Premiéra: Neděle 1. 3. 2009 na ČT1\n00:00:19 Dobrý den, vážení a milí, byť to tak za okny nevypadá,\n00:00:22 brzy přijde čas dát vale studené stařeně Moraně a přivítat hřejivou\n00:00:27 slečnu Vesnu. Je tu první březnový den, který můžete oslavit třeba\n00:00:30 v naší společnosti - na toulkách po vlastech českých.\n00:00:33 Budu ráda, když se přidáte. A kam se tentokrát vypravíme?\n00:00:37 Začneme v Praze, na místě, jemuž se kdysi říkalo rejdiště\n00:00:40 a skladovalo se tam dřevo.\n00:00:41 Dnes na něm stojí jedna z nejkrásnějších novorenesančních\n00:00:44 staveb u nás.\n00:00:46 Budík, to je zápasník, který chytá za knoflík mojí bílé peřiny\n00:00:50 a sny mění v hodiny.\n00:00:51 I tak se dá mluvit o ranních mučitelích.\n00:00:53 V prostějovském muzeu jich mají stovky. Prohlédneme si je.\n00:00:58 Dojde i na křehkou krásu zastoupenou tzv. černou bižuterií.\n00:01:01 Z Jablonce si ji nechala dovážet sama britská královna Viktorie.\n00:01:06 Pak vám možná přijde vhod procházka na čerstvém vzduchu.\n00:01:09 Kolem Vyššího Brodu se vine Opatská stezka.\n00:01:11 Projdeme se po ní.\n00:01:14 Nenapravitelný dobrodruh, spisovatel i eskymácký náčelník.\n00:01:18 Tím vším byl Jan Welzl. Připomeneme si ho v 5. reportáži.\n00:01:22 A poslední zastavení bude patřit především dětem.\n00:01:24 V mlázovské pohádkové chalupě na ně čeká Kořínkový král\n00:01:28 nebo proradná čarodějka Swiza.\n00:01:34 Hradčany, Orloj nebo třeba Karlův most - to jsou snad povinné\n00:01:37 zastávky každého turisty, který zavítá do naší stověžaté matičky.\n00:01:41 Pokud byste ale chtěli navštívit něco míň tradičního,\n00:01:44 a přesto stejně působivého, zajděte si do Rudolfina.\n00:01:47 Jen co se za vámi zavřou ohromné vstupní dveře, ocitnete se\n00:01:51 o 100 let zpátky. Ovšem jen díky výzdobě.\n00:01:54 Uvnitř Domu umělců se totiž nachází nejmodernější\n00:01:57 zvuková režie v Evropě.\n00:02:02 Dnes by vás asi ani nenapadlo, že tu kdysi bývalo skladiště dřeva.\n00:02:05 Říkalo se mu Rejdiště.\n00:02:07 Před 135 lety ale pozemek koupila Česká spořitelna a za 2 miliony\n00:02:10 zlatých tu postavila jednu z nejkrásnějších novorenesančních\n00:02:14 staveb v Zemích koruny české.\n00:02:19 Česká spořitelna jako vzmáhající se podnik chtěla oslavit 50 let\n00:02:21 svého výročí a v r. 1873 vypsala soutěž na budovu novou,\n00:02:25 která měla sloužit vyloženě kultuře.\n00:02:27 Také původní název byl Dům umělců, později se to překřtilo\n00:02:30 podle arcivévody Rudolfa na Rudolfinum.\n00:02:33 Soutěž na podobu kulturního stánku pro pořádání koncertů a výstav\n00:02:38 vyhráli autoři Národního muzea a Národního divadla Josef Schulz\n00:02:42 a Josef Zítek. Trochu se inspirovali v Drážďanech\n00:02:45 tamní Semperovou operou, takže průčelí Rudolfina\n00:02:48 je jí podobné. Jinak šlo o evropský unikát.\n00:02:51 Dát pod jednu střechu hudbu, výtvarná díla a umělecký průmysl\n00:02:55 tehdy nemělo obdoby.\n00:02:59 Výzdoba interiérů se ale neobešla bez národnostních třenic.\n00:03:03 Dobový tisk ostře kritizoval fakt, že se na výstavbě tohoto českého\n00:03:07 klenotu podílí příliš mnoho Rakušanů a Němců.\n00:03:15 Čeští umělci soutěž bojkotovali a zúčastnili se jenom 2 nebo 3.\n00:03:18 Ty návrhy jsou dodnes zachovány, vrátily se do sbírek\n00:03:20 České spořitelny, ale nikdy nebyly realizovány, a je to bohužel\n00:03:24 trošku na dvoraně znát.\n00:03:27 Až se budete Rudolfinem procházet, zkuste najít zlaté včelky.\n00:03:30 Jsou symbolem spořivosti a taky investora stavby\n00:03:33 už zmiňované spořitelny.\n00:03:35 Jedna je na hrudi kamenných sfing při vchodu z nábřeží,\n00:03:37 další ve Dvořákově síni. Na modrém poli ji nesou andílci.\n00:03:42 Dvořákova síň se ale pyšní především svou akustikou,\n00:03:45 prý nejlepší v Evropě.\n00:03:48 Akustika je naprosto skvělá.\n00:03:50 Téměř všechny snímky, kterými se pyšní Supraphon,\n00:03:53 např. ve světě, vznikaly tady.\n00:03:56 Sál nese jméno skladatele A. Dvořáka, který tu v lednu 1896\n00:04:00 dirigoval vůbec první koncert České filharmonie.\n00:04:03 Svému původnímu účelu sloužil Dům umělců ale jen 33 let.\n00:04:09 Po vzniku Československa tu až do roku 1939 schůzovali poslanci\n00:04:13 a kvůli tomu se musely interiéry značně přestavět.\n00:04:16 Např. varhany šly pryč a místo nich vznikla parlamentní tribuna.\n00:04:22 Za 2. světové války se zase nelíbila socha skladatele\n- pro jeho neárijský původ.\n00:04:28 Nacistické úřady vydaly rozkaz sochu okamžitě odstranit.\n00:04:31 Dělníci si ho ale spletli a málem vynesli ven sochu R. Wagnera,\n00:04:35 velkého Hitlerova oblíbence.\n00:04:39 Dnes v národní kulturní památce Rudolfinum sídlí Česká filharmonie\n00:04:42 a Galerie Rudolfinum.\n00:04:45 Ze sálů zní hudba téměř nepřetržitě.\n00:04:48 Mají tu totiž nejlépe vybavenou režii zvukového studia v Evropě,\n00:04:51 kterou často využívají i filmové štáby.\n00:04:55 Už se všecko nedělá tady na koleně až do finálního produktu,\n00:04:58 ale technika propojuje celý svět.\n00:05:00 Tak muzikanti sedí v Praze, hrají pod taktovkou dirigenta,\n00:05:03 je tu hudební režisér, ale mixuje se zároveň\n00:05:05 a opravuje se, koriguje se třeba až ze San Franciska\n00:05:08 nebo z Los Angeles, nebo kde zrovna ten dotyčný sedí.\n00:05:13 Díky rekonstrukci ze začátku 90. let má dnes Dům umělců\n00:05:16 stejnou podobu jako před 130 lety.\n00:05:18 Zajít sem můžete na výstavu, na koncert nebo prostě jen tak.\n00:05:22 Pražská informační služba totiž pořádá prohlídky celého Rudolfina,\n00:05:26 při kterých se dostanete i do míst běžně nepřístupných.\n00:05:31 Čas se nedá koupit, vrátit, ani zastavit.\n00:05:34 Umíme ho jen změřit, ačkoli i s tím jsme se dlouho prali.\n00:05:38 Sluneční, vodní a posléze taky přesýpací hodiny sice znali\n00:05:42 už staří Egypťané či Řekové, ale určit přesně minuty,\n00:05:45 nebo dokonce vteřiny, trvalo lidstvu celá staletí.\n00:05:49 Jakým vývojem hodiny prošly, se dozvíte v prostějovském muzeu,\n00:05:52 kde mají jednu z jejich nejcennějších sbírek v zemi.\n00:06:00 Ačkoli lidé odpradávna hledali způsob, jak čas přesně změřit,\n00:06:04 teprve ozubené soukolí způsobilo v této oblasti revoluci.\n00:06:08 A ruku v ruce s ní přišel i rozmach hodinářského řemesla.