Pošuk, Šutr, Hrb – to se skoro rýmuje – SK Svěrák\nPošuk, Šutr, Hrb – to se skoro rýmuje\nPřed měsícem jsem vyrazil na Pošuka. Po loňské vydařené účasti jsem si maloval, jak to letos vyšperkuju, žel se nezadařilo. Závodu nelze vytknout nic – žádná masovka, příjemná až rodinná atmosféra, krásná a dobře vyznačená trať. Sešlo se i počasí a spektrum občerstvení ještě rozšířil partyzánský výsadek (asi) PR party Red Bullu, o kterém nikdo nic nevěděl a který za sebou nechal pár desítek plechovek k rozebrání. Jediné, co se nesešlo, tak byla moje závodní forma, zřejmě vlivem příchodu opravdu teplého počasí a zejména nedostatečného tréninku. Někde v třetině trasy mi bylo jasné, že se osobní maxima posunovat nebudou, a ve druhé polovině jsem se už jen snažil přežít. Místo urputného zápolení se soupeři jsem se pral jen se sebou, kopce se zdály nepřekonatelné, propadal jsem se pořadím a místy jsem dokonce přemýšlel, jestli bych se nějak lehce nezranil, abych mohl se ctí odstoupit. Když už jsem se odhodlal, že to doklepu do konce, tak jsem se na konci jednoho seběhu elegantně rozmázl přímo před oficiálním fotografem. Celkovou mizérii pak završil (pro Svěrák už tradiční) neúspěch v pozávodní tombole. V cíli jsem zjistil, že mám mírně odřené koleno, a tak jsem našel jedinou mezeru v organizaci, když se nedostávalo lékarničky a s ošetřením mi pomohl milý pan výčepní, kterému ještě jednou děkuji. Společně jsme také došli k poznání, že dezinfekce není v povinné výbavě autolékárničky. Nakonec z toho byl čas o skoro sedm minut horší než loni (a 23. místo), aspoň mám důvod se za rok opět vrátit a trochu to vylepšit.\nTohle vyhoření aspoň zavdalo příčinu ke svědomitému tréninku, abych nevyhořel v květnových vrcholech jarní sezóny. Nejdřív jsem se účastnil jednokolového Šutru (18 km). O závodu už se za ta léta napsalo tolik, že se budu jen opakovat – bezva trať namotaná přes celou Šárku, pohoda a milé klábosení před startem, žádné organizační komplikace, jen přijď a běž. Tak jsem tedy běžel, držel jsem se trochu zpátky, abych nedopadl jako na Pošukovi, a víceméně celou dobu jsem držel konstantní tempo. Dlouho jsem se držel v první desítce, ale pak si mě podalo několik zdatnějších jedinců a spadl jsem na konečné 12. místo. Hlavní bylo, že jsem docela náročnou trasu zvládl bez krize ve svižném tempu, takže jsem si před opravdovým vrcholem jara spravil sebevědomí.\nOním vrcholem byla premiérová účast na Valašském hrbu. Na tento závod v rodném okrese jsem si brousil zuby od jeho prvního ročníku, ale až napotřetí se zadařilo. Z portfolia tras (10, 20, 30 nebo 50 km) jsem zvolil tu druhou nejdelší. Až dnes mě napadlo prostudovat tréninkový deník a ukázalo se, že jsem takovou vzdálenost neběžel od maratonu před rokem a půl. Počtem závodníků už to nebyl tak komorní podnik, ale zůstal stejně komfortní. Kolem 700 závodníků s doprovodem se bez problémů rozprostřelo ve velkém startovacím areálu, fronty byly naprosto minimální a pořadatelé u registrace i v úschovně přáli vše dobré na trati, nejvíc zalichotila obsluha u jedné občerstvovačky, kdy jsem byl přirovnán k Tony Krupickovi, což vždycky potěší.\nZávodní strategie byla jasná – přežít a se ctí doběhnout, děsila mě představa, že mě poblitého a zmítajícího se v křečích musí někde ze hřebenu sbírat záchranka. Stanovil jsem si socialistický závazek 10 km na hodinu, na stachanovské tempo tam byli jiní přeborníci. Na startu jsem se tudíž nasáčkoval do zadní části bězeckého pole s tím a hlídal si, abych se moc nerozběhl. Organizátoři vhodně začali trasu stoupáním, takže se mi na začátku neběželo opravdu báječně. Časem se tempo ustálilo a ve vláčku běžců jsem si to štrádoval po hřebeni. Ve stoupáních a hlavně v sebězích se plně ukázal můj handicap městského běžce, kdy jsem místním ogarům zrovna nestačil, takže ve výsledku jsem se s některými přetahoval skoro až do cíle. Taky mě během závodu překvapila bohatá účast dívek a žen na nejdelších vzdálenostech, v tomto ohledu mají metropolitní běžkyně co dohánět. Volba mírného tempa se ukázala jako správná a dařilo se mi posouvat pořadím dopředu, nejprudší výběh (v závěru už jen výšlap) na Vysokou se mnou příliš nezacloumal. Jistě pomohly i občerstvovačky, jejichž skvělá nabídka vyvrátila mou preferenci přírodních produktů – nejvíc jsem do sebe naházel lipo bonbony, které jsem vydatně zapíjel ionťákem. Vytříbená kombinace to není, ale ukázala se jako efektivní.\nI za obrátkou se mi šlo pořád báječně a při předbíhání velkého množství běžců v poslední třetině trati jsem si pochvaloval správnou volbu taktiky a plácal se po ramenou, jak jsem si vylepšil umístění. Leč tohle přesvědčení rozbouralo studium cílových výsledků, které nemilosrdně ukázaly, že jsem od půlky zůstal na stejném místě, takže jsem hlavně předbíhal borce ze závodů na 20 a 50 km. To jsem ale v tu chvíli nevěděl a užíval si běžeckou formu i krásné prostředí. Idylka samozřejmě nevydržela do konce. Nejdřív jsem sebou švihl o bludný kořen (ve stoupání!) a na posledních cca 4 km mi taky došlo, a tak jsem poslední kopce už jenom vycházel, naštěstí na rovině jsem zůstal svěží. Do cíle jsem se nakonec doklepal za necelé 2 hodiny a 50 minut, dokonce jsem v návalu okamžité radosti vysekl nějaké to triumfální gesto, kterému v cíli už samozřejmě nikdo nevěnoval pozornost, což je u doběhnutí na 59. místě logické.\nV cíli jsem pak zjistil, že jsem si při pádu rozbil koleno (tentokrát na druhé noze), které decentně krvácelo. Musel jsem tak opět otestovat zdravotnické zázemí, ochotný moderátor mě nasměroval ke stanovišti horské služby, kde na mně chlapci ochotně vyplýtvali lahvičku peroxidu, za což děkuji. Ošetřovací proceduru jsme prokládali konverzací o závodní krosové obuvi. Po obvyklých procedurách jako sprcha ve studené vodě a doplnění energie dalšími delikátními kombinacemi (guláš + kofola, pivo + tatranka) jsem si uvědomil, že mě nic zásadně nebolí, u čehož naštěstí zůstalo i v dalších dnech. Takže jsem dospěl k uvědomění si, že trénink je poznaná nutnost, a homoláčovské moudrosti, že když chce člověk běhat do kopce, tak musí běhat do kopce, a nějak to půjde, i když to nejdřív nejde. Jenom bacha na kolena.\nRurální idyla (Pošuk)\nLesní idyla (Pošuk)\nUmrlcův finiš (Pošuk)\nHned po startu (Šutr)\nVe vláčku (Valašský hrb), fotil Lukáš Budínský, sportovni-fotografie.cz\nFiniš (Valašský hrb)\n4.6.2015 sksverak Leave a comment\n← Jenštejnské fiasko\nJak jsme tunelovali bronz →


Crossový (eliptický) trenažér KETTLER UNIX E je vybaven 8 tréninkovými programy, indukčním brzdným systémem a dokonalou ergonomií ovládacích prvků. Crosstrenažér je německé výroby a tato tradice Made in Germany již léta reprezentuje špičkovou kvalitu a spolehlivost.\nCrossový trénink se jakožto univerzální aerobní cvičení hodí v podstatě pro všechny, kdo chtějí trénovat bez specializace na určitý styl tréninku či zaměření na konkrétní svalové partie. Crosstrenažér KETTLER UNIX E ocení především náročnější uživatelé, kteří vyžadují různé varianty nastavení, výběr z mnoha tréninkových programů a v neposlední řadě také možnost připoji trenažér k počítači a podrobněji analyzovat svá tréninková data. Z hlediska kondice a fyzické zdatnosti je vhodný jak pro začátečníky, tak i pro aktivní sportovce. Crossový trenažér nabízí velmi pohodlný a rozmanitý trénink, a je proto jedním z nejoblíbenějších přístrojů pro domácí fitness.


Motocykly spínač zapalování plynu cap sedadla, zámek sada pro honda cb400 vtec 2 3 4 2000-2010 < Velkoobchod | www.hotelsh.cz\nMotocykly Spínač Zapalování Plynu Cap Sedadla, Zámek Sada Pro Honda CB400 VTEC 2 3 4 2000-2010\nDomů / velkoobchod / Motocykly Spínač Zapalování Plynu Cap Sedadla, Zámek Sada Pro Honda CB400 VTEC 2 3 4 2000-2010\nŠtítky: gelle motocykl sedadla, karburátor bing, hustě motocykl sedadla, motocykl zundapp, panel cb400, benzín klíč, honda cbr 250 spínače zapalování lock, svíčky cb400, žárovka e27 led, auto start spínač.\n1x zámku Sedadla\n1x uzávěr lock\nVhodné pro HONDA CB400 VTEC 2 3 4 2000-2010 Platby a Dopravy 1.Přijímáme Escrow a PayPal.\n2. Platba musí být provedena do 3 dnů od ukončení aukce, čas. Non-Platit zájemci budou hlášeny.\n4. Doprava zdarma / Manipulační Poplatek pro registrované leteckou poštou do všech zemí\nNázev Modelu: CB400 VTEC 2 3 4 2000-2010\nSpeciální Funkce: Spínač Zapalování Uzávěr


19. 5. 2021 Nový trailer pro Mario Golf: Super Rush odhaluje seznam postav, nový režim a další novinky\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nS Mario Golf: Super Rush se série Mario Golf vrací v dosud nejrychlejším pokračování. Hráči se mohou připojit k postavám Mushroom Kingdom v různých režimech pro více hráčů nebo sólo, když se hra 25. června 2021 objeví na Nintendo Switch.\n30. 4. 2021 New Pokémon Snap již v prodeji\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nNádherné ostrovy regionu Lental jsou nachystány na příchod fotografů toužících po dobrodružství. Trenéři Pokémonů jsou zváni, aby objevili záhadu fenoménu Illumina ve hře New Pokémon Snap, která je nyní dostupná pro konzole Nintendo Switch a Nintendo Switch Lite.\n15. 4. 2021 Modrá verze konzole Nintendo Switch Lite dorazí do Evropy 7. května\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nZcela nová barevná varianta se přidá k paletě barev, ve kterých je dostupná konzole Nintendo Switch Lite, a to již 7. května 2021. Všechny modely konzole Nintendo Switch Lite jsou určeny k handheld hraní, což umožňuje hráčům vzít si svou rozmanitou kolekci her kamkoliv na cesty.\n26. 3. 2021 Nastal čas se vydat na lov! Hra Monster Hunter Rise je dostupná na konzoli Nintendo Switch\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nKritiky oceňovaná a velmi dobře se prodávající série Monster Rise se prostřednictvím titulu Monster Hunter Rise dostává právě dnes na konzoli Nintendo Switch. Nejnovější přídavek do této akční RPG série přenese hráče do pestrobarevné Kamura Village, kde budou muset sebe sami připravit na rychle se blížící pohromu Rampage.\n10. 3. 2021 Spojte své síly s novou bojovnicí Pyra/Mythra v Super Smash Bros. Ultimate\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nSeznam bojovníků Super Smash Bros. Ultimate se počátkem měsíce rozrostl o legendární Aegis ze hry Xenoblade Chronicles 2 a její ohnivou a světelnou podobu. Bojovnice Pyra/Mythra je součástí DLC Challenger Pack 9, který rovněž obsahuje novou arénu a vybranou hudbu z Xenoblade Chronicles 2.\n12. 2. 2021 Objevte společně zábavný svět Maria v Super Mario 3D World + Bowser's Fury - nyní dostupné na Nintendo Switch\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nPřipojte se k Mariovi, Luigiumu, Princezně Peach a Toadovi na jejich cestě za záchranou Království Sprixie ve hře Super Mario 3D World + Bowser’s Fury, která vychází právě dnes na Nintendo Switch. Osvoboďte Princezny Sprixie i její společníky ve vylepšené verzi titulu Super Mario 3D World a spojte s tím nejmíň pravděpodobným spojencem – Bowserem Jr. – ve zcela novém herním dobrodružství Bowser’s Fury.\n29. 1. 2021 Nintendo Switch Monster Hunter Rise Edition a Nintendo Switch Pro Controller Monster Hunter Rise Edition v prodeji od 26. března\tNintendo, Switch, Tlačové správy\n13. 1. 2021 Odhalte nové možnosti v Super Mario 3D World + Bowser's Fury na Nintendo Switch\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nBěhem 35leté historie Super Mario Bros. mohli fanoušci sledovat Maria, jak nesčetněkrát mění svou podobu – možná si i vy pamatujete ohnivého, Tanooki či včelího Maria a mnohé z dalších podob. Tentokrát na sebe Mario vezme podobu neohroženého kocoura. A rozhodně bude potřebovat veškerou tvou pomoc – Bowser totiž dosáhl gigantických rozměrů a úplně se vymkl kontrole!\n12. 1. 2021 Monster Hunter Rise - bezplatná demoverze, nový trailer, více monster a nová oblast\tNintendo, Switch, Tlačové správy\nSpolečnost Capcom během živého přenosu “Monster Hunter Digital Event” představila několik novinek ohledně Monster Hunter Rise, nové hry z legendární a oceňované RPG série Monster Hunter. Hráči mají nyní jedinečnou příležitost vyzkoušet si bezplatnou demoverzi, která je až do konce tohoto měsíce dostupná ke stažení prostřednictvím Nintendo eShop pro Nintendo Switch.\n4. 12. 2020 Naučte se boxovat v pohodlí domova pod vedením virtuálních trenérů s Fitness Bxoing 2: Rhytm & Exercise - nyní na Nintendo Switch\tNintendo, Tlačové správy\nUkaž, co v tobě je a ovládni boxerské pohyby z pohodlí domova. Pohybuj se do rytmu 20 populárních hudebních hitů a 3 originálních skladeb ve hře Fitness Boxing 2: Rhythm & Exercise, která je v prodeji od 4. prosince na Nintendo Switch.


