Hory Rumunska podruhé\nNa počátku bylo slovo; to slovo nebylo od Boha, nýbrž z informačního katalogu, a znělo takto:\nDalší cesta z cyklu putování po evropských horách vede podruhé do Rumunska, za romantikou horských hřebenů, táborových ohňů, hlubokých lesů i divokých pasteveckých psů. Územně navazuje na putování po pohořích Podkarpatské Rusi a severního Rumunska. Cílem jsou tentokrát pohoří Jižních Karpat: Cibin, Lotru, Paring, Retezat, event. Tarcu či Godeanu. Takovéto putování přináší nové a nevšední zážitky a dojmy, které Vás obohatí možná na celý život.\n1. den - z Prahy směr Brno, Bratislava, Budapest a Szeged (zastávka ve městě); nocleh v kempu\nStručné, jasné, výstižné. Kupodivu i téměř přesně splněné. Stejné i jiné než dřív. Vedle mě sedí osoba, která tam nejen před rokem, ale ani nikdy předtím neseděla. Ano, čas pokročil a i já se připojil k těm, kteří s sebou přibalili přítelkyně či přátele (v pokročilejších stádiích manželky a manžele). Takže to máme jednu Zuzku navíc. Jinak je ovšem osazenstvo vcelku klasické, tedy až na Ludvíka mladšího, kterého spolu s Pavlem Novotným stáhla přitažlivost východu o něco málo dál. Konkrétně snad až někam k Tibetu. No a pak tu máme ještě jednu ne-zas-až-tak-drobnou změnu. Máme jiný autobus! Pan Barcal si podle neověřených zpráv polepšil a zakoupil nový autobus, kterýžto není slučitelný s tím, čemu se na východ od nás většinou říká silnice. Tak uvidíme.\nTrasa se také nápadně podobá té už dobře známé z dřívějška, opět dálnice, zastávka před Brnem (tady nabíráme pár dobrodruhů, kteří se s námi jenom svezou), hraniční přechod, potom o něco jižněji a do Maďarska. To už jsem ovšem dávno v limbu, tradice se musí dodržovat. Kompletní přejezd Maďarskem jsem prodřímal, sledován závistivě Zuzkou, která v autobuse pro změnu zásadně nespí.\nDo Szegedu jsme dorazili navečer, již řádně přesezení. Rozložili jsme se v kempu u řeky, někteří vyrazili do víru velkoměsta, jiní do sprch a spacáků. Já byl v té druhé skupině, čímž zpravodajství o dnu prvém končí.\n2. den - do Rumunska, do města Arad, dále směr Deva, Sebeš a Sibiu (prohlídka historického jádra města), odtud do hor do horského střediska Paltinis; nocleh v přírodě\nA další jízdní den. Obávaná rumunská hranice tentokrát své možnosti neukázala (zato při návratu - argh!), pro změnu nás pár kilometrů za ní zastavili policisté. Pokuta! Za co? No přece za nic! Tady je Rumunsko, vy jste ze Západu, tak koukejte solit. Momentálně je pro nás čas cennější než požadovaná částka, i tedy solíme a jedeme dál. Pohoda. Jedeme dlouho a dlouho, já opět dřímám (vzkaz pro B. a M., případně další - nezáviďte a zdržte se prosím komentářů). Den mi nerozjasňuje ani zastávka v Sibiu. Je tu nechutné horko a něco jako chřipka, co si s sebou vezu z domova, nemá pro kulturní zážitky pochopení. Jediným světlým bodem exkurse tak zůstává zakoupení zapomenutého zubního kartáčku (pravá rumunská kvalita). Loučíme se zde také s dobrodruhy, vyrážejícími na Fagaraš a přilehlá pohoří. Na náměstí probíhají jakési folklórní slavnosti, nevypadá to špatně, pouze nám není příliš jasné, proč jsou někteří účinkující z Řecka (alespoň podle transparentů).\nZa Sibiu už se objevují hory. Konkrétně Muntii Cindrel. Autobus dostává zabrat. Nohy bolí jen při představě, že bychom tohle měli šplhat nahoru po svých. Ještě chvíli jedeme po náhorní rovině, pak zase trochu dolů, a najednou zastavujeme u horského střediska Paltinis. Je tu hospoda, dolní stanice sedačkové lanovky, stánek s občerstvením a sjezdovka. Na ní spát nemůžeme. To nám sdělí místní asi-správce poté, co si nakoupíme pár nezbytností (malovaná baseballová pálka a podobně) a chceme si rozložit stany. Krátká porada a nové pokyny - popojedeme kousek zpátky a rozložíme se tam, tady jenom nabereme vodu a ráno se vrátíme. Mládenci v kiosku tím připravujeme pár horkých chvilek, nicméně sladká odměna v podobě propagační kalkulačky je mu bohatou satisfakcí. O kus zpátky konečně nalézáme slušné místo, kde pojídáme a uléháme. Zítra se startuje.\n3. - 5. den - přechod horských hřebenů pohoří Muntii Cibinului a Muntii Lotrului; pochod ve směru na vrcholky Batrina a Besineu a po plochém hřebeni na Rozdesti (1950 m) a Niculesti (2032 m); nad jezerem Mare na nejvyšší horu pohoří Cindrel (2245 m); pak dolů do sedla Steflesti (1720 m, dobré tábořiště); vzhůru na hlavní hřeben Lotru a nejvyšší vrch Cristesti (2233 m); pak po holém výhledovém hřebeni na Piatra Alba ( 2179 m) a krásnými partiemi Timpa dolů na občerstvovací a odpočinkovou stanici v údolí řeky Lotru (chata Obirsia Lotrului, 1400 m, zde obchod a přijede sem náš autobus se zásobami)\nSTART! A hned se dělíme. Staromilci, případně osoby nevěřící rumunské technice vyrážejí pěšmo, zbytek nasedá na sedačkovou lanovku. Cesta, klasická slovenská svážnica, stoupá do zalesněného svahu, skoro stejně stoupá i teploměr. Kolem projíždějící nákladní vozy víří tuny prachu. První chata, první rozcestí. Pohled do mapy přináší zjištění, že dnešní trasa bude delší, než jsem čekal (a než by bylo zdrávo). No uvidíme. Následuje překvapení, když se za námi nečekaně objevuje tlupa lanovkářů s tím, že "trochu bloudili". Hehe, patří vám to. Značka teď odbočuje prudce nahoru, sápeme se do svahu; nejprve lesem, potom už jen travou. První vrchol, krásné rozhledy, krátký odpočinek. Vypadá to tu jako v Nízkých Tatrách někde na bočním hřebeni. Kopce jsou tu spíš dokulata, občas nějaká ta kosodřevina, většinou ale jen tráva. Jdeme po hřebeni, pořád dál a dál. Kolem panuje vedro. Já se Zuzkou jdeme většinou poslední, není kam spěchat. Ne snad že bych mohl. Pořád se necítím dobře, ale snad to přejde.\nČas plyne. Přecházíme další a další vrcholy s exotickými názvy. Batrina, Rozdesti, Niculesti. V jednom sedle potkáváme vůz tažený koňmi. Marcel, jdoucí za námi, je zřejmě romantickým pohledem uchvácen, neboť se nám ztrácí z očí. Znovu jej potkáváme asi o tři hodiny a jeden hřeben později. Prý si na chvíli sednul a tak na dvě hodiny usnul. Po probuzení neznámo proč vyrazil na opačnou stranu. Prý se jenom divil, že jsou tu všechny kopce nějaké stejné. Až na prvním vrcholu mu to přišlo divné a otočil se. To jsou mi věci.\nSlunce se pomalu chýlí k západu a před námi se vynořuje mohutný hřeben. Jeho nejvyšší bod se zove Cindrel, je to nejvyšší hora pohoří a, co je nejhorší, my přes něj musíme. Spát se má pod ním, bohužel z druhé strany. Velmi důstojným tempem se šinu vzhůru. Trvá to dlouho, ale vítězíme. Nahoře nás kromě větru a pěkného rozhledu čeká již lehce ztuhlý bratranec. Ukazuje nám další cestu. Pár stovek metrů dolů, to samé nahoru, potom dál po hřebeni. Nepotěšil mě. Alespoň že ta hrůza nás čeká až zítra.\nI bylo nám dusati dolů a pořád dolů. Když už to konečně vypadá, že níž už to nepůjde, narážíme na Marcela. Je nespokojen a mumle cosi o tom, že tady se mělo spát, ale nejspíš nebude, protože tu nikdo není. Šli někam... dál. Co se dá dělat, jestli narazíme na něco slušného, kašleme na ně a leháme. Bohužel se tak nestalo.\nNakonec přece jen dorážíme do sedla. Je zde spousta krav, potok a dřevařské maringotky. K jedné z nich zrovna míří bratranec s kýblem vody, za ním místní Rumunka. Ostatní se usadili o něco málo výš, my to obhlížíme tady. Bratranec mizí, po chvíli se opět zjevuje Rumunka s kýblem. Evidentně očekává, že jí ho opět někdo odnese. Tak to tedy omyl, nehodlám dnešní večer strávit jako nosič, obzvlášť když z toho zaručeně nic nebude. Raději se odsouváme za ostatními kousek výš do svahu. Rovných míst je tu už sice pomálu, ale snad se vyspíme. Ještě večeře a spát!\nV noci přišel deštík. Pro nás to neznamenalo nic, pro bratrance branné cvičení. Musel totiž v naprosté tmě přehodit přes kostru stanu ještě jednu vrstvu. Fajn zábava, kterou si klidně odpustím. Nutno dodat, že rumunská tma se naprosto nepodobá tomu, co si pod pojmem tma představujeme tady. Přece jen i v těch nejodlehlejších místech naší zemičky v noci vidíme, jak kdesi za kopci září pouliční osvětlení a načervenalá záře se alespoň trochu odráží od oblohy. Tak to v Rumunsku prosím není. Tedy alespoň v horách.\nRáno se zdá, že bude opět smažno. Z pelechů naštěstí vylézáme poměrně brzy, takže stoupání do svahu ještě neprobíhá ve vražedném vedru, ale stejně nám dává zabrat. Dnešní den bude dlouhý a osamělý. Netušíme, že ještě osamělejší bude noc, ale to předbíhám. Ted teprve stojíme na hřebeni Muntii Lotrului, mohutně funíme a sledujeme hřeben protější, po kterém jsme se pohybovali včera. Před námi se táhne něco velmi podobného, táhnoucího se až kamsi do nekonečna. Terén je zcela klasický, náhorní louka, mírné kopce, tu a tam vykoukne bílý kámen. Klesáme jen proto, abychom vzápětí zase stoupali, často odpočíváme, občas doženeme Marcelovu miniskupinku, ale většinou se ploužíme sami. Odměnou za zdolání svahu je pohled zase o něco dál, Lotrovské hory se táhnou až na obzor, kde se tyčí divoké pohoří Paring. Někde před ním tušíme údolí, kterým protéká říčka Lotru. U ní bychom měli dnes spát. Ještě stále mi není jasné, jak se tam chceme dostat; je to děsivě daleko.\nSlunce pálí jak šílené, stromy či spíše keře skýtají jen málo stínu. Občas si ale odpočinout musíme, i když se už cítím výrazně lépe než včera. Přesto se ovšem čím dál tím více shodujeme na názoru, že pohoří Paring spíše vynecháme a budeme si někde v nížině lízat rány. Teď je ovšem třeba vyřešit aktuální úkol. Značku to s námi definitivně přestalo bavit a odebrala se kamsi jinam. Nikdo netuší kam. Marcelova skupina mizí mezi stromy a keři, my ji následujeme o něco později, mírně odlišným směrem. Přesto po nich na druhé straně kopce není ni vidu ni slechu. Je sice vidět do daleka, ale nic povzbudivého náš zrak neoblažuje. Před námi se rozprostírá údolí se salaší, ovcemi, asi potokem a tušenými cestami. Tvar údolí značně připomíná to, co mám na své mapě; bohužel pouze připomíná. Je to pěkná zrada, zjišťuji to s definitivní platností až asi tak za tři hodiny, nicméně směr zachováváme naštěstí správný.\nAsi na půli cesty přes údolí Zuzka registruje kdesi v dáli pohyb. Plouží se tam temné postavy a občas se jim blýskne hůlka. Jsou to naši, ale příšerně daleko. Jdeme tedy za nimi, dolů, potom zase nahoru, horko je na hranici snesitelnosti, únava se hlasitě hlásí o slovo. Nahoře už sice dávno nikdo není, ale pokračujeme v naznačeném směru. Najednou v porostu něco zaštěká, zavrčí, zapraskají větve, a ze stromů se nenoří psí tlupa, ale Marcel a jeho miniskupinka. Jak se ukazuje, dezorientovaný velmi podobně jako my. Vůbec netušíme, kde vlastně jsme, ale na směru dalšího pochodu se shodujeme.\nA zase dolů do sedla, okolo salaše. Čerstvě narozené jehně nás ignoruje, i když procházíme přímo kolem něj. Rumunští pastevci na otázku "Obirsia Lotrului?" mohutně přikyvují, snědá stařenka ukazuje kamsi do údolí a říká něco o dvou hodinách. Stejně jako pastevec asi tak o dvě hodiny dříve, kterého se ptal Marcel. Absolutní nesmysl, jak zjišťujeme později my. Jak směr, tak časový údaj. Nevadí. Jdeme dál podle svého. Slunce se už kloní k západu, nohy škobrtají, žaludky skřehotají hlady. Cíl už asi nebude daleko, ale do setmění to nestihneme, to už je jisté. Viděli jsme v údolí přehradu, takže už jsme se zorientovali. A zrovna v takovou chvíli přichází naprosto super místo, u potoka, tráva, krásný rozhled, rovná místa. Neodolám. Uvědomujeme o našem rozhodnutí Marcela a zřejmě se tváříme tak, že se ani moc nehádá. Oni prý půjdou ještě kousek. Zatímco stavíme stan, vidíme je, jak lezou do protějšího svahu, chvíli se hemží nahoře a pak se ztrácejí v lese. O několik minut slyšíme volání, vidíme mohutnou gestikulaci a pochopíme, že už je to také přestalo bavit. Jen nevíme, jestli tam narazili na zbytek výpravy, nebo prostě utrpěli náhlou ztrátu elánu (bylo to to druhé). Každopádně my spíme tady a nehne s námi ani parní válec. Mezitím se šeří, do toho se umýváme, vaříme, jíme a posléze zalézáme do spacáků. Tak tenhle nocleh se opravdu vydařil.\nA zas je tu den. Už jsem nás dokonce našel na mapě, takže přes trvající nepřítomnost značky pokračujeme rozhodně vpřed. ještě chvíli jdeme po horské louce, ale když se před námi objevuje další salaš a s ní hrozba pasteveckých psů, odbočujeme dolů, do lesa. Střídáme cesty svážnicového typu s prodíráním porostem, procházíme přímo mezi super vybledlou horskou salaší a stodolou, obojí dřevěné a ztracené v porostu, dohadujeme se s krávami, kdože to půjde po silnici a kdo lesem, ale hlavně stále klesáme. A najednou, světe div se, se po téměř dvanácti hodinách, uprostřed divokých lesů, opět zjevuje značka. Nabýváme jistoty a spouštíme se pořád níž a níž. A když už to níž nejde, doslova vypadáváme na prašnou silnici mezi dvěma domky, jedním originálním dřevěným, druhým zděným. O pár sekund později narážíme na Marcela, který nás informuje, že autobus stojí o kousek dál, ale že sem stejně za chvíli přijede, takže se ani nemáme namáhat. Místo toho se přesouváme kousek vedle, hezky k vodě na rovnou zem. Tam už je rozložena další část výpravy včetně bratránka. S potěšením se dozvídáme, že někteří pravděpodobně ještě stále bloudí kdesi nahoře, že včera někteří neměli daleko k zoufalství a že bloudili snad ještě hůř než my.\nZbytek dne plyne velmi poklidně. Koupeme se v lotrovské říčce, odpočíváme, konzumujeme vybrané pokrmy (někteří z vlastních zásob, někteří místní speciality v nedaleké chatě), vítáme nově příchozí a tak podobně. Další den se má vyrazit na Paring, ale to se nás dvou netýká. Už jsme se dohodli, že zůstaneme tady a budeme nabírat sil na Retezat, poslední pohoří v programu. Na další zpravodajství o hrdinné výpravě proto musím přenechat pomyslné pero očitému svědkovi, konkrétně bratránkovi. Naše další dny byly totiž vyplněny krátkými výlety, koupáním, poleháváním, nočními koncerty cikánských lidovek z reproduktorů (kam se hrabe technoparty) a žlučníkovými záchvaty (takové vepřové po znojemsku se zelím v kombinaci se zapařenou klobásou udělá divy...) Tím prakticky končí mé zpravodajství. Přestože se Zuzka i poté vzchopila k nadlidskému výkonu a společně jsme překonali i velkou část hřebenu Retezatu, hlavní děj výpravy už šel mimo nás.\n6. - 8. den - po malém odpočinku u chaty Obirsia Lotrului údolím říčky Lotru, do divokých lesů a podél vodopádů k jezeru Cilcescu (1935 m) a ještě výše na hlavní hřeben (sedlo Piatra Taita, 2255 m); velehorským terénem oblasti Setea Mohor nad dolinou Carbunele (četná jezera), přes sedlo Gheresu (2113 m) a pak již na nejvyšší bod putování - horu Paringul Mare (2519 m); v nejdivočejších partiích hřebenů Paringu přejdeme hory Germanarea (2426 m), Stoinita (2421 m) a Cirja (2405 m); pak už blíže civilizaci na Paringul Mic (2074 m) a již travnatými svahy na chatu Rusu (1168 m)\nOpět nádherné ráno. Opět rosou zcela nasáklý stan. Jdu se umýt do vedle tekoucí říčky Lotru, suším tropiko od stanu a z autobusu vytahuji nezbytné zásoby jídla na příští tři dny. Tentokrát s sebou nemám Zuzčinu polní kuchyni (otrava dobře vypadající, ale zřejmě velmi nešťastně sednoucí konzervou čehosi ve vlastní šťávě) a tak navíc přibaluji vařič a ešus. A také svetr, přeci jenom jdeme do výšek nemalých, kde by mohlo být i trošku chladněji.\nVšichni jsou sbalení, pan Holan už je půl hodiny na cestě a tak vyrážím také, zanechávajíc bratrance jeho osudu. Cesta ubíhá velmi rychle. Podél říčky Lotru stoupám velmi zvolna horskou silnicí k jihu. Vlastě se zdá, že skoro nestoupám. Mažu si pusu faktorem 25 jako šílenec, neboť slunce začíná pomalu pálit a tady v údolí, ve výšce okolo 1450 metrů, žádný větřík nefouká, začíná být horko. Míjím skupinu nadšenců na horských kolech (Češi, nebo spíš Moraváci?), dřevaře, nakládající dřevo na náklaďák, dělníky opravující silničku, pana Holana a pak už nikoho.\nSilnička odbočuje na východ a škrábe se kamsi do sedla po levé straně ale já pokračuji stále podél potoka údolím.Cesta je pořád hodně široká, takže po ní může jet i auto. Asi po hodině cesty od tábora přechází cesta přes potok už dosti opotřebovaným mostem. Dál již mohou jen pěší. Dochází mne skupinka stíhačů (Ondra, Lenka, Bára, ....) a dál vyrážíme společně. Cesta začíná být hodně dokopce a je klasickým korytem přívalových dešťů (samé šutry). Podle ukazatele na stromě nám zbývá něco přes dvě hodiny k jezeru Cilcescu, kde máme toho dne ulehnout. Překračujeme peřeje a kaskády dravého potoka Lotru, ztrácíme a nacházíme cestu a sebe navzájem a pomalu se dostáváme nad úroveň lesa. První pastevci ovcí s všudypřítomnými psy. Pomalu mi docházejí síly, blíží se doba oběda. Část skupinky zůstává a posilňuje se jídlem, já s Honzou pokračujeme. Asi ve čtvrt na dvě dorážíme kosodřevinou pokrytou morénou k překrásnému jezeru Cilcescu. Rumuni jsou hrozný prasata. Všude, kde by se dalo tábořit jsou stohy konzerv a odpadků. Zcela vysílen ulehám na jednom takovém místě a odpočívám. Po nějaké době doráží zbytek skupiny stíhačů a shledává místo mého odpočinku zcela nevyhovujícím. Odchází přesně na opačný konec jezera. Mé první opojení opadá a odcházím také. Na onom druhém konci je prostředí snesitelnější a dokonce je tu ukryt i pramínek vody. Rozbaluji stan hned vedle jezera. Postupně přichází celá výprava. Hrají se hry (celou cestu hraje skupina stíhačů hru "uhádni kdo jsem", ale pořád). Večer přichází ZLO. Rumunští víkendový výletníci. S kazeťákem. Výkonným kazeťákem. Nejprve se chtějí usadit vedle nás, ale Tonda jim jemně vysvětlí, že to jako ne! Usínám při melodiích, které jsem v životě neslyšel a slyšet už ani nechci, alespoň v horách, ve výšce okolo 1900 metrů. Okolo čtvrté hodiny raní kazeťák a Rumuni umlkají.\nRáno je opět nádherné. Stan je kupodivu zcela suchý (že by předzvěst změny počasí). Vyrážíme na hřebenové sedlo do výšky 2255 metrů. Tonda a Peyraci jsou již dávno na cestě (chtějí přejít celý hřeben ještě dneska). V sedle opět bačové a pěkně větrno. Vidíme před sebou část hřebene až po nejvyšší horu Velký Paring. Cesta vede do dalšího sedla (2113) a dále pokračuje přes dva vrcholky do sedla. Ale my vidíme ještě jednu cestu, ta ty vrcholky obchází. Pomalu, ale jistě, je rozhodnuto. Šetříc síly obcházíme ony tři vrcholky po boční cestě. Po půl hodině obcházení se cesta definitivně ztrácí. Situace začíná být náročnější. Odvolávajíce se na karpatskou hru na nezlámané končetiny definuji směr co nejpřímější k sedlu. Kamzičími skoky se asi po další půl hodině dostáváme všichni zdrávi do sedla a tak naše první zkratka zcela bezezbytku dostála přívlastku (delší, ale zato obtížnější). Dále pokračujeme všichni svorně po hřebenové cestě do sedla Gruiu a odtud přímo na vrchol. Velký Paring (2519) je pokořen za dujícího větru. Mlhavé pohledy k západu odkrývají něco málo z údolí řeky Jiu, kde leží hornické městečko Petrosani, kam máme namířeno zítra. Kochám se pohledy na severovýchod, kde jsou patrny planiny a pohoří, jimiž jsme prošli v minulých dnech. Kolují vrcholové posilňující kalorické (a bůh ví co ještě) bomby tekutého i pevného skupenství (Pálenice Bihor = můj favorit č.1). Začínáme se ubírat směrem k našemu dalšímu tábořišti. V kruzích vysoké politiky se začínají probírat pro a proti různých možností místa našeho dnešního odpočinku. Posledním velkým vrcholkem Cirja (2405) končí pásmo skalnatých hor a my se propadáme do příjemných hřebenových planin. Po obhlídce jednoho bočního karu je o tábořišti rozhodnuto. odbočujeme vpravo z hřebene prudkou stezičkou dolů k mohutnému prameni (vypadá spíš jako vývěr Galbeny (no, i když ten jsem vlastně nikdy neviděl)). Stavíme stany, neboť počasí se tváří, jako že neví, co vlastně chce. Přibírám do stanu jednoho souputníka, jemuž přístřešek odpochodoval na zádech Borka spolu s Peyraky kamsi nad Petrosani. Večer ještě prožíváme trocha nešťastného vzrušení, o které se postarala jedna Rumunka, jež v sousedním údolí zřejmě nezvládla skok do příjemně chladivých vod ledovcového plesa Mija. Neschopnou jakéhokoli pohybu ji odtud na zádech přinesl její rumunský přítel a pan Holan mohl plně uplatnit svůj doktorský um a lékárničku pro snížení bolesti, kterou ona modřinami posetá slečna musela snášet. Usínáme pod kapkami deště z modré oblohy a za dusotu maníků z horské služby, odnášející nešťastnou dívku do civilizace.\nRáno je opět ….. , no vlastně už není tak nádherné. Všude se válí mlhy, slunce občas prohlédne, ale postupem času spíš neprohlédne. Je zima; balíme a vyrážíme zpátky na hřeben. Ještě včerejšího dne jsem se chtěl podívat na poslední výspu hřebene, kterou již značka obchází, abych se pokochal výhledem na Petrosani. Tak zaprvé, jak jsem měl možnost poznat později, nebylo by zase tak o co stát, ale především na hřebeni jsem viděl sotva pár kroků, jaká tam byla mlha. Postupujeme dále (snad i po značce) ke konečné stanici lanovky nad městem. S klesající výškou se vymaňujeme z nadvlády horských mlh a dostáváme se pod nadvládu rumunské civilizace. Sváteční výletníci se drápu proti nám do svahu, míjíme první ! víkendové chaty !, lyžařské vleky a tak. Rozhoduje se, jak dolu. Jdu se podívat ke konečné stanici lanovky. Nádhera, dokonalá samoobsluha. část drsnějších horalů začíná klesat ke cabaně Rusu, k našemu meetpointu. My, jež jsme očarováni kouzlem rumunské techniky naskakujeme na volně projíždějící sedačky lanovky (nejdřív bágl, pak daná osoba). Žádné placení, cesto dolů přemítám o nezištnosti místních lanovkářů. I kdepak, dole už pěkně solím místní měnu (i když poměrně směšný peníz). V místním „bistru“ přemýšlím o zakoupení pohlednice, ale náměty dvou vystavených jsou tak strašné, že s povzdechem odcházím. Stoupáme k cabaně Rusu. Chata jako taková je sice udržovaná, ale prý zcela v moci jakési větší skupiny místních výletníků, takže nám bohužel ne moc přístupná. To nám však náladu nemůže rozházet, neboť v sousedství stojí stylový hostinec. Dřevěný pajzlík nám skýtá všechny výdobytky civilizace od alkoholu počínaje alkoholem konče. No dobrá, dá se tu sehnat i něco nealkoholického a dokonce jsou nám ochotni udělat i něco k snědku, prostě paráda. Postupně se všichni setkáváme (tedy kromě skupiny Tondy a Peyraků) a po nějakém čase vyrážíme na poslední etapu dnešního putování: dobytí vlastního Petrosani. Cesta se ztrácí ve spleti bujné vegetace a ohrad pro domácí zvířenu. Konečně se dostáváme na louky nad samotné město, a přichází část putování, kterou mám vždy nejraději: sestup drsných horalů ošlehaných horskými větry mezi mrzké obyvatele města, kteří mnohdy ani netuší , jaké krásy mají za humny. Petrosani rozhodně není ospalá díra, hlavní třída překypuje životem, otevřenými obchody (najde se tu i internetová kavárna). Přicházíme ke starému nádraží ještě z dob Rakousko-Uherské monarchie a v jedné z postraních uliček spatřujeme známé barvy našeho autobusu. Plni sladké únavy zahazuje batohy do útrob busu a vyrážíme na prohlídku tepajícího města za účelem doplnění zásob a ochutnávky místních specialit (uherák).\nJeště večer vyrážíme autobusem na západ k jihovýchodním svahům pohoří Retezat. Za městečkem Cimpu Lui Neag, v místech, kde se jakš-takš asfaltová silnička mění v dřevěný most a dál pokračuje jen prašná cesta, hledáme místo ke spočinutí. Celý den bylo počasí nic moc a teď večer, aby toho nebylo málo, tak začíná i pršet. V neveselé náladě stavíme stany a uleháme.\n9. den - ráno z chaty Rusu do "civilizace" do města Petrosani v údolí Jiu, nákupy, zde čeká bus, odpoledne odjezd cca 25 km do obce Cimpul lui Neag (800 m) a co nejdále údolím pod Retezat, nástup přes Gura Butei směr chata Buta\nRáno je opět nádherné. Vyrážíme plni optimismu dále údolím na západ, podél jižních svahů Retezatu. Na jih se nám otvírají výhledy na mohutné severní svahy pohoří Vulkan, které je, byť hodně strmé, zcela hladké, travnaté, bez jakýchkoli bočních údolí, prostě jedna velká travnatá stěna. Cesta ubíhá rychle, jdu poměrně napřed, na místech, kde se cesta dělí, nechávám značky pro orientačně nesvéprávné (obávám se však, že mezi otrkanými horaly za mnou už mnoho takových není). Potkávám pastevce, kteří na koních snášejí dolů z hor sýr v kožených vacích, cesta se klikatí ve stínu skalních srázů, voda hučí, bory šumí, ptáci zpívají, je to pohádka. Odpoledne, po cca 15 km přicházím na místo zvané Cimpusel, odkud má naše cesta druhý den vést vzhůru do srdce Retezatu. Údolí je zde trochu širší, uprostřed je travnatý plácek s ohništěm a stéká se tu několik bočních údolí. Bohužel musím říci údolí, protože vodu v potůčku jsem naposledy viděl před několik kilometry a boční vápencová údolí jsou naprosto vyschlá. Po chvíli přicházejí z opačné strany tři rumunští poutníci. Zdravím a navazuji rozhovor na téma počasí. Jsou velmi přátelští, také se zde chystají přespat, a protože ten nejstarší z nich to tu zná jak své boty, vydáváme se společně k nedalekému skrytému pramínku vody. Postupně přicházejí ostatní z naší skupiny. No, některé dokonce přijíždějí na korbě náklaďáku na svoz mléka. Večer rozprávíme u ohně a uleháme pod rozzářenými hvězdami.\n10. - 11. den - přes chatu Buta vzhůru na sedlo Plaiul Mic (1879 m), po jižním hřebeni Retezatu na horu Custura (2457 m) a spojovacím členitým hřebenem na horu Papusa (2502 m); nádherným suťovým terénem na nejvyšší horu pohoří Peleaga (2509 m); dolů k jezeru Bucura v centru národního parku. Od jezera na hřeben Slaveiul (2346 m), dolů k potoku Judele (1700 m) a zase vzhůru okolo jezera Zanoaga na vrchol Radesul (2096 m). Pak po hřebeni a údolím k chatě Gura Zlata (775 m) poblíž přehrady; zde čeká bus\nProbouzíme se opět do nádherného rána. Dozvídám se, že bratranec se Zuzanou skutečně vyrazili velmi brzy ráno, aby měli klid při výstupu na jižní hřeben Retezatu, který se táhne několik set metrů nad námi ve výšce přes 2000 metrů. I pan Holan již vyrazil, takže to vypadá, že opět žádného medvěda nepotkám... . Vyrážíme co možná nejrychleji, neboť to vypadá na pěkný pařák. Těsně pod hřebenem potkávám pana Holana a posléze i bratrance se Zuzkou. Ti jsou již pevně rozhodnuti přejít pouze jižní hřeben zpět k východu a další den sestoupit podél chaty Buta k autobusu. Jižní hřeben Retezatu je jako jediný vápencový. Klidně by se tu mohl točit Vinetou. Je krásně vidět, na jih Vulkan, na jihozápad Godeanu, na severozápad Tarcu, na sever vlastní srdce Retezatu a na východ vystupuje z oparu Paring. Po travnatých pláních mezi vápencovými výchozy putujeme po hřebeni na severovýchod až do místa, kde z jihu přichází cesta od chaty Buta (kam bude směřovat bratranec se Zuzkou). My pokračujeme cestou na sever dolů do údolí k soutoku říček Paleaga a Bucura. Zde po dlouhé době potkáváme opět nějaké lidi. A nutno říci, že jich není málo. Je jich víc, než dost na to, abych toto místo opustil jako ke klidnému spánku nevhodné. Ostatní váhají. Je pravda, že když půjdeme dál k jezeru Bucura, tak ostatní, kteří ještě nepřišli, nebudou vědět, kam jsme se vlastně poděli. Nakonec je rozhodnuto, že několik lidí, kteří už se nechtějí nikam dál trmácet, zde počká na zbytek, aby mu sdělil, že jsme šli spát nahoru k jezeru. Vzhůru vyrážíme již velmi pozdě odpoledne ale k jezeru je to jen 2 hodinky cesty. Už hodně vyčerpaní přicházíme k jednomu z nejkrásnějších a největších jezer Rumunska. Nějací turisté už tu sice jsou, nicméně je to tu tisíckrát hezčí než tam dole. Jediné, čeho je tu o poznání víc je vítr. Ne nadarmo je toto místo označováno za největrnější bod Rumunska. Postupně přicházejí další souputníci a nakonec je nás tu více než polovina. Uleháme za čerstvého větříku. V noci přichází drobný deštík.\nRáno je znovu nádherné. Přichází zbytek z údolí, necháváme rozestavěné stany a vyrážíme na nejvyšší vrcholky Retezatu. Jako první zdoláváme horu Peleaga (2509m), která je nejvyšším vrcholkem Retezatu. Počasí se stále výborné a tak postupně přecházíme všechny vrcholky hřebene obepínajícího jezero Bucura. V závěru výletu, kdy už se počasí trochu horší, odbočujeme na vrchol Retezat. Cesta vede po hranici zakázané zóny národního parku, která je domovem mnoha párům medvědů. Z vrcholku Retezatu se zrychleně kocháme pohledy do severních údolí a rychle mažeme nazpět přes okružní hřeben k jezeru Bucura a do stanů. Blíží se totiž horská bouřka se vším všudy. Za prvních přívalů deště a mezi hromy a blesky zalézám do stanu a počínám se sušit. Celý večer prší, létají blesky a duje mohutný vítr. Usínám za zvuku bubnujícího deště.\n12. - 13. den - rezervní dny, buď bude např. z důvodů počasí či únavy pomalejší postup v předchozí dny a budou spotřebovány, nebo se o nich ti ještě zdatní pustí do pohoří Tarcu a Godeanu (postup by se měl soustředit ve směru hora Tarcu (2186 m), chata Cuntu a rozsáhlé středisko zimních sportů Munetele Mic (1540 m), pod ním v údolí obce Borlova či Poiana Marului\nNemohu dospat rána. Bouře neustává. Pršelo celou noc. Je strašná zima a fouká takový vichr, že déšť padá skoro vodorovně, takže mi voda protéká větracími otvory v tropiku dovnitř do stanu. Pomalu začíná den, den na který nezapomenu do konce svého života. Hodiny ubíhají a prší pořád stejně. Vodu, co protéká otvory v tropiku zachytávám ručníkem, který hodinu co hodinu ždímu. Vodu která proudí pod podlážkou se snažím odklonit hloubením kanálků okolo stanu (celkem bezúspěšně). Ale nálada je jinak výborná. Z vedlejších stanů slyším známé zvuky hry "Uhodni kdo jsem", tzn. vše je v nejlepším pořádku. Nicméně hodiny stále ubíhají a žádná změna. Takhle tu ale nemůžeme zůstat věčně. Méně šťastným už začíná festovně protékat do stanu. Zásoby jídla také nevydrží moc dlouho, takže musíme odsud. Ale kam. Tak, kam jsme měli jít, na západ do Gury Zlaty kde čeká autobus, je to tak 6 hodin cesty přes dva hřebeny. 0kolo pořád létají blesky takže to není vůbec žádná sranda. A navíc je samo sebou taková mlha, že je vidět sotva na pár kroků, takže hledání cesty v travnatých pláních bude těžké. Jiná možnost je sejít do údolí na jih (odkud jsme přišli) a sledovat potok až k přehradě Gura Apei na jihozápadě a odtud se stočit na sever a do Gury Zlaty dojít údolím. Tato cesta je však pekelně dlouhá a trvalo by nám nejméně 2 dny, než bychom tam došli. A to by už možná někteří nedošli (zima, déšť, hlad, bůh ví jaká cesta, ...). Poslední možnost je vyrazit na sever, přelézt jedno ne příliš vysoké sedlo a klesat a klesat na sever do údolí k chatě Gentiana a odtud pak další den dál na sever ven z pohoří. Tato cesta má tu výhodu, že hned po několika málo hodinách cesty je relativně civilizovaná chata, kde se všichni můžeme alespoň usušit. Problém je ale v tom, že autobus je v úplně jiném údolí, kde samozřejmě nefunguje mobilní telefon a to by znamenalo vyslat někoho, aby pro ten autobus zašel. A od chaty Gentiana by to trvalo zase alespoň jeden den. Takže jak to udělat, abychom se všichni mohli další den setkat s autobusem? Nakonec Marcel navrhnul, ať jdou všichni na sever k chatě Gentiana a on že půjde rovnou pro autobus k chatě Gura Zlata. To se ale moc nelíbilo tuším Hance, aby si Marcel chodil v tomhle počasí sám po horách a tak jsem se nabídl, že půjdu s ním. Začali jsme se balit. Nezapomenu na to, jak se Honza Kostka díval na svůj složený stan, který připomínal spíš bazének. Jak tam stál, byl úplně promočený, neříkal vůbec nic. Chtěl bych vědět, co se mu tenkrát asi honilo hlavou. Sbalil jsem se, rozloučil se s ostatními a vyrazil s Marcelem mezi blesky kamsi na západní hřeben, kde mělo být sedlo do dalšího ledovcového karu s nejhlubším jezerem Rumunska zvaným Zanoaga. Marcel neměl spacák zabalený v igelitce jako já, a tak si na celý batoh připevnil takovou speciální pláštěnku na batohy. Ale protože děsně fičel vítr, tak mě poprosil, ať se občas podívám, jestli ji tam pořád má. Podíval jsem se jednou, měl ji tam, podíval jsem se podruhé a už ji tam neměl. Ani jsem ji neviděl, kam odlétla. Smůla. Vystoupali jsme na západní hřeben. Není mi zrovna do zpěvu protože okolo to opravdu pěkně práská. Ale cesta dolů je zřetelná, sem tam dokonce nějaká značka, tak alespoň to. Začínáme sestupovat dolů někam tam, kde by mělo být jezero Zanoaga. Asi po hodině cesty přicházíme k jakési chýši, Marcel si jde dovnitř nasazovat svetr (je opravdu zima) a já jdu hledat jezero. Mělo být někde hodně blízko, ale v té mlze a dešti není vidět vůbec nic. Navíc se vítr pořád točí, takže se podle něj nejde orientovat. Musím říci, že je to přesně ta situace, kdy se Vám opravdu hodí kompas a výškoměr. Tápu mlhou sem a tam, už poměrně rovnou travnatou plošinou, když tu najednou v botách cítím víc chladno než obvykle. Kouknu pod nohy a vidím, že stojím tak 10 čísel ve vodě. Kouknu před sebe, a skutečně, asi tak 4 metry přede mnou (což je maximální viditelnost) se tráva zcela vytrácí a plynule přechází ve zvlněnou vodní hladinu. Našel jsem jezero Zanoaga. Vracím se s dobrou novinou za Marcelem do chýše, dáváme si něco malého k snědku a vyrážíme kolem jezera opět nahoru na další hřeben směrem na západ. Najít cestu už je daleko horší. Značení se zcela vytratilo, a mnoho prošlapaných cest je pouze od ovcí. Držíme směr podle kompasu a prodíráme se klečí vzhůru. Nahoře, na travnatém plochém hřebeni opět nacházíme cestu a vyrážíme s novou nadějí, že to snad opravdu do večera stihneme. Jsou 2 hodiny odpoledne. Asi po kilometru by cesta měla odbočit směrem k severozápadu. Odbočka však stále nepřichází. Nakonec už nám nezbývá nic jiného, než odbočit naslepo a doufat, že správnou cestu opět nějak najdeme. Travnatý plochý hřeben, po jehož úbočí jdeme začíná opět klesat mezi kosodřevinu. Nalézt cestu vhodným směrem je čím dál tím horší a pěkně vysilující. Stále prší, fouká vítr a vše dál než 10 metů od nás je zahaleno neprostupnou mlhou. Nakonec je kosodřeviny už takové množství, že zcela definuje náš směr. A ten se mi přestává líbit. Začínám si uvědomovat, že jestli teď opravdu zabloudíme, tak už to taky nemusíme rozchodit. Sundávám batoh a probíhám kosodřevinou v zoufalé snaze najít cestu. Takhle lítám asi 15 minut a nakonec s neuvěřitelným štěstím cestu opravdu nalézám. A tak opět pěkně po cestě sestupujeme kosodřevinou správným směrem a já se zapřísahám, že už tu cestu nesmíme ztratit. Po chvíli kosodřevina končí a cesta vede přímo dolů po travnatém svahu.... a pomalu se opět vytrácí. Postupuji v jedné z vyšlapaných pěšinek doufaje, že je to ta pravá. Asi po kilometru se dostáváme na horní hranici lesa (tak ve výšce 1800 metrů) a jsme opět bez značky. Je mi jasné, že sejít více něž tisíc metrů dolů do údolí bez cesty je holé šílenství a tak opět sundávám batoh a vyhledávám značku. Po půlhodině zcela vyčerpán prolézáním houští nízkých stromů mne začínají přepadat černé myšlenky, že tu skončíme. Cestu nemohu najít a jsou už bezmála 4 hodiny odpoledne. Nakonec Marcel navrhuje, že to třeba tím lesem nebude tak zlé, a tak vyrážíme na nejneskutečnější pochod, který jsem kdy absolvoval. Více než 1000 výškových metrů rumunským pralesem po hranici zakázané zóny s medvědy, bez cesty, v dešti a mlhou. Čím více klesáme, tím je větší vlhkost a tak si musím ustavičně protírat brýle. Jde to docela dobře, les opravdu není tak hustý, jak se zprvu zdálo. Daleko větší problém je to, že nás to táhne do úžlabiny s prudkým potokem. Kloužeme po kamenech porostlých mechem, propadáme se do kapradí a trouchnivějících větví. Začínáme být poněkud potrhaní a zablácení. Svah je stále prudší a prudší, začínáme sklouzávat hlínou. Nevím, jak se to stalo, ale koukám, že mám botu téměř roztrhnutou vejpůl nějakým ostrým kamenem nebo větví. Začínám být trochu nervózní. Cesta je nekonečná. Pořád dolů svahem, potokem, křovím. Jediné co se změnilo je to, že už jsme sestoupili pod mlhu. Vidím, že jsme na úbočí nějakého údolí. Mám pocit, že snad i toho údolí, kterým by měla vést naše cesta. Sestupujeme tedy přímo na dno údolí. Najednou se před námi otevírá mýtina plná vysokánských kopřiv. Je jasné, že je to mýtina vytvořená člověkem. Po chvíli pobíhání opravdu nalézám základy nějakého stavení. Postupujeme stále dolů podél potoka a snažíme se nalézt cestu, která sem kdysi vedla. Žádná už však není, jen potok na dně údolí se strmými svahy. Jsme asi 1200 metrů vysoko a je 6 hodin večer, takže do setmění zbývají asi 2 hodiny a k cíli asi 500 výškových metrů. Začínám být hodně nervózní. Marcel buď nervózní není, nebo to perfektně skrývá. Následující cesta ubíhá asi tím způsobem, že já poskakuji po kamenech korytem rozvodněného potoka a Marcel se za mnou drápe houštinami podél. Moje cesta má tu výhodu, že je na ni lépe vidět, ale zato jsem častěji ve vodě. Ruce mám totálně zmrzlé a tak ani necítím, jak mi z různých oděrek stéká krev. Uběhnu vždy tak 100 metrů, rozhlédnu se, jestli někde v úbočí neuvidím náznak cesty a pak čekám, až se za mnou začnou hýbat stromy, neklamné to znamení, že Marcel už je blízko. A tak pořád dál a dolů. Jednou už jsem to nevydržel, a čekám na Marcela s otázkou, která mě trápí posledních pár hodin. Co budeme dělat, když to nestihneme za světla někam dojít? Odpověď je prostá, budeme se tak po 20 minutách střídat, jeden bude vždycky hlídat, dělat dřepy a nějak se zahřívat a druhý bude sedět pod stromem, kde nejméně prší, a snažit se trochu podřimovat. Začínám být více než silně nervózní, téměř hysterický. Vyrážím vpřed ještě rychleji a zběsile pošilhávám po okolních svazích po cestě. Koryto potoka se stává stéle prudším a objevují se první kaskády. Má nervozita dostupuje vrcholu, napadají mne myšlenky, o kterých je lepší pomlčet, když tu náhle se mi zazdá, že ve svahu kousek od potoka je náznak cesty. Vyřítím se nahoru, v pološeru napínám zraky a pak najednou začnu vítězoslavně řvát jak smyslů zbavený. Vidím totiž přes pěšinu povalený ohromný kmen, který je nařízlý tak, by se přes něj dalo chodit. Máme cestu! Nervozita se vrací pouze do úrovně, kdy kalkuluji jak asi daleko jsme od chaty Gura Zlata a jestli to můžeme stihnou ještě za světla dojít. Je něco po 7 hodině večer a už je pěkně špatně vidět. Pořád hučím do Marcela, že určitě má smysl dojít až k autobusu, ale tváří se tak, jako že je mu vcelku jedno, kde bude dneska spát. To mě teda jedno není. Svištíme podél vodopádů úzkým údolím stále dolů. Už se moc nebojím, že bychom cestu ztratili, občas se sice musíme trošku vracet, když cesta nenápadně přeskočí na druhou stranu potoka, ale to je vše. Po téměř hodině cesty dorážíme mezi první salaše a stodoly. Jsem neskutečně šťasten. Zastavuje nás nějaký domorodec, ze kterého se vyklube strážce parku a vyptává se nás na situaci nahoře. Tu mu barvitě líčíme a on nás ujišťuje, že jsme udělali více než dobře, že jsme se rozhodli sejít dolů, protože nahoře se očekává sněžení. Zcela vysílení nalézáme autobus. Setkání je vřelé, ulehám do téměř suchého spacáku na zadní sedačky v autobuse a za bubnování deště upadám do hlubokého spánku plného divokých snů.\nPočasí se hodně vlhké, neprší, ale všude se válí mlhy. Vyrážíme autobusem dolů hlavním údolím. Po půl hodince nabíráme bratrance se Zuzanou, kteří spali na nějaké louce u potoka.\n14. den - odjezd z hor a Rumunska, zastávka v některém z měst na trase (např. Arad), nocleh v kempu v Maďarsku\n15. den - přejezd přes Maďarsko (zastávka v některém z měst), příjezd do Prahy večer