\n00:06:17 Naše muzeum nabízí návštěvníkům stálou expozici s názvem\n00:06:19 "Hodiny a hodinkyŞ, vytvořenou z fondu vlastních sbírek muzea.\n00:06:22 Prezentuje vývoj hodinářství od 15. do 19. století.\n00:06:25 Gró muzejní expozice tvoří dar místního podnikatele Bruno Wintera,\n00:06:29 který v roce 1939 daroval muzeu svoji rozsáhlou soukromou sbírku\n00:06:33 hodin a hodinek.\n00:06:35 Těch je tu k vidění na 230, včetně různých kuriozit.\n00:06:39 Věděli jste, že nejstaršími mechanickými hodinami v Evropě byly\n00:06:42 vlastně jakési budíky v klášterech?\n00:06:45 Sice neměly ciferníky, ale mnichům oznamovaly, že se mají\n00:06:48 odebrat k bohoslužbě.\n00:06:50 V Prostějově ovšem najdete i kousky, které měřiče času\n00:06:53 rozhodně nepřipomínají.\n00:06:56 Nejstarším exponátem naší expozice jsou nástěnné hodiny z 15. století.\n00:07:00 Jedná se o krásnou kovářskou práci, která byla součástí gotické\n00:07:05 domácnosti a jíž si jistě mohl dovolit zámožný měšťan či šlechtic.\n00:07:10 Hodiny nejsou uzavřeny do klasické hodinové skříňky,\n00:07:14 nebylo ještě třeba chránit soukolí hodinového strojku proti prachu.\n00:07:21 Nová kapitola tohoto řemesla se začala psát v 1. polovině\n00:07:24 15. věku - po objevu hodinového péra, které umožnilo vyrábět\n00:07:28 strojky podstatně menší a přesnější.\n00:07:31 Od 17. století se pak hodináři spojovali s dalšími řemeslníky -\n00:07:35 zlatníky, řezbáři či kovotepci.\n00:07:40 Ozdobou každého salónu poloviny 19. století musely být tehdy módní\n00:07:43 sloupkové hodiny. Byla to vždy vskutku umělecká díla.\n00:07:47 Každý takřka originál.\n00:07:49 Byla vyráběna ze vzácných dřevin, zdobena vzácnými materiály -\n00:07:52 alabastrem, slonovinou, mosazí.\n00:07:56 Často byly zdobeny též malovanými žánrovými scénami a vedutami měst.\n00:08:01 Autorem tohoto typu hodin byl i prostějovský hodinář Josef Radda.\n00:08:05 Patřil k nejvýznamnějším hodinářům na Moravě.\n00:08:07 Sloupkové hodiny z jeho dílny zdobily salony\n00:08:10 i v Německu či Polsku.\n00:08:14 Dlužno dodat, že Prostějov byl tehdy bohatým obchodním městem\n00:08:18 s početnou židovskou komunitou a zdejší hodináři byli\n00:08:21 nesmírně populární.\n00:08:23 Své časoměřiče zdobili zlatem či stříbrem a velmi módní byly taky\n00:08:27 antické, selské nebo historické motivy.\n00:08:31 Největším exponátem naší výstavy Hodiny a hodinky je hodinový věžní\n00:08:35 stroj, který po mnoha desetiletí měřil čas prostějovským občanům\n00:08:39 na věži prostějovského farního chrámu Povýšení svatého kříže.\n00:08:43 Hodinový stroj se zachoval ve své původní podobě bez jakýchkoliv\n00:08:47 pozdějších úprav.\n00:08:49 Je zdoben kovaným znakem města Prostějova a nápisovou rouškou,\n00:08:53 na níž je uvedeno jméno autora hodinového stroje Francisco Spurný.\n00:08:59 Hodinářský mistr dokončil své dílo roku 1698.\n00:09:03 Ale podobných skvostů tu na vás čeká podstatně víc.\n00:09:06 Tak se přijeďte podívat, jakou podobu může mít čas\n00:09:10 a jak asi utíkal těm, kteří ho dokázali přetavit\n00:09:13 v tak nádherné umělecké kousky.\n00:09:16 Možná, že je máte někde doma po babičce nebo prababičce,\n00:09:20 možná, že je dokonce sami nosíte. Řeč je o špercích z černého skla.\n00:09:25 Před 100 lety byly světovým hitem, dnes ovšem tzv. černou bižuterii\n00:09:28 vyrábějí jen 3 lidi na světě.\n00:09:31 Za jedním z nich se teď společně vypravíme.\n00:09:35 V. Svatoň z Hrádku nad Nisou má doma učiněný poklad.\n00:09:39 Tyhle šuplíčky jsou plné černých skleněných kamínků rozmanitých\n00:09:42 tvarů a velikostí. Co je na nich tak vzácného?\n00:09:46 Ono černé sklo, které se už přes půl století nevyrábí.\n00:09:51 Technologie je totiž tak náročná, že výsledný šperk byl moc drahý.\n00:09:55 Nehledě na to, že se některé korálky kdysi rodily\n00:09:57 pod rukama dětí. Dospělí je na to měli příliš velké.\n00:10:03 Tam je unikátní velikost, tohle ještě není nejmenší kamínek,\n00:10:05 ale tady vám předvedu, co ty děti vyráběly.\n00:10:07 Tak si představte, že toto je kamínek, který vymáčkly,\n00:10:11 a ještě do toho zasadily kovový nýtek.\n00:10:16 Nýtek proto, že se černá bižuterie vyrábí letováním a bez kovových\n00:10:20 úchytek by třeba takovou brož nebylo možné dát dohromady.\n00:10:24 Tady vidíte, jak se postupovalo.\n00:10:26 Nejdřív bylo nutné vymyslet tvar, ten pak šperkař zalil sádrou,\n00:10:30 aby mu vše drželo pohromadě, a už se mohlo letovat.\n00:10:34 V. Svatoň tráví nad černými sklíčky každou volnou chvilku a dobře ví,\n00:10:37 jak asi bylo lidem, kteří se touto prací na přelomu\n00:10:40 19. a 20. století živili.\n00:10:42 Oči, když koukáte pořád do černý, tak to je špatný.\n00:10:46 Když tady sedím 10 hodin, tak pak už ty kamínky přestávám vidět.\n00:10:54 Bolavé oči ale kdysi sotva někdo řešil.\n00:10:56 Důležité bylo, že po černé bižuterii byla poptávka\n00:10:59 a práci tak měly často celé rodiny.\n00:11:02 Když jsem mluvil s lidmi, kteří ještě malinko pamatují\n00:11:06 své předky, kteří to dělali, tak říkali, že se tím zabývala\n00:11:10 půlka Jablonce.\n00:11:13 V té době byly černé skleněné šperky světovým hitem.\n00:11:16 Zajímavé je, už tehdy udávaly módní trendy, jak bychom dnes řekli,\n00:11:19 celebrity. V případě této bižuterie sama britská královna Viktorie,\n00:11:24 která se po smrti svého milovaného manžela Alberta zahalila\n00:11:27 až nadosmrti do smutečního šatu.\n00:11:30 A nosila prý výhradně onu temnou jabloneckou bižuterii.\n00:11:35 Její soumrak přišel s 2. světovou válkou a na dlouhá léta\n00:11:38 zmizela z trhu.\n00:11:39 Nákladná výroba se zkrátka přestala vyplácet.\n00:11:42 V. Svatoň je jedním z mála lidí, kteří se snaží tradici obnovit.\n00:11:45 Začal obcházet starožitnictví a bývalé sklárny a kupoval\n00:11:49 surovinu, která zbyla.\n00:11:51 Takže je to sebrané po půdách, taky jsme měli pytel, který byl\n00:11:55 zahrabaný za uhlím.\n00:11:57 Někdy to bylo zajímavé, ten osud suroviny, kde všude byla.\n00:12:06 Z malé místnůstky v rodinném domku v Hrádku nad Nisou teď černá\n00:12:09 bižuterie putuje do celého světa.\n00:12:11 Největší zájem je momentálně v Japonsku, ale vozí se třeba\n00:12:14 i do černé Afriky - do Maroka nebo Tanzanie.