Šmídová je druhá i před poslední jízdou - iDNES.cz\nŠmídová je druhá i před poslední jízdou\nCádiz - Neudělat chybu v poslední jízdě stačí jachtařce Lence Šmídové a získá na mistrovství světa ve španělském Cádizu stříbrnou medaili. Česká reprezentantka drží i po deseti rozjížďkách druhé místo, které bude hájit ve čtvrtečním finiši olympijské třídy Evropa. První je stále Siren Sundbyová z Norska.\nTřetí Sari Multalaová z Finska ztrácí na Šmídovou sedm bodů.\nŠmídová měla v deváté rozjížďce předčasný start, ale v desáté skončila podruhé v soutěži sedmá a udržela stříbrnou pozici. Ze čtvrtého na třetí místo se posunula jednička světového žebříčku ISAF Multalaová, a to především díky výhře v deváté jízdě.\nTřídu Mistral mužů vede Polák Przemek Miarczynski, český závodník Tomáš Malina je po šesti jízdách na 66. místě.\nVe třídě Finn se po dvou rozjížďkách usadil ve druhé desítce výsledkové listiny Michael Maier. Po povedenější druhé jízdě mu patří 16. místo, Michal Hrubý je 43. V čele je Sebastian Godefroid z Belgie.\nEvropa (po 10 rozjížďkách):\n1. Sundbyová (Nor.) 31 b., 2. Šmídová (ČR) 54, 3. Multalaová (Fin.) 61, 4. Gaillardová (USA) 71, 5. Abrahamsenová (Dán.) 76, 6. Niemannová (Něm.) 78, ...86. Fenclová (ČR) 278.\nMistral (po 6 rozjížďkách):\n1. Miarczynski (Pol.) 5, 2. Bontemps (Fr.) 15, 3. Rodrigues (Port.) 15, ...66. Malina (ČR) 145.\nFinn (po dvou jízdách):\n1. Godefroid (Belg.) 3 b., 2. Burrows (Ir.) 7, 3. Hoegh-Christensen (Dán.) 7, 4. Ainslie (Brit.) 8, 5. Trujillo (Šp.) 17, 6. Cumbley (Brit.) 19, ...16. Maier 43, 43. Hrubý (oba ČR) 89.\nTémata: Cádiz, jachtink, Lenka Šmídová, Michael Maier, Tomáš Malina


Ondrová: S krajem musíme řešit praktické věci - Zlínský deník\nOndrová: S krajem musíme řešit praktické věci\nZlín - Je to velmi tristní, komentoval zlínská primátorka Iena Ondrová (ODS) výsledky voleb. Ač sama v těchto volbách nekandidovala, společně se spolustraníky sledovala vývoj sčítání hlasů voličů.\nPrimátorka Zlína Irena Ondrová rozebírá volební výsledek ODS. | Foto: DENÍK/Pavel Petruška\nJak hodnotíte výsledek voleb?\nJe horší, než jsem předpokládala. Domnívala jsem se, že minimálně šest až sedm hejtmanů si udržíme. Absolutně nechápu, jak jsme mohli ztratit Středočeský, Liberecký, Jihočeský a Plzeňský kraj. Ty mě hodně mrzí. Na Moravě jsem byla opatrná s odhady, předpokládala, že se může stát cokoliv.\nV čem vidíte příčinu porážky?\nJe to komplex možná náhod, ale jistě některých cílených kroků. Jedním z nich je, že ODS se chovala až do konce velmi slušně a nevedla agresivní kampaň na rozdíl od ČSSD. ODS takto proti ČSSD nešla. Nelhali jsme lidem, šli jsme k nim zpříma na rozdíl od některých jimi zkreslených a lživých informací. I v senátních volbách byly používány lživé, neférové a podpásové argumenty.\nČSSD to udělala velmi šikovně, že přetáhla celostátní choulostivá témata typu privatizace nemocnic, poplatky a zdarma mateřské dovolené na krajskou úroveň. To je přesně to, co lidi chtějí slyšet. Přitom jakoby se zapomnělo, co se doposud v kraji udělalo. Pohnulo se silnicemi či s vybaveností nemocnic. Lidé jakoby byli slepí. ODS udělala určitě faktické chyby v tom, že nedokázala dobře prodat své úspěchy a nechala přetáhnout celostátní témata na krajskou úroveň.\nPřekvapilo vás hlasování ve Zlíně, kde ČSSD drtivě zvítězila?\nAno. Je to ale, jak jsem říkala, o přetažení celostátních témat. Pan Mišák několikrát řekl, že by se možná privatizovala Baťova nemocnice. Nikdo neví, jestli to tak bude, ale většina lidí už na to slyšela. Je tu hodně seniorů, kteří mají obavy o to, že budou potřebovat toto zdravotnické zařízení, že se bude chtít třeba někdo napakovat.\nOčekáváte jako primátorka změnu ve vztahu Zlína a Zlínského kraje, když kraji bude vládnout sociální demokracie?\nNetuším. Je to všechno o tom, jak bude sestavena koalice. Pokud ji postaví ČSSD s komunisty, tak je to pro mě nepřekonatelný a velký problém. Pokud bude v koalici participovat ODS, KDU-ČSL, je to něco jiného. My primátoři a starostové ale stejně musíme s krajem komunikovat o praktických problémech.\nJe pravděpodobné, že se zúčastníte blížícího se kongresu ODS. Myslíte, že následkem volebního výsledku je čas na nějakou změnu v nejužším vedení strany?\nMyslím, že Mirek Topolánek udělal kus práce. Ale lidé spíše vnímají ty jeho ústřely, než práci, která za ním stojí. Určitě bude na kongresu tvrdá diskuse, ale Mirek Topolánek zatím vyhrál všechny volby. Tohle jsou první, které jsme za jeho vedení prohráli. A nevím, jestli bychom měli přepřahat kvůli jedněm volbám tak rychle.\nJak hodnotíte poměrně velký úspěch senátorky Gajdůškové za ČSSD v prvním kole senátních voleb?\nTeď mluvím velmi otevřeně. Myslím, že za paní Gajdůškovou není vidět vůbec nic. Absolutně žádná práce ve prospěch regionu. Našla jsem u ní jen populistické řeči, agitky o osadních výborech, co se týká města Zlína, a prázdné řeči. Městu Zlínu nepřinesla nic, na rozdíl od jejích kolegů z ČSSD, kteří jsou se mnou v radě města. Připadá mi jako velmi průměrná politička a vyplývá z toho pro mě, že mají možná lidi rádi průměr. Možná hraje roli také to, že působí jako jedna žena z lidu, typ ze Svazu žen. Možná to tak lidi chtějí.\n19.10.2008 Diskuze 6


Autor: Vlastimil Marek <barakan@volny.cz>, Téma: Společnost a vztahy, Vydáno dne: 15. 03. 2007\nStále častěji mi píší čtenáři mých internetových článků, že se jim to, co naznačuji v celé sérii blogů líbí, a dokonce tuší, kam tím vším mířím, ale stále jim to nějak „nedocvaklo“: chybí jim něco, co by jim to zpřehlednilo. A chtějí, abych jim sám sebe nějak stručně „interpretoval“.\nKdyž jsem se učil japonsky, měli jsme jedno víkendové soustředění s pravým a nefalšovaným Japoncem (tehdy, v roce 1978, v Praze nebyli k potkání prakticky žádní turisté, natož Japonci). My studenti japonštiny jsme byli nejrůznějších povolání a zájmů (houslista z filharmonie, studentka, antikvář, novinář, milovník ikebany atd.), ale když Japonec zjistil, že jeden hoch dělá karate, zaradoval se, a vyptával, jak probíhá taková hodina karate v Praze (ukázalo se totiž, že on je dokonce trenér karate a učí je v Paříži). Čech začal vyprávět: „No, tak trénink nám začíná v sedm, takže tak v sedm deset se nějak sejdem…“ Japonec s údivem ve tváři komentoval: „No, my v Paříži, natož v Japonsku, všichni sedíme v meditační pozici už tak deset minut před začátkem hodiny a neexistuje, aby někdo přišel pozdě…“ „U nás se to tak nebere,“ s úsměvem vysvětloval člen TJ Uhelné sklady Praha, a pokračoval: „No a pak máme rozcvičku…“ (Japonec kýval souhlasně hlavou, že oni taky) „a pak mistr zakřičí Box! a my se jdem bít.“ (Pro nezasvěcené, Japonci vyslovují velmi nedbale, takže ono mokusó skutečně zní často jako MOKSó).\nJaponec se zděsil: „Cože? To je nějaké divné karate, protože na celém světě po rozcvičce následuje pokyn mistra Mokusó!, což znamená meditujte - a následuje meditace…“\nInterpretace, to je, oč tu také běží...


Smooth and cooking : ZE ŽIVOTA: CESTA K MIMINKU 9\nZE ŽIVOTA: CESTA K MIMINKU 9\nNa začátku chci ještě připomenout, že nechci tímto pomlouvat jakoukoliv kliniku či lékaře. Přecijenom je to už 3 roky stará záležitost, spousta věci se tam mohla změnit a hlavně, tohle je můj subjektivní názor a pohled. Znám spoustu lidí, kteří zde miminko počali a byli spokojeni! Takže pokud sem už jste objednaní nebo sem chodíte, tak dejte na svůj vlastní pocit. Ale pokud zatím stále hledáte kliniku v Praze, tak rozhodne doporučuji IVF Cube na Evropské nebo na nově otevřené klinice FertilityPort Prague Mudr. Jana Smrčinu (ten mi strašně moc pomohl a nyní pracuje už na této klinice).\nZe tmy tmoucí jsem se pomalu začala probouzet a slyšela jsem hlasy. Opět anestezioložka. Hladila mě po hlavě a mluvila jemným hláskem. Snažila jsem se dávat maximální pozor a mluvit srozumitelně, ač v tuhle chvíli váš mozek úplně nefunguje a prolíná se realita se sny a představivostí. Ze strachu, že mě za chvíli povezou na ten pás a budu tam v omámeném stavu něco mumlat jsem zpozorněla a snažila se být co nejvíce při vědomí.\nPo chvíli jsem se dozvěděla, že jsou folikuly odebrané a já mohu jít odpočívat na pokoj. Vezli mě na lehátku skrze chodbu k onomu pásu. Na ten jsem si sama přelezla, nechala se převézt na druhou stranu a opět si sama přelezla na lehátko. Byla jsem opravdu ráda, že jsem toho byla schopná. Z lehátka jsem si opět přelezla do postele, zachumlala se a přemýšlela o tom, co se děje a dělo.\nPředstavovala jsem si, že moje miminka (vajíčka) jsou už někde v bezpečí a je o ně dobře postaráno. Že zanedlouho z nich budou oplodněná embrya a poputují zpět ke mně, kde se uhnízdí a 2 týdny na to budu vědět, že jsem těhotná, budu si užívat tohoto požehnaného stavu a za pár měsíců budu držet svůj zázrak v náručí. Zázrak jménem dítě. Z této představy jsem usnula a vzbudila se něco málo za hodinu.\nPokoj byl plný žen. Žen čekajících na odběr foliku, ale i žen, které je už mají odebrané. Jednu akorát přiváželi ze sálu. Začala nám vyprávět nahlas nějakou historku, strašně se u toho smála a bylo vidět, že je celá mimo vědomí. Upřímně? Bylo mi za ní trapně. Už přesně totiž nevím, co to říkala, ale pamatuji si, že to bylo dost intimní. Nejhorší ale na tom bylo to, že takto mluvila ještě z částečné narkózy a tak po probuzení vůbec nevěděla, že něco takového říkala. Ale každá jsme byla taktní a každá jsme věděla, že na tom můžeme být úplně stejně a tak jsme si to nechaly pro sebe a dělaly, jakoby nic.\nTeď ale nastal moment, na který nikdy nezapomenu. Na této klinice byl takový zvláštní postup. Zaplatili jste určitou částku za oplodnění, ale až po operaci, tedy ve chvíli, kdy se probudíte z narkózy za vámi přijde embryoložka a začne vám klást otázky. Otázky týkající se dalšího postupu. Ano, bylo to ve stavu, kdy skoro sama o sobě nevíte a také ve stavu, kdy chcete mít klid a přemýšlet nad svým osudem a ne se rozhodovat na důležitými věcmi a to bez přítomnosti partnera nebo manžela.\nEmbryoložka nejprve přišla za paní, která ležela vedle mě. Pamatuji si, že jí řekla počet odebraných vajíček a také to, jaké jsou její šance. Přišla s ceníkem a řekla jí, že tohle stojí tolik, tamto tolik a ať se rozhodne, do čeho chce jít. Paní byla v tu chvíli celá nesvá a začala volat manželovi. Říkala něco o tom, že na tento zákrok musela jít ze zdravotních důvodů, ale že si tu dražší možnost nemůžou dovolit a tak zkusí tu levnější a pokud to nevyjde, tak to budou řešit a zkoušet znovu. Přišlo mi to strašně smutné. Ve chvíli, kdy byla po operaci a čerstvě probuzená z narkózy řeší finanční částku a tedy osud svého miminka.\nPak šla za paní na druhé straně pokoje a řekla jí také počet vajíček a také její možnosti. V podstatě ty možnosti měla každá stejné. Šlo jen o cenu. Něco bylo dražší a něco levnější a tak nastal tlak, zda na to jednoduše máte nebo ne. Už tehdy mi přišlo divné, proč se tohle řeší až po odebrání vajíček a hlavně ve chvíli, kdy se člověk probudí po narkóze a nemá vedle sebe oporu jménem manžel. Paní byla strašně smutná. Řekla, že na tento zákrok neměla peníze a tak se jí složila celá rodina a v podstatě má jeden jediný pokus. A to ten nejlevnější, tedy s větší šancí, že to nevyjde. Smutný, že? Ale i o tomhle to je. Takže pokud jste někdy počali miminko bez problému, tak si toho maximálně važte. Tady vidíte, kolik příběhů za jedním početím stojí.\nTeď šla za mnou. Řekla mi opět počet folikul a z nich odebraných vajíček. Měla jsem jich 22. Tato vajíčka se posléze oplodní a v základní ceně je 3 denní kultivace. Tedy doba, kdy se vajíčko a spermie spojuje mimo tělo ženy. Jenže tu je ještě na výběr metoda oplodnění. Jedna, která je v ceně se dělá tak, že se vezme vajíčko, k němu se přidají spermie a čeká se, zda si nějaká prorazí cestu a oplodní vajíčko. Druhá je taková, že se vybere nejlepší spermie (dle vzhledu pod mikroskopem, pohyblivosti a dle dalších parametrů) a ta se vpraví přímo do vajíčka. Tedy se přeskočí ten proces, že se čeká jaká by si našla cestu, ale vybírá se dle pohledu embryologa. Pro někoho je to metoda ještě více nepřirozená, protože se více zasahuje do přírody. Pro někoho je to cesta nevyhnutelná a to třeba kvůli genetice či větší šanci oplodnění. A těchto možností bylo více. Už si všechny nepamatuji. Pamatuji si jen, že jsem se v tom vůbec nevyznala, absolutně jsem nevěděla, co po mně chce, co mám odpovědět a tak jsem jí řekla, ať nám vybere tu cestu, která má největší šanci na úspěch. Že nezáleží na ceně. Ne, že bychom se topili v penězích, ale řekli jsme si, že klidně prodáme auto, hlavně že dojdeme do vytouženého konce. Emryoložka mi na to řekla, že toto rozhodnutí musíme udělat sami, přesněji já sama. A tak jsem se rozhodla připlatit si za prodlouženou kultivaci na 5 dní a také na metodu vybrání nejvhodnější spermie. Možná jsem si připlatila ještě za další věci, ale to si nepamatuji.\nPo cca 2 hodinách jsme mohly odejít. Dostaly jsme další pokyny, ale v podstatě nám řekli, že se máme šetřit, protože jsme po narkóze, ale nemusíme nic přehánět. Prostě máme tento den odpočívat.\nPamatuji si, jak jsem odcházela z kliniky plná emocí. Volala jsem Artymu a vše mu řekla. Na rohu u kliniky jsem si koupila oběd s sebou, zavolala si taxi a odjela domů. Tam jsem se zachumlala do peřin a přestavovala si, jak se naše miminka mají. Nejhorší na tomto momentě je to, že vám odeberou klidně 20 vajíček a nemusí přežít žádné. Mohou vám ale odebrat 1, to oplodnit, to může přežít, to vám mohou transferovat do dělohy a to se může uchytit a za 9 měsíců se vám narodí miminko. Nyní je to opravdu na osudu a i když s velkým zásahem, tak i na přírodě. Já měla vajíček hodně, ale nic to neznamenalo. Kamarádka měla třeba vajíček jen 5, ty jí odebrali, oplodnili, každý den si tam volala, jak na tom jsou a než došlo k transferu, tak se dozvěděla, že nepřežilo žádné. Dovedete si tohle představit? Že tohle celé absolvujete a nakonec se vaše naděje rozplyne dříve, než dojde k transferu? Strašný!\nNa klinice mi řekli, ať si zavolám za 3 dny a že mi sdělí, kolik se jich chytilo. Po 3 dnech mi řekli, že přežila pouze 3 vajíčka. Cože? Pouze 3? To ne! Ano, bohužel. 2 dny na to jsem si měla volat, jak dopadlo finální spojení a kolik z těch tří přežilo. Po pěti dnech jsem se dozvěděla, že pouze jedno. Pamatuji si, jak jsem šla po Floře, něco jsem nakupovala a tak jsem si řekla, že si tam zavolám. Vůbec jsem ale ani ve snu nečekala, že mi oznámí tohle číslo. Ale i s jedním se dá pracovat. Celý život se řídím pořekadlem: "Na všem negativním si najdi něco pozitivního!". A tak jsem si řekla, že tohle bude pan vyvolený a ač zůstal jen jeden, tak to vyjde. Bohužel se tím rozplynula šance na zamrazení. Zbyla oplodněná emrya se totiž mohou zamrazit a pak při dalších pokusech žena nemusí absolvovat celý tento proces, píchání injekcí a odběr pod narkózou, ale "jen" zajde na transfer. Znám spoustu případů, kdy měla žena třeba i 12 zamrazených embryí, což je úžasné. Ono totiž každý tento proces tvorby a odběr vajíček stojí hodně peněz a pojišťovna přispívá pouze na 3 a půl pokusů. Bez příspěvku pokud stojí kolem 60tisíc. S příspěvkem pojišťovny kolem 27tisíc. A tak žena může jít klidně na 10 odběrů, ale pojišťovna jí v tom pomůže jen 3 a půlkrát. Je to limitované pouze věkem a to do 39let. Možná už déle. Vím, že se mluvilo o prodloužení do 42 let věku.\nByla jsem sice smutná z toho, že nemůžeme žádná embrya zamrazil, ale byla jsem zároveň šťastná, že nám zbylo aspoň jedno. Jedno vyvolené. Upřímně si už vůbec nepamatuji, po jak dlouhé době se jde na transfer, ale jelikož se toto vajíčko nezamrazuje, tak předpokládám, že hned po 5dnech. Zajímavé, jak věci, které má zprvu člověk vryté do paměti po chvíli úplně vytlačí, spíše zatlačí někam strašně hluboko. Už si ani nepamatuji kolik a jaké injekce jsem si před transferem píchala. Ale něco to určitě bylo a ne málo. Muselo se totiž podpořit uhnízdění vajíčka a tak se přidává dávka hormonů a něčeho dalšího. Ale nějaké léky se berou i po transferu a to na podporu uhnizdění a udržení emrya\nDen D. Ten vám popíšu hned v dalším článku...\nUnknown 25. srpna 2018 18:06\nPokaždé, když čtu takový článek, tak jsem vděčná za svoje reprodukční centrum :D Všechno ukázkové, žádné volání pro zjišťování výsledku - každý den mě do mailu informovali sami o tom, jak se vše vyvíjí.. Jasně, i tam jsem narazila na trochu nepříjemnou recepční (spíše si mladá slečna myslela, že tam má asi nějaké slovo nebo nevím...) ale jinak vše naprosto profesionální! ;)\nsmoothcooking.cz 14. března 2019 9:41\nTak to je super, naštěstí druhá klinika byla naprosto ukázková a profesionální :-)\nAnonymní 26. srpna 2018 9:19\nUf... Po přečtení článku je mi docela smutno z toho přístupu... taková intimní, velmi důležitá věc a tam to jede jak na běžícím páse bez kapky soukromí... :( Měla jsem o tom dost zkreslené představy, jak tak koukám. Těším se na pokračování! Simona\nNe všude je to tak děsivé, na druhé klinice to bylo maximálně profesionální.\nKnihovnice.Hanca 28. srpna 2018 13:45\nPřiznám se, že tento "seriál" celkem hltám.. právě proto, že už se s přítelem snažíme o miminko celkem dlouho a pořád nic. Jsem tedy ráda, že když je někdo ochotný se podělit o své zkušenosti a předat je dál. I když je mi samozřejmě jasné, že se vám o tom, Kačí, nepíše lehce. Děkuji za to. Popravdě řečeno celý popis zní celkem děsivě a i když teď už může být chování personálu jiné, je to strašné. Je to dost choulostivá situace a ještě takové chování... Tiše doufám, že tohle všechno nebudu muset absolvovat. Jsem zvědavá na pokračování..\nsmoothcooking.cz 14. března 2019 9:42\nJe dobré se asi ptát a dát na zkušenosti ostatních a dle toho si danou kliniku vybrat a nenechat se zatlačit doporučením gynekologa, který nám tvrdí, že musíme jít sem, ale volba je na nás. Já si o doporučení ani nežádala, rovnou jsem na kliniku volala a přijali mě.