Stavební pozemky na prodej Ohaveč | TISCALI, s.r.o.\nAktuální nabídka stavební pozemky na prodej Ohaveč denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si stavební pozemky na prodej Ohaveč než Vás někdo předběhne.\nKategorie stavební pozemky na prodej Ohaveč se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele stavební pozemky na prodej Ohaveč neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je stavební pozemky na prodej Ohaveč právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné stavební pozemky na prodej Ohaveč\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii stavební pozemky na prodej Ohaveč, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující stavební pozemky Ohaveč, a to stavební pozemky na prodej Ohaveč, pronájem stavebního pozemku Ohaveč, dražby stavebních pozemků Ohaveč.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii stavební pozemky k prodeji Ohaveč nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích stavební pozemky Ohaveč, stavební pozemky na prodej Ohaveč, pronájem stavebního pozemku Ohaveč, dražby stavebních pozemků Ohaveč.\nNehledáte stavební pozemky na prodej Ohaveč ?\nPokud jste v této kategorii stavební pozemky na prodej Ohaveč omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí stavební pozemky na prodej Ohaveč\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii stavební pozemky na prodej Ohaveč, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr stavební pozemky na prodej Ohaveč. Určitě lépe naleznete stavební pozemky na prodej Ohaveč, který hledáte.