\n00:12:17 Tam se nejvíc líbí zvířecí motivy.\n00:12:19 V. Svatoň dělá repliky starých šperků i vlastní návrhy.\n00:12:22 Vymyslet nový tvar ale není jednoduché.\n00:12:26 Vymyslet si něco krásného, to je perfektní, ale kameny,\n00:12:30 když na to nemáte, tak to prostě neuděláte.\n00:12:36 Takže pro mě je dobrý, že si hodím kameny na stůl a teď se zamyslím,\n00:12:41 nebo už v hlavě mám nějaký námět, a začnu dělat ten vzorek.\n00:12:50 V. Svatoň do své dílny mnoho návštěv nepouští,\n00:12:52 místa tu totiž moc není.\n00:12:54 A tak když se budete chtít na černou bižuterii podívat\n00:12:56 zblízka, vyplatí se zajet do jabloneckého Muzea skla\n00:13:00 a bižuterie. V. Svatoně tam možná taky potkáte. On tam totiž pracuje.\n00:13:07 Zdalipak víte, které město v Čechách se může pochlubit\n00:13:10 přídomkem nejjižnější? Nebudu vás dlouho napínat.\n00:13:14 Je to Vyšší Brod, Mekka milovníků historie, vodáků\n00:13:17 a taky sběratelů známek.\n00:13:19 Ale i okolní příroda stojí za bližší prozkoumání.\n00:13:22 Třeba takové Wolfgangovy vodopády.\n00:13:24 Jsou okouzlující v každé roční době, ovšem asi nejlépe si\n00:13:27 s nimi rozumí paní zima.\n00:13:29 Ledopády, které na nich letos vyčarovala, jsou toho důkazem.\n00:13:35 Tržní osada na důležitých obchodních stezkách,\n00:13:37 které spojovaly Čechy s Dunajem a Alpami, tady byla už po staletí.\n00:13:41 Významný a rozsáhlý cisterciácký klášter je o něco mladší.\n00:13:45 Podle legendy ho roku 1259 založil Vok z Rožmberka\n00:13:50 jako dík za to, že unikl smrti, když se na koni snažil přebrodit\n00:13:53 rozvodněnou Vltavu.\n00:13:57 Památka sama o sobě je rozhodně zajímavým turistickým cílem,\n00:14:00 ale my se nejdřív vydáme do jejího okolí,\n00:14:02 a to tzv. Opatskou stezkou, která nám otevře\n00:14:05 tajemnou knihu historie.\n00:14:11 Při prohlídce Opatské stezky můžeme potkat starý hamr,\n00:14:14 jehož historie sahá až do 15. století.\n00:14:17 V hamru se zpracovávaly železné hroudy a kovaly se z nich\n00:14:20 tzv. ploché štáfy a nebo tyčovinné šíny.\n00:14:24 Pro klášter tu hamerníci vyráběli různé železné nářadí:\n00:14:28 lopaty, kosy, motyky, kladiva apod.\n00:14:35 Dávno už hamerníci odešli, ale zůstal les, který pamatuje\n00:14:38 jejich kroky...\n00:14:41 Velmi krásným a příjemným zážitkem je procházka zdejším chrámovím\n00:14:45 prastarého smíšeného lesa.\n00:14:48 Samotní správci chtějí tento les uchovat jako přírodní park\n00:14:52 s minimálním zásahem.\n00:14:55 Jsou to místa, plná tajemství, jakoby předurčená k meditacím.\n00:14:58 Taky se říká, že je znali už staří Keltové.\n00:15:01 Dodnes tu najdete tajemné značky, ovšem i pozůstatky válečných vřav.\n00:15:05 Ale pojďme dál. Čeká nás pro změnu vodní živel.\n00:15:11 Nacházíme se u Wolfgangových vodopádů, asi 1,5 km\n00:15:13 od Vyššího Brodu, kde ústí Menší Vltavice do řeky Vltavy.\n00:15:17 Turisté je mohou navštívit jak v létě, tak i v zimě.\n00:15:20 V létě zde můžou spatřit ledňáčka, skorce, v zimě zase krásné\n00:15:25 ledopády, které se utvářejí námrazou.\n00:15:30 Kaskáda nevysokých, ale malebných vodopádů se v průběhu roku\n00:15:33 proměňuje - v zimě tu najdete luxusní křišťálový lustr\n00:15:37 z rampouchů, zjara nespoutaný proud tajícího sněhu, v létě pak\n00:15:41 osvěživě chladivý ráj.\n00:15:43 Na Opatské stezce potkáte taky obří balvany, některé z nich jsou\n00:15:47 dokonce opracované. Třeba do tvaru kostky.\n00:15:51 Ted je tady ticho a klid, ale bývalo tu velmi rušno.\n00:15:55 Kameníci tu opracovávali kámen na stavbu klášterního komplexu\n00:15:59 a samotného města Vyšší Brod.\n00:16:01 Ještě dnes můžeme místy najít výrobky kamenických mistrů,\n00:16:06 které již nenašly svého majitele.\n00:16:10 Stopy starých kameníků vás dovedou zpátky ke klášteru,\n00:16:13 jehož prohlídkou můžete své putování zakončit.\n00:16:16 Čeká tam na vás třeba knihovna z 1. poloviny 18. století\n00:16:20 se 70 000 vzácnými svazky, včetně žaltáře z roku 1685,\n00:16:25 nebo půvabné poštovní muzeum.\n00:16:29 Takže, jak vidíte, na tomto výletě si na své přijde nejen tělo,\n00:16:32 ale i duše. Což rozhodně není špatná kombinace.\n00:16:42 Polární lovec, zlatokop, náčelník Eskymáků, v neposlední řadě\n00:16:45 i vynálezce a spisovatel.\n00:16:47 Jeho zážitky jsou popsány v řadě knížek o zlatém severu.\n00:16:50 Už tušíte, o kom je řeč?\n00:16:52 Ano, o Janu Eskymo Welzlovi, našem legendárním světoběžníkovi.\n00:16:56 Moc toho po něm nezbylo.\n00:16:58 A to málo, co se dochovalo, opatrují v jeho rodném městě,\n00:17:01 v Záhřebu na Moravě, kde má onen svérázný samorost své muzeum.\n00:17:07 Welzl byl svérázný muž, nadevše vyznával nezávislost a svobodu.\n00:17:10 O jeho životě vypovídá stálá expozice s fotografiemi\n00:17:13 z kanadského Dawsonu, kde zakončil svoji dobrodružnou životní cestu.\n00:17:18 Kromě ní je zde ještě do 7. března k vidění rozšířená výstava\n00:17:21 o jeho putování na daleký sever.\n00:17:29 Nejzajímavějším dokumentem v expozici Welzla je mapka\n00:17:31 polárních cest, kterou Welzl nakreslil v roce 1928.\n00:17:34 Na 1. straně je zachycena cesta z Irkutska na Aljašku a na druhé\n00:17:38 jsou zobrazeny ostrovy v Severním ledovém oceánu.\n00:17:43 To je jediný originál, který zábřežské muzeum vlastní.\n00:17:47 Jan Welzl se narodil roku 1868.\n00:17:49 Vyučil se zámečníkem, jako tovaryš prošel Balkán a střední Evropu.\n00:17:53 Pak ho přibrzdila vojenská služba, nikde se prý necítil\n00:17:56 tak "zvotročenéŞ.\n00:17:58 V pětadvaceti se vydává na svoji "Cestu kolem světaŞ.\n00:18:01 Napřed pěšky do italského Janova a odtud jako námořník směr Amerika.\n00:18:06 Doplouvá až do ruského Vladivostoku.\n00:18:09 Nakonec se stal dělníkem na Transsibiřské magistrále.\n00:18:14 Tam někde dozrálo jeho rozhodnutí, že půjde na sever, kde končí\n00:18:16 civilizace a kde podle svých slov "bude svobodnéŞ.\n00:18:21 Mapa zachycuje Welzlovo tříleté putování z irkutské gubernie\n00:18:24 přes celou Sibiř k Severnímu ledovému oceánu.\n00:18:26 Později se dostává až na Novosibiřské ostrovy\n00:18:29 a na Aljašku.\n00:18:32 Šel patrně se sibiřským koníkem, kteří byli velice odolní.\n00:18:35 S klasickou károu, která se tady na tom poštovním traktu,\n00:18:40 který probíhal Sibiří, používala - byl to takový dvoukolák.