Lukáš Targosz: Příběh Jonáše: Skandál milosti\nDnes končíme náš třídílný seriál o neuvěřitelném příběhu Jonáše, který se rozhodl utéct Bohu, ale pustil se do závodu, který nemohl vyhrát. V tomto příběhu se všichni dokážeme najít. Všichni jsme útěkáři. Dokonce se můžeš dostat do situace, že se oprávněně zlobíš na někoho ve tvém životě, kdo utekl od Boha nebo od toho, co Bůh reprezentuje, protože tě zranil (každý útěkář zraňuje lidi, kteří jsou mu nejblíže), ale to nic nemění na faktu, že ty sám jsi útěkář nebo ex-útěkář. Každý z nás totiž má nebo měl tendenci utéct od Boha. Utíkáme, protože si myslíme, že když neutečeme, přijdeme o něco dobrého. Všichni útěkáři dělají podobné chyby. Schováváme se na hloupá a nebezpečná místa, zraňujeme lidi, děláme hloupá rozhodnutí. Bůh tě ale nepronásleduje, on tam (ať už to „tam“ znamená kdekoliv na cestě) na tebe čeká. Čeká a dává ti „okno příležitosti“ k nápravě a cestě zpět. Musíš ale uznat porážku a vzdát se či zamávat pomyslnou bílou vlajkou. Minule jsme si řekli, že když Jonáše spolkla velká ryba, udělal přesně to, co bychom udělali na jeho místě i my, kdyby nás spolkla velká ryba: začal se modlit. V této modlitbě, a v beznadějné situaci se Jonáš naučil, že když se na útěku rozhodne modlit k Bohu, on ho uslyší, on ho zastaví, on ho přivede zpět i za cenu bolesti a důkladné výchovy. To vše je proto, že Bůh Bible je Bohem druhých šancí. To je opravdu skvělá zpráva, protože se v tomto příběhu dozvídáme, že nezáleží na tom, jak daleko jsi od Boha utekl nebo jak dlouho utíkáš. Když se nakonec rozhodneš to vzdát, když nakonec narazíš do zdi a víš, že jsi skončil, zjistíš, že Bůh má stále plán pro tvůj život. Bůh povolává Jonáše znovu ke stejnému úkolu, protože Bůh nám neodplácí, ale přivádí nás zpět.\nNáš příběh se však najednou obrací velmi zvláštním směrem. Jonáš 3:1-3 A Jonáš podruhé dostal slovo od Hospodina: "Vstaň, a jdi do Ninive, toho velikého města, a provolávej v něm, co ti uložím." Jonáš tedy vstal a šel do Ninive, jak mu Hospodin uložil. Ninive je nepřítelem Izraele, je to také velmi důležité město. Podle záznamů to trvalo tři dny, než jste městem prošli, což je na starověk úžasné místo. Žilo tam přes sto tisíc lidí. Jonáš 3:4 Ninive bylo veliké město před Bohem, muselo se jím procházet tři dny. Jonáš vešel do města, procházel jím jeden den a volal: "Ještě čtyřicet dní, a Ninive bude vyvráceno." Tady máme muže z nepřátelského národa, který prochází městem a volá: Konec světa je blízko! Jak si myslíte, že na to lidi reagují? Asi jako v naší kultuře, když potkáte takového člověka s cedulí "The End Is Near!" na ulici, ne? Raději přejdete na druhý chodník. Jenže se stalo něco zvláštního a naprosto nečekaného.\nJonáš 3:5-9 I uvěřili ninivští muži Bohu, vyhlásili půst a oblékli si žíněné suknice od největšího až po nejmenšího. Když to slovo proniklo k ninivskému králi, vstal ze svého trůnu, odložil svůj plášť, zahalil se do žíněné suknice a sedl si do popela. Potom dal v Ninive rozhlásit: "Podle vůle krále a jeho mocných rádců! Lidé ani zvířata, skot ani brav ať nic neokusí, ať se nepasou a nepijí vodu. Ať se zahalí do žíněné suknice, lidé i zvířata, a naléhavě ať volají k Bohu. Každý ať se odvrátí od své zlé cesty a od násilí, které mu lpí na rukou. Kdo ví, možná že se Bůh v lítosti obrátí a odvrátí od svého planoucího hněvu a nezahyneme." Jonáš musel být šokovaný. Fungovalo to! Tady jsem já, cizinec, Žid, který chodí po městě a vyhlašuje konec tohoto města, a lidé, včetně krále, se takto pokořují před mým Bohem, ve kterého nevěří, a kterého neuctívají! Neuvěřitelné.\nMožná vám tato rychlá změna nálady připadá až podezřele rychlá, ale z historie víme, že se udály tři věci, které Ninive připravily pro Jonášovo poselství. Za prvé, během té doby nastalo úplné zatmění slunce. V té době věřili, že zatmění slunce je hodně špatná karma. Za druhé, zhruba 150 kilometrů na sever se spojily tři kmeny dohromady a začaly dobývat města a země jen kousíček na sever od Ninive a vydali se směrem na jih. Ninivští o tom slyšeli, a rozhodně to nebyla dobrá zpráva. Za třetí, dvakrát během posledních pěti let oblast Ninive postihl mor, a stovky, ne-li tisíce lidí zemřelo během epidemie. Takže, když Jonáš dorazil na místo, a ještě s čerstvými vzpomínkami na rybinu vyhlašuje, že konec je blízko, nikdo nemá problém mu věřit. Tady se učíme důležitou lekci: Bůh pracuje v zákulisí, aby připravil lidská srdce pro své poselství. Všichni známe lidi, o kterých si říkáme, že jim nikdy nemůžeme říct o Bohu, že je nikdy nemůžeme pozvat do církve, jsou tak proti víře, a tak, ale neuvědomujeme si, že Bůh často právě s těmi lidmi pracuje v zákulisí, takže když ty cítíš Boží šťouchnutí jejich směrem, překvapivě narazíš na otevřené dveře a připravenou půdu. Není snad právě to i tvůj příběh? Kolik z nás měli období, kdy se o víru a Boha nezajímalo? Jak to, že se to změnilo? Bůh připravuje věci v zákulisí.\nNebylo by hezké, kdyby tady příběh Jonáše skončil? Jonáš utíká od Boha, Bůh na něho čeká, Jonáš končí v rybě, kde přijde k sobě a kaje se ze svých vin. Bůh mu dá šanci znovu, Jonáš dostane podruhé stejné povolání od Boha, jde do Ninive, které už Bůh předem připravil. Město přijímá Jonášovo poselství, kaje se, Bůh mu odpouští. A to je konec příběhu! Nebylo by to hezké? Ale tam to nekončí. Příběh získává zvláštní směr.\nJonáš 3:10 I viděl Bůh, jak si počínají, že se odvracejí od své zlé cesty, a litoval, že jim chtěl učinit zlo, které ohlásil. - A neučinil tak. Je to tedy síla, ale co byste čekali, že Jonáš udělal? Měl radost, že jako kazatel měl úspěch? Měl radost, že stejně jako jemu dal Bůh nový start a druhou šanci i Ninive? Ani omylem! Jonáš 4,1 Jonáš se velice rozezlil a planul hněvem. Time out! Planul hněvem? Jonáši, proč? Jsi přece hrdina! Tvé poselství zafungovalo. Jsi úspěšný kazatel. Rozhodně úspěšnější než já. Po mém kázání si ještě žádný král do popela nesedl. Tak co máš za problém? Najednou zjišťujeme, proč sem Jonáš nechtěl jít poprvé, a vidíme, že taky Jonáš Boha dobře zná a ví, jaký má Bůh charakter. Má skvělou teologii, ale přesto je na Boha úplně vytočený.\nJonáš 4:2-3 Modlil se k Hospodinu a řekl: "Ach, Hospodine, což jsem to neříkal, když jsem byl ještě ve své zemi? Proto jsem dal přednost útěku do Taršíše! Najednou vidíme, že Jonáš neutekl do Taršíše proto, že se bál Boha, ale proto, že se bál, že Bůh udělá to, co dělá, když se lidé obracejí k němu. Nebál se Ninivských, bál se, že se Bůh bude chovat jako Bůh. Jonášův strach není tak neoprávněný. Zkuste si představit, že zítra svolá Syrský prezident Asad tiskovku, kde oznámí, že opravdu vyvíjel nukleární zbraně, a že se všem omlouvá a předává vládu svému lidu, se kterým právě teď bojuje v ulicích. Většina světa by mu nevěřila, a kdyby ano, měli by pocit, že takhle jednoduše se z toho přece nemůže vykroutit. Tak nějak podobně se cítil Jonáš.\nV Česku právě teď dokonce prožíváme ekvivalent této zkušenosti. Na Nový rok prezident ČR vyhlásil amnéstii, která naštvala prakticky každého člověka v naší zemi. Je to něco v nás vrozeného, kdy chceme, aby spravedlnosti bylo učiněno zadost. Pro sebe chceme milost, ale pro všechny ostatní chceme spravedlnost. Amnestie je z principu nespravedlivá. Je to závan milosti. Chápu, že nevěřící lidé jsou na projevy milosti alergičtí. Je, koneckonců, nespravedlivá. Ale jak si vysvětlit křesťany, kteří jsou z amnestie naštvaní stejně tak? Proč u nás touha po spravedlnosti zastíní touhu po milosti? Není to proto, že v každém jednom z nás žije jeden malý Jonáš? Právě ten Jonáš, kterého tento skandál milosti dost štve? Jonáš tvrdí: Věděl jsem, že jsi Bůh milostivý a plný slitování, shovívavý a nesmírně milosrdný, že tě jímá lítost nad každým zlem. Nyní, Hospodine, vezmi si prosím můj život. Lépe abych umřel, než abych žil." Jeden z důvodů, proč Jonáš by nejraději zemřel je fakt, že se jen tak nemůže vrátit domů. Ptali by se ho: Kde jsi byl? Tys byl v Ninive a unikl jsi živý? No, víš, Bůh mi dal pro ně slovo, a oni se káli, takže jim Bůh dal víc času. Cože?\nJonáš 4:4 Hospodin se však otázal: "Je dobře, že tak planeš?" Jonáši, chlape, máš úplnou pravdu. Skutečně jsem Bůh milostivý a plný slitování, shovívavý a nesmírně milosrdný, a jímá mě lítost nad každým zlem. Právě proto, že jsem takový Bůh, tady vlastně jsi! Copak jsi zapomněl? Jak můžeš být nazlobený, když jenom díky mému charakteru jsi naživu? Jonáš 4:5-6 Jonáš pak odešel z města a usadil se na východ od něj. Postavil si tam budku a sedl si do jejího stínu, aby vyhlížel, co se s tím městem stane. Hospodin Bůh zařídil, aby vzešla jedna popínavá rostlina a rozprostřela se Jonášovi nad hlavou. Dávala mu stín, aby se mu ulevilo a nebylo mu zle. Jonáš měl z té rostliny opravdu velikou radost.\nAby Jonášovi vysvětlil jeho postoj, udělal s ním malé divadlo. Nechal vyrůst keř, který vyrostl nad Jonášem, aby mu stínil hlavu a zbavil ho zloby. Jonáš měl z toho velikou radost. Třeba Bůh změní názor, potrestá naše nepřátele, a všechno bude v pohodě. Jonáš 4,7-9 Příštího dne za svítání nastrojil však Bůh červa, který skočec nahlodal, takže uschl. Když pak vzešlo slunce, nastrojil Bůh žhavý východní vítr a slunce bodalo Jonáše do hlavy, až úplně zemdlel a přál si umřít. Řekl: "Lépe abych umřel, než abych žil." Bůh se však Jonáše otázal: "Je dobře, že pro ten skočec tak planeš?" Jinými slovy, Jonáši, snažil jsem se tě něco naučit. Tobě jde o blbý keř víc, než ti jde o to, co udělám s tím velkým městem?\nJonáš 4,9-11 Odpověděl: "Je to dobře. Planu hněvem až k smrti." Hospodin řekl: "Tobě je líto skočce, s kterým jsi neměl žádnou práci, jemuž jsi nedal vzrůst; přes noc vyrostl, přes noc zašel. A mně by nemělo být líto Ninive, toho velikého města, v němž je víc než sto dvacet tisíc lidí, kteří nedovedou rozeznat pravici od levice, a v němž je i tolik dobytka?" Jonáši, ty se štveš s věcmi, které jsem ti dal, a mě nemá být líto lidi, které jsem stvořil? Jasně, jejich hřích mě uráží, ale oni mě na rozdíl od tebe neznají, a v polovině případů ani neví, že hřeší. Jsou jako děti. A tobě to je jedno, protože ti je více líto keře? A mimochodem, koukni se na to, kolik je tam dobytka! Upřímně? Nevíme, proč je tam ta část o dobytku. Vypadá to jako vážná věc a najednou dobytek? Možná Bůh tím Jonášovi říká: Když už máš Ninivské za méně důležité než tvůj keř, třeba bys mohl vzít na milost aspoň krávy, ne? Jonáši, máš špatné starosti. Dělá ti starost, že oni nedostanou, co si podle tebe zaslouží; a máš strach, že nedostaneš, co si podle sebe ty zasloužíš. Myslíš si, že oni si zaslouží trest a ty si zasloužíš pohodlí. Víš, co dělá starost mě, Jonáši? Aby nikdo nedostal to, co si zaslouží. To je důvod, proč jsi skončil v rybě, a proč jsem tě poslal do Ninive: Aby nikdo v tomhle příběhu nedostal to, co si zaslouží.\nTohle známe, ne? Jonášův postoj je totiž skrytý v mém srdci. Je skrytý ve tvém srdci. Dokážu se zlobit nad řízením lidí, nebo nad obsluhou v restauraci rozhodně více, než nad tím, kde tihle lidé stráví svou věčnost. Jasně, obecně je mi líto lidí, záleží mi na nich, ale v konkrétních situacích, malé věci, které se týkají mě, zastíní životy druhých. Je to takový malý Jonáš v našem srdci. Tady je poslední princip, který se z příběhu Jonáše učíme, a to je, že Znakem duchovní zralosti je to, že věci, na kterých záleží Bohu, jsou i naší starostí. S hanbou musíme přiznat, že je nám líto mnoho jiných věcí, než na kterých záleží Bohu. Co to může být ve tvém životě? Možná to je reputace, na které ti záleží. Možná to je pracovní úspěch, na kterém ti záleží. Možná to je tvůj čas, na kterém ti záleží. A protože ti záleží na některých věcech více, než na lidech, na kterých záleží Bohu, Bůh nechává někdy některé věci v našem životě uvadnout. Proč je to tak velký problém, projevit lítost nad druhými, kteří si zaslouží trest a odsouzení? Nevadí nám projevit lítost na těmi, kteří jsou dobří, ale co nad těmi, kteří jsou naši nepřátelé?\nJonáš měl pravdu, Bůh je milostivý a plný slitování, shovívavý a nesmírně milosrdný. Jen díky němu ses mohl vrátit ze svého útěku, tak na čem ti dneska záleží úplně nejvíce?\nVystavil Lukáš Targosz v 10:49\nŠtítky: Bible, Boží vůle, Dobrá zpráva, Milost