PRO Zdraví a Sport - Programové body pro Eurovolby 2019\nProgramové body pro Eurovolby 2019\nNapsáno dne 6. květen 2019 .\nZdravá a rozumná Evropa - jdeme do voleb 2019.\nPéče o zdraví je ve všech členských státech EU primárně řešena jednotlivými členskými zeměmi. Zejména terapeutická péče je v zemích EU realizována v přísných normách evropské a světové zdravotnické organizace. Tento princip plně podporujeme.\nV orgánech EU budeme iniciovat tlak na společné spolufinancování podpory zdravotní péče v preventivních zdravotních programech, které jsou v některých zemích EU na nižší úrovni. Budeme podporovat i evropské projekty a programy péče o starší občany.\n2. Sport, pohybové aktivity\nSport a pohybové aktivity jsou v EU procesně řízeny stejně jako segment péče o zdraví a jsou v plné kompetenci jednotlivých členských států EU. Jednoznačně říkáme, že pohybová gramotnost dětí a podpůrné projekty pohybových aktivit dospělé populace jsou stále více zanedbávané téma ve většině zemí EU včetně ČR.\nNa rozdíl od naprosto přesných norem pro zdravotnictví, neexistují v EU žádné normy pro péči o pohybové aktivity, ale pouze nicneříkající doporučení.\nBudeme iniciovat základní normy „povinné“ podpory pohybových aktivit obyvatel zemí EU a budeme doporučovat, aby členské státy zvážily zařazení do národních rozpočtů.\nPokud se tato iniciativa podaří prosadit, téměř nejvíce získá ČR.\n3. Ekonomika v eurozóně\nEkonomiku v eurozóně vnímáme jako jeden ze základních důvodů, proč EU vznikla. Současnou úroveň ekonomiky vnímáme jako dobře fungující projekt, řízený trhem, ne politiky a exekutivou EU. Za jediný, ale o to zásadnější problém, vnímáme dvojí kvalitu potravin a některého spotřebního zboží. Tento problém chceme a budeme aktivně řešit.\n4. Zahraniční politika ČR v EP\nZahraniční politika České republiky musí v orgánech EU vycházet z našich českých národních priorit. Tento princip budeme prosazovat u všech států EU. Je nepřijatelné vytvářet přesilové hry a rozhodovat nátlakem. Pouze shoda všech členský států při všech klíčových verdiktech a rozhodnutích, zasahujících a ovlivňujících životy občanů EU, je jediným neměnným principem a základem společného soužití a spolupráce.\n5. Zrušit povinnost přijmout euro\nEuro není, nemůže a nesmí být jedinou nařízenou měnou v EU. Členské státy musí mít právo samy rozhodnout o své měně. Jen tak zajistíme pochopení všech vlád a národů, že společná měna by mohla být výhodou všech, ale její násilné prosazování by vedlo k naprosté ztrátě důvěry.\n6. Migrace a azylová politika\nJsme jednoznačně proti neřízené migraci a souhlasíme s názorem, že migraci je třeba zabraňovat především v místě jejího vzniku smysluplnou pomocí a opatřeními. Po EU vyžadujeme zásadní změnu v přístupu k migrační a azylové politice. Migrační a azylová politika na národní úrovni musí zůstat výhradně v odpovědnosti jednotlivých členských států EU a naopak se hlásíme k naší aktivní spoluúčasti na ochraně vnějších hranic celé EU.