\n00:18:45 Welzlovy barvité osudy známe z knih, které podle jeho vyprávění\n00:18:48 sepsali R. Těsnohlídek, E. Valenta a B. Golombek.\n00:18:53 Asi nejznámější jsou "Ledové povídkyŞ Eskymo Welzla\n00:18:55 a "Třicet let na zlatém severuŞ.\n00:18:58 Zažívá zlatou horečku na Klondiku, obchoduje s kožešinami,\n00:19:00 setkává se s Amundsenem, je mužem devatera řemesel.\n00:19:04 Zlatokop, dobrodruh, velrybář, listonoš - jednak byl asi manuálně\n00:19:09 zručný, tak jej tam možná potřebovali, sami si jej ti\n00:19:13 Eskymáci na Novosibiřských ostrovech zvolili svým náčelníkem\n00:19:16 a nejvyšším soudcem. To bylo v roce 1903.\n00:19:21 Welzl byl skvělý vypravěč.\n00:19:23 Dnes už ale nikdo nezjistí, co opravdu sám prožil\n00:19:25 a co si převzal od ostatních.\n00:19:27 Při návštěvě Československa roku 1928 vzbudil pořádný rozruch.\n00:19:31 Pořádá přednášky, seznamuje se s bratry Čapkovými, přijímá ho\n00:19:35 i prezident Masaryk.\n00:19:39 On najednou přinesl něco úplně jiného, neznámého - možná tím\n00:19:42 i trochu dráždil a provokoval.\n00:19:44 Navíc on měl to neotesané chování - byl zvyklý jíst syrovou stravu\n00:19:47 a plival na zem.\n00:19:48 Pořád ho to ale táhne "zpátky domŞ, jak říká - tedy na sever.\n00:19:52 V roce 1930 se usazuje v Dawsonu, žije ve srubu, píše vlastní knihu\n00:19:56 a neúspěšně pracuje na vynálezu, který nazývá "perpeto mobileŞ.\n00:20:01 Vypadá to že on opravdu chtěl sestrojit nějaké čerpadlo\n00:20:03 nebo stroj, který by čerpal vodu z dolů těm zlatokopům.\n00:20:07 Takže v tom Dawson City ho nikdo nezná jinak\n00:20:10 než "perpetum moušn menŞ.\n00:20:12 Jan Welzl umírá roku 1948 a odpočívá na dawsonském hřbitově.\n00:20:17 Dodnes je tam prý známější než Jack London.\n00:20:20 Knížky o něm byly přeloženy do 18 světových jazyků.\n00:20:23 V Zábřehu má sochu a na jeho počest tu každoročně pořádají\n00:20:26 recesistickou akci Welzlování.\n00:20:29 A nám nad hlavami, někde ve vesmíru, se toulá,\n00:20:31 stejně jako on, planetka s jeho jménem.\n00:20:36 A je tu tečka dnešních toulek.\n00:20:38 Zastávka věnovaná hlavně dětem v podobě pohádkové chalupy\n00:20:41 v Mlázovech u Sušice.\n00:20:43 Svět skřítků, strašidel, vil, vodníků i čertů tam před 3 lety\n00:20:47 stvořil M. Poláček, za vydatné pomoci svých přátel.\n00:20:51 Obývá ho několik set bytostí z říše fantazie, které,\n00:20:54 pokud jim to dovolíte, dokáží do časů malin nezralých přenést\n00:20:58 na chvíli i vás.\n00:21:04 Venku zima jako když praští, uvnitř pohádka.\n00:21:07 Dobrá návnada, jak odtrhnout vaše ratolesti od počítače a vylákat je\n00:21:12 na toulky šumavskou přírodou.\n00:21:18 M. Poláček své kouzelné království dokonale vymazlil a sám král\n00:21:22 pohádkářů Z. Troška ho pasoval na jednoho ze svých věrných rytířů.\n00:21:37 Takže hajdy na prohlídku, pokud nám to ovšem strážce domu,\n00:21:40 bludný kámen, dovolí.\n00:21:45 Bludný kámen je vlastně takový talisman naší chalupy.\n00:21:48 Je to kámen pro štěstí.\n00:21:53 Všude se říká, pohlaď kámen, přej si přání a bude ti splněno.\n00:21:56 Tady to tak nefunguje.\n00:21:58 Tady si pohlaď kámen a přej něco druhým,\n00:22:00 pak teprve tvé přání bude splněno.\n00:22:02 Bludný kámen se narodil v dílně J. Fábina, stejně jako většina\n00:22:06 obyvatel pohádkové chalupy.\n00:22:08 Jeho skřítkové jsou nejen rozverní, ale každý z nich ovládá\n00:22:11 nějaké to řemeslo.\n00:22:13 Zářným příkladem budiž třeba patron vyhlášených lenorských sklářů\n00:22:16 zvaný Neposeda.\n00:22:18 Jeho bráškové, permoníci z Kašperských Hor, jsou zase mistry\n00:22:21 v dobývání zlata a elfové si dobře rozumějí se dřevem.\n00:22:25 Část expozice J. Fábin zmechanizoval, a tak se mlýnské\n00:22:29 kolo točí a ze studánky vyvěrá pramen.\n00:22:32 Ovšem teď už nás čeká audience u Jeho veličenstva\n00:22:34 Kořínkového krále.\n00:22:37 Objevila ho Z. Dorogiová, šumavská pohádkářka.\n00:22:40 Ona ho nakreslila, napsala o něm krásnou pohádku.\n00:22:43 A paní Lošťáková nám ho tady krásně ztvárnila.\n00:22:51 Pamatujete si na vyhlášený sušický betlém, který jsme si o Vánocích\n00:22:54 společně prohlédli?\n00:22:56 Jeho spoluautorem je K. Tittl a ruku k dílu přiložil\n00:22:59 i v mlázovské pohádkové chalupě.\n00:23:03 Z lipového dřeva vydlabal mocnosti pekelné i postavy\n00:23:06 ze šumavských pověstí.\n00:23:09 Skotoplach byl prý kdysi postrachem pastevců, ale na takovou Swizu\n00:23:14 zdaleka neměl.\n00:23:19 To byla stařena, která se oblékala do vlčí kůže.\n00:23:21 Ve vlasech pak měla zapletený paroh. Špinavá, ošklivá, shrbená\n00:23:26 stařena, a kdykoliv požádala o nocleh, tak jí všichni vyhověli.\n00:23:31 Kdyby tak neučinili, stalo by se na statku nebo v té rodině\n00:23:34 nějaké neštěstí.\n00:23:38 Pojďme tedy raději na čerstvý vzduch. Kolem chalupy se totiž vine\n00:23:41 půvabná střítčí stezka, díky níž se vaše drobotina může lecčemus\n00:23:45 z přírody přiučit.\n00:23:47 Pod laskavým dohledem víly Šumavy, vládkyně místních hor.\n00:23:50 A pokud se její vlídnost mine účinkem, přijde vám možná vhod\n00:23:54 zdejší nápravné zařízení - strašidelná šatlava,\n00:23:57 která už srovnala nejednu svéhlavičku.\n00:23:59 Tak nám napište, jak jste dopadli vy. Budeme se těšit.\n00:24:04 A je tu soutěž.\n00:24:05 Minule chtěl Pepa vědět, se kterou oblastí je spojena\n00:24:07 tzv. režná architektura.\n00:24:09 Správně bylo za A, je to Hlučínsko.\n00:24:13 Vítězi gratuluji a dnešní hádanka zní:\n00:24:15 Jak se jmenuje nejvýše položená pravěká stavba na našem území?\n00:24:19 Leží nedaleko Popelné u Kašperských Hor v nadmořské výšce skoro 980 m.\n00:24:24 Jde o pozůstatky hradiště, spojovaného nejčastěji s Kelty.\n00:24:28 Dodnes po něm zbyly místy až 5m valy, jejichž původ si lidé\n00:24:31 po staletí nedovedli vysvětlit.\n00:24:34 Proto v podivuhodném objektu viděli třeba i sídlo obrů.\n00:24:37 Zda sloužil k trvalému bydlení či jen jako útočiště v případě\n00:24:40 ohrožení, archeologové zatím netuší.\n00:24:43 Tak co, už víte, jak se ona památka jmenuje?\n00:24:52 Vaše odpovědi čekáme do čtvrtka do 14 hodin, a můžete nám je volat\n00:24:56 nebo poslat sms podle tohoto návodu.\n00:24:59 Vítěz se kromě našich knížek může těšit i na dárek od Čedoku.