Top Fitness Dubina Ostrava » Univerzální tréninkový plán pro ženy\ntel: +420 734 489 333\nPENNY MARKET Ostrava Dubina\nMěření tělesných hodnot na InBody 230\nUniverzální tréninkový plán pro ženy\nUniverzální tréninkový plán pro muže\nTrénink má dvě hlavní části (+rozehřátí a protažení). První část bude prováděna na strojích, na kterých se cvičí daný počet sérií a opakování na každém stroji najednou, s krátkou přestávkou. Druhá část má formu kruhového tréninku, takže postupně za sebou střídáme cviky a stanoviště.\nPro rozehřátí na začátek doporučujeme 10-15 minut dlouhou aerobní aktivitu, pak protáhnout procvičované partie.\n1. Část Posilovna\nMezi sériemi minuta pauza\n2. Část Kruhový trénink\nVšechny cviky provádíme po 15 opakováních, mezi jednotlivými stanovišti je pouze krátký odpočinek maximálně 30 sekund. Cvičíme 2 a více kol.\nStahování široké kladky\nStahování úzké kladky\nTlaky na prsa\nUpažování ze předu\nNa závěr tréninku je nezbytné pořadně procvičit nejvíce problematickou část a tou je břicho. Naši instruktoři Vám ochotně ukážou cviky s vlastním tělem, např. odlepování pánve, zkracovačky, metronomy apod.\nNakonec zařaďte 15-20 minut trvající aerobní činnost a důkladný strečink celého těla. Pro lepší efekt cvičení doporučujeme využívat také vedených lekcí ve spinningovém a aerobním sále. Mezi jednotlivými tréninkovými dny by měl být jeden den odpočinku.\nZdroj: Top Fitness Ostrava\nKlubová pravidla – Provozní řád\n©© Top Fitness Ostrava Dubina 2017


Lenny ON AIR: Moje první písnička byla o králíkovi, co nemá rád matematiku - musicserver.cz\nLenny ON AIR: Moje první písnička byla o králíkovi, co nemá rád matematiku\nVydáno: 27.10.2020 12:11 v sekci Video - Spolupracovník redakce | foto: ON AIR\nLenny, vlastním jménem Lenka Filipová ml., je dcerou populární zpěvačky, což ale podle jejích slov neznamená, že měla cestu k úspěchu v hudební branži nějak umetenou. Ostatně její průlomový singl "Hell.o" bodoval mimo jiné i v Itálii, kam popularita její maminky nedosahuje. A za své debutové album "Hearts" z roku 2016 získala hned několik Andělů a také nominaci na cenu Apollo.\nV On Air však Lenny mluvila také o tom, proč se rozhodla studovat hudební školu v Londýně a v čem je podle ní tamní výuka jiná než například na české konzervatoři. Kdy si poprvé jako dítě uvědomila, že je její maminka slavná? Byla pro ni hudební kariéra automatická volba nebo zvažovala, že se bude věnovat třeba architektuře jako její táta? A cítila před nahráváním druhého alba tlak, že musí být minimálně stejně úspěšné jako debut? Podívejte se na celý rozhovor.


