jednadvacítky Jakub Dovalil připouští, že ho výsledky jeho svěřenců v přípravě na domácí evropský šampionát znervózňují. Na druhou stranu ale čtyři prohry z posledních pěti zápasů připisuje i malému tlaku. Věří, že s blížícím se šampionátem a větším tlakem na závěrečnou nominaci se výkonnost týmu zlepší.\nJednadvacítka letos prohrála s Norskem, Slovenskem, Rakouskem, pak zdolala Ukrajinu, ale naposledy doma prohrála s výběrem italské třetí ligy 0:1. "Výsledky mě samozřejmě trochu znervózňují. S minulými týmy jsme utrpěli třeba prohru až v baráži a nějaké remízy. Ale neprohrávali jsme tak často. To si uvědomujeme, ale je to prostě realita," řekl Dovalil v dnešním rozhovoru s novináři.\nUž v listopadových zápasech by rád vyzkoušel Václava Kadlece z Frankfurtu, který momentálně vypadl z reprezentačního A-týmu a měl by tak být jednadvacítce k dispozici. "Chtěl bych, aby na to nejbližší dvojutkání proti Dánsku a Německu jel. Při vší úctě k hráčům, kteří hrají v naší lize, tak má vyšší kvalitu. Pro tento sraz s ním budeme počítat," prozradil Dovalil.\nRád by měl pro samotný turnaj k dispozici i další hráče reprezentačního A-týmu Pavla Kadeřábka, Ladislava Krejčího či Matěje Vydru. "Hráče z áčka bych si samozřejmě přál. Svou výkonnost prokazují v lize i v áčku. Vědět to budeme ale až v červnu. Můžeme se na tom domluvit, ale do té doby se toho může hodně změnit," dodal.\nUž 6. listopadu se Dovalil dozví jména soupeřů v základní skupině. Sám nemá žádné konkrétní přání a nechává to osudu. "Všechna družstva postoupila na mistrovství právem. Tam už si nevyberete. Budeme čekat na listopadový los a uvidíme, koho nám osud přidělí. Dánové nastříleli nejvíce branek, Portugalci nemají vyloženou hvězdu, ale mají to dobře rozložené, Švédové zas vyřadili silnou Francii a Srbsko postoupilo přes Španělsko. Tam si nevyberete," míní Dovalil.\nPřipouští však, že z dvojice nasazených celků Německo - Itálie, by se asi raději vyhnul Němcům. "Německo je pro mě favoritem celého turnaje. Ten tým je nabitý hráči, kteří pravidelně nastupují v bundeslize. Navíc jejich trenér Horst Hrubesch řekl, že to chtějí vyhrát a že je pro ně velkým lákadlem také olympiáda, kde naposledy hráli v roce 1988. Proto by do týmu také mohli přijít hráči z áčka," naznačil Dovalil možnou účast na ME fotbalistů jako Mario Götze, Marc-André ter Stegen či Julian Draxler.\nOlympijské hry jsou však velkou motivací i pro český tým, který naposledy hrál v roce 2000 v Sydney. "Úspěchem by byl postup ze skupiny, protože to zajišťuje medaili a také postup na olympijské hry. To je také důležité. Bylo by to do třetice všechno dobrého. V realizačním týmu máme Petra Koubu, kterému utekla nominace na olympiádu v roce 2000. V roce 2011 nám zas v posledním utkání s Běloruskem utekl postup do Londýna. Věřím, že teď to dopadne. Přeci jen fotbalista se většinou na rozdíl oproti třeba atletům podívá na olympiádu jen jednou za kariéru," dodal Dovalil.