\n00:25:09 Jsme v cíli.\n00:25:11 Doufám, že se vám dnešní toulky líbily a příště se opět přidáte?\n00:25:14 S Pepou mj. nakouknete do kuchyně krnovských varhanářů.\n00:25:18 Královský nástroj, jak se varhanům taky někdy přezdívá, se tam vyrábí\n00:25:22 už 130 let.\n00:25:24 Další tipy na výlet najdete i na internetovém speciálu\n00:25:26 TOULAVÉ KAMERY, včetně těch, které nám sami posíláte.\n00:25:29 Díky za ně.\n00:25:31 Já vám přeji krásný zbytek dne a ať vás na cestách i v životě\n00:25:34 provázejí jen samé dobré zprávy. Na viděnou.\nZačneme na Rejdišti. Jen považte, že se tak označovalo místo, kde se skladovalo dřevo; a které dnes najdete téměř v samém centru Prahy. Před 135 lety ho odkoupila Česká spořitelna a za tehdy vysokou částku dvou milionů zlatých tady nechala zbudovat krásnou novorenesanční stavbu. Vítejte v Rudolfinu nebo v Domě umělců.\nStavbou se projdeme s generálním ředitelem České filharmonie profesorem Václavem Riedelbauchem. Budova byla určena vždy jen jako čistý svatostánek pro kulturu, proto tedy původní název Dům umělců, pak se ale na počest arcivévody Rudolfa začala objevovat s novým názvem Rudolfinum.\nSoutěž na podobu kulturního stánku pro pořádání koncertů a výstav vyhráli autoři Národního muzea a Národního divadla Josef Schulz a Josef Zítek. Trochu se inspirovali v Drážďanech tamní Semperovou Operou – průčelí našeho Rudolfina jí je proto podobné. Výzdoba interiérů se ale neobešla bez národnostních třenic.\nDobový tisk ostře kritizoval fakt, že se na výstavbě tohoto českého klenotu podílí příliš mnoho Rakušanů a Němců. A o tom nám zas řekne Petr Nedoma, ředitel Galerie Rudolfinum. I o tom, kdo tady hostoval, účinkoval, co se tady hrálo. Umělci tady hostují rádi. Rudolfinum má totiž skvělou akustiku.\ntelefon: 227 059 205\nPrvní výstavu jednota zahájila 5. července 1885. Dne 14. srpna 1887 slavnostně otevřela ve dvorním traktu Waitova domu na Žerotínově náměstí první prostějovské muzeum. My jsme se vydali právě sem, protože tady mají kromě jiného i stálou expozici hodin a hodinek.\nSnahy a pokusy čas měřit se objevovaly už dávno. Sluneční hodiny či časomíry přesýpací znali už například Egypťané i Řekové. O nějaké velké přesnosti, kterou nám poskytuje současné měření, nemůže být však ani řeč. První mechanické zařízení poháněné závažím se pak objevuje v Evropě ve středověku. Lidé zkrátka odpradávna hledali způsob, jak měřit čas.\nProstějovské muzeum nabízí návštěvníkům zajímavý pohled na vývoj hodinářství od 15. do 19. století. Podstatnou část vystavované sbírky tvoří kousky Bruno Wintra, který v roce 1939 daroval muzeu svou rozsáhlou sbírku. Mezi nimi najdeme i různé výjimečnosti, kuriózní kousky: nejstarší mechanické hodiny v podobě budíků, které oznamovaly vždy jen určitý moment během dne nebo skleněnou zvonkohru.\nNejstarším vystavovaným exponátem jsou pak nástěnné hodiny z 15. století. Proč se jinak velké časomíry začaly v průběhu věků zmenšovat? Co ovlivnilo jejich dnešní rozměr? I to vám řekneme a ukážeme.\nMapaHodiny a hodinky\nvideoHodiny a hodinky\nNejvýznamnější sbírkou je ale sbírka severočeské sklářské a bižuterní produkce. Prezentuje hmotné doklady o užitném umění, místní architektuře, vývoji technologií, současné i staré místní sklářské dílny a továrny včetně významných regionálních osobností, které jablonecké sklo proslavily po celém světě.\nMy jsme se ale zaměřili jen na sklo černé, a to proto, že jde o raritku. Už půl století se u nás vůbec nevyrábí. Proto černé zlato, které má doma pan Svatoň z Hrádku nad Nisou, je vskutku jedinečné. Černé skleněné kamínky různých tvarů a velikostí mají svoji zvláštní historii i výrobu.\nA právě její složitost, technologická náročnost byly příčinou toho, že výsledný šperk byl moc drahý. A to je přitom kdysi uměly vyrobit i dětské ruce. Hlavně pomocí nýtků – ty sehrály důležitou a nezastupitelnou roli při jejich vytváření. Nýtek proto, že se černá bižuterie vyráběla letováním a bez kovových úchytek by třeba takovou brož nebylo možné dát dohromady.\nJeho dobrodružství, sepsaná spisovatelem, redaktorem Rudolfem Těsnohlídkem, a vydaná pod názvem Eskymo Welzl, se stalo literární senzací a vzbudilo mimořádný zájem. Když se v říjnu 1928 objevil v Praze, byl známým a slavným spisovatelem. Všude měl otevřeny dveře, seznámil se s Karlem a Josefem Čapkovými, mluvil do rozhlasu a dokonce byl přijat prezidentem republiky T. G. Masarykem.\nV roce 1929 se sešel s redaktory Lidových novin Edvardem Valentou a Bedřichem Golombkem, kteří na základě jeho vyprávění upravili a vydali knihy Po stopách polárních pokladů, Ledové povídky, Trampoty eskymáckého náčelníka v Evropě a nejznámější z nich Třicet let na zlatém severu. Vyšla v řadě evropských zemí, v Americe i Japonsku a zajistila Janu Welzlovi světový ohlas.\nV záhřebském muzeu je do 7. března k vidění výstava o jeho putování na daleký Sever. Nejzajímavějším dokumentem v expozici Welzla je mapka polárních cest, kterou Welzl nakreslil v roce 1928. Na první straně je zobrazena cesta z Irkutska na Aljašku a na druhé jsou ostrovy v Severním ledovém oceánu. To je jediný originál, který zábřežské muzeum vlastní.\nMapaJan Eskymo Welzl\nvideoJan Eskymo Welzl\nV obci Mlázovy ležící nedaleko Sušice líbit by se mělo nebo mohlo hlavně dětem. Nenápadná víska proslula Pohádkovou chalupou, ve které si návštěvníci můžou prohlédnout výstavu šumavských pohádkových postaviček – vílu Šumavu, vodnickou rodinu, skřítčí pilu, pohádkové muzikanty a další strašidla, která vytvořili šumavští pohádkáři na motivy pohádek a pověstí.\nRáj pro děti tady založil před třemi lety pan Milan Poláček spolu se svými přáteli. Zázračně záhadných postaviček tady už je k viděni několik stovek. Návštěvníci se můžou dokonce projít po pohádkové stezce, v pergole U Šišouna je pamatováno na ty děti, které si chtějí zkusit něco namalovat nebo modelovat. A kdyby je nenadchlo ani to, pak si jistě rády odzkoušejí skřítčí golfík.\nMilan Poláček dokonce umí mluvit se skřítky a ten jeho nejoblíbenější se jmenuje Šišoun. Seznámíme vás rovněž s Jindřichem Fábinem, autorem několika skřítků. Část své nabízené expozice zmechanizoval, a vy díky tomu uvidíte pohyblivý mlýn nebo tekoucí studánku. Nebo Kořínkového krále.