Blog.cz\t» Magdaleniny pohádky\n29. května 2018 v 22:03\t| Magdalena\nTen den, kdy sedlákovi Klementovi zemřela žena, měl pocit, že zároveň s ní zemřel celý svět. V jeho domě, který sám od základu postavil, bylo najednou zoufalé prázdno, jeho hlas se odrážel od hluchých zdí, nikdo mu neodpověděl, nikdo mu nepoložil ruku na rameno a netišil jeho žal. Byl sám, opuštěný, zničený a stále nemohl uvěřit tomu, že jeho krásná Bianka už nikdy nevstoupí do dveří, nerozdělá oheň v kamnech a nepostaví mu na stůl chutnou polévku. Její tělo leželo v márnici a za úsvitu mělo být pohřbeno.\nKlement, zdrcený nevýslovným zármutkem, s tváří rozrytou slzami, vyšel před dům a naříkavě zvolal:\n"Proč musela má Bianka zemřít?? Proč??"\nZablesklo se a před sedlákem se objevila žena, zahalená v černém rouše.Tvář jí halila kapuce, z pod níž se jí jako hadi vlnily vlasy. Na pravé straně měla prameny ohnivě rudé, na levé bílé jako sníh. Pravá strana tváře pak byla lidská, ta druhá se šklebila obnaženou lebkou a prázdným očním důlkem. V ruce držela kosu, jejiž zubaté ostří se zlověstně lesklo v červáncích.\n"To já si tvou ženu odvedla" řekla.\nKlement se vyděšeně zeptal:\n"Kdo jsi, paní?"\n"Jsem Morana, bohyně smrti. Odvádím lidi, jimž dohořela svíčka, do svého království věčného spánku."\nSedlákovi se roztřásla kolena. Jistě Morana přišla proto, aby ho potrestala za troufalost. Stačí jedno máchnutí kosou a bude veta po jeho životě.\nMorana se však netvářila nijak zle, dalo-li se to o výrazu její tváře říci.\nSedlák před ní sepjal ruce:\n"Čím se Bianka provinila, že musela zemřít? Nebyla chorá, měla žít. Nejsi spravedlivá, paní....."\nMorana se rozesmála a její smích přivolal krkavce z nedalekého hřbitova. Černé hejno zakroužilo nad jejich hlavami a pak se rozesedal ve větvích stromů. Pak ale vážně pravila:\n"Tak ty myslíš, že nejsem spravedlivá? Dobrá. Dám ti tři úkoly a když je splníš, vrátím ti tvou ženu živou a zdravou.Pokud ale ne....... odvedu si tě sebou do svého království.Rozhodni o svém osudu sám."\nKlementa zamrazilo. Tři úkoly. Určitě to nebude nic jednoduchého a kdoví, zda vůbec bude schopen je splnit, vždyť Morana si může vymyslet cokoliv. Ale což, ať tak nebo tak, setká se s Biankou a je lhostejno, zda tdy a teď nebo v říši mrtvých.\n"Přijímám" řekl pevným hlasem.\nMorana kývla a hned mu dala první úkol:\n"Pokud mi do tří dnů přesně v poledne přivedeš zvíře, které nepoznám, splnil jsi první úkol."\nKlement šel domů a přemýšlel nad prvním úkolem. Ať přivede, co bude chtít, Morana je paní smrti, zná všechna zvířata na celém širém světě, které ani Klement sám nikdy neviděl a o jejich existenci neměl ani tušení. Už první úkol se zdál být neřešitelný. Vyšel zase z domu a bloumal po okolí, hlavu plnou obav z úkolu. Co si jen myslel, když přijímal Moraninu nabídku? Že přechytračí smrt? Přechytračí....... Ano, to by mohl zkusit. Přelstít ji a ukázat jí tvora, který vlastně neexistuje, něco směšného a dokonale nesmyslného. Až se zasmál svému nápadu a místo, aby přemítal o neřešitelnosti zadaného úkolu, začal vymýšlet, jaké zvíře použije ke svému nápadu. Jak tak procházel vesnicí, potkal kovářku, která vedla na provaze kozu. Žena zvířeti na provaze spílala a hrozila, že jí prodá řezníkovi, že s ní má jen soužení. Klement dostal nápad, slovo dalo slovo a za chvíli si už vzpurnou kozu vedl domů.\nKdyž uplynuly tři dny, čekal před domem na Moranu. Sotva kostelník dozvonil poledne,objevila se Morana, provázená zahřmením. Jakmile se rozptýlil oblak kouře, pohlédla na tvora, který trhal provazem v Klementově ruce a užasla. vypadalo to na první pohled jako koza. Ale nebyla to koza. Zvíře bylo barevné jako duha. Jednu nohu mělo červenou, druhou modrou, zadní byla hnědá a bílá.Místo ocasu mělo slaměný vích a z rohů mu kvetly pampelišky.Z hřbetu mu trčela černá blanitá křídla.\nMorana nevěřila svým očím. Ať přemýšlela, jak přemýšlela, nebyla s to divné zvíře pojmenovat.\nNakonec mrzuté řekla:\n"Vyhráls.A teď mi prozraď, jakého tvora to vlastně máš?"\nKlement se sehnul k tvorovi, odepjal mu kožená křídla z hřbetu, z rohů smetl pampelišky a řekl:\n"Je to docela obyčejná koza, jen jsem jí trochu vylepšil. Zdálo se mi to jako dobrý nápad."\nMorana se zamračila a obě její poloviny tváře potemněly.\n"Druhý úkol už nebude tak lehký. Do tří dnů mi o půlnoci přineseš květinu, která nikdy nepoznala slunce.A nepokoušej se mne znovu obelstít. Znám všechny rostliny na tomto světě, nenechám se už ošálit napodobeninou."\nKlement znovu upadl do trudomyslnosti. Tady už nepomůže důvtip. Teď bude muset jít a nalézt květinu, která nepoznala slunce. Ale jak takovou květinu pozná? Nerozumí jim, to svedla Bianka, která na své zahrádce pěstovala rozličné byliny a rostliny. Kdo mu pomůže? Někdo, kdo zná květiny lépe než kdokoliv jiný. A tím je..... bába bylinkářka. Ale ovšem, ta stará šejdířka, která rozdává důvěřivcům škapulíře s roztodivným bejlím.\nHned ráno, sotva se rozednilo, vydal se za ves hledat bábu kořenářku. Bydlela v nuzné chalupě úplně sama, světnici měla vystlanou až do stropu sušeným kořením a bylinami, mezitím povlávaly pavučiny a za pecí předla velká tlustá kočka. Bába míchala v rendlíku na kamnech nějaký odvar a mumlala si přitom zaříkání.\nKlement vešel do chalupy a hned na prahu mocně kýchl, tak silný odér ho udeřil do nosu.\n"Pozdrav pánbůh" broukla baba kořenářka od kamen.\n"Dejžto pánbůh" pozdravil jí Klement.\n"Potřebuji tvou radu a pomoc".\n"Mám byliny na všechny neduhy, na všechno bolení, na újmu, na kašel, jen bolavé srdce vyléčit neumím. Na to není žádná bylinka na celém širém světě." řekla kořenářka.\n"Nechci takový lék. Chci květinu, která nepoznala slunce. Je taková?"\nBába bylinkářka se na okamžik zamyslela a pak řekla:\n"Ano, je taková. Říká se jí Měsíční rostlina, ale tady u nás jí nenajdeš. Musíš do hor, kde každou noc rozkvétá."\nDo hor? To je dobrý den cesty tam a den cesty zpět. To aby si Klement setsakra pospíšil, jestli nechce promeškat setkání se smrtí. A tak se Klement vydal hned na cestu. Šel bez ustání, nedbal na únavu. Po cestě se jen sem tam sehnul, aby si nabral do dlaní vodu z potoka a uhasil žízeň nebo utrhl v trávě jahodu. Navečer, když se slunce počalo klonit k západu, došel k úpatí horského hřbetu. Rozhodl se, že vyčká na noc, až vyjde měsíc a pak bude hledat Měsíční rostlinu, která kvete jen v noci.Netušil, jak nelehký úkol si stanovil. Celou noc prochodil po cestičkách, které vyšlapala divoká zvěř, mnohokrát z těch cestiček sešel a pak se prodíral křovím a mlázím, nahlížel do škvír mezi skalami, ale nenašel nic, co by vypadalo jako kvetoucí rostlina. Teď litoval, že se báby nezeptal, jak Měsíční rostlina vlastně vypadá, jak jí může najít. K ránu pak padl vysílením do hebkého mechu a usnul, příliš unaven na to, aby si našel pohodlné lůžko. Spal skoro celý den a probudil se zase se západem slunce. Vylál si do hlupáků, vždyť promeškal celý den. Ale pak se znovu pustil do hledání, nedbajíc na hlad a žízeň.\nKdyž už mu zoufalství začalo zatemňovat rozum, sešel z cesty a pustil se vzhůru do skal. Věděl, že na hladké skále žádné rostliny nenajde,ale doufal, že narazí na dosud neprozkoumanou cestu nebo zákoutí. A nemýlil se. Když s odřenýma rukama, jak se šplhal po kluzkých kamenech, dorazil konečně na vršek, zatajil se mu dech. Dole pod skalami byla velká louka plná roztodivných květin. Jako obrovský vysoce nastlaný koberec zelených listů a poupat rozprostíraly se Měsíční rostliny do daleka a tvořily jednolitou masu nevídané krásy.\nKlement sešel dolů a natrhal malou kytici květin, které v životě neviděl, ale které ho okouzlily svou nádherou. Když květiny trhal, umínil si, že se sem ještě jednou vrátí. Kdyby se mu povedlo nad smrtí vyhrát a Bianka by se mu vrátila, přinese jí květiny, aby se s nimi mohla potěšit. A pokud nevyhraje...... zasadí Biance Měsíční rostlinu na hrob a nechá se Moranou odvést za ní do říše mrtvých.\nMezitím se začalo stmívat a údolí se pozvolna proměnilo. Zelená barva listů rostlin ustupovala do pozadí a nad nimi se rozvíjela poupata v květy jasně modré barvy. Dokonce i pugét v klementově ruce rozkvetl. Klement už na nic nečekal a horempádem se pustil na zpáteční cestu.\nCesta mu ubíhala pomalu a čím víc se blížil k domovu, tím pomaleji šel, byl přeci jen nesmírně unaven.A to se mu málem nevyplatilo. Když usedl u potoka, aby se osvěžil vodou, omyl se a napil, sklížila se mu víčka a on usnul v sedě s nohama ponořenýma do průzračné vody. Když se probral s nohama ledovýma a necitelnýma, slunce už dávno překonalo odpolední pouť a zvolna se ubíralo k nočnímu spaní. Klement poplašeně vyskočil a rozběhl se k domovu.\nDoběhl ke své chalupě zrovna v pravou chvíli. Morana se zjevila přesně v ten okamžik, kdy udýchaný Klement klesl na zem.\n"Dal sis na čas, chalupníče" řekla Morana v jejím lidském oku zazářil plamínek.\nKlement ležel před ní na zemi v prachu a nad hlavou třímal vítězoslavně modrou září kvetoucí kytici Měsíčních rostlin. Morana jí od Klementa převzala a skoro s rozkoší do květin zabořila svůj obličej.\n"Ano" prohlásila pak, " svůj druhý úkol jsi splnil."\nKlement si ulehčeně oddychl. Ještě jeden jediný úkol a pokud se mu podaří ho vykonat, Bianka mu opět stane po boku.\nMorana se na něho zadívala a řekla:\n"Budiž, dám ti třetí úkol.Ale varuji tě, máš jen jeden pokus a nikde se pomoci nedovoláš. Pověz mi, čeho je na světě nejvíce."\nKlement na ní vytřeštil oči. S tím nepočítal.Teď se bude muset spolehnout jen na svůj důvtip. Ale co když odpoví špatně? Nejen že Bianka už nikdy neožije, ale naopak zemře i Klement. Ale vlastně.... i tak se setká s Biankou, pokud je pravda, že i po smrti existuje bytí duší. A pokud se mohou dvě duše setkat, jistě se mohou milovat tak, jako za života, protože co jediné ho k Biance tak poutalo, než láska?\n"Nejvíce je na světě lásky, vzácná paní!" řekl Klement pevným hlasem.\nMorana neodpověděla, ale chalupník věděl, že vyhrál. Díval se, jak se nestvůrná postava paní Smrti pomalu jakoby propadala do sebe, zprůhledněla a nakonec zcela zmizela.Místo ní se na témže místě objevila Bianka. Stejně krásná, stejně laskavá a hlavně.... živá.\nKlement jí objal a cítil v rukách živoucí důkaz toho, že jeho žena se mu vrátila z míst, odkud se nikdo nevrátil.\nMlčky spolu došli k chalupě a otevřeli její dveře..... Ale to už je jiný příběh.\n28. června 2015 v 21:24\t| Martina\n6. května 2014 v 23:41\t| Magdalena\nNa začátku vesnice stál panský statek. Vládla zde železnou rukou paní Tylda, statná odkvétající krasavice,která před lety pochovala svého muže. Měla množství čeledě, jakpak by ne, když její chlévy přetékaly dobytkem a stáje koňmi, na lukách rostla tráva rychleji, než jí ženci mohli pokosit, sýpky nestačily náporu obilí a v sadech rostlo tolik stromů, jako je je v makovici zrníček.\nPaní Tylda se ráda strojila a potřebovala mít k ruce šikovnou služku, která by jí obskakovala. I vybrala si mezi děvečkami Hannu, děvče jako květ, jíž se hnědé vlasy hadovitě kroutily po zádech a stejně hnědé oči se dívaly mírně do světa. Hanna byla štíhlá jako mladý smrk, měla jemné, prací nezhrublé ruce a při chůzi jakoby tančila. Však se za ní spousta mládenců nejednou otočila a mnozí z nich by jí rádi pozvali na tanec, ale Hanna vycházela z domu zřídka. Neměla čas na zábavu, paní Tylda brzy zjistila, že dívka, obratně vykonávající všemožné hospodářské práce, je stejně šikovná v kuchyni a vyzná se i v šití. Od té chvíle neměla dívka oddechu. Když nestrojila své paní vybrané lahůdky,uklízela v pokojích a večer šila paní Tyldě šaty. Děvečky jí záviděly, že se dostala za služku do domu, ale žádná z nich netušila, jak hořký je to život. Kdykoliv měla paní Tylda špatnou náladu, vylila si zlost na Hanně. Kolikrát po dívce hodila talíř s koláčky, že nejsou dost vypečené, kolikrát se štítivě odvracela od nadívaného kuřátka, kolikrát jí roztrhala výšivky na krajkách, že nejsou dost krásné...\nHanna mlčky trpěla svůj úděl. Jen potajmu plakávala do zástěrky,aby jí paní neviděla a nelála jí.\nKdyž jí bylo nejhůře, těšívala se na okamžik, kdy bude moci spočinout hlavou na tvrdé podhlavničce a přenést se do říše snů, kde jí nic netrápilo, netížilo a nebolelo.\nUž mnoho nocí se jí zdával zvláštní sen:\nViděla samu sebe, jak kráčí po pískem sypané cestě a před ní se otevírá zlatá brána.A v uších jí zněl tajemný hlas, vábící jí dovnitř- pojď za štěstím...\nHanna tomu snu nerozumněla, ale toužila nalézt tu cestu a tu bránu a zjistit, co je jejím štěstím. A tak jednoho dne, kdy jí paní Tylda otloukla o hlavu mísu dozlatova usmažených koblih, sbalila si Hanna uzlík se svým skrovným majetkem a v noci potajmu utekla ze statku do širého světa.\nPrvní noc, kterou strávila uprostřed lesa,spala s obličejem zabořeným do hebkého mechu a tolikrát opakovaný sen jí navštívil znovu. Zase kráčela po té písčité cestě a zlatá brána se před ní otevírala dokořán. Tentokrát ale jakýmsi zázrakem věděla, kudy má jít. Ráno se umyla rosou a vydala se na cestu.Šla jistě a samozřejmě, přes lesy a pole, přes kopce, řeky, vyhýbala se městům i vesnicím, až zakrátko došla do hor.\nTam se na úbočí skal rozlévala hustá mlha a jako závoj halila vše včetně slunce, které jen s námahou prodíralo své paprsky skrze ní. Hanna ucítila pod nohama písek a po strmě se kroutící stezce se vydala vzhůru do skal. A najednou se před ní tyčila zlatá brána. Dokořán se otevřela, když před ní Hanna stanula a nabídla divce svou náruč. Hanna vešla dovnitř a užasla, když seznala, že za branou se rozkládá třpytivý hrad z bílého kamene, který se na slunci leskne a září jako démanty. Cosi jí táhlo dovnitř a Hanna šla.Prošla chodbou a komnatami a nikde nepotkala ani človíčka, neozval se jediný hlásek. Hrad byl prázdný a přeci bylo znát, že jej někdo uklízí a stará se o vše.\nHanna zůstala stát v prázdné komnatě, kde bylo uprostřed rámu velké zrcadlo. Pohlédla do něho a ke svému úžasu se uviděla v drahých šatech, s perlami ve vlasech a drahými prsteny na rukách. A ze zrcadla se ozval onen tajemný hlas:\n"Vítej Hanno, dívko vyvolená mezi tisíci. Tys předurčena, aby jsi se stala paní na Skalním hradě. Žij zde dle chuti..."\nHanna nevěřila ničemu z toho, co právě slyšela.Jak by ona, obyčejná chudá dívka mohla být hradní paní, žít v přepychu a nádheře? Tázala se zrcadla, ale odpovědi se nedočkala. Nakonec se začala svými myšlenkami zaobírat sama.Proč by vlastně nemohla být paní celého hradu. Bude chodit v hedvábí, jíst vybraná jídla,pít ušlechtilé víno, jezdit na koni, spát v prachovém peří...Zástup služek jí bude obskakovat, tak jako ona sama obskakovala paní Tyldu. Ale nebude zlá, bude velebit onu chvíli, kdy jí přivedla do hradu a bude mít pochopení pro své poddané.\nVečer jí zastihl převlečenou do skvostných šatů, s drahými šperky ve vlasech, na bělostném hrdle i na rukách.Seznala,že služebnictvo nepotřebuje.Vše, nač si jen pomyslí, zjeví se před ní jako mávnutím kouzelného proutku. Usnula v prachových peřinách, opojena sladkým vínem.\nA tak pomalu ubíhal den za dnem. Hanna ještě neprošla celý hrad, ještě nepoznala vše, co se před ní ukrývalo, když se jí zastesklo po lidech.I vydala se k bráně. Jaké bylo její překvapení, když se brána neotevřela a marně se Hanna snažila dostat se ven. Nepomohly příkazy ani prosby, pláč ani křik. Dívka zůstala uvězněna na tajuplném hradě, ztraceném kdesi uprostřed divokých skal.\nUběhla celá desetiletí a Hanna nezestárla ani o den.Byla stále krásná a svěží. Jen její oči ztratily lesk a úsměv se setřel z tváře. Němě, jako stín bloudila po chodbách hradu a bezmyšlenkovitě otevírala a zase zavírala dveře komnat. Už dávno se nabažila krásy a bohatství, které bylo a nebylo její. K čemu jí byly safíry a rubíny, perly a diamanty, když je nemohla nikomu ukázat, k čemu krásné šaty, když jí v nich nikdo neviděl...Společnost jí dělali jen supi, ti krvežízniví holokrcí netvoři, kteří sedávali na hradbách a střežili sídlo.Jejich křídla rozehrávala koncert plný šumu pokaždé, když se houfem zvedali a odlétali za potravou. V koutě nádvoří se pak v prachu vršila hromádka vybělených kostí a oni svým odporným křikem zvěstovali nebezpečí.\nZa měsíčních nocí vycházela Hanna sama na hradby a jako Bílá paní se procházela sama sem a tam. Brzy se pověst o ní roznesla do krajů a potulní pěvci zpívali své písně o zakleté panně, která je pověstná svou krásou a čeká na vysvobození ze zajetí tajemného hradu. Mnoho mužů se pokoušelo hrad najít a spousta z nich se domů nikdy nevrátila.Zahynuli kdesi ve světě, aniž by hrad našli a ti, kdož měli štěstí a prošli mlžným závojem skrze skály, ukončili své životy ve spárech nelítostných supů. Jen ten, kdo znal sám sebe a měl čistou duši, mohl prý dojít až do hradu a krásnou Hannu vysvobodit. Léta plynula jako voda v řece, lidé se rodili a umírali a pověst o zakleté dívce je provázela od pokolení k pokolení.\nRozlehlé pastviny, které kdysi patřily pyšné paní Tyldě, dnes spravoval její syn, který se již dávno oženil a jeho dva synové dorostli ve ztepilé mládence. Starší Václav byl hospodářem jako jeho otec, mladší Michal zastával místo pasáčka. Nebažil po statcích ani majetku tak jako jeho bratr, rád se toulával po lukách a lesích a obdivoval krásy přírody. Naučil se mezi dobytkem rozumnět stromům, vodě i oblakům.Skrze vše, co ho obklopovalo, poznal, že svět není jen truhlice plná zlaťáků, že jídlo se najde i tam, kde není navařeno a prostřeno,že voda z potoka hasí žízeň lépe než medovina a víno, spánek přinese lépe travnatá poduška než prachový polštář a že člověk nemusí navštěvovat školy, aby byl moudrý.\nKdyž tak sedával na mezi a pozoroval strakaté krávy, jak si lačně vybírají šťavnatá stébla, mnohokrát okolo něho prošel žebrák a zastavil se na kus řeči. Michal naslouchal vyprávění o městech a vesnicích, o životě obyčejných lidí v nich, o pověstech, které krajem kolovaly, o pohádkách, které se vyprávěly dětem před spaním. Dozvěděl se tak jednou i o zakleté panně.\nZatoužil poznat ten tajemný kraj i nešťastnou krásku, uvězněnou kdesi v horách ve zlatém zámku.Zatoužil spatřit zblízka její krásnou tvář a vysvobodit jí.Jenže, kde hledat zlatý zámek a krásnou pannu nevěděl nikdo.A tak Michal jednou opustil rodný dům a šel sám a sám světem a hledal odpovědi na své otázky.\nNáhoda ho jednoho dne přivedla na cestu, vysypanou bílým pískem, která se strmě kroutila mezi skalami a vedla výš a výš, až tam, kde slunce skrývalo svou zlatou tvář v mlžném závoji. Michal nepochyboval, že jde správnou cestou, která ho dovede k zakleté panně. V dálce spatřil rozlehlý hrad, jehož věže pánovitě čněly k nebesům. Pak došel k bráně, žhnoucí do okolí barvou ryzího zlata a dotkl se jí. Ihned rukou ucukl, kov pálil jako by byl žhavý.Ten dotyk bránu rozezněl zvukem strun loutny a ten tón přerušil vzápětí ohavný křik hohokrkých supů, jež se v kruzích snášely k mládenci.\nMichal netušil, co má dělat. Nohy mu vrostly do země, nemohl se ani pohnout a tak jen pevně zavřel oči a myslel na to, že žádní supi tu nejsou a tím spíše, že ho nechtějí zaživa roztrhat svými pařáty a zobany. A pak vše utichlo...\nKdyž se Michal odvážil oči zase otevřít, byl uprostřed pustiny, kde se v bílém písku sem tam zdvihaly rozervané skály. Po zlaté bráně, o pyšném hradu a po supech nebylo ani památky. Jen o kousek dál ležela v písku dívka v drahocenných šatech.\nMichal k ní poklekl a odhrnul jí z obličeje záplavu vlasů, které připomínaly čerstvě vyloupnuté kaštany. Její krása mu na chvíli vzala dech. Ale jen na chvíli. Pak se k ní sklonil a políbil ji.\nHanna jakoby se probudila z těžkého snu. Už nebloudila prázdnými chodbami prokletého hradu. A nebyla sama. Lžela na rozehřátém písku a nad se skláněl mládenec s očima jako dvě studánky. Hanně se rychle vrátila barva do tváří a po dlouhé, předlouhé době uslyšela svůj vlastní hlas, to jak mládenci děkovala za své vysvobození.\nPísek jim skřípal pod nohama, jak kráčeli spolu dolů ze skal zpět k lidem. Vraceli se tam, odkud oba kdysi odešli - Hanna před desetiletími, Michal sotva před rokem.\nA jak vlastně Michal dokázal tak prostě a jednoduše zlomit kletbu Zlaté brány?\nNeutekl jako mnozí pryč, když supí křídla zašumněla nad bránou a jejich křik byl těm nešťastníkům smuteční melodií, věřil, že mu neublíží, věřil sám v sebe, že je jeho údělem jít do světa a najít zakletou dívku.\n23. září 2011 v 23:36\t| Magdalena\n23. září 2011 v 22:46\t| magdalena\n12. července 2011 v 16:46\t| Magdalena\nKdyž zvednete oči k noční obloze, spatříte nejen miriády hvězd, ale také Měsíc. Někdy je ho jen srpek, to jak ho zakrývá stín a jindy se houpe nad našimi hlavami jako stříbrný míč. Ale žádný z lidí ještě nezahlédl tvář dívky, která se v něm ukrývá...\nJen jeden člověk to dokázal.\nV ohybu řeky stojí velký mlýn, který od rána do noci vesele klape dřevěným kolem a mlynář se svými pomocníky mění zrno na mouku. Mlynář je už starý, téměř bělovlasý, ale stále statný chlapík, který chodí po šalandě a v ústech se mu kývá pěnovka. Má syna, mlynářského mládence Pavla.\nPavel dorostl do podstatně větší výšky než jeho tatík, je ale stejně širokoplecý a zelenohnědé dobrácké oči nejsou o nic mírnější, než oči jeho mámy, která postává ve světnici u plotny a stále něco kuchtí a míchá v rendlících. Pan otec má k ruce několik tovaryšů a sem tam k nim zabloudí i krajánek, aby se u nich najedl, vyspal a místo několika grošů za nocleh a polévku pomohl se zásypem. Děvečky pak poklízí dvůr a dobytek a nejedna z nich háže po hezkém Pavlovi očima a doufá, že jí jednou vezme mladý mlynář k muzice.\nAle Pavel neměl nikdy moc pro ženské pokolení oči. Byl stydlivý a děvečky se svými prořízlými pusami a ostrými jazyky byly pro něho spíš noční můrou.\nChodíval rád sám za mlýn, kde ve vrbičkách měl svou tajnou skrýš. Tam chytával ryby nebo jen tak pozoroval líný tok řeky. Nejčastěji zde býval večer, když na řeku padal soumrak, stíny se halily do černého hávu a klapot mlýna zvolna ustával. Když pak ticho zavládlo krajem a jen monotónní šumění řeky podmalovávalo vlídný čas, bylo Pavlovi krásně. Měl rád ty chvíle teskné prázdnoty, kdy ho netížily chmury a kdy mohl zapomínat na všední starosti. Lehával na břehu řeky s rukama za hlavou a díval se, jak vychází Měsíc a jak zalévá kraj svým matným stříbrným světlem.\nMěsíc. Ten tajemný mlčenlivý přítel, kterého tak důvěrně znal. Jemu v duchu svěřoval svá dětská trápení odřených kolen a zpřetrhaných udic a stejně tak se k němu vracel, když už odložil krátké kalhoty a v rukách unesl plný pytel bělostné mouky. Po nocích mu vyprávěl své sny o neznámých krajích, které by chtěl vidět, své touhy o dívce, kterou by miloval a kterou by jednou rád přivedl mámě za pomocnici.\nJednoho letního večera zase Pavel snil s otevřenýma očima a Měsíc zvolna vystupoval vzhůru po obloze, aby zahájil svou každonoční pouť k rozbřesku. Pavel byl ten den smutný, děvečky si ho už zcela nepokrytě dobíraly, že se jich stydí a i máma nad ním kroutila hlavou, když se u večeře ve velké světnici propírala nedělní tancovačka a kterou Pavel jako obvykle proseděl s korbelem v ruce a marně ho vesnické holky lákaly do kola.\n"Měl by ses oženit, co se s tebou stane, až zavřu oči" stýskala si máma a Pavel zesmutněl o to víc, když si představil, že jednou tu jeho laskavá máma nebude.\nProto dnes žaloval Měsíci svou bolest v srdci, že se mu vesnické holky nelíbí a děvečky už teprve ne a že neví, jestli pro něho třeba někde ve světě nevyrůstá milý kvítek, který by mohl přesadit do své zahrádky a jenž by ho dokázal potěšit.\nJako vždy, když svému stříbrnému příteli na obloze vypověděl všechno trápení, smířen se světem pozvolna usínal. V polospánku k němu vítr zanesl jemné cinkání stříbrných zvonečků a Pavlovi se na rtech objevil mírný úsměv, jak se propadal do říše snů. Už neviděl, že se přes tvář Měsíce přehoupl stín a ten stín se začal snášet k zemi. A čím blíže byl, tím více dostával lidský tvar. Země se dotkla půvabná nožka dívky. Byla jako utkaná z měsíčního svitu, celá plavá a bílá. Dlouhé vlasy jí halily jako závoj a jemná bílá pleť zářila do temné noci. Dívka se rozhlédla jako laň, která se přišla napít vody a pak ani snad nedošlapujíc na zem, přiblížila se ke spícímu Pavlovi. Poklekla vedle něho a začala ho pozorovat a tiše se chichotala do dlaní. Byla jako rozpustilý motýlek. Poposedávala, zdvihala se a zase Pavla obeplouvala v ladných spirálách. Pak najednou snad neposedná rybka šplouchla hlasitěji vodou, dívka se poplašila a jako šipka vylétla vzhůru. V mžiku po ní nebylo ani památky. Jen....jeden dlouhý stříbrný vlas zůstal ležet na trávě a matně svítil.\nPavla jako po každé probudil pan otec, který chodíval před spaním kontrolovat řeku, zda je všechno v pořádku a nikde se neděje něco zlého.\n"Ty snad nikdy nedostaneš rozum" zabručel vlídně, když se jeho syn protáhl ve své výšce, až mu v zádech zapraskalo.\n"Uženeš si souchotě!"\nPavel se s otcem vydal k domovu a po cestě hovořili o mlýnu. Potřeboval novou střechu, ale kde na ni vzít peníze, když jim chalupníci platili groši a ne stříbrem. Než dají potřebný obnos dohromady, očeše jim šindele vítr. Tu se Pavlovi pod nohou zableskla jakási záře. Co to jen je?\nPavel se sehnul a užasle zvihl tenoučký stříbrný vlas. I pan otec zíral na nevídaný skvost. Kde se tu takový poklad vzal? Že by je samo nebe vyslyšelo a nebo že by země vydala něco ze svého bohatství, aby jim pomohla?\nDruhý den ráno jeli mlynář i Pavel do města ke zlatníkovi, a ten jim za stříbrný vlas vysázel na ruku hezkou řádku tolarů. Oba mlynáři se zaradovali. Tolik peněz!! Bude nová střecha a možná zbyde i mámě na nový vlňák a panu otci na tabák. Pavlovi však podivný nález nešel z hlavy. Byl si jist, že zvečera tam stříbrný vlas neležel, byl by si ho všiml, vždyť zářil jako nit, utkaná z Měsíce. A večer zamířil opět na známé místo ve vrbičkách a pozorně prohlížel každou píď země, aby té záhadě příišel na kloub.\nNenašel nic, zhola nic a tak si za chvíli sedl do trávy, opřel si bradu o kolena a jal se dumat o té podivné události. Než se nadál, klesla mu víčka a spánek ho jako tisíckrát předtím přemohl.\nNa oblohu se vykutálel Měsíc. Ale Pavel už ho neviděl. Říše snů ho pevně držela ve své náručí.\nA zase se nočním nebem mihl stín a plavá dívka dosedla vedle spícího mládence na paty. Dnes nepoletovala okolo, tiše seděla a prohlížela si statného mlynáře, schouleného do trávy.\nPavel se ve spánku pohnul a dívka, polekána nenadálým pohybem, vznesla se a horempádem pospíchala do svého stříbrného obydlí vysoko na obloze.\nDalší dny přinesly sychravé a deštivé počasí. Pavel chodil zamračeně po mlýnici a nic ho netěšilo. Jakýsi tajemný pud ho lákal do vrbiček, ale déšť, pouštějící z nebe šedé provazce vody, byl silným a vytrvalým protivníkem. A Pavla to táhlo ven, čím více ubývalo světla a nastupovala vláda noci. Déšť si ale postavil natruc hlavu a neustoupil. Pavel nakonec otevřel okno v seknici, kde spával na peci, zatočený v ovčí houni a nasávající do kůže teplo z otevřené trouby a vůni máminých buchet, která ho provázela už od dětství. Déšť šuměl svou neuspořádanou píseň, podrhovanou pleskáním kapek o římsu a Pavel ležel na břiše a naslouchal té disharmonii tónů.\nPak usnul a hlava se mu svezla na stranu. Ve snu se mu zase zjevila. Ta nádherná a sličná dívka, o které se mu už tolik nocí zdálo. Hříva plavých vlasů, jako utkaných ze stříbra, jí rámovala bledý obličej a její temně modré oči měly stejnou barvu jako letní obloha, když den předává noci svou vládu. Jak rád by Pavel věděl, jestli ta dívka skutečně existuje nebo je to jen přelud z jeho snů.\nNemohl si pomoci, ale myslel na ni, kudy chodil. Jak byla krásná, tak odlišná od hrubě stavěných děveček a jejich klevetivých úst, jak byla jemná - jako ze stříbra ....\nPavel se trhnutím probral ze spánku.Stříbro....stříbrný vlas!!\nÓ osude, jaké nástrahy jsi to připravil pro ubohého Pavla? Ta dívka musí existovat - ten vlas...ten vlas je toho důkazem. Ale kde jí hledat? Pavel se na peci posadil tak prudce, až se uhodil do hlavy o tyč na sušení šatstva. A snad právě ve chvíli, kdy pohasly hvězdičky, které se mu v divém reji roztančily okolo očí, rozhodl se, že svou vyvolenou najde i kdyby měl dojít na kraj světa a zase zpět.\nNedbal, že i když noční déšť už odtáhl, aby zase o kus dál napájel zemi svou vláhou, že je všude mokro a nevlídno, zapomněl na mámu i tátu, kteří se po něm budou ráno marně shánět a a máma si oči vypláče. Rychle si sbalil do uzlíku pár kousků ze svého oblečení, přidal chleba na cestu, pár grošů do kapsy a za chvíli už po něm zbylo jen vychládající místo na peci.\nKdoví, jak dlouho šel, když se rozednilo a on měl v nohách řádný kus cesty a domov byl kdesi daleko za zády. Byl v cizím městě, kde ho ohromil mumraj tržišť a dav lidí, tak se raději uchýlil do nejbližší hospody a nechal si natočil korbel pěnivého piva. Sedělo jich tam u stolu víc takových jako Pavel, vandrovních, co vláčí světem svůj tlumok plný snů a přání. Pavel pozorně poslouchal jejich vyprávění. A když hovor utichl, zeptal se nesměle na dívku se stříbrnými vlasy. Ale nikdo o ní neslyšel.\nPavel zesmutněl. Brzy se vydal dál na cestu a všech lidí se na ni vyptával. Jenže nikdo mu neuměl pomoci. A tak procházel od města k městu, od vesnice k vesnici a hledal tu, do níž se zamiloval. Procházel neznámé kraje, tak jak o tom sníval jako malý kluk a poznal, kolik krásy je mezi lidmi ukryto. Žasl nad překrásnými stavbami paláců a měst, jimiž cestoval a hledal svůj sen. Okouzlovaly ho hluboké lesy, strmé vrcholky hor, rozlehlé vodní toky a do daleka se táhnoucí pastviny, spatřil spoustu neuvěřitelných zvířat a ptáků, kteří u nich doma nežili....Doma. Pavel si častokrát stýskal, že lehkomyslně opustil staré rodiče a utekl do světa. Nic mu doma nechybělo. Jen....jen ona. Jeho tajemná dívka, provázející ho ve snech noc co noc, pletoucí mu hlavu a dohánějící ho k zoufání.\nAž jednoho dne přišel k malé, poloroztrhané chaloupce, kde se na zápraží vyhříval velmi starý muž. Čas mu vyryl do tváří hluboké brázdy, vlasy zbělely a dlouhé vousy padaly na prsa starce.Opíral se vsedě o sukovici a když Pavel přišel blíže, ochotně mu nabídl místo vedle sebe na lavici. Utrmácený a nešťastný Pavel si rád přisedl a s chutí se napil z krajáče kozího mléka, jež mu stařec podal. A protože staří lidé bývají častokrát zvědaví jako malé děti, vyprávěl Pavel starci své zážitky z dlouhé cesty.\n"A proč ses vůbec vydal do světa?" chtěl nakonec věděl stařec.\n"Protože jsem hlupák, chtěl jsem mít něco, co neexistuje" přiznal se Pavel.\n"A co tedy hledáš?" vyzvídal starý muž.\n"Dívku, kterou znám jen ze svých snů. Je krásná jako měsíční svit, má plavé vlasy a bledé líce.Vím, že někde žije a chtěl bych jí říci, že jí miluji." Pavel byl červený jako vlčí máky.\nStařec pokýval bílou hlavou:\n"Vím, o kom mluvíš. To je Luna, měsíční dívka, která za jasných nocí slétá na Zem a nahlíží lidem do snů. Znám jí dobře, tu malou taškářku, ani spočítat už by se nedalo, kolikrát mě svým stříbrným hláskem vzbudila ze spaní...."\nPavel se na lavici narovnal jako svíčka. To není možné! Snad spí a nebo si z něho stařec dělá dobrý den. Ale protože ho jasné slunce na tvářích šimralo svými paprsky, byl vzhůru. Podíval se na starce vedle sebe. I když se mu okolo očí rozprostíraly vějířky vrásek a jeho dobrácká ústa se bezzubě usmívala, věděl Pavel, že vše, co slyšel, je pravda.\nAle radost vzápětí vystřídal smutek. Žije na Měsíci. Copak by některý člověk na světě dokázal vyšplhat k Měsíci? Pavlovi bylo skoro do pláče. Prochodil skoro celý svět a přeci marně. No, co mu tedy zbývá. Musí se vrátit domů a říci rodičům, že už zmoudřel a že už se nikdy nebude honit za marnou nadějí.\n"Vrať se domů," řekl mu stařec, jakoby četl jeho myšlenky," štěstí, které někdy hledáš na kraji světa, ti může slétnout do dlaní i u vás doma, když to nejméně čekáš..."\nPavel se pomalu vracel domů. Už se smířil s tím, že jeho touha zůstane nevyslyšena. Co je mu platné, že zná její jméno, když je Luna vzdálená a nedostupná. Nedokázal si ale představit, že jí bude muset vytěsnit ze svých myšlenek a snů, že si bude muset najít dívku z masa a kostí a tu udělat paní ve mlýně. Nohy ho nesly domů jistě, jenže Pavel už nevnímal krajiny, kterými procházel, netěšil ho zpěv ptáků, šumění horských potoků, temné praskání staletých borovic, vyhýbal se obydleným městům a volil raději sotva znatelné cestičky v mechu a po kamení.\nKonečně se před ním otevřelo známé údolí, kde dosud líně tekla jeho přítelkyně řeka, klapot mlýna ho přivítal svou věčně stejnou písničkou a Pavlovi se sevřelo srdce. Jak ho asi doma přivítají? Najednou mu vázl krok. Táta se bude jistě zlobit, utekl od práce jako kluk a všechnu starost nechal na jeho starých bedrech. A máma? Kdoví, zda jí za tu doby starostmi o něho nezbělely vlasy, snad se ještě neustýskala nad svým nehodným synem. Pavel zakolísal v rozhodnutí a zamířil tam, kde mu bylo nejlépe. Vrbový stín ho přijal do své náruče, jakoby odsud nikdy neodešel. Snad ani ten vyležený důlek v trávě se ještě nestačil ztratit. Pavel si sedl a pozoroval řeku. Lhostejně plynula celá staletí okolo a nevěděla nic o trápení mladého mlynáře, kterému hořké zklamání zaplavovalo duši, nezajímalo ji, že má strach z budoucnosti.\nSoumrak se toho dne snesl nějak dříve. A nebo si Pavel neuvědomil, jak dlouho už tu vlastně sedí? Náhle byl celý nedočkavý, až vyjde Měsíc. Srdce se mu prudce rozbušilo, když se dorůstající srpek vynořil z mraků a ozářil řeku svým studeným světlem.\nPavel už to nedokázal vydržet. Padl na kolena a vroucně zaprosil:\n"Luno, má krásná, milovaná Luno, šel jsem za tebou světa kraj a nenašel tě....proč se přede mnou ukrýváš?"\nDvě temně modré oči zamrkaly na Pavla z té nesmírné výšky a mlžný stín, snášející se z Zemi, měnil se do ladných tvarů dívky Luny. Najednou tu stála, upírala na Pavla své hluboké tůňky očí a Pavel se v nich v okamžení utopil. Jak se bál jen pohnout, aby se jeho přelud nerozplynul. Téměř ani nedýchal, jen tak stál a srdce mu vyzvánělo v hrdi hlasité aleluja a hrozilo, že samým štěstím praskne.\n"Někdy je štěstí na dosah a ne za horami, stačí natáhnout ruku..." zacinkal Lunin stříbrný hlas a Pavel jako ve snách natáhl ruku před sebe a podal jí Luně. A ona mu podala svou.\nNoc ještě nestačila zahnat obyvatele mlýna do jejich loží. Pan otec s chasou seděl u stolu a všichni hovořili o dalších dnech, panímáma a děvečky poklízely světnici. Ozvalo se zaklepání na dveře a na prahu se objevil....Pavel. Panímámě leknutím i radostí vypadla z rukou mísa od brambor a rozbila se o podlahu. Žádná z děveček ale nepřiskočila a nesesbírala hliněné střepy. Všechny jako omámené koukaly na plavou dívku, kterou Pavel vedl za ruku.\nPan otec se první vzpamatoval a pokročil k synovi:\n"Tak tě vítám zpět, Pavle, jsem rád, žes našel cestu domů!"\nPavel si oddechl. Hrozně se bál, že mu rodiče neodpustí.\nPak přivedl dívku doprostřed světnice k mámě a řekl jí:\n"Tohle je Luna, maminko, moje nevěsta..."\nA tak to také bylo. Sotva uteklo pár neděl, slavila se ve mlýně svatba. Mlynář Pavel si bral za ženu Lunu, měsíční dívku.\nAž zvednete oči k noční obloze, spatříte nejen miriády hvězd, ale také Měsíc. Někdy je ho jen srpek, to jak ho zakrývá stín a jindy se houpe nad našimi hlavami jako stříbrný míč. Ale žádný z lidí už nikdy nezahlédne tvář dívky, která se v něm ukrývala...