Velký webinář už zítra 18.2.: Trhy versus realita. Kam pro zisky v covidové době? | Kurzy.cz\nInvestice | 17.02.2021 17:21:00\nAkciové trhy strmě narostly a v řadě případů opět trhají rekordy. Díky investorskému zájmu se ceny mnohých akcií doslova utrhly ze řetězu, příliv peněz vynesl do nebes cenu bitcoinu a optimismus trhy doslova zaplavil. Jsme také svědky dosud nevídaných turbulencí na jednotlivých akciích a dalších instrumentech, motivovaných tažením investorských skupin, sdružujících se na sociálních sítích. Ekonomická realita naproti tomuto dění silně pokulhává, stále máme daleko k překonání koronakrize a cestu nám kříží nové problémy s pomalostí očkování i mutacemi viru. Velký únorový webinář Patria Finance se podívá na finanční trhy právě optikou kontrastů a extrémů cen akcií a dalších aktiv, jež každého investora nyní vystavují velké nejistotě a těžkým volbám. Rezevujte si tento čtvrtek 18. únor 2021 od 18:00 a přihlaste se hned teď!\nŠest zástupců analytiků, makléřů i managementu Patrie se zamyslí nad ekonomickými podmínkami pro další vzestup trhů či masivní podporou hospodářské politiky i jejím možným ukončením. Jak klienti Patrie i Patria samotná obstáli během koronakrize? To o klientech i Patrii prozradí a nad investováním v současné tržní realitě se zamyslí obchodní ředitel Patria Finance Jan Kovalovský. Oživení tažené vakcínou a extrémní podporou hospodářské politiky a pozitivní vyhlídky pro českou korunu rozebere hlavní ekonom Jan Bureš. Výhody pražské burzy, výhled pro její hlavní tituly a jak si vedou ty nové? Uslyšíte od akciového analytika Martina Cakla. Proč sázíme na akcie, cyklický růst a velkou sílů peněz? Objasní hlavní analytik Tomáš Vlk. Investiční tipy pro současný cyklus i pro klíčové dlouhodobé trendy představí seniorní akciový analytik Branislav Soták. Zajímá vás pohled pod poličku tržních taktik nebo jak zahrát některé investiční nápady? O svůj pohled se podělí hlavní makléř Marek Trúchly.\nVelký prostor věnujeme Vašim dotazům, kterými budete moci vstupovat přímo do dění. Třeba k bezprecedentnímu vývoji v podobě WSB versus GameStop nebo stříbro. Těšíme se na Vás!\n12.02.2021Velký webinář 18.2.: Trhy versus realita. Kam pro zisky v covidové době? Patria (Patria Finance)\n22.02.2019Vývoj na devizovém trhu v 8. týdnu (18.2.-22.2.2019) Akcenta (AKCENTA CZ)\nMoneta zítra zveřejní čísla za 4Q 2020\núterý 2.3.2021 06:04:36


inSPORTline BIG8 barevná - L (27,5-29) shop\nObal na kolo inSPORTline BIG8 je praktický kryt na kolo zabraňující znečištění interiéru vozu či bytu od bláta, písku a jiných nečistot, které ulpěly na bicyklu. Obal je z pružného materiálu umožňujícího snadnou instalaci na kolo. Lem kolem kol je řešen širokým elastickým pruhem. Údržba je také velmi jednoduchá. Veškeré nečistoty, které se udržely ve vnitřním prostoru, odstraníte pouhým otočením obalu naruby. Obal poté samozřejmě můžete vyprat i v pračce. Kryt lze následně velice jednoduše skladovat v přiloženém transportním vaku.Technický popis: ideální pro převoz jízdního kola nebo uskladnění do bytu velice pružný lem flexibilní do všech stran udržuje okolí čisté od nečistot, co se drží na kole kryje i převodník a kliky lze prát v pračce a sušit v sušičce materiál: 90% polyester, 10% spandex velikost: M pro 26" kola, L pro 27,5" až 29" kola určen pro vnitřní použití, neslouží pro ochranu před povětrnostními vlivy textilní transportní vak o rozměrech cca 26x16x6 cm součástí balení\ninSPORTline BIG8 barevná - L (27,5-29) shop >>