SVATBA V ZAHRANIČÍ.cz - Svatba v zahraničí | Svatba.cz\nSVATBA V ZAHRANIČÍ.cz\nSpecialista na svatby v zahraničí, svatební cesty a výročí svatby! "Svatby na klíč" v ČR a v zahraničí.\nSvatby na klíč v České Republice\nVíte, kde všude je možnost uskutečnit svatbu podle Vašich nejodvážnějších představ? S kompletní organizací Vašeho historického dne Vám pomůže naše svatební agentura . Pořádáme malé svatby pro čtyři osoby až po velkolepé svatby. Zákazníci si mohou vybrat z nepřeberného množství nádherných zámků, sídel, kostelů i restaurací.\nSvatby na klíč v zahraničí\nZasloužíte si oslavit začátek Vašeho společného života v klidu a s láskou, na plážích s bílým pískem, ve stínu palem nebo v doškové chaloupce jako z pohádky.\nRáj je to pravé místo nejen pro svatební cestu, ale i pro oslavu výročí svatby nebo jedinečný svatební obřad. Dopřejte si svatbu jako z pohádky a bez zbytečných starostí. Nabízíme Vám nedotčenou přírodu, krásné pláže s bílým pískem lemované kokosovými palmami. Budete mít něco extra a v klidu. Můžete se spolehnout na ochotu a pomoc našich svatebních koordinátorů. Všechny nabízená svatební místa a svatební koordinátory máme velmi důkladně prověřeny.\nSvatby v zahraničí - řekněte si své "ANO" na nejkrásnějších místech světa. Kompletní svatební servis - svatba na klíč. Exotická svatba jako z pohádky na pláži v Karibiku, na Havaji, v Thajsku, v Řecku.... Svatby v evropských metropolích. Svatební cesty do celého světa.\nNejmilejší a nejúžasnější Martino,chtěli bychom Vám z celého srdce upřímně poděkovat za naprosto perfektní zorganizování dovolené, svatby a líbánek v jednom. A to opravdu za všechno. Myslím, že mohu napsat i za naše rodiče, že jsme byli se vším maximálně spokojení a užívali jsme si každičkého dne na plno.\nSvatba na Santorini byla dokonala! Neumim ani slovy vyjadrit to, co jsme citili, kdyz jsme poprve uvideli misto, kde bude obrad probihat. Od zacatku jsme vedeli, ze to bude nadhera, ale predcilo to vse nase ocekavani...Jak misto samotne, tak vyzdoba, sluzby koordinatora, fotografa atd. Opravdu vsechno probihalo na jednicku s hvezdickou a ted vim, ze rozhodnuti udelat svatbu na Santorini bylo to nejlepsi, co nas mohlo napadnout. Opravdu Vam velmi dekuji za vse, co jste pro nas Martino udelala!!! Jste nejlepsi :) Jeste jednou velke DIKY!


Příběhy těla - tanečně pohybová terapie (ženská skupina) - Tanter\nHomeBlogSkupinyPříběhy těla – tanečně p...\nPříběhy těla – tanečně pohybová terapie (ženská skupina)\nCO: Uzavřená ženská tanečně pohybová terapeutická skupina. Skupina vám přinese potřebný bezpečný prostor pro naslouchání tělu i duši, sdílení a podporu.\n– pro ženy se zkušenostmi s úzkostnými nebo depresivními stavy\n– pro ženy s psychickými obtížemi ve stabilizovaném stavu\n– pro ženy které se nachází v náročných životních situacích a hledají podporu a zároveň prostor, kde se budou moci věnovat jen samy sobě\n– dokázat si lépe stanovit hranice a více rozumět svým potřebám\n– dokázat jasněji vyjadřovat své pocity a rozumět pocitům ostatních lidí\nKDY: 20. 2. 2020 – 25. 6. 2020\n(Setkání se nekoná 30. 4. 2020 a 7.5. 2020)\nV ceně je zahrnuto úvodní a závěrečné individuální setkání s terapeutem. Připojíte-li se později, cena skupiny bude snížena o již proběhlá setkání.\nNutnou PODMÍNKOU PRO VSTUP DO SKUPINY je absolvování vstupního rozhovoru s terapeutem, který skupinu povede, a to kdykoli, po vzájemné domluvě. Rozhovor vám pomůže utřídit si, zda je pro vás skupina vhodná, proč a s čím do skupiny přicházíte a stanovit si společně cíle, kterých byste rádi skrze docházení do skupiny dosáhli.\nNejsou nutné žádné předchozí taneční a pohybové zkušenosti, a zkušenosti se skupinovou terapeutickou prací.\nS KÝM: Veronika Sequensová je průvodkyní na cestě sebepoznáním skrze vědomou práci s vlastním tělem. Věří, že naše těla nesou veškerou moudrost světa. Působí jako tanečně pohybový terapeut (absolvent čtyřletého terapeutického výcviku), má několik let praxe s vedením terapeutických a seberozvojových skupin. Je lektorkou tance, choreografkou tanečnicí na volné noze.\nPŘIHLÁSIT SE na skupinu můžete zde: http://bit.ly/terapeutická_skupina\nMaximální kapacita skupiny je 10 účastníků!\nPro rezervaci místa ve skupině je nutné provést platbu předem převodem na účet číslo 1630144046/3030, nejpozději do 7 dní od přihlášení. Pokud neobdržíme vaši platbu ve výše uvedeném termínu, může být vaše místo postoupeno dalším zájemcům. Částka je vratná v plné výši, pokud se na základě vstupního rozhovoru s terapeutem domluvíte, že tato skupina pro vás aktuálně není vhodná. Vzhledem k tomu, že se jedná o uzavřenou skupinu, je v ostatních případech platba po začátku běhu skupiny nevratná.\nSTORNO PODMÍNKY: Při zrušení vaší účasti nejpozději měsíc předem je platba vratná v plné výši. Při zrušení účasti do 14 dní před začátkem skupiny (tj. do 6.2.2020 včetně) se účtuje storno 1 000,- Kč (administrativní a organizační poplatek). Při zrušení účasti nejpozději 1 týden předem (tj. do 13.2.2020 včetně) je storno poplatek roven 50 % celkové ceny skupiny. Při zrušení vaší účasti méně než 1 týden před začátkem skupiny (tj. po 13.2.2020) je storno rovno 100 % celkové ceny skupiny. Při zrušení účasti do začátku skupiny je možno za sebe zajistit náhradníka.\nVzhledem k charakteru práce ve skupině je platba po jejím začátku (tj. po 20.2.2020 včetně) nevratná – není možné náhradou chodit na jiný kurz či skupinu aktuálně otevřenou v Artualu. V případě vážných zdravotních potíží individuální domluva.\nVíce info na: anna@artual.cz nebo 601 342 974 nebo https://www.artual.cz/terapie/tanecne-pohybova-terapie/\nOffline On Life -international retreat with authentic movement\nSoma Festival Praha 2020


O tom, jak se poprvé objevilo jméno Finkendorf | Občanský spolek Černá Louže - Polesí\nO tom, jak se poprvé objevilo jméno Finkendorf\n14 Prosinec, 2011 Aleš Krupa\nV roce 1683 došlo k prvnímu známému osídlení Polesí v údolí kolem potoka Schwerbach. Kupní smlouvy z té doby hovoří o lesíku, smolných pecích, milířích. O šest let později, kdy na stejném místě kupuje pozemek Baltazar Finke, mluví již smlouva o “zcela vymýceném pozemku”, což svědčí o změně, která se zde mezitím odehrála. Navíc už místo není popisováno jako kdesi v lesích za vesnicí Rynoltice ležící, ale zcela konkrétně jako Finkendorf, tedy česky Finkeho Ves. Kupní smlouva Baltazara Finkeho ze dne 5.října 1689 je tedy prvním dokumentem, ve kterém se můžeme setkat s tímto označením. Podívejte se na jeho přepis a překlad.\nOproti dříve citovaným kupním smlouvám z roku 1683 působí vymezení pozemku v této smlouvě odlišně, dalo by se říci profesionálněji. Hraniční kameny, které se nacházejí v rozích pozemku, jsou již číslovány (bohužel ale nedisponujeme mapou, ve které by byly zaznamenány), pozemek byl vyměřen, ohledán, odhadnut a ohraničen, čehož se měli účastnit jak vrchnostenští úředníci, tak i rynoltický rychtář, panský myslivec a dle zápisu dokonce i lemberský pán hrabě Hartwig z Bredy osobně. V dnešní době skoro těžko představitelné….\nV kupní smlouvě se rovněž objevuje jméno Rabensteinberg (Rabenstein = Havraní kámen), které se zde zřejmě vztahuje nejen na skálu samotnou, ale na celý kopec. Ten se v pozdějších pramenech objevuje pod četnými dalšími jmény, například Hüttigberg, Pfitzberg či Pfützeberg. Dnes, kdy většina pomístních jmen vymizela, používáme jméno Havran pouze pro vyhlídkovou skálu, zatímco zbytek kopce si bohužel musí na mapách vystačit pouze s kótou 432…