Nejteplejší zimní dny v historii pozorování | In-počasí\nNejteplejší zimní dny v historii pozorování\nPublikováno: 28.02.2019 | Autor: redakce\nZávěr února do Evropy přinesl nezvykle vysoké teploty, které překonaly rekordy v řadě zemí. V Anglii naměřili v tomto týdnu dokonce 21,2 °C, což je vůbec nejvyšší teplota zaznamenaná v historii měření během meteorologické zimy v Anglii. Vůbec nejvyšší zimní teploty hlásili také ve Švédsku, kde na jihu naměřili 16,7 °C. Podobná situace byla také v Dánsku, Rakousku a na Slovensku. V Rakousku naměřili až 24,2 °C. Na jihozápadě Francie nedaleko Bordeaux včera neměřili dokonce letní teploty. Na několika stanicích zde teplota vystoupila na letních 27 °C.\nNa našem území byla nejvyšší teplota během meteorologické zimy naměřena v roce 1994, kdy na konci února teplota v Českém Krumlově vystoupila na 22 °C. Tato hodnota dnes překonána nebyla. Nejvyšší teplota v tomto týdnu byla naměřena dnes v Kobylí na jihu Moravy na stanici ČHMÚ, kde bylo 18,8 °C. Absolutní rekord sice překonán nebyl, ale denní rekordy byly překonány na 96 stanicích (na více než polovině stanic). Mezi nimi bylo podle ČHMÚ i 7 stanic (z celkového počtu 11 stanic) s více než 100letou historií měření – jednalo se o stanice České Budějovice (18,2 °C), Praha-Klementinum (16,1 °C), Semčice (15,6 °C), Teplice (15,5 °C), Opava, Otice (15,4 °C), Havlíčkův Brod (15,2 °C), Tábor-Měšice (14,8 °C). Ještě tepleji bylo v sousedním Slovensku, kde na několika stanicích na jihozápadě zaznamenali 20 °C.\nTakto extrémně vysoké teploty v příštích dnech skončí. V příštích dnech se teploty budou pohybovat nejčastěji mezi 6 °C až 12 °C. Stále se sice jedná o nadprůměrné hodnoty, ale již nebudou překonávat dlouholeté teplotní rekordy. Na obloze také bude více oblačnosti a občas se přidá déšť.\nTip: Aktuální teploty v ČR\nTeploty dnes na mnohých místech překročily 15 °C, na jihu Moravy bylo až 18 °C.