Soused štukatér v Šumperku\nHledáte super souseda štukatéry v Šumperku a okolí? Nebo potřebujete cokoli dalšího? Hledáte někoho osvědčeného? Vyřešmito je tu právě pro vás. Zdarma zadejte zakázku a pak už si jen vyberete nejlepší z nabídek našich Šikulů v Šumperku a okolí . Vyřešmito ... levněji a bez firem :-)


00:00Pokud ještě neznáte dýňový olej, my vám ho právě nyní představíme.\n00:00„No a co, obyčejná houba, která parazituje na bříze,“ ohradili byste se možná, kdyby vás někdo při procházce březovým hájkem upozornil na tuto dřevokaznou houbu. Přitom sibiřská čaga, jak se nazývá, pomáhá v ruském léčitelství i tradiční...\n00:00Pečené kaštany jsou lahodnou pochoutkou, kterou si zpravidla dopřáváme právě na podzim či v zimě. Ovšem neméně významný je kaštan i z pohledu zdraví, ostatně posuďte sami.\n00:00Možná jste právě teď zdraví jako řepa, možná však už bojujete s projevy nachlazení. A ne poprvé. Kromě pilulek a návštěvy lékařů přidejte také domácí medikamenty. Nabízíme vám ty, které se už dávno osvědčily.\n00:00Možná ji znáte ze zahrádek, ale o jejích blahodárných účincích na zdraví nemáte ponětí. Třapatka nachová zvaná též Echinacea má přímo čarovnou moc, kterou lidé využívali od nepaměti.\n00:00Divizna je někdy nazývána „královská svíce“ nebo „pochodňová květina.“ Její léčebné účinky byly oceňovány už ve starověku, kde se zároveň používala i k barvení látek a vlasů na zlatožlutý odstín.\nStránka: ◄ Předchozí 1 2 3 4 5 6 … 8 … 11 … 14 Další ►


Skutečnost až nadskutečná - literární zápisník Jana Štolby :: Lenka Daňhelová\nÚvodní stránka | Skutečnost až nadskutečná - literární zápisník Jana Štolby\nSkutečnost až nadskutečná - literární zápisník Jana Štolby\nJan Štolba in A2 č.4/2011: https://www.advojka.cz/archiv/2011/4/skutecnost-az-nadskutecna-literarni-zapisnik\nO sborníku Nejlepší české básně 2010 jsem v A2 č. 2/2011 napsal, že texty v něm shromážděné v úhrnu ignorují aktuální skutečnost. To si žádá vysvětlení. Už proto, že téma angažovanosti v poezii se vynořuje stále častěji (naposledy Adam Borzić: Angažovaná poezie s otazníkem, Tvar č. 3/2011) a nerad bych, aby došlo ke krátkému spojení.\n„Bezdomovci umrzávají/ beze slov zvykli si že jejich život nic neváží“ – podobnou ožehavou realitu, jak se objevuje ve verších Lenky Daňhelové z loňské sbírky Pozdrav ze Sudet, jsem na mysli neměl. I když nic proti ní. U Daňhelové si vážím potřeby vyhlédnout dál za obzor pouhého do sebe pohříženého lyrického Já. I mně přijde zoufalé, že společnost, která se prohání po dálnicích v silných autech a v nemocničním kumbálu chová Leksellův gama nůž, zároveň považuje za ohromnou výhru, když bezdomovcům k přespání zrekvíruje vyřazenou říční loď. Ale napsat o trpkých sociálních paradoxech dobrou báseň může být těžší, než si myslíme. Dokázal to Gottfried Benn. Krizi lidství uměl pojmout a nasvítit jako kus svého vlastního osudu, ne o ní jen lyricky referovat. Už tím, jakým způsobem se o krizi zmiňoval, jak rozeklaně, ironicky i bolestně ji vřazoval do portrétu vlastního nitra, zároveň odhaloval její vnitřní ustrojení. Zkrátka – báseň nemá být agitka. Ne že by Pozdrav ze Sudet byl plný agitek, zdaleka ne. Ale přídech prvoplánovosti tu na nás zavane.\nNa mysli jsem měl skutečnost v podobě určitých souřadnic, naznačujících, kde jsem, co se se mnou děje, co žiju a co si o tom myslím. Nejde jen o reálie či burcující příznaky (bezdomovci). Jde i o to, že básník do textu vpustí aktuální scénu, obydlenou lidmi, vjemy, situacemi, přemítáním… Šlo mi o aktuální skutečnost, dějící se jako vztah k realitě, postoj ke světu a z něj plynoucí dojem, že básník prochází týmž labyrintem, jímž se proplétáme my, a reaguje na něj. Šlo mi o aktuální skutečnost registrující duše; žít a psát „na jehlách dní“ spíš než v bezčasí zapomenutých koutů.\n„Vždycky milovali podzimní mlžný svit … bloumali v kožených páchnoucích bundách okolo autobusové zastávky … Ve skutečnosti jsou to však hráči na kruté nástroje, nástrojepasti … Ve všech předmětech, které stvořili, vidím, já egocentrik, jen zrcadla…“ Báseň Ondřeje Macury (Tvar č. 1/2011) je nejasná a zastřená, přesto v ní cítíme polemický nerv, potřebu mluvit ke světu a vůči němu. Ať Macura vylaďuje vnitřní seismograf do sebeéteričtějších poloh, kmitání registrující chvějky je stále rozeznatelné. Podobně Jan Novák v nové sbírce Z deníku po Celanovi: básně jsou „nesrozumitelné“, do sebe vpletené a spletené, a přece z nich dýchá neomylný smysl pro realitu. Z toho, jak přerývaně se tu vše motá a chumlá do sebe, uhadujeme docela aktuální obraz toho, jak napřeskáčku se věci vskutku dějí, vně i uvnitř. Odhalíme tu snad až něhu rozpojeného, škobrtajícího současného světa, zpoza přesných zlomků a střípků zvolna tane celý slavný zeitgeist, blábolivý, bezradný, ale též nezničitelný a neúnavný.\nNamítnete – vždyť Novák je v Nejlepších českých básních 2010 zastoupen. Dokonce básní, vrcholící divou, vtipnou, typicky novákovskou „diagnózou“: „žalmy skřivanů, či pupek/ světa, vycpaný závinem na zapřenou“. Ano, v antologii najdeme i Hruškovu existenciální momentku Botači kousavě přepodstatněnou běžnost v Návštěvách Anny Kunové. V úhrnu však, zdá se mi, tu aktuální skutečnost spíš chybí. Je básníky se zvláštním „ostychem“ ponechávána na okraji či za ním. Krajina? Ne, spíš jen cíp země, okrsek padající za obzor. „Pláň/ jakoby vytržená/ z okolního světa…“ Paradoxně i mohutný popis bouře v textu Romana Szpuka, opatřený dokonce přesným datem a sošně využívající meteorologické výrazivo (a ovšem psaný hustou prózou…), vyznívá jako odklon od aktuálního skutečna ke skutečnosti věčné, „nadskutečné“, jež potrvá i po nás, přežije snad i samu sebe. Hrom burácí a probouzí impulsy divé exaltace („Snil jsem o výboji, který by mě zabil“), smísené s „barokně“ laboratorní odtažitostí popisu impozantního řádění přírody. Aktualita je tu natolik aktuální, že už ji jako takovou nebereme, snad ani nemůžeme – anihilovala by nás. A příznačně po vpádu skutečnosti až nadskutečné antologie docela přehodí výhybku. Další rozměrnější báseňpróza, Panenství ve víceprostoru, zastupuje již pól, kdy autor sám už si tvoří svou hermetickou skutečnost: „V dvaceti paprscích záříš, a stáčíšli tvář ke mně, vidím z dráhy Tvého vnitřního zraku jen 2 průměty, nahoře a dole – komety neschopností mého zraku uťaté z dráhy mimoběžné s osou mého těla –“ Odsud zatoužím co nejrychleji utéct zpět do aktuální reality…\nNe, nic Nejlepším básním nevyčítám, jen konstatuji daný stav, či spíš svůj dojem. Ani editory nekritizuji; výběr je jejich, jakož i vkus, úvaha, poznaná nutnost. I když je jasné, že editorské střihy zásadně nastavují výslednou optiku. Z krásně reálné sbírky Pavla Kolmačky Moře sítem antologie prošel právě jen moment snově mumlavý; několikadílnou báseň Ladislava Puršla antologie uťala přesně ve chvíli, kdy scénu začalo zabydlovat lidské gesto. Ale to je v pořádku, antologisté tu podávají svůj výklad světa a činí tak antologii zajímavou.\nZatoužíteli ovšem jako já po dávce skutečnosti, vezměte do ruky Gumový betlém zlínského básníka a výtvarníka Jaroslava Kovandy. Ten „básník a výtvarník“ už asi docela neplatí. Po sepsání „imaginární kroniky“ svého rodu, jíž Gumový betlém je, můžeme Kovandu rovnou pasovat na – spisovatele. A skutečnost je v jeho „románu“ přítomná horem dolem. Jsou tu Kovandovy kořeny, je tu realita kraje i jazyka, jenž v knize žije neuvěřitelně kypivým životem. Jsou tu reálie, jichž si kronikář s gustem a do úžasných, bravurně „od boku“ stříhaných detailů dopřává. Je tu skutečnost dějin, postav, vzpomínek i uhadování a domýšlení, mísené s nadskutečně reálnými dopisy či reporty. A hlavně: je tu emocionální, osudová skutečnost oddanosti svým lidem a minulému času. Skutečnost zpěvu, který nemohu nezpívat.