Marek Vácha – etik Satanův? – Duše a hvězdy\nMarek Vácha vystoupil 5. února 2012 v pořadu 168 hodin k tématu potratů a akcí sdružení Stop genocidě. Nechci polemizovat s jeho odmítavým postojem k charakteru akcí, které Stop genocidě provádí před školami, takový náhled je legitimní i u katolíka. Ale jeho prohlášení, že je vlastně dobře, že když už se rozhodne jít na potrat, a je vlastně v pozici vydírané, tak že má možnost jít do nemocnice na potrat, protože jinak by se nepochybně obrátila za nějakou bylinkářkou nebo andělíčkářkou, je mimořádně skandální. A ještě nechutnější je jeho příspěvek na blogu, kde tuto myšlenku rozvádí.\nPokud má pan Vácha vůbec nějaké ponětí o katolické morálce (nevylučuji ale možnost, že se jí nikdy nezabýval a že ji nezná), pak musí vědět, že jím vyjádřený postoj je s ní naprosto neslučitelný. A jako inteligentní a vysokoškolsky vzdělaný člověk zároveň musí vědět, jak děravá je logika jeho postoje… Je-li potrat vražda, což Vácha jednoznačně uznává, musí s ním být přece jako s vraždou zacházeno. Proto musí být zakázán. Proč?\n1) Protože zákony formují společnost a přispívají k rozhodování lidí. Jestliže je potrat povolen, znamená to více matek, co se pro něj rozhodují, a zároveň to přináší mnohem větší možnosti, jak ženu k potratu beztrestně nutit. Copak si toho etik Váchova formátu může nebýt vědom? Nebo to považuje za pozitiva?\n2) Povinností státu je chránit lidi, kteří žijí na jeho území. Čím bezbranější, tím si zaslouží větší ochranu. Ale rezignace na zákaz potratů znamená rezignaci na ochranu života nenarozených. To přece není věc, kterou může křesťan, nebo jakýkoliv slušný člověk akceptovat. To není věc, kterou by stát mohl udělat.\n3) Pokud stát nabídne k potratům své nemocnice, pak nejenže rezignoval na ochranu nenarozených, ale dokonce se na vraždění nenarozených sám podílí. Jak může katolický kněz chválit tuto aktivní kooperaci s tak strašným zlem? Jak ji může omlouvat s tím, že jestliže se žena rozhodne zavraždit své nenarozené dítě, tak je dobře, že tak může činit bezpečně v oficiálním státním zdravotnickém zařízení?\nUž jen dvě věcné poznámky:\n1) Jistě je rozdíl „mezi mezi potratem v případě znásilnění a potratem ženy, která chce těhotenství odložit až po skončení lyžařské sezóny„. I když není ani zdaleka tak velký, jak by si otec Vácha přál, a jeho dostupnost není ani v prvním případě vhodná a ospravedlnitelná (o tom jsem už psal dříve). Koneckonců – i mezi dalšími vraždami jsou zásadní rozdíly. Neměli bychom tedy pro jistotu povolit všechny vraždy?\n2) Ten odkaz na písmo je mimořádně odporný a být otcem Váchou opravdu bych se bál, že mne Bůh za toto donebevolající veřejné porušení druhého přikázání (Nevezmeš jména Božího nadarmo!) a zneužití Kristových slov potrestá. Kristus s těmi slovy propustil cizoložnici. Ne vraha ochotného a připraveného znovu vraždit.\nEtika, kterou nám zde Vácha předvedl, rozhodně není etika Boží. Nepochybuji ale o tom, že v pekle nad ní plesají.\nK tématu se vyjádřil i P. Jiří Špiřík ThD.: viz RC Monitor 2012/4 (str. 15).\nBioetika, druhé přikázání, etika, interrupce, katolická etika, křesťanská etika, Marek Vácha, peklo, potraty, Satan, vražda\n63 Responses to Marek Vácha – etik Satanův?\n7. 2. 2012 (9:57)\nFuj, to jsou fekálie na tom blogu pana Váchy. Že já hňup to četl.\n7. 2. 2012 (10:08)\nNevím, ale myslím si, že ta parafráze na Kristův výrok je z pastoračních důvodů nutná, zvláště pokud přijde dívka ke knězi a vyznává se mu z tohoto k Bohu volajícímu těžkému hříchu. Jak by jí jinak měl Vácha jako kněz odpovědět? Protože se snaží jednat jako Ježíš Kristus (in actio christi), tak užívá tohoto výroku, ale měl by k tomu jistě přidat – pros za duši svého takto předčasně zemřelého dítěte. To za tou pomlčkou bych si dovolil podtrhnout dvakrát.\n7. 2. 2012 (10:10)\nOstatní je pak samozřejmě otřesné, protože zbytek toho jeho vyjádření je změť subjektivně podložených výroků, které nemají svůj základ v Magisteriu a jsou zcestné. Nevím navíc proč, ale to co ve 168 hodinách řekl se značně blížilo postojům Pavla Bělobrádka v pořadu Hydepark před více než týdnem – tj. jsem proti potratům, ale na druhou stranu jsem rád, že ty dívky v těch určitých situacích ho mají a já bych byl radši, kdyby se šlo cestou prevence a nabízely se různé ty doplňkové služby jako adopce, babyboxy apod. ACHJO!\n7. 2. 2012 (10:17)\nAle on přece ten výrok nemíří k té dívce, ale k těm, co chtějí zákaz a kriminalizaci potratů!\n7. 2. 2012 (10:28)\nMyslím že všichni víme jaké jsou okolnosti a podmínky zpovědi a nic z toho nezpochybňujeme.\nTo však nic nemění na závažnosti hříchu, který pan Vácha téměř doporučuje.\nTo za tou pomlčkou nechápu. Dítě se ničím neprovinilo ani nemá žádné zásluhy, nebylo pokřtěno, je nejspíš v limbu. Nevím jaký má smysl za něj prosit. Ať pláče spíše nad sebou než nad svými dětmi.\n7. 2. 2012 (10:37)\nRozhřešení potratáře je, myslím, vyhrazeno toliko biskupovi.\n7. 2. 2012 (20:18)\nNevím jak potratáře, ale tuším, že rozhřešení žen spáchavších umělý potrat je již delegováno na kněze.\n7. 2. 2012 (23:56)\nNevím, jestli je v tomto činěn rozdíl mezi potratářem a ženou, co šla na potrat, nioméně pokud jde o ženy, je rozhřešení a snětí exkomunikace vyhrazeno pouze biskupům. Ti ovšem mohou jeho udělováním pověřit i kněze ve svých diecézích. V ČR to vyřešili tak, že ve všech diecézích dostali právo udělovat toto rozhřešení všichni kněží, kteří zpovídají…\n7. 2. 