HOKEJ: Opava - Uničov 2:3n - Opavský a hlučínský deník\nHOKEJ: Opava - Uničov 2:3n\nOpava - (AKTUALIZOVÁNO, FOTOGALERIE) Veterán se zkušenostmi z letošní Ligy mistrů Petr Pavlas rozhodl o tom, že si Uničov odváží z Opavy dva body.\nHC Slezan Opava - HC Uničov 2:3. | Foto: DENÍK / František Géla\nJeště na podzim opora Slovanu Bratislava rozluštila penaltové drama nedělního šlágru druhé hokejové ligy mezi domácí Opavou a Uničovem.\nSlezan s juniorem Adamem Trenčanem v brance nejdříve přežil velkou šanci Pekra, ovšem v 5. minutě inkasoval. Nad brankářovo rameno mířil přesně Jurča. Opavští odpověděli akcí dvojice Tichý – Černý, prvně jmenovaný trefil jen brankáře Jedličku.\nBěžela 14. minuta a stadion utichl. Ševčíkovo nahození tečoval šikovně do odkryté branky Pekr. Otřesení domácí se ale dokázali ještě do sirény zvednout. Odraženého puku se zmocnil Tůma a vrátil svůj klub do hry.\nDruhou třetinu začala Opava aktivně a brankář Jedlička si mohl koupit lístky na kolotoč. Nejdříve zazdili tutovky Černý s Měchem, poté neuspěl ani David Kovalovský. Minutu před koncem třetiny ale přece jen přineslo ofenzivní snažení domácích své ovoce. V přesilovce nedal Jedličkovi šanci Bednárek.\nVe třetí třetině se oba týmy spíše soustředily na pozornou obranu, a zápas tak dospěl do prodloužení. V něm měl největší šanci Kovalovský, který se sám řítil na Jedličku, ale v rozhodujícím momentu trefil tyč. O vítězi rozhodovaly samostatné nájezdy. V nich zařídil hostům vítězství Petr Pavlas.\n„S výsledkem nemůžeme být nespokojeni, soupeř má svou kvalitu. Ve druhé třetině jsme měli ale mnoho šancí, snad každý útočník mohl dát gól. V prodloužení jsme bohužel dali tyčku a nájezdy našim brankářům nevyšly. Na posledním nájezdu jsem chtěl něco změnit a postavil jsem Radka Konečného, ale Petr Pavlas je zkušený hráč a nájezd proměnil,“ zhodnotil utkání opavský trenér Karel Suchánek.\nHC Slezan Opava - HC Uničov 2:3 (1:2, 1:0, 0:0 - 0:0)\nBranky a nahrávky: 18. Tůma (Polok), 39. Bednárek (Grofek) - 5. Jurča (Pekr), 14. Pekr (Ševčík), 66. Pavlas. Rozhodčí: Mrkva - Bojda, Mikler. Vyloučení: 5:6. Využití: 2:1. Diváci: 300\nHC Slezan Opava: Trenčan (65. Konečný) - Vitásek, Tichý, Čavrk, Bednárek, Měkýš, Hartmann - Grofek, Měch, Černý, Kovalovský, Chalupa, Kocián, Suchánek, Polok, Tůma, Suchý, Kříž, Weiss\nHC Uničov: Jedličk (65. Tihlář) - Pavlas, Heča, Rajnoha M., Molota, Bahula, Žákovčík - Pekr, Ševčík, Komínek, Frieb, Rajnoha K., Čada, Diviš, Bařica, Jurča, Handl, Pur\nJedličŠkoda neproměněných šancí\nOproti předpokladům se v brance Slezanu objevil v nedělním zápase proti Uničovu Adam Trenčan. Opavská posila Tomáš Vošvrda si totiž v sobotním zápase juniorky přivodil zranění a nemohl na zápas přicestovat.\nSlovenský gólman ve službách Opavy v zápase podal dobrý výkon a devětadvaceti úspěšnými zákroky svůj tým podržel, byl rád, že se jeho spoluhráčům podařilo dotáhnout nepříznivý stav 0:2, který na světelné tabuli svítil po 14 minutách. „Ta první třetina nám nevyšla, nevím, čím to bylo. Naštěstí jsme dokázali ještě na konci třetiny snížit a ve druhé třetině vyrovnat,“ říká Trenčan.\nDo druhé části poté opavský tým vlétl jako vyměněný a zasypával uničovského brankáře Jedličku jednou střelou za druhou. Byly pokyny od trenérů v kabině odlišné od začátku zápasu? „Určitě ne, trenéři nám říkali to samé. Začali jsme ale hrát lépe v obraně a je škoda, že kluci nedali víc šancí,“ zalitoval mladý gólman.\nAdam Trenčan nakonec tým dovedl do prodloužení, a když v něm v největší šanci trefil David Kovalovský jen tyčku, došlo na nájezdy. V nich ale hosté dvakrát skórovali a trenér Suchánek se rozhodl na třetí nájezd poslat do hry náhradníka Konečného. „Nevím, proč se tak rozhodl, mně k tomu nic neřekl. Věřil jsem si na ten poslední nájezd,“ podotkl Trenčan.\nHostující velezkušený obránce Petr Pavlas ale Radka Konečného překonal, a protože opavský Černý ve třetí sérii neuspěl, odvezli si hosté bod navíc.\nZajímavostí je, že i uničovský kouč Sršeň provedl před nájezdy změnu a do branky se postavil náhradník Tihlář.\nAdam Trenčan do sezony původně vstupoval jako jednička juniorského týmu a měl krýt záda Radkovi Masnému u mužů, nakonec se ale do branky dostal častěji, než sám vůbec očekával. „Jsem rád, že jsem mohl tolikrát chytat. Druhá liga je oproti juniorce mnohem rychlejší, hráči jsou zkušenější a i ty střely mají větší rychlost,“ porovnával Trenčan obě soutěže.\nNa play off by ale zřejmě měl opět zaujmout pozici náhradníka. „Trenér říkal, že by měl přijít na play off David Iláš, takže asi bude chytat on. Když dostanu šanci já, určitě se budu snažit podat co nejlepší výkon,“ řekl Adam Trenčan. Svoje play off si ale Trenčan užije v juniorce, kde se bude snažit se spoluhráči vrátit loňské vyřazení Plzni.\n„Určitě se na to těším. Věřím, že je porazíme a vrátíme jim to,“ řekl odhodlaně.