Sledovanost ve druhém říjnovém týdnu: Prima si mírně polepšila | RadioTV\nHomepage > Televize > Televize Obchod > Sledovanost ve druhém říjnovém týdnu: Prima si mírně polepšila\nSledovanost ve druhém říjnovém týdnu: Prima si mírně polepšila\nTelevize, Televize Obchod\t16. 10. 2013\nTelevize Nova si v prvním říjnovém týdnu mírně zhoršila průměrný podíl na divácích. V případě užší cílové skupiny 15-54 let byl její podíl 26,93%. Program ČT 1 přilákal 15,57 procent diváků starších patnácti let a 11,55 procent diváků ve skupině 15-54 let. Hlavní kanál televize Prima měl průměrný podíl na sledovanosti 15,45 procent, v cílové skupině 15-54 to bylo 12,96 procent. V obou případech došlo ke zlepšení o jeden procentní bod.\nVyplývá to z výsledků, které Asociace televizních organizací zveřejnila na svých webových stránkách www.ato.cz.\nPodrobnější údaje přinášíme v následující dynamické tabulce. Pořadí jednotlivých stanic můžete zobrazit podle výsledků.\nZdroj dat: www.ato.cz\nTelevize Joj odměnila klíčové zaměstnance vlastnickým podílem ve skupině\nTelevize Joj ohlásila vlastnické změny v rámci skupiny. Generální a finanční ředitelé společně s ředitelem zpravodajství získali akcie ve společnosti Slovenská produkčná, která je klíčovou produkční firmou pro televizi Joj. Zatímco šéf zpravodajství Roland Kubin...


V dalším kroku na pleť i tělo naneseme Rehydratační emulzi Aloe Vera, která obsahuje speciální směs bylin, přírodních olejů a vosků, které pleť do hloubky vyživují, hydratují a zároveň mají i hojivé účinky. Mléko odstraňuje z pleti suchost, zvláčňuje ji, udržuje pleť svěží a šťavnatou. Emulzi nanášíme dle potřeba na různé části těla.\nNakonec naneseme na Meruňkový vitamínový krém, který má hutnější konzistence s obsahem účinných bylinných extraktů se stará o výživu pleti. Jeho výborná absorbce stimuluje veškeré funkce v pleti a tím zabraňuje předčasnému stárnutí. Příjemná krémová báze podporuje tvorbu kožního mazu a pomáhá pleti v detoxikaci.\nPro výživu a povzbuzení pokožky celého těla doporučujeme použít Regenerační sérum Šípková růže a Vanilka, nebo sérum Skinele. Tento tělový a pleťový olej z orientálních bylinných extraktů zanechává pokožku svěží, uvolňuje od napětí a stresu a celkově podporuje imunitní systém. Sérum zanechá vaši pokožku hebkou, svěží a dobře zregenerovanou. Použít se dá jako olej do vany či přímo nanášením na pokožku celého těla..


Vířivé a perličkové koupele - DJK fyzio s.r.o. - rehabilitace, regenerace, elektroterapie, hydroterapie, masáže, lymfodrenáž, výuka\nÚvod > Vířivé a perličkové koupele\nPouhý pobyt ve vodě výrazně ovlivňuje dýchání, funkci žláz s vnitřní sekrecí a je probouzečem energie pro cévní systém a látkovou výměnu. Vodní prostředí dále pomocí krevního oběhu upravuje funkce centrálního, periferního a vegetativního nervstva.\nPři celkové koupeli je teplota vody obvykle indiferentní (34-36˚C) nebo mírně hypertermní (37-38˚C). V teplé vodě dochází lépe ke snížení tonusu svalstva a uvolnění kloubů. Teplá voda nejen snižuje lokální napětí svalů, ale způsobuje i celkovou relaxaci.\nU perličkové koupele je využíváno pouze jemné taktilní dráždění s následným zklidněním a celkovou relaxací, kterou si ještě můžeme zpříjemnit přidáním vonného éterického oleje.\nVířivé koupele využívají kombinace účinků tepla a silného mechanického účinku vířící vody. To výrazně přispívá k úlevě bolestí pohybového aparátu při funkčních poruchách nebo poúrazových stavech. Příznivě působí i na otoky. Podvodní masáž působí i jako lymfodrenáž, což je vynikajicí proti celulitidě.


TISKOVÁ ZPRÁVA - CESTA NA TAIWAN PŘINÁŠÍ DALŠÍ SPOLUPRÁCI\nDomů / Tiskové zprávy / CESTA NA TAIWAN PŘINÁŠÍ DALŠÍ SPOLUPRÁCI\nCESTA NA TAIWAN PŘINÁŠÍ DALŠÍ SPOLUPRÁCI\nPRAHA 4. června 2021 – Součástí delegace Senátu České republiky na Taiwan v roce 2020 byl Assoc. Prof. Ing. Ivo Stachiv, Ph.D., expert akademie věd, který využil možnosti spolupráce s tamními firmami v oblasti nano technologií pro boj s covid-19. Nanoroušky Expergel, které svými vlastnostmi předčí klasické respirátory FFP2, přinášejí zásadní výhody i v oblasti ekologie. Jejich používáním se dá snížit ekologické zatížení České republiky až o desítky tisíc tun odpadu.\nBoj proti pandemii nemoci covid-19 přinesl do života občanů České republiky mnoho změn\na negativních dopadů na život. Neexistuje snad ani jedna oblast lidských aktivit, která by nebyla nemocí poznamenána. Jednou z nich je i ekologická zátěž, protože např. používání roušek\na respirátorů znamenalo obrovský nárůst odpadu oproti letům před vznikem pandemie. Podle údajů webu expertgel.cz mohlo jen za uplynulých 200 dnů z použitých respirátorů vzniknout více než 34 tisíc tun odpadu, který navíc zatížil ekologii v ČR. I když jsou v současnosti opatření proti pandemii na ústupu, je zřejmé, že covid-19 nás bude ještě dlouho provázet. Přišel čas zvážit, jakými prostředky se mu budeme dále bránit. Jednou z možností na poli ochrany dýchacích cest jsou tzv. nanoroušky, které se dají používat při správném ošetřování minimálně 200 dní. Nanomateriály a nanotechnologie patří k úspěšně se rozvíjejícím oblastem technologií. Mají své využití i v lékařství, kde jejich nošení může zlepšit účinnost ochrany proti covid-19, zvýšit komfort pro uživatele a snížit ekologickou zátěž.\nVýhradní distribucí taiwanské značky Expertgel v ČR a na vybraných trzích v EU byla ve spolupráci\ns Assoc. Prof. Ing. Ivo Stachivem, Ph.D. pověřena ostravská společnost AVE Finance. Jsme\nz nanoroušek nadšení a spolu s námi také všichni ti, kdo je měli možnost vyzkoušet. Srovnávat je s klasickými respirátory FFP2 je skoro nesmysl - nanoroušky vyhrávají ve všech směrech, včetně toho dlouhodobě ekonomického,“ sdělil Ing. Pavel Orság, majitel a jednatel AVE Finance.\nNanorouška má oproti klasickým respirátorům FFP2 mnoho výhod. Protože prošla biotechnologickým vývojem, který klade důraz na celkové pohodlí při nošení roušek po celý den, je komfortnější\na umožňuje lepší dýchání. Nemalé klady má nanorouška i z pohledu efektivity dlouhodobých nákladů na ochranu dýchacích cest proti covid-19. Klasický respirátor má životnost 8 hodin, kdežto 3D nanoroušku Expertgel můžete 200krát vyprat a používat více než 200 dní. Tím šetří náklady nejen svému uživateli, ale v konečném důsledku i náklady na likvidaci 200 klasických respirátorů, které by musel uživatel jinak vyhodit do odpadu. V případě, že by šlo o respirátory ze zdravotních zařízení, by se jednalo navíc o tzv. odpad s nebezpečnou vlastností, který podléhá speciální likvidaci.\nVšechny uvedené údaje jasně hovoří v prospěch nanoroušek a jejich efektivnímu využití v boji proti covid-19 i v dalších oblastech ochrany dýchacích cest. „Spolupráce s kolegy z Taiwanu si vážíme, jejich aplikované výsledky využití moderních technologií jsou pro nás velmi podnětné,“ říká závěrem Ing. Pavel Orság.


29. 04. 2018 v 10:41 Anonym\nNeznáte někdo nějaký dobrý program na hubnutí. Napište když tak odkaz. Prosím pište jen rady. Nějaké k***iky na tlusté nechcu poslouchat. Já se s tím snažím něco dělat\n29. 04. 2018 v 10:45 Dvorek (20/-/-)\nCvič, pracuj, hýbej se a nežer\n29. 04. 2018 v 10:53 Anonym\nJá právě nejím tolik. Můj bratr jí 2x víc a hýbe se 2x míň než já a on je ten hubený.\n29. 04. 2018 v 10:57 Anonym\nNo a proto se třeba tady ptám ostatních jestli neznají něco co hodně dobře pomáhá\n29. 04. 2018 v 10:58 igni (33/192/130)\nNejlepsi co muzes je jit do posilovny, sehnat si tam trenera co rozumi vyzive a nechat si od nej udelat jidelnicek. Ten dodrzovat a chodit s tim trenerem cvicit. Pravidelne, minimalne 3x tydne, idealne prolozit to jeste tak 2x kardiem. Kila pak pujdou dolu relativne rychle, ale je to narocny, hlavne psychicky ;)\n29. 04. 2018 v 11:03 Anonym\nDík konečně někdo rozumný co nemá jen,, chytrácké,, keci\n29. 04. 2018 v 11:04 Silvestr99 (24/179/68)\n29. 04. 2018 v 13:42 sweet_boy (20/184/74)\nJez tak jak jsi zvyklý, jen přidej víc proteinů... a víc pohybu... tak to dělám a funguje to... :)\n29. 04. 2018 v 13:44 Anonym\n29. 04. 2018 v 15:06 idea (36/170/-)\nTím, že jíš málo, možná trpíš podvýživou a tělo si ukládá zásoby ze strachu, že dostane zase málo, sám s tím mám zkušenost, pomáhá více se hýbat a jíst pravidelně třeba v menších dávkách.\n29. 04. 2018 v 18:08 tomaskeller1 (19/180/65)\nNo můžeš třeba držet anorektickou dietu\n29. 04. 2018 v 18:18 BussterX (100/130/150)\nNa netu najdeš tabulky energetické spotřeby pro jednotlivé činnosti - chůze do schodů, práce v lese, práce u pc a podobně, podle toho si můžeš spočítat svůj průměrný denní výdej energie... na nejdu najdeš aji tabulky pro energii obsaženou v potravinách (myslím že v kilojoulech)... podle toho si můžeš upravit jídelníček aby tvůj denní příjem energie nebyl větší než výdej... to je celý kouzlo... fitko je dobré na formování postavy ale bez vhodné úpravy jídelníčku se stejně neobejdeš... no a to ti ve fitku může poradit trenér nebo výživový specialista, ale zadarmo to asi nebude... nečekej ale, že ti tady v chatu někdo vypíše do jediné zprávy zaručený návod na zhubnutí (kromě univerzální poučky, že výdej energie musí být v rovnováze nebo vyšší než příjem energie)\n29. 04. 2018 v 18:57 Invictus (20/182/94)\nChceš omezit jídlo, které do sebe cpeš. Chceš pryč s chutí na jídlo, tedy potřebuješ být najedený určitym typem látek. Když to budeš dělat, dostaneš se z bludného kruhu přežírání ven.\nChceš tedy jíst bílkoviny, tuky a SLOŽITÉ SACHARIDY. Automaticky se vyhýbáš čemukoliv, co má víc než 50% cukru.\nBudeš třeba jíst maso, ryby, sýry (feta, balkán atd.), na snídani vločky s vodou/mlékem. Tvaroh a nízkotučné jogurty jsou taky fajn snídaně. Pak je tu ještě burákové máslo ale to nepřehánět.\nNa svačinu nějaké oříšky, semínka.\nNa pití jedině voda nebo čaj. Žádná ochucená voda, žádná kola.\nJestli chceš hubnout, budeš se muset naučit kamarádit se složením potravin a olympijskou osou.\nLepší je nabrat svalovou hmotu a až potom hubnout. Takže posilovna je samozřejmost.\n30. 04. 2018 v 15:28 Betonica (36/-/-)\nNepotrebujes zadnej program nebo tabulky nebo cokoli takovyho. Bohate postaci si nastavit v hlave cil, ze zhubnes. K tomu se zame*** na to, co jis. Tedy vyrazne omezit smazeny, mastny, sladky a tak. Toto nahradit zeleninou, ryzi, testovinami, bilym masem, lusteninami... Absolutne mimo musi byt slazene napoje a alkohol (dvojka bileho neuskodi). K novemu jidelnicku pridej pohyb. Jakykoli pohyb. Nekdy staci jen chodit do skoly/prace pesky, jindy je potreba pridat behani, cviceni, fitko...\nNic z toho ale nebude fungovat, pokud to nebudes mit srovnany v hlave. Rict si "chci zhubnout", mit k tomu vnitrni motivaci. Pomaha si prubezne delat poznamky, aby pak clovek mel po par tydnech lepsi nahled na svuj progres. Pomaha jit do toho s kamaradem a vzajemne se hecovat. Nejvic ale pomaha delat to pro sebe, pro svoje presvedceni.