Oceněná studentka: Pomáhejme si vzájemnou laskavostí | Helpnet\n15.01. 2021 - 09:30\nOd loňského března, prakticky ihned poté, co Česko prvně „ošlehla“ bující pandemie, vytváří Kateřina Holubová užitečnou podporu pro neslyšící studenty. Studentka, která překládá, pomáhá v nemocnicích a také působí v Ústavu jazyků a komunikace neslyšících FF UK, spustila web podporující dálkovou výuku pro neslyšící a nedoslýchavé i vyřídila stovky žádostí o radu. Za to - ale i za další prospěšné aktivity - byla před několika dny oceněna cenou ministra školství pro vynikající studenty a absolventy.\nSpolu s bakalářkou Holubovou byli rovněž oceněni Metoděj Renza a Tomáš Sychra ze 3. lékařské fakulty UK, kteří iniciovali vznik skupinu mediků a dobrovolníků, kteří pomáhali ve zdravotnických zařízeních i hygienické službě, jak již Forumv minulosti informovalo.\nKatčin rychle spuštěný web se stal pro neslyšící studenty klíčovým; a to zvláště ve chvíli, kdy prakticky ze dne na den museli přejít od prezenční k virtuální výuce. „Web obsahuje praktické a technické tipy na zapojení tlumočení a přepisu do výuky na dálku,“ vyzdvihlo ministerstvo další přínos a důvody, proč právě Kateřinu Holubovou zvolilo mezi desítku oceněných.\nA jak v éře covidu – plné roušek a respirátorů – komunikovat s hůře slyšícími? „Obecně se možná dá říci, že konkrétně u neslyšících či nedoslýchavých lidí v této době velmi pomůže třeba trocha trpělivosti při komunikaci. Neukončovat ji hned, nebát se společně vymyslet jiné alternativy, použít to, co je k dispozici,“ radí Katka. Nedávno magazín Forum přinesl též rozhovor s jinou studentkou FF UK, s Kristýnou Šimralovou, která šije průhledné roušky, aby mohli neslyšící z takto viditelných úst odezírat.\nMimořádně činorodá, s empatií\nHolubovou navrhla na ministerskou cenu ředitelka ústavu Andrea Hudáková, jež podklady zakončila tímto shrnutím: „Bc. Kateřina Holubová i v ,klidných časech´ vyniká mimořádnou činorodostí, ochotou, entuziasmem a silným sociálním cítěním. To vše v opoře o vskutku pevné, široké a hluboké odborné znalosti a kompetence (jejichž základy byly položeny studiem několika oborů na Univerzitě Karlově). Její aktivity během koronavirové epidemie v 2020 však nabyly zcela nových – a nutno podotknout, že před tím nikým netušených a nepředstavitelných – rozměrů...“\nPo měsících, které uběhly od podání návrhu, Hudáková ještě připomíná Katčiny kontakty se společností, která provozuje nyní veleužívanou komunikační platformu Zoom. „Dokonce – pokud se nepletu – v Zoomu velmi překvapeně koukají na to, jak některé funkce my, Češi - respektive my na ústavu -, užíváme jinak, než oni zamýšleli - konkrétně se jedná o titulkování. Takže možná se díky neslyšícím a nedoslýchavým studentům na UK posune i vývojářský tým Zoomu,“ líčí s úsměvem ředitelka.\nKatčiny četné aktivity ocenili i její studentští kolegové, kteří s ní připravili videorozhovor v českém znakovém jazyce; ona sama odpovídá na otázky níže.\nMůžete čtenářům představit výukový web, který běží na adrese neslysicivyukanadalku.ff.cuni.cz - kdy a proč jste jej spustila a pro koho byl - i je ve finále - určen?\nKdyž se vloni na jaře univerzitní výuka přesunula do online prostředí, byla to pro všechny nová situace. Někteří neslyšící či nedoslýchaví studenti nebo jejich vyučující se začali potýkat s potížemi například s využitím přepisu v online komunikačních platformách, velmi malými okny s tlumočníky, s propojením počítače s kompenzačními pomůckami a dalšími. Někdy to byli studenti, o nichž zatím nikdo ve škole nevěděl, že mají něco se sluchem, a kteří třeba přepis nebo speciální mikrofon nikdy nepoužili. Web byl původně vytvořen pro neslyšící a nedoslýchavé studenty UK a jejich vyučující.\nNa začátku léta se některé atestace a některá výuka v menších skupinách konala už prezenčně s použitím ochrany úst, což byl také problém; proto potom vznikl ještě další web pro kontaktní výuku.\nZaznamenal jsem, že vaše stránky ale využívají nejen neslyšící studenti, ale i žáci základních škol! Můžete prosím uvést konkrétní příklady?