Hydro - Mortal Kombat - POSTAVY.cz\nKyborg, dříve člověk (Cryomancer)\nVálečník klanu Lin Kuei, LK-1V1\nMidway, Malibu Comics\nSub-Zero, Cyrax, Sektor\nMortal Kombat, Mortal Kombat: Legacy\nHydro byl člen Lin Kuei, jenž se objevuje v komiksu Mortal Kombat: Blood and Thunder. Hydro byl blízkým přítelem Sub-Zera a samozřejmě také bojovník Lin Kuei, který cestoval po světě a společně se Sub-Zerem potlačoval síly Outworldu. Hydrova schopnost spočívala v ovládání vody. Hydro byl schopen vrhat na nepřítele vodní projektily nebo jej nahodit vodou tak studenou, že ji svého protivníka defakto zmrazil. Po souboji v Outworldu byl Hydro zavražděn Scorpionem, coby součást Scorpionovi přísahy, že zabije všechny Sub-Zerovi přátele a blízké, ještě před tím než zprovodí ze světa jeho samotného.\nAutoři popisu: Deloran; wyruzzah; -\npro MÉNĚ REKLAM se přihlaš a komentuj postavu Hydro\nJestli je Sub-Zero cryomancer tak tenhle je hydromancer? :D\nJop, dalo by se to tak nazvat\nV MK: Legacy z něj udělali Cyber Hydra a uměl vytvářet elektřinu, což je asi logické, protože voda ke kybernetice moc neladí :D\nTyhle komixy, mám takový pocit, nepatří do hlavní kánonové linie, ale utváří si příběh po svém, že? mělo by se to v popisu zmínit, ale jinak hezké. Lin Kuei mám rád, od doby co je začal védst Sub-Zero\nkomiksi jsou kanonické.\nPouze některé, existují dvě linie komixů. A kánonicé jsou pouze ty, které popisují díl určité hry. Pak jsou od Malibu Comix a ty jsou nekánonické. A právě odtud je i Hydro.\nOh shit...I think u ve got a point there\nPrvní dvě slova sem pobral...\nJako , že máš asi pravdu :D Mě zmátlo to, že jsem slyšel o kanonickejch komiksech :D\nTo je právě trochu zrada, že jsoui dva druhy komixů, podle nakladatele. Oni jsou oficiální produkt MK oba, ale jen Midway série je hlavní kánon. A jsou tam občas dost velký rozdíli. Třeba Hydro je parťák staršího Sub-Zera, který v téhle komixové řadě nezemřel a ani nebyl tak zlý. Spíš byl mixem mezi Bi-Hanem a Kuai Liangem. Naopak Scorpion je v ní ultimátně zlý. V kánonu by nikdy nechtěl pozabíjet všechny Sub-zerovi přátele, dokonce jeden čas hlídal Kuai Lianga jako odplatu za to, že zabil jeho bratra (než mu Quan Chi nakecal, že Kuai Liang vybil jeho klan)\nNo mě příjde, že v MK9 je Scorpion zase o něco míň smířlivej. Takovej už jenom prostě vzteklej nemrtvej přízrak co chce zmlátit každého protože je prostě otrávenej svým neživotem :D\n14919. nejlepší postava\ndragon737 - 20%


Kostel zamířil do Edenu. Slavia útočí na play-off - Pražský deník\nKostel zamířil do Edenu. Slavia útočí na play-off\nPraha /FOTOGALERIE, ROZHOVOR/ - Už jen tři kola ragbyové KB extraligy zbývá sehrát a stejný počet klubů pokojně spřádá plány směrem k semifinálovým duelům. Nad všemi stojí obhájci loňského prvenství. Praga v nejvyšší soutěži už dvaadvacetkrát vyhrála, naposledy v Říčanech 28:3, a nic jiného než další titul si nepřipouští. Ohrozit by ji mohli předloňští mistři, ragbisté Tatry.\nMALÝ FANOUŠEK může být spokojený. Ragbisté Slavie porazili v derby Spartu 34:29.Foto: ČTK/Ladislav Adámek\nVýsledky 11. kola KB extraligyRC Slavia Praha – RC Sparta Praha 34:29 (15:12), na pětky 4:4\nBody: Kolář 9, Mil. Jirman 5, Mich. Jirman 5, O. Maňák 5, Švorčík 5, Merxbauer 5 – Vokrouhlík 14, Benda 5, Sulamanidze 5, Paloidze 5.\nRC Tatra Smíchov – RC Dragon Brno 41:15 (10:0), na pětky 7:3\nBody: Černý 10, Procházka 10, Honner 6, Šimák 5, Rudolf 5, Kopřiva 5 – Richter 5, Burian 5, Zeman 5.\nRC Mountfield Říčany – RC Praga Praha 3:28 (0:21), na pětky 0:3\nBody: Kučera 3 – Čížek 13, J. Fuchs 5, Syrový 5, Backa 5.\nRC JIMI Vyškov – TJ Sokol Mariánské Hory 70:6 (25:6), na pětky 11:0\nBody: Jaroš 20, Kovář 12, Pantůček 10, Monček 6, Brtníček 5, Soural 5, Doležel 5, Fialka 5, Kovář 2 – Kloda 6.\nSmíchovští, na podzim nenápadný štírek, na jaře tajfun, který už odfoukl Vyškov a o víkendu Dragon Brno 41:15.\nFacku od Tatry dostal v prvním kole Vyškov (14:21). Proti Mariánským Horám sice zabral, vítězství 70:6 nad posledním týmem soutěže, ale nemůže být měřítkem. Play-off má nicméně jisté.\nZbývá tedy obsadit čtvrtou pozici. Nejblíže k ní mají sparťané, kteří sice prohráli derby na Slavii 29:34, ale díky čtyřem položeným pětkám i porážce o méně než sedm bodů, drží před červenobílými stále náskok.\n„Derby nabídlo pěkné ragby, padlo v něm hodně bodů, položila se řada pětek," začal pozitivně, přes porážku, která znamenala ztrátu putovního poháru Kostel, kouč rudých Antonín Brabec.\n„Bylo znát, že Slavia nastoupila v nejsilnější sestavě od dob, co vyhrála extraligu (2010). Vrátili se jí hráči, kteří působili v zahraničí, a stal se z ní těžký soupeř. To my nehráli v takové síle jako loni. Což ale do doby, než si vychováme nové Hrušky nebo Loutocké, nebudeme," pokračoval lodivod Sparty, poté se jal rozebírat konkrétní situace derby.\n„Přestože jsme čekali veliký tlak soupeře, většinu utkání jsme strávili na jeho půlce. Bohužel jsme ale nedokázali být tak nebezpeční jako oni. Pokud už Slavia zaútočila, položila," vysekl poklonu ofenzivě červenobílých muž, který díky bonusovým bodům mohl odjíždět z Edenu spokojený.\n„Každý bod se počítá. Je jasné, že nyní hrajeme o čtvrté až šesté, možná sedmé místo. Semifinále je pro nás velikým lákadlem. Stojíme na příčce, která ho zaručuje, a my se na ní chceme udržet. Máme náskok, je příjemné ho hájit," uvedl Brabec, jenž se na závěr zamyslel nad losem odvěkých rivalů.\n„My i Slavia hrajeme s Říčany a Tatrou. Podle mého názoru se o postupujícím do play-off rozhodne až v posledním kole. V něm hostíme Dragon Brno a Slavia právě Smíchov. To by mohlo být naší výhodou, stejně tak fakt, že hrajeme dvakrát doma, zatímco červenobílí pouze jednou. Nezatracoval bych ale ani Říčany a Dragon," dodal.\n1. Praga 11 11 0 0 51\n2. Tatra Smíchov 11 9 0 2 43\n3. Vyškov 11 8 0 3 39\n4. Sparta 11 4 0 7 24\n5. Slavia 11 4 0 7 21\n6. Říčany 11 3 0 8 15\n7. Dragon Brno 11 3 0 8 14\n8. Mariánské Hory 11 2 0 9 13\nMezi Spartou a Slavií, respektive Říčany a Dragonem, rozhodují body obdržené za čtyři položené pětky v zápase a za prohru o méně než sedm bodů.\n12. kolo doma Říčany\n13. kolo venku Tatra Smíchov\n14. kolo doma Dragon Brno\n12. kolo venku Mariánské Hory\n13. kolo venku Říčany\n14. kolo doma Tatra Smíchov\n14. kolo venku Mariánské Hory\n12. kolo doma Vyškov\n13. kolo doma Mariánské Hory\nDvacet dvojky Michala Jirmana\nJeden týden zatracovaný, druhý hrdina. Doslova jako na emoční houpačce se musel cítit v minulých dnech slávista Michal Jirman. Svou obrovskou šanci na Pragovce neproměnil, proti Spartě ano. V obou případech svítilo před akcí na tabuli skóre 22:22, jen v Edenu se ale po ní objevila vedle dvojky šťastná sedmička.\nMichale, v prvním jarním kole Slavia na Pragovce překvapila. Vás ale nejspíš utkání moc nerozveselilo?\nMáte pravdu, promarnil jsem tam obrovskou šanci. Samozřejmě mě její neproměnění mrzelo. Hlavně proto, že jsme na vítězství měli, sami sebe pozitivně překvapili.\nVyčítal jste si dlouho inkriminovaný moment?\nAno, řešil jsem, co se stalo. Teď už mohu říci, že vím, co bylo špatně.\nProzradíte svůj závěr?\nMoc jsem přemýšlel. Nevěděl jsem, jestli mám akci uhrát pomocí kopu, nebo sám dojít do pětkoviště.\nTo bylo za stavu 22:22 a nyní jste za stejného položil pětku. Náhoda?\nDoufám, že je to náhoda. (směje se) Pětku se snažím dát vždycky, baví mě položit a vlastně kvůli tomu na hřišti jsem.\nNapadlo vás poté, že jste odčinil chybu?\nTakto jsem nepřemýšlel, spíš mě těšilo, že jsme se konečně dočkali vítězství pod novým trenérem. Vážně mě mrzelo, že se nám to nepovedlo v prvním jarním kole. Určitá nervozita je pryč. Netušili jsme, jestli jsme schopni zopakovat výkon z Pragovky, nyní už to víme.\nCo přinesl mužstvu nový kouč Andy Chuter?\nNaprosto nové prvky, které jsme do té doby neznali. Ukázal nám, že je ragby dřina, a to především na cvičišti. Takovou zimní přípravu, co jsme absolvovali, jsem ještě nezažil.\nJde o silové prvky. Tréninky nejsou zaměřené na dlouhé výběhy, poté výklusy, jaké jsme vždycky absolvovali. Jde o dvouhodinové intenzivní cvičení.\nČervenobílí hlásí návraty. Které považujete za nejdůležitější?\nVýborné je, že se nám pro jarní část vrátil Pepa Maňák, stejně tak jeho brácha Ondra, který nastoupil na podzim jednou. Těší mě i příchod mého bratra Milana. Všechno jsou to kvalitní hráči, kteří posilují tým nejenom fyzickou zdatností, ragbyovou schopností, ale hlavně mentálně. Hraje se vám jinak, pokud vedle vás nastupují hráči, kteří převyšují schopnostmi tři čtvrtiny soutěže.\nTěšil jste se na setkání s bratrem Milanem? Navíc v červenobílém dresu?\nPoté co bratr absolvoval operaci kolene, nebylo jisté, jestli si ještě zahraje. Teď se vrací a já věřím, že spolu odehrajeme ještě mnoho utkání a sezon.\nVraťme se k derby. V čem byla Slavia lepší?\nVíc jsme chtěli. Vítězství jsme moc potřebovali, přáli si ho. Proto jsme zabrali a příkladně dřeli.\nJak vnímáte pozici v tabulce? K play-off chybí tři body.\nPohled na tabulku je dvousečný. Od semifinále jsme kousek, zároveň se na nás ale tlačí týmy zespodu. Všichni hledíme nahoru, ve hře je ovšem stále i sestup.


AEW wrestler řekl, že chtěl znásilnit Sashu Banks. Teď čelí následkům | WrestlingWeb.cz\nAEW wrestler řekl, že chtěl znásilnit Sashu Banks. Teď čelí následkům\n23-06-2020 - 11:02\nWWE\tAEW\tSasha Banks\nAEW wrestler Sammy Guevara byl suspendován poté, co se začalo řešit jeho vyjádření na adresu ženské hvězdy WWE v podcastu z roku 2016.\nPoté, co měl Sammy možnost krátce pracovat ve WWE řekl v podcastu, že když viděl Sashu Banks, tak ji chtěl znásilnit. Guevara se za svá slova omluvil, a i když dodal, že šlo z jeho strany pouze o žert, tak si uvědomuje, že to bylo absolutně hloupé a nevhodné.\nZatímco bude suspendován bude jeho plat věnován ženskému centru v Jacksonville na Floridě. Sasha Banks potvrdila, že se jí Sammy Guevara za svá slova omluvil a vedli o tom dlouhou diskusi.\nZároveň dodala, že jde o něco, co je neomluvitelné a každý musí nést odpovědnost za své činy a slova.\nBobby Lashley chce být dvojitým šampionem\nVe WWE se uvažuje o velkých


Základní slovník investora | JenAkcie.cz\nZákladní slovník investora\nJaké pojmy jsou ty nejdůležitější?\nČlověk, který chce investovat musí znát celou řadu pojmů proto, aby se mohl co nejvíce orientovat ve světě investic. Znalost důležitých pojmů vám velice usnadní práci a pomůže si vytvářet obrázek o jednotlivých společnostech a následně vyvození výsledků a jejich porovnávání. Základní pojmy, který by měl investor znát, jak když jde s papírkem na nákup si nyní uvedeme.\nEPS (earnings per share) jsou zisky na akciích. Je to nejdůležitější ukazatel, který nám určuje cenu akcie a ukazuje nám rentabilitu společnosti. Vypočítá se způsobem, kde vezmeme volné cash flow společnosti, to znamená její volný podíl zisku po zdanění a počet akcií.\nP/E poměr (price to earnings ratio) je poměr ceny akcie a zisku na akcii (EPS). Znamená to, jaký násobek zisku na akcii je investor schopen zaplatit za jednu akcii. Slouží nám k výpočtu aktuální návratnosti akcie. Čím nižší je, tím vyšší je aktuální návratnost. To ale hned neznamená, že akcie s nízkým P/E poměrem budeme hned kupovat. Důležité je zohlednit i další faktory, zejména zadlužení, konkurenční výhodu, vyhlídky společnosti do budoucnosti, finanční situaci, managment a další vlivné faktory. V Rusku to je například i politika.\nPojem „Tržní kapitalizace“ udává jaká je aktuální cena společnosti na burze, lépe řečeno to znamená ocenění vlastního kapitálu. Pokud znám tržní kapitalizaci, mohu ji vydělit cenou akcie a vyjde mi počet akcií dané společnosti, tedy na kolik částí je vlastnictví společnosti rozděleno. Číslo tržní kapitalizace je důležité znát pro výpočet očekávané návratnosti.\nJe důležité koupi akcií neuspěchat. Měli bychom se nejdříve soustředit na náš investorský „jazyk“. Kdo jím bude mluvit, ten se dorozumí ve světě investic lépe.


Pracuji na PC. Bolela mě krční páteř, vystřelovalo to do pravé paže až k zápěstí. Lékař mi páteř spravil, začal jsem používat gelovou podložku pod myš. Bolest v předloktí od zápěstí po loket zatím po 2 dnech přetrvává. Můžete doporučit nějakou mast, cvičení apod.? Moc děkuji za radu. Byl jsem rád, že po 1 měsící je páteř OK, tak ještě ta paže.\ndoporučoval bych nějaký gel proti svalové bolesti. V případě, že by obtíže neustávaly, doporučuji konzultaci a vyšetření na neurologii.