Květnovka: Elfové a Lidé - Oddíl Poutníci\nKvětnovka: Elfové a Lidé\nAUTOR: Opičák | 8. 6. 2016\nUspořádali jsme první cyklovýpravu! Část z nás jela na kole, jmenovitě Knedlík, Dana, Fík, Tygřík, Tesák, Bebina, Ježovka, Efa a Opičák. Zbylí se účastnili pěší části výpravy. Tedy Miky, Bláťa, Michal, Jarča, Verča, Dráček, Soňa, Nebojsa, Fífa, Mája, Korbič, Pytlák, Viky a Krysař.\nDobrovolně šli pěšky z Keblova do Zátoky pláňat Dráček, Bebina, Efa a Opičák namísto jízdy autobusem s ostatními. Tam byla uzavřena sázka o to, kdo vydrží celou deštivou noc ze soboty na neděli venku s možností postavit si přístřešek čistě z přírodních materiálů. Domečky si postavili všichni zainteresovaní (Bebina, Efa i Opičák), ale jen Opičák se nebál jít v noci spát pod svůj domek. bebina a Efa tedy na další výpravě musí Opičákovi naservírovat dezertík se vší parádou.\nV pátek jsme měli ohýnek, pěli jsme písně až do noci a těšili se nazítří. Museli jsme totiž urychleně nasbírat zbylé kameny k bráně. 4 měli Elfové a jeden Lidé. A také jsme se letos poprvé koupali venku a našli tak čistou zátoku, jako nikdy. Dokonce jsme z vody lovili říční škeble!\nPo nasbírání kamenů, v sobotu večer, jsme viděli, jak Ofiliáni, kteří neuznávají Nový věk, zotročují černou magií dva Elfy, které odvlekli z jimi vypleněné vesnice. Pomohli jsme Elfovi Taurionovi z rady starších porazit Ofiliány a získat Elfy zpátky, když jeho Elfové ve vesnici ošetřovali raněné.\nJako díky nám Taurion prozradil, že Elfové jsou původní obyvatelé Omegy. Atal se svými stvořiteli tvořili před dávnými časy rasy, ale během let došlo ke konfliktům a část z jeho mistrů se oddělila a odešli do pralesů Omegy tvořit vlastní, „zlé rasy“ – protože pociťovali zášť vůči Atalovi a jeho věrným mistrům. Těmito stvořiteli jsou právě Elfové. Nevměšují se, pokud to není důležité, do sporů mezi ostatními rasami. Víme od něj také, že král Elfů je všemi uznáván jako autorita, včetně Ofiliánů a Marymenů. Rasy ale již nevědí, proč tomu tak je. Neví, že je Elfové kdysi stvořili.\nCyklisté (část programu – Lidé)\nDostali jsme od Poutníka informaci, že po velké bitvě o bránu i Lidé ukořistili jeden z kamenů. Dlouho se nevědělo, že to byli právě oni, ale poté se jeden z Lidí prořekl při společenské události, kam byli přizvaní i Elfové. Elfové předali tuto zprávu Chuorkům, Chuorkové Arkasínům a tak to šlo dál. Dokonce se ví, kdo kámen ukrývá. Snad nevypočítavost a důvěřivost lidí zapříčinila, že kámen ukrývá běžný Člověk, který ani netuší, co za mocnou věc drží u sebe… Tím člověkem je osoba, co pracuje v infocentru města Zruč nad Sázavou.\nTam jsme tedy vyrazili a kámen získali. Po cestě jsme navštívili atrium Vodního domu, kde jsme se vyblbli tak, že jsme se až divili, že nás nevyhodili. Cákali jsme po sobě vodu, shazovali se v oblečení i neoblečení do bazénu s vodopádem a to vše nás ochladilo po jízdě ve velkém horku.\nCestou ze Zruče nás ještě ochladila obrovská bouřka spojená s kroupami velikosti hrachových kuliček. Ve velkém slejváku, ve velkém kopci a ve velké zimě a při velkém nadšení z toho dobrodružství, se Bebina rozhodla, že píchne duši zadního kola. Stalo se. Mezitím, co Opičák s Fíkem opravovali její kolo, tak zbytek cyklistů jel do Zátoky pláňat. Tesák dokázal od Trhového Štěpánova najít pohotově trasu. Do tábora obě skupiny dojely současně, a to i když každá z Trhového Štěpánova zvolila jinou trasu. Potkali se ne u Kolína, nýbrž na silnici Keblov – Němčice.\nV neděli část cyklistů (Ježovka, Opičák a Tygřík – Knedlík chtěl, ale po šlápnutí do pedálů se zjistilo, že nemá dobalený batoh) vyrazila ještě na projížďku na nádraží, kde kola naložil Fík a přidali se k pěším, kteří už vcházeli do vlaku. Jo a tihle borci se zapsali do historie i tím, že jako první z Poutníků odpočívali na odpočívadle s výhledem na město – obvykle kolem běžíme a modlíme se, aby vlak neujel (odpočívali jsme 2 minutky).\nPěšáci (část programu – Elfové)\nS pěší částí jsme se vydali, dle svitku získaného od Elfa, po vzdálenějším okolí a hledali ukryté „klíče“ od brány Země za zrcadlem. Navštívili jsme pět míst a na třech z nich úspěšně dohledali kameny. Během cesty jsme zmokli, viděli Lochneskou příšeru z Němčické přehrady, brodili se přes potok a prohlédli si Němčickou zvoničku. Nejsilnějším zážitkem byla návštěva kostela v Keblově. Do Zátoky pláňat jezdíme již mnoho let, ale kostel jsem viděla poprvé. Kostelík není velký, ale je na něm vidět, že se o něj starají s velkou péčí a láskou. V neposlední řadě bych ráda vypíchla, že celá skupina pěších byla v pohodě, nikdo neremcal, ba naopak mám pocit, že si to někteří i užívali.\nCelá fotogalerie: http://poutnici.desitka.cz/fotogalerie/113/\nTéma: Akce mimo celoročku Výpravy | Autor: Opičák | Datum publikace: 8. 6. 2016 | 1091x přečteno


Horní Blatná: ubytování, muzeum, naučné stezky, rozhledna... | Boží Dar\nNacházíte se zde: úvodní stránka » okolí » Horní Blatná\nubytování, muzeum, naučné stezky, rozhledna...\nHorní Blatná je unikátní především svou architekturou. Výlet do Horní Blatné můžete spojit s návštěvou 3 naučných stezek. Začít můžete na Božídarském rašeliništi, pokračovat podél Blatenského příkopu a zakončit výlet zkuste třeba procházkou po stezce Horní Blatná - Vlčí jámy jejíž součástí je i návštěva Muzea Horní Blatná.\nTrocha z historie Horní Blatné...\nHorní Blatná vznikla podobně jako většina okolních obcí na začátku 16. století kvůli železné rudy a cínu. V polovině 16. století se z horní obce stalo královské horní město a tím vzrostl i jeho význam. Rozvoji těžby a později i průmyslu napomohl vznik unikátního zásobování okolí vodou z Blatenského příkopu. Kromě dolů tu vznikla i spousta krásných renesančních staveb, které dnes chrání městská památková zóna. Ta je považována za jeden z nejlépe zachovaných renesančních celků v ČR.\nZ Božího Daru do Horní Blatné...\nPo silnici je to z Horní Blatné na Boží Dar asi 13 km. Jak již bylo zmíněno na začátku, pěšky sem dojdete po dvou naučných stezkách (Božídarské rašeliniště a Blatenský příkop) a z místního náměstí můžete vyšlápnout rovnou na třetí (Horní Blatná - Vlčí jámy). Pro kola je k dispozici cyklistická stezka Krušnohorské magistrály, která lemuje silnici.\nCo stojí v Horní Blatné za návštěvu...\nOkolí Horní Blatné je propleteno oblíbenými běžeckými, turistickými trasami a cyklostezkami. Nebudete-li si vědět s čímkoliv rady v místním infocentru vám jistě rádi poradí.\nVíce informací získáte v Infocentru Boží Dar. Kontaktovat Infocentrum »\nVíce informací získáte na stránkách města Horní Blatná.


Kopr | Relaxuj\n24.4.2006 , Kateřina Samuelová, článek\nKopr jistě znáte jako koření. Možná nesnášíte koprovou omáčku. Ale víte, jak toto koření používali například Egypťané a gladiátoři?\nKopr je jednoletá rostlinka patřící do čeledi mrkvovitých. Může dorůstat až 120 centimetrů. Stonky má hladké. Pravidelné okolíky se skládají z pětičetných kvítků se zelenými květními lístky. Plody mají barvu šedou či hnědavou. Kopr má své typické aroma.\nJe znám od starověku pro své léčitelské vlastnosti, ale i pro svou chuť a vůni. Původně pochází z Orientu, ale v době Karla Velikého byl již hojně rozšířen v Evropě, kde se pěstoval hlavně v klášterech. Ve středověku se totiž tvrdilo, že jeho častá konzumace potlačuje zvířecí pudy, tedy především smyslnou žádostivost. Egypťané ho měli v oblibě kvůli pozitivním účinkům proti bolestem hlavy. Atleti na olympijských hrách ho údajně používali dokonce jako doping. Gladiátoři jej vyžadovali, protože měl pomáhat k posilování svalů. A lidové pověry tvrdí, že vyhání z těla zlé duchy.\nKopr obsahuje 2 - 4% silic. Čerstvá nať obsahuje vitamín C - cca 130 mg ve 100 g. V kopru dále nalezneme provitamín A, minerální látky a třísloviny. Bylinka podporuje chuť k jídlu, pomáhá při nadýmání, má uklidňující účinky a je lehce močopudná. V léčitelství se využívá ke zvýšení tvorby mateřského mléka, údajně má utišovat škytavku a působit proti podrážděnosti.\nPěstování je jednoduché. Zakoupená semínka vysadíme do řádků vzdálených od sebe 10 až 30 centimetrů. Rostlinky vydatně zaléváme. Jestliže nevlastníme záhonek, není problém pěstovat kopr i doma v truhlíku. Vyséváme po 14 dnech, abychom měli k dispozici stále čerstvou nať. Pokud necháme uzrát semínka, bylinka se bude dále rozmnožovat sama.\nKoprová nať se přidává do okurkového, rajčatového, hlávkového salátu a kysaného zelí. Z kopru můžeme vytvořit i tvarohovou pomazánku, omáčku či polévku. Semínka se umelou a ochucují okurkové a fazolové saláty. Celé rostlinky se využívají při nakládání zeleniny, hlavně okurek a cibulek. Nať se dává do másla, majonéz nebo do bylinného octa. Kopr je vhodný i k masu a vejcím. Nať se dá i sušit, kopr se dá jinak uchovávat jako sterilizovaný či v solném nebo kyselém nálevu.


Aktuální PRAVIDLA NÁVŠTĚV\nDatum konání: 26. 3. 2021 - 31. 10. 2021\nPODMÍNKY REALIZACE NÁVŠTĚV V DD HORNÍ PLANÁ\nV současné době mohou v našem Domově probíhat návštěvy klientů těmito způsoby:\n1) Klienti mohou kdykoliv bez omezení ven z DD. Odcházet a přicházet mohou pouze recepcí, bočními vchody ne.\n2) Návštěvy v areálu DD (uvnitř i na zahradě)\nNávštěvní dny jsou od pondělí do neděle, a to od 13 do 17 hodin.\nNávštěvy nesmí vykazovat příznaky respiračních onemocnění.\nNávštěva v našem Domově musí při vstupu na recepci vyplnit vstupní dotazník a PÍSEMNĚ DOLOŽIT jednu z uvedených možností:\nosoba absolvovala nejdéle před 7 dny RT-PCRtest na přítomnost viru SARS-CoV-2 s negativním výsledkem\nosoba absolvovala nejdéle před 72 hodinami POC test na přítomnost antigenu viru SARS-CoV-2 s negativním výsledkem (lze uznat i písemně potvrzené testování v rámci zaměstnavatele nebo školy)\nosoba byla očkována proti onemocnění covid-19 (je-li 14 dní po aplikaci druhé dávky u dvoudávkového schématu nebo 14 dní po aplikaci očkovací látky v případě jednodávkového schématu)\nosoba prodělala laboratorně potvrzené onemocnění covid-19 a od prvního pozitivního testu neuplynulo více než 180 dní\n5. osoba provedla preventivní antigenní test na přítomnost antigenu viru SARS-CoV-2, který je určen pro samotestování s negativním výsledkem\n(vzor čestného prohlášení ke stažení zde)\nnávštěva je realizována primárně ve venkovních prostorách Domova nebo na pokoji klienta, a to v čase od 13 do 17 hodin\nnávštěva má po celou dobu strávenou v DD nasazený respirátor bez výdechového ventilu a zdržuje se výhradně v přítomnosti svého blízkého – od ostatních klientů si udržuje odstup a neprochází zbytečně Domovem\nna návštěvu mohou přijít maximálně 2 osoby včetně dětí za dodržení stanovených podmínek\nV případě dotazů se prosím obracejte na sociální pracovnici budovy, kde Váš blízký bydlí:\nOddělení A - Jitka Suchá, tel. 722 950 144, email: socialnia@ddhplana.cz\nOddělení B – Jana Guida, tel. 602 528 969, email: socialnib@ddhplana.cz\nOddělení C – Bc. Miroslava Dvořáková, tel. 724 393 421, email: socialnic@ddhplana.cz\nDŮLEŽITÁ INFORMACE, 18.9.2020\nDatum konání: 18. 9. 2020 - 30. 9. 2020\nPotýkáme se v současné době se zaměstnanci v karanténě.\nDomov se prozatím NEUZAVÍRÁ, ale obnovujeme měření tělesné teploty návštěv.\nPozastavují se i všechny volnočasové aktivity v Domově, a to včetně plánovaných akcí jako zádušní mše.\nPublikováno 18. 9. 2020 7:45