2012 (10:11)\nPod ten Váchův článek jhttp://blog.aktualne.centrum.cz/blogy/marek-vacha.php?itemid=15519&from=0 sem připsal svůj komentář, který dávám i sem:\nPotrat je vražda vždy; nikoli tedy pouze „ze zorného úhlu dítěte“. Spáchal-li jej katolík, je podle církevního práva automaticky exkomunikován. Samozřejmě, že jako i u jiných hříchů, mohou zde být nějaké polehčující či přitěžující okolnosti, někdy vnější, někdy spočívající v duševním stavu pachatele a jeho poznání. Proto, že neznáme vnitřní stav pachatele, nemůžeme soudit jeho vinu; můžeme však soudit nesprávnost skutku. Žena, která byla skutečně znásilněna, tedy čin násilníka nemohla odvrátit ani za cenu vlastního života, může tak počít dítě proti své vlastní vůli. To dítě má právo na život, ale ona nemá povinnost jej vychovávat. Může jej proto po porodu předat k adopci.\nŘíkat „Byl jsem v tu chvíli rád, že šla do nemocnice a ne za bylinkářkou“ je jako říkat lupiči: „Když už chceš loupit, tak si dej pozor, aby ses přitom nezranil.“ Není to dobré prohlášení.\nJinak kampaň „Stop genocidě“ podporuji proto, že je názorná. Dnes bohužel mnoho lidí neumí si filosoficky vyargumentovat zlo potratu, protože je to zabití živé lidské bytosti, a tak je třeba jim ukázat obrazem, o co tam jde. Byť v principu filosofický argument by měl být přesvědčivější než obraz.\nex verbis tuis iustificaberis et condemnaberis napsal:\n8. 2. 2012 (6:45)\nMK: „Potrat je vražda vždy…Samozřejmě, že jako i u jiných hříchů, mohou zde být nějaké polehčující či přitěžující okolnosti, někdy vnější, někdy spočívající v duševním stavu pachatele a jeho poznání.“\nOV: „Zastávám názor, že potrat je vražda… Skutek je stejný, okolnosti výrazně odlišné. vidím ostrý rozdíl mezi potratem v případě znásilnění a potratem ženy, která chce těhotenství odložit až po skončení lyžařské sezóny. “\nNemýlím-li se, oba tedy budete zřejmě odlišně pohlížet na ženu, která zabije manžela např. z hamižnosti, a ženu, která zabije manžela, který ji týrá a mlátí, a ona v zoufalství nevidí jiné východisko. Přestože oba dva shodně kvalifikujete ty činy jako vraždu.\nŘíkat „Byl jsem v tu chvíli rád, že šla do nemocnice a ne za bylinkářkou“ –NENÍ– jako říkat lupiči: „Když už chceš loupit, tak si dej pozor, aby ses přitom nezranil.“\nPokud by za vámi přišla vaše dcera POTÉ (toto je poměrně podstatná skutečnost, která byla zřejmě přehlédnuta; nyní už nemáte možnost ovlivnit její volbu mezi dobrým a špatným řešením, už je dokonáno), co šla na potrat, nebyl byste i s vědomím, že spáchala vraždu a provinila se, přesto rád, že to přežila alespoň ona?\nS odkazem na okolnosti, které uvádí OV „v dosti děsivém stavu, těsně po potratu“, můžu použít výše uvedenou paralelu: pokud by ona výše uvedená žena zabila toho manžela, který ji likvidoval až k zoufalství, nebyl byste raději, že se při tom i přes nezpochybnitelnou morální závadnost svého skutku sama nezranila smrtelně?\nMůžete ponechat stranou nedokonalost té paralely v tom, že vynechává dostupnost potratu v nemocnici i jednání lékaře, který potrat provedl. My už jsme přeci ex post zhodnotili, že potrat je vražda, že skutek té dívky i té fiktivní manželky byl morálně nepřípustný. Nemůžeme už ovlivnit lékaře, protože on už to udělal (a my jsme ex post zhodnotili, že postupoval zcela nesprávně). My jsme ZHODNOTILI všechna JEDNÁNÍ a nemáme pochybnosti o jejich nepřípustnosti.\nJádro toho, o co jde, je poměrně nepříjemné přiznání si, jestli by se nám tak nějak prostě neulevilo, že ta dotyčná, která se k nám dostala až ex post a je úplně na dně, aspoň neumřela při tom sama. (Pokud ne už z prostého lidského soucitu vůči dívce „v dosti děsivém stavu“, tak aspoň racionálně, kvůli šanci této konkrétní dívky na obrácení.) Nic víc.\n8. 2. 2012 (8:51)\nPromiňte, ale tohle je jen kličkování, které má omluvit neomluvitelné a které se snaží popřít to, co Vácha skutečně řekl a napsal. Vácha napsal (a nijak blíže neupřesnil), že je rád, že dotyčné, když už se pro potrat rozhodly, mohly jít na potrat do nemocnice, namísto aby šli k andělíčkářce. On tedy nevynechává dostupnost potratu v nemocnici – on chválí, že tu ta dostupnost je – což automaticky znamená, že chválí legálnost potratů. Přičemž zcela nechává stranou všechny ostatní důsledky legálnosti potratů. Především fakt, že zásadně hraje vysoce negativní roli při formaci svdomí obyvatel a že hraje zásadní (vysoce negativní) roli při rozhodování s pro potrat.\nMáte pravdu, že – Říkat „Byl jsem v tu chvíli rád, že šla do nemocnice a ne za bylinkářkou“ –NENÍ– jako říkat lupiči: „Když už chceš loupit, tak si dej pozor, aby ses přitom nezranil.“ – veskutečnosti to je říkat – „Byl jsem rád, že když už se rozhodla zavraždit své dítě, stát jí k tomu poskytl dobré podmínky a uděla to za ni relativně bezpečně.“ – sorry, taková šílená parcializace je totální zvrhlost.\nNemluvě o tom, že z hlediska racionality té dívce k obrácení moc šanci nedáváme. Vlastně tento přístup žene ji a další do pekel, protože jim lživě říká, že se vlastně tak moc nestane, půjdou-li na potrat, respektive (pokud už šli), že se tak moc nestalo. Protože pokud někdo skutečně považuje potrat za vraždu, tak nikdy nemůže napsat to, co napsal otec Vácha. Protože možnost jít na potrat v nemocnici explicitně říká, že stát nepovažuje potrat za nic tak špatného, že to prostě vražda není.\nOn to myslí dobře, Ignáci, tak nějak tolerantně vůči morálnímu biotopu druhého. Dalo by se říct: Mravní ekolog. Garantuje soužití vlka s ovečkou.\nJá mám obavu, že se tento článek míjí s tím, co řeší M.O.Vácha a to ve výchozí situaci. Zatímco článek řeší rozhodnutí jít/nejít na potrat. M.O.Vácha má situaci jinou – dívka je vydíráním donucena na potrat jít. Že je to příklad ze špatné škatulky, kdy řeší z pohledu katolické morálky nesmyslnou otázku „tak a když už se toho chce zbavit, tak jako má jít na vejškrab k nějaké bylinkářce nebo nějakému rádoby lékaři?“ to nelze popřít, stejně jako nelze popřít fakt, že tuto otázku slýchám..\n7. 2. 2012 (10:40)\nFalešná dilemata, především.\n7. 2. 2012 (10:43)\nAno, falešná dilemata. Díky, to je přesné.\n8. 2. 2012 (7:32)\nTuto otázku tam nikde nevidím.\nVidím tam paušální odsouzení skutku a vyhýbání se paušálnímu odsuzování těhotných, které se jej dopustí, s odkazem na Kristův příklad, pokud jde o odsuzování lidí a nikoli skutků.\nBylo by zajímavé pozorovat, jaké by byly interpretace či dezinterpretace toho stejného článku těmi stejnými čtenáři, pokud by byl podepsaný někým jiným, u nějž nebudete předpokládat nejhorší myslitelné pohnutky či názory.\n7. 2. 2012 (11:58)\nCo na tohle říci – modlit se i za ty, kteří se nemodlí…\n7. 2. 2012 (20:10)\nIgnác Pospíšil: .“…Nechci polemizovat s jeho odmítavým postojem k charakteru akcí, které Stop genocidě provádí před školami, takový náhled je legitimní i u katolíka…“.\nLB: Mohl byste, Ignáci, blíže vysvětlit, co by mělo katolíkovi na