\nAno, k mému překvapení ho nakonec využívaly i další skupiny lidí. Konkrétně žáci ZŠ měli kontakty zejména od učitelek, které NaNUK, jak název webu zkracujeme, objevily v nějakých skupinách na sociální síti. Byli to například žáci, kteří z důvodu sociálního znevýhodnění třeba dosud počítač doma neměli a neuměli ho používat nebo neměli nikoho, kdo by je to naučil. Pro ty jsem potom vytvořila jiné návody, byly spíše ilustrované a dělané pro každého zvlášť – například pro menší děti jsem udělala komiksovou „ZOOM postavičku“, která na ně mluvila, oslovovala je jménem.\nJiné návody jsem sestavovala pro děti, jež měly doma alespoň jednoho rodiče, který by to s nimi prošel, jiné pro děti, které nikoho takového neměly. Odlišné návody měly třeba děti se specifickými poruchami učení. Občas se podařilo rodinu propojit s firmou, která jí mohla darovat vyřazený, ale stále funkční počítač. Ozývali se i senioři přes pečovatelky z domovů, kteří se potřebovali spojit s rodinou, ale počítač dosud nepoužívali.\nTo je široké spektrum aktivit. Dá se říci, co je pro neslyšící v covidové krizi nejtěžší?\nPro nás jsou to asi zejména bariéry v komunikaci, jak pro ty, kteří v komunikaci používají český znakový jazyk, tak i pro ty, kteří komunikují mluvenou češtinou a potřebují odezírat, ať už s kompenzačními pomůckami či bez nich. S rouškami nebo respirátory je totiž ztíženo porozumění českému znakovému jazyku a zcela znemožněno odezírání.\nDále potom někde chybějící přístupnost informací v médiích, které se v této době zveřejňují mnohem intenzivněji než dříve. Jedná se o informace nejen ohledně covidové situace, ale třeba i o psychohygieně, o radách odborníků, jak tuto náročnou dobu zvládnout. U těch dalších jsou to už věci, které jsou nyní těžké pro kohokoli; v tom se, myslím, nijak nelišíme (usmívá se).\nJak může neslyšícím a nedoslýchavým pomoci každý z občanů - máte pro nás doporučení?\nObecná doporučení se velmi těžko dávají, neb i u neslyšících lidí je každý člověk individualita a každý má trochu jiné potřeby. Obecně se možná dá říct, že konkrétně u neslyšících či nedoslýchavých lidí v této době velmi pomůže třeba trocha trpělivosti při komunikaci. Neukončovat ji hned, nebát se společně vymyslet jiné alternativy, použít to, co je k dispozici... Záleží na situaci – zda je plánovaná, či není, jak je dlouhá, o jakém tématu se bude hovořit. Pokud z nějakého důvodu není přítomen tlumočník nebo přepisovatel, nelze na chvíli sundat roušku či nahradit štítem, lze nabídnout například i prostý papír a tužku, nebát se komunikovat „rukama-nohama“, podobně jako člověk třeba na dovolené komunikuje s jakýmkoli člověkem, který ovládá jiný jazyk. Případně přijdeme s řešením my sami.\nNapříklad použijeme automatický přepis v telefonu nebo online tlumočníka. Jinak si ale myslím, že v této době můžeme všem, nejen neslyšícím či nedoslýchavým, ale úplně komukoli, pomoci zdánlivě obyčejnou laskavostí – k ostatním i k sobě.\nNelze než souhlasit. Co dalšího chystáte? Máte nějaké plány i v této oblasti?\nVšechny weby byly integrovány do jednoho; budu v tom ještě nějakou dobu pokračovat. V plánu jsou informace o mikrofonech, fonendoskopech a dalších „vychytávkách“. Některé komunikační platformy plánují novinky v oblasti přístupnosti pro lidi se specifickými potřebami, chystám proto k tomu návody. Ráda bych časem podpořila a zapojila studenty samotné. Myslím si, že spousta z nich má zkušenosti, které by se mohly hodit i jiným, a naopak by jim byly užitečné některé věci od ostatních. Měla jsem třeba radost, když vznikla z vlastní iniciativy jedné neslyšící doktorandky online skupina neslyšících doktorandů a akademiků, kterou pouze superviduji – od počátku ji řídí studentka sama.\nZdroj: Forum, magazin Univerzity Karlovy