Cvičení pro bronchitidu: respirační, podle Strelnikovy, pro výpusť sputa | Pravidelně o zdraví na platformě iLive\nCvičení na bronchitidu jsou pomocnou metodou léčby, jsou navrženy tak, aby urychlily léčbu, naplňovaly vivacitu, obnovily tělo po onemocnění. Vzduchové dýchání opravdu přispívá k tomu a jak?\nPři nepoužívání bronchitidy je užitečná technika Streltsova s důrazem na břišní svaly nebo jógu; další podrobnosti o těchto metodách jsou uvedeny níže. Pro Kuznetsov je také nekomplikovaná technika postavená na běžných fyzických cvičeních prováděných rychlým rytmem s hlubokými dechy a silnými výdechy.\nSoučasně nesmíme zapomínat, že kromě cvičení bronchitida používá i jiné metody odstraňování přebytečného hlenu. Zvláště jsou populární alternativní prostředky: inhalace s párou a expektoranty, bylinné čaje, mléko s medem a sóda atd.\nRůzné možnosti cvičení při bronchitidě léčí patologii, zvyšují funkčnost orgánu, obnovují normální dýchání, zajišťují koordinaci svalů zapojených do procesu dýchání, zejména membrány.\nVydechněte s odporem: po důkladném vdechnutí vydejte pomalu (až 15 minut) přes hadici nebo hadici do nádoby s vodou. Opakujte několikrát denně. To je dovoleno provádět v jakékoli fázi patologického procesu, včetně během remise a exacerbace.\nChopte palivové dřevo: stojící na prstech, protáhneme prsty ostrým posunem shora, imitujeme náraz řezáka, energicky uvolníme vzduch z plic a vrátíme se do předchozí pozice.\nSjezd na lyžích: dáváme nohy, jako na lyžařské dráze. Když jsme se dostali na ponožky, ohýbáme se dolů a vytáhneme ruce do imaginárních tyčí. Na "1" se přitiskněte dopředu a dotkněte se nohou břichem; ruce v dolní části za sebou, začít vydechnout. Při "2, 3" ve stejné pozici se pohybujeme nohama pružně a dokončujeme uvolnění vzduchu. Vracíme se do výchozí pozice pod dechem žaludku.\n"Chrobák" se získá, pokud sedíte v poloze ramena na opasek, poté vdechujete a otáčíte tělem doprava, rukou vytaženou zpět.\nSedět v lotosovém pózu, vdechnout stlačenými pěstmi. Vydechujte pomalu, se zvukem "x-x-x" (6krát).\nCvičení pro bronchitidu jsou k dispozici všem. Hlavní podmínkou je, aby byly systematicky prováděny, denně po dobu několika týdnů. Existují však kontraindikace. Zejména se těmto těhotenstvím nedoporučuje těhotenství a kojení, stejně jako hypertenzní lidé, lidé s vysokou myopií a glaukomem po srdečním záchvatu s endokrinními patologiemi.\nCvičení bronchiální bronchitida bronchitidy\nCvičení lfk s bronchitidou se doporučuje jako pomocná metoda v přítomnosti slov "chronická" nebo "obstruktivní" v diagnostice. Při cvičení je důležité dýchat správně. Začněte s polohou ležet, další dynamické dýchání je možné.\nAby nedošlo k přeskoku krku, měli byste střídat dýchání nosu a hrdla. Denní trénink posiluje membránu, která také závisí na normální práci průdušek a dýchacího systému jako celku.\nCvičení u Strelnikova s bronchitidou\nCvičení u Strelnikova s bronchitidou jsou určeny souběžně s jinými způsoby léčby. Denní cvičení stimulují kašlání a eliminují nadměrné výtoky z průdušek. Je nezbytné provést ostré krátké nosní dechy, které podporují pozitivní změny v krvi, normalizaci srdeční činnosti.\n"Čerpadlo" se provádí nakloněním, vdechováním vzduchu, napodobujícím čichání květin. Vydechujte bez napětí, v mírně zvýšené poloze těla. Po 8 dechách - krátký odpočinek.\nPozitivní (sekundární - posturální) drenáž se doporučuje pro chronickou, včetně hnisavé, zvláště když hlen je velmi viskózní a reflex kašle je snížen. Odtok je také předepsán po endotracheálních nebo aerosolových postupech.\nK dosažení co nejlepšího účinku jsou cvičení s bronchitidou tohoto druhu kombinována s masážními rukama, které se tlačí na oblast hrudníku.\nJóga u průdušek\nJih-wa-bandhu. Stiskněte jazyk proti patře a vysuňte ho nahoru a spodní čelist - dopředu a udržujte ústa zavřená. Začněte třikrát a pak přiveďte až šest.\nPři akutním průběhu onemocnění jsou zasedání určena k urychlení zotavení. Začíná brzy po začátku běhu antibiotik, ne více než druhý nebo třetí den. Kombinujte různé pohyby s rytmickým dýcháním. Pro zahřátí použijte pohyb "vačky". Rychlé silné dechy jsou kombinovány s kompresí pěsti, mírným výdechem - narovnáním. Nohy jsou po celou dobu v klasické poloze - na šířku ramen.\nExistují i další kombinace cvičení pro akutní bronchitidu. Jejich působení je zaměřeno na odstranění stagnace bronchiálního hlenu, obnovení sliznice a jejích ochranných vlastností, odstranění zánětlivého procesu a čištění z mikroflóry.\nCvičení pro chronickou bronchitidu provádí kursy, obvykle dva týdny, ve stejných nebo větších intervalech. Jejich úkolem není zhoršit proces.\nV sedící pozici protáhněte nohy. Vdechte ústy, zvedněte ruce po stranách, snižte je, vydechujte za sevřené rty zvukem "s-c-c" (3-4).\nNoha dohromady, ruce dolů. Inhalační nos, provádíme sklon kufru k boku. Při vydechování se ruce sklouznou po těle, až k zvuku "s-c-c" (6-8 krát).\nCvičení s obstrukčním bronchusem\nJeden z metod dýchacích cvičení s obstrukční bronchitidou je pojmenován po fyziologovi K. Butejkovi. Vědec věřil, že mnoho patologií bylo způsobeno tzv. Hyperventilací plic. K odstranění toho lékaře navrhl techniku mělkého dýchání a dlouhé pauzy mezi dechami. Taková cvičení jsou užitečná pro obstrukční bronchitidu, bronchiální astma, stejně jako pro prevenci exacerbace chronického procesu.\nVýhodou této metody je, že může být kdykoliv sledována na jakémkoli místě. Provedení těchto cvičení výrazně snižuje potřebu léčiv, ačkoli samozřejmě je nenahrazuje vůbec. Úspěch - v rozumné kombinaci obou způsobů léčby.\nV chronických podmínkách je nutné zapojit svaly hrudníku a horních končetin. Tím se aktivuje cirkulace krve, což přispívá k eliminaci zánětu v dýchacím systému. Prakticky každá z technik uvedených v tomto článku reaguje na tyto výzvy. Ale jelikož lék nešetří nemoc, ale pacienta, neměl by se zapomínat na individualitu každého organismu a na skutečnost, že by cvičení na bronchitidu v každém případě měla vybrat odborník.\nBohužel, cvičení s bronchitidou jsou nezasloužene nevyžadují. Většina pacientů upřednostňuje farmacie léky, příležitostně - inhalace nebo alternativní prostředky. Pokud jsou cvičení předepsána jako pomocná terapie, pak je nežádoucí odmítnout. Ve skutečnosti mají příznivý účinek na celé tělo a jeho problematickou oblast, což pomáhá rychlejšímu a zřídka se zhoršuje v budoucnu.


Schizandra - Klanopraška, superpotraviny\nÚvod > Klanopraška\nKlanopraška čínská je rostlina z čeledi klanopraškovité (Schizandraceae). Je to dřevitá liána s jednoduchými střídavými listy a pravidelnými bělavými květy, pocházející z východní Asie. Červené bobule jsou jedlé, rostlina má využití v medicíně a je pěstována i v ČR jako okrasná rostlina, nápadná je zejména na podzim podlouhlými souplodími červených bobulí.\nČervené plody obsahují značný podíl slizů, 7,8% pryskyřičnatých látek, 8,4% kyseliny jablečné, 11,36% kyseliny citronové a 0,8% kyseliny vinné a 350 až 580 mg kyseliny askorbové ve 100g a další látky. Účinné adaptogenní složky se nazývají schizandriny a jsou obsaženy hlavně v semenech. Adaptogeny, tedy látky zvyšující odolnost organismu při zátěži a v extrémních podmínkách.\nV čínské tradiční medicíně je klanopraška čínská známá již dávno, dostalo se jí pojmenování "wuweizi - plody pěti chutí". Pro své mimořádné vlastnosti je v současné době velmi využívána. Obsahuje velké množství minerálních látek a vitamín C. Za nejvýznamnější účinné látky plodu jsou v současnosti považovány lignany, z nichž hlavní podíl tvoří schisandrin, gomisin A a N, wuweizis C. Moderní výzkum potvrdil, že plody stimulují krevní oběh a zlepšují rovnovážné vlastnosti krve. Výrazný je hepatoprotektivní efekt vůči chemickému i mikrobiálnímu poškození jater.\nKlanopraška čínská se pěstuje jako okrasná a léčivá rostlina, ozdobná jasně červenými bobulovitými souplodími. Bobule jsou jedlé. Rostlina snáší velmi silné mrazy, ale našich podmínkách je občas po narašení poškozována jarními mrazíky. Sbírají se plody, případně i větvičky. Připravují se z ní lihové tinktury, dá se použít i jako čaj.\nSchizandra - Klanopraška ajejí účinky:\npozitivní vliv při léčení kašle (zvlášť vleklého, spojeného s dušností)\núčinná při chronickém průjmu\npatří mezi nejvýznamnější harmonizéry lidského organismu\nmá povzbudivé účinky na centrální nervovou soustavu\nstimuluje kardiovaskulární systém, povzbuzuje činnost srdce\nstimuluje dýchání (svírá plíce)\nupravuje spontánní a noční pocení\npomáhá léčit nespavost a zapomnětlivost\nzvyšuje duševní a fyzickou kapacitu (posiluje organismus při silném fyzickém vypětí)\nzlepšuje paměť a snižuje psychickou únavu (vhodná pro studenty a duševně pracující)\npoužívá se při léčbě impotence - afrodisiakum\npůsobí protivirově a protizánětlivě\nobvykle je součástí směsí užívaných při horečce, bolestech, únavě, potížích s játry a trávicím ústrojím\nnevhodná při epilepsii a hypertenzi\nStimulační efekt se dostavuje do 1 hodiny a přetrvává asi 6 hodin.\nZpůsob užití: 1 polévkovou lžíci přelít 250 ml studené vody, vařit 3 - 10 minut (pro vyšší účinnost lépe až 20 minut), nechá se 140 - 15 minut ustát, poté scedit.\nDoporučujeme u silného odvaru užívat 1 polévkovou lžíci 2 x denně.\nRané stadium kašle, rubella, peptický vřed, vysoký krevní tlak, epilepsie. V těhotenství je nutný souhlas a dozor lékaře.\nUpozornění: studie popisující účinky plodů a extraktů Schizandry čínské uvádějí, že má stimulující účinek hlavně v nízkých dávkách, při vyšším dávkování se její účinek nezvyšuje. Doporučují se i kombinace, např. s žen-šenem.\nZdroj: www.cestabylin.cz, www.wikipedia.org, www.vitalita.cz


forum.posilovani.net / Výživa / Můj první objemový jídelníček pro ektomorfa na 1 den\n# Zasláno: 29 Lis 2014 12:52\nUdělal jsem si objemovej jídelníček pro sebe (jsem ektomorf) a zajímal by mě váš názor, zda něco vytknout nebo ne.\nJídelníček se vztahuje na můj pracovní den. V práci jsem od 7 hod do 16 hod, proto v tomhle časovém rozmezí jsem trochu omezený ve stravování, ale myslím, že jsem to celkem dobře vyřešil.\nMoje aktuální hodnoty:\nDíky za rady a připomínky. Hlavně prosím o konstruktivní kritiku *a13*\n# Zasláno: 29 Lis 2014 14:58 - Změnil/a: MontyR\nNejsem žádný odborník, ale moc se mi to nelíbí. 9 jídel denně? To by mě nebavilo každý den hlídat, v kolik mám jíst.\nTy svačiny typu 2ks banánu nebo banán + vlašáky bych zrušil určitě. Zkus se trošku inspirovat mým jídelníčkem. Neříkám, že je to zázrak, to ne, ale uvidíš, že to jde jednodušeji. A je jedno, jestli denně jíš 9 jídel nebo 4.\n120g Rýže (nevařené)\n150g Mražená zeleninová směs\n400-500ml bílý jogurt\nPo tréninku protein 1 odměrka\n150g Vepřové libové\nCelkem 165g bílkovin 350g sacharidů 86g tuků\n# Zasláno: 29 Lis 2014 16:01\nmě se zdá 7,5g sachrů i na ektomorfa jako celkem soda. Po tréninku tam máš všeho všudy necelých 20g bílkovin a to je strašně málo. Kolega má pravdu, víc jak 5x denně nejez.\n# Zasláno: 29 Lis 2014 17:12\ndotaz na Legiho: něco jsem četl, abych pochopil tvojí teorii s příjmem bílkovin po tréninku a chápu že, jedna porce proteinu cca 20g takže po tréninku nejlépe dvě odměrky (40g) spolu s maltodextrinem, může tak být nebo stačí jedna odměrka? Pevné jídlo cca do hodiny po cvičení mám.\n# Zasláno: 29 Lis 2014 17:58\nNa potréninkovou výživu mám vcelku vyhraněný názor vyplývající z fyziologických faktů. Cpát do sebe cokoliv do půl hodiny od skončení tréninku považuji za zbytečnost, protože máš odkrvený GIT a organismus je nastavený na boj, nikoli na příjem potravy. Je nutno si uvědomit, že v těle probíhá vše s určitým zpožděním. Osobně dávám gainer až hodinu po tréninku. Mezitím se pěkně spaluje tuk. Dávka práškového proteinu je závislá samozřejmě na váze cvičence, ale doporučil bych tak 0,3g na kg beztukové váhy. Časově dávám 30-40 minut po gaineru. Pevné jídlo dávám až za dalších 45 minut.\n# Zasláno: 30 Lis 2014 19:31\ntakže bezprostředně po tréninku v šatně jen bcaa?\n# Zasláno: 30 Lis 2014 19:52\nMůže být, ideální tak 20 minut před gainerem. Osobně to dávám až do gaineru, protože je pro mě pálení tuku přednější.\n# Zasláno: 1 Pro 2014 10:40\nja gainer nejedu, nedělá mi dobře a raději přidávám do proteinu maltodextrin.\n# Zasláno: 1 Pro 2014 10:57\nGainer nejedeš? Zkoušels přijít na to, proč Ti nedělá dobře?\n# Zasláno: 2 Pro 2014 12:03 - Změnil/a: Polsonside\nno mám hormonální problémy, takže tento typ jednoduchých cukrů mi způsobuje značné potíže v obličeji, po jednoduchém cukru se mi prostě dělá akné a podobné hnusy. Takže se jedná o kosmetické potíže, pro mě však dost důležité (focení apod.)\n# Zasláno: 2 Pro 2014 12:15\nA jak jsi přišel na to, že toto způsobují rychlé cukry? Tohle není ironická otázka, třeba ještě něco nevím, tak se ptám.\n# Zasláno: 2 Pro 2014 16:08\nno potýkám s těmito potížemí od roku 2002 a za ten čas sem vypozoroval, že to způsobují především rychlé cukry (čokoláda, pamlsky) a kyselé (okurky)....co sem měl teď dvě balení gaineru, nehnul jsem se stejně ani o gram a skoro měsíc řeším následky, kterých se znenadání objevilo fakt mnoho. Já bych stejně potřeboval do sebe denně nasypat cca 550g sachrů ale to je příliš mnoho, dostanu se tak na 450g z běžné stravy a více nesnesu.\n# Zasláno: 2 Pro 2014 17:01\nAha, takže to je pouze subjektivní pozorování. No a nemyslíš, že by to chtělo jít na vyšetření? Jako kdyby mě bylo po cukrech šoufl, mazal bych k doktorce jak namydlenej blesk! Tam bude zřejmě nějakej problém...\n# Zasláno: 3 Pro 2014 17:43\nto né, šoufl ne, ale vyskáče mi všechno možné po ksichtě jakmile se dotknu čokolády nebo nějakého fuj gaineru. A nestačí vlastně po tréninku jen ta dávka maltodextrinu do proteinu pokud nejsem zrovna ektomorf, který ty cukry musí ládovat jak to jen lze?\nPřídel sachrů řeším po celý den z pevné stravy + po tréninku ten maltodextrin pro doplnění.\n# Zasláno: 3 Pro 2014 18:23\nHmm a není to spíš alergická reakce? Jako vyzkoušej si udělat gainer sám z glukózy, malty a proteinu, ať víš, co piješ. Bereš zinek?\n# Zasláno: 5 Pro 2014 12:29\nZinek neberu, v kapslích mám pouze vitamín B/C a omega 3.\nMaltu dávám 30g do proteinu po tréninku, mám tedy přikoupit glukózu?\n# Zasláno: 5 Pro 2014 13:12\nTo určitě udělej, bez inzulínu není gain a bez zinku budeš mít akné jak ďas. Primární důvod tvoření akné je totiž nedostatek zinku. Kup si 25mg balení po 100ks a ber zinek 3x denně po jídle. Pokuď to nebude stačit, krátkodobě, dejme tomu na měsíc zvyš dávku na 6x denně 25mg. Uvidíš, že to pomůže.


Naše zprávy a články - Charita Česká republika ve světě\nNásleduje přehled zpráv, novinek a zajímavostí z různých zemí, kde Charita ČR působí.\nNa Sýrii nezapomínáme\nSýrii už osm let ničí válečný konflikt. Miliony lidí zůstávají ve strachu a nejistotě. Zmařené životy, zničená infrastruktura, zavřené a zdemolované školy a nemocnice. A zbytek světa jako by zapomněl...\nCharita v Gruzii převzala dostavěné onkocentrum\nV rámci projektu Charity Česká republika Výstavba onkologického centra v Zugdidi bylo dokončeno lékařské centrum a stavební firma Ltd Imecs oficiálně předala dostavěnou budovu Charitě.\nMezinárodní festival filmů o migraci\nIOM (International Organization for Migration) srdečně zve na třetí ročník MEZINÁRODNÍHO FESTIVALU FILMŮ O MIGRACI, který se uskuteční v Praze od 10. do 18. prosince 2018. Charita Česká republika je letos partnerem festivalu. Migrační koordinátorka Klára Boumová zde vystoupí hned v několik diskusích.\nS bolestí v srdci se loučíme s Teou\nS hlubokým zármutkem oznamujeme, že nás opustila naše drahá kamarádka a skvělá spolupracovnice Tea Tihounová (†39), vedoucí mise v Zambii. Tea zemřela v pondělí 12. 11. večer v nemocnici v Lusace na následky náhlé závažné nemoci.\nZveme vás do divadla Archa\nAkcent na migraci je jednodenní setkání neziskových a kulturních organizací, které se uskuteční 3. listopadu 2018 v Divadle Archa v rámci festivalu dokumentárního divadla Akcent. Vedle řady nevládních organizací, sdružení a iniciativ zde Charita Česká republika představí své aktivity v oblasti migrace a integrace.\nPracovnice Charity se setkala se Svatým otcem\nV pátek 14. září přijal Svatý Otec František v konzistorním sále Apoštolského paláce ve Vatikánu účastníky čtvrté koordinační schůze katolických charitativních organizací působících v Iráku, Sýrii a sousedních zemích. Setkání se zúčastnila také Lamis Khalilová Bartůšková z Charity Česká republika. Organizovalo je Dikasterium pro službu integrálnímu lidskému rozvoji, zejména v sekci migranti a uprchlíci, ve spolupráci se státním sekretariátem a kongregací pro východní církve, uskutečnilo se od 13. do 14. září na Papežské univerzitě Urbaniana. Papež pronesl k účastníkům následující řeč.\nCharita rozjíždí zemědělský projekt v Zambii\nCharita oficiálně zahájila zemědělský projekt v Západní provincii Zambie za přítomnosti velvyslance ČR v Zambii Radka Rubeše, šéfa provinční administrativy pana Simuchoby a zástupců všech zapojených okresů. Projekt s názvem Agribusiness pro život potrvá až do roku 2021, podporuje jej Česká rozvojová agentura.\n15 let si připomínáme Světový humanitární den. Proč je česká pomoc v zahraničí stále tak důležitá?\nU příležitosti Světového humanitárního dne, který připadá na 19. srpna, se zástupci šesti českých humanitárních organizací rozhodli vydat společné prohlášení o důležitosti české pomoci v zahraničí. „Zapojení Čechů a Češek do humanitární pomoci, ať již přímo, nebo finančně, je jednou z věcí, na niž můžeme být hrdí. Aktivity nevládních organizací na poli humanitární pomoci jsou naprosto zásadní, “ říká Pavel Přibyl, ředitel FoRS – Českého fóra pro rozvojovou spolupráci a potvrzuje tak, že humanitární organizace jsou dominantním aktérem poskytované pomoci. Organizace sdružené ve FoRS zároveň chtějí upozornit na rizika spojená s prací v nebezpečných oblastech, se kterými jsou spojeny útoky, kterým padají za oběť jak civilisté, tak humanitární pracovníci. Těch bylo jen v roce 2017 podle The Aid Worker Security database uneseno nebo zabito 304.\nMIND hledá dobrovolníky\nChceš získat zkušenosti s dobrovolnickou prací a být součástí velkého evropského projektu? Baví tě organizovat akce? Chceš se rozvíjet v tématech udržitelného rozvoje a migrace? Pokud sis na všechny otázky odpověděl ANO, připoj se k nám, staň se charitním dobrovolníkem a zúčastni se letní školy ve Francii!\n« … 1\t2 3 4 5 6 7 8 9 10 20 30 40 50 60 70 80 90 100 … »


Hotel Garni Lele Bibione-Spiaggia\nVítejte na nabídce na ubytování v Itálii u moře v Hotel Garni Lele. Vyberte si a rezervujte dovolenou u moře v Itálii bezpečně a jednoduše s pohodlí domova zde u nás.Bibione může být skvělé místo pro Vaši dovolenou. Pokud Vás nabídka zaujala, můžete si Hotel Garni Lele rezervovat přímo u nás jednoduše online. Zvolte volbu zobrazit více informací, která Vás zcela nezávazně zavede na rezervační systém, kde se Vám spočítá cena podle termínu ubytování a počtu osob přímo pro Vás. Můžete se podívat na nejoblíbenější ubytování ostatních uživatelů rezervace ubytování v Bibione dole na stránce.\nVia Croce del Sud 28, 30028 Bibione\nHotel Garni Lele se nachází v Bibione a nabízí pokoje s klimatizací, společnou terasu a snídaně formou bufetu. Ve společných prostorách se můžete připojit k Wi-Fi zdarma. Na veřejnou pláž jsou to 4 minut chůze. Pokoje jsou vyzdobeny barevnými detaily a mají vlastní koupelnu se sprchovým koutem a toaletními potřebami zdarma. Některé pokoje mají výhled do zahrady. Každý den se podává bohatá snídaně formou bufetu. Zahrnuje sladké i slané pokrmy a teplé nápoje. Objekt je vzdálen 14 km od letoviska Lignano Sabbiadoro a přibližně 1 hodinu jízdy od letiště v Benátkách.


Při běžném hypotečním úvěru máte přesně stanovené, na co můžete peníze použít. Jedná se o účelový úvěr na bydlení, pomocí kterého si můžete zřídit nebo provést rekonstrukci domácnosti. Pokud chcete mít ve využívání získaných peněz volnost, upřednostňujte americkou hypotéku.\nKlasická americká hypotéka\nAmerická hypotéka je spojení hypotečního úvěru a běžného spotřebního úvěru. Do zástavy dáváte svou nemovitost, ale peníze můžete využít na cokoliv. Hrozí vám exekuce? Potřebujete profinancovat několik menších půjček? Žádný problém, půjčka se zástavou, tedy klasická americká hypotéka bez dokládání příjmů, jak jí můžeme také nazvat, je tím správným řešením.\nJedna výhoda americké hypotéky je, že můžete použít peníze na cokoliv, už byla zmíněna, ale tato půjčka má i několik dalších plusů. Úvěr můžete získat už od 100 000 Kč, což závisí na hodnotě nemovitosti. Maximální výše úvěru je 5 000 000 Kč. Záleží na znaleckém posudku, který bude vykonán a ohodnotí danou nemovitost. Logicky nemůžete pomocí americké nebankovní hypotéky získat více, než je vaše hodnota nemovitosti.\nNěkteří lidé se bojí ručit nemovitostí, protože mají strach, že o nemovitost přijdou. Nicméně, americká hypotéka bez dokládání příjmů má další výhodu. Splatnost si můžete prodlužovat. Peněz si tak budete moci více užívat a hlavně nemusíte se každý měsíc stresovat, že na svou hypotéku nebudete mít dostatek peněz.\nV nebankovních společnostech velmi často žádají lidé o půjčky bez registru, protože v bance jsou na listině dlužníků, tudíž jim ani jiná možnost nezbývá. Americká nebankovní hypotéka naštěstí patří mezi ten druh půjček, kdy ji může získat většina lidí, co vlastní nemovitost. Je to totiž velice snadné a úspěšnost u poskytovatelů je vysoká.\nRychlé podání žádosti\nCílem je, aby byl klient co nejvíce spokojen. Proto se dbá na to, aby proces vyřízení a americké hypotéky bez dokládání příjmů proběhl co nejrychleji, bez zdlouhavých procesů. I proto si můžete podat žádost o půjčku online, čímž se rychle dozvíte, zda máte, nebo nemáte šanci peníze získat.\nPak je potřeba i osobního setkání se zástupcem nebankovní společnosti, protože je třeba zjistit hodnotu nemovitosti, ze které bude určena výše americké hypotéky. Je nutné mít u sebe občanský průkaz a list vlastníka nemovitosti. Vlastníkem nemovitosti může byt i jiná osoba, která samozřejmě musí souhlasit s ručením.


Jsem Barbie bez plastik, ale lidé mi to nevěří, říká žena - iDNES.cz\n10. října 2019 10:40, aktualizováno 10:40\nMarcela Iglesiasová je od dětství posedlá panenkou Barbie. Do jejího vzhledu se začala stylizovat na střední škole. Chtěla vypadat jako Barbie, ale bez plastik. To také dodržela. Její manžel se vzhledem Kena má však za sebou již několik plastických operací.\nVIDEO: Barbie bez plastik se ráda zkrášluje a má doma prasata\nPosedlost panenkou Barbie u Marcely započala ve chvíli, kdy jí její matka panenku zakázala pro její vzhled. Nelíbilo se jí, jak uměle vypadá a žádnou dceři nekoupila.\n„Paradoxně to ve mně touhu po Barbie prohloubilo ještě víc. Přála jsem si to, co bylo zakázané,“ svěřila se Marcela, která nyní bydlí v Los Angeles.\nAby dosáhla oblých křivek, tak si na střední škole vycpávala podprsenku a dávala si vycpávky i do kalhot, aby zvětšila objem svého pozadí.\nKulatějšího zadečku v pozdějších letech dosáhla vhodným cvičením, kterému je věrná i nyní. Nevynechává také neinvazivní procedury, které ji zbavují celulitidy.\nVe čtrnácti letech se obarvila na blond. Barbie vzhled prý doplňuje pouze vhodným oblečením a růžovými doplňky. „Jsem Barbie, která nepotřebovala plastiky. Ano, mám umělé řasy, nehty, barevné kontaktní čočky a prodloužené vlasy. Ale nemám umělé poprsí ani pozadí. A nebyla jsem na žádné plastice. Lidé mi to nevěří,“ postěžovala si serveru Daily Mail.\nPlastikám ovšem propadl její manžel, který toužil po tom, aby vypadal jako živoucí Ken a ke své ženě se perfektně hodil. Nespecifikoval, kolik zákroků má za sebou, ale má operovaný nos a výplně v tvářích.\n„Bydlíme v Hollywoodu, kde je mnohem snazší žít s takovým vzhledem. Nikoho to nepřekvapuje a nepobuřuje. Můžu si tady nakoupit i oblečení, které nosí Barbie,“ dodala s tím, že v budoucnu plastiku nevylučuje. Chtěla by vypadat mladistvě co nejdéle a bez pomoci plastických chirurgů se zřejmě neobejde.\nBritská Barbie oslavila výročí další plastikou, tentokrát nosu\nOBRAZEM: Barbie slaví šedesát, mění se a oslavuje úspěšné ženy\nTémata: plastika, Los Angeles, Daily mail, Plastická operace\nZuby v jedné lajně. Jak si vybrat rovnátka?\nFenomén i kontroverze. Jak sestry Hadidovy dobyly svět modelingu\nZloděj kradl bronzovou sochu dva dny, byla na něj moc těžká\nKrásná prsa i bez plastiky: krémujte, zklidňujte, masírujte\nDlouhý, Široký a Bystrozraký přežijí. Hradec zachrání socialistické dílo\nVyžehlený obličej a omezená mimika. Meg Ryanová zahání stáří plastikami


Karlie Hřeben jemný | Profichovatel.cz - chovatelské potřeby pro psy, kočky a jiná domácí zvířata\nÚvod » PÉČE O SRST PSA » Karlie Hřeben jemný\nJemný hřeben s pochromovanými zuby. Celoplastové robustní tělo hřebenu je na rukojeti opatřeno protiskluzovou úpravou. Na konci rukojeti je otvor pro zavěšení. Průměr zubů 1,5 milimetru. Výška zubů 23 milimetrů. Mezery mezi zuby 1 milimetr. Šířka hřebene mezi krajními zuby 80 milimetrů. Počet zubů 44. Celková délka hřebene 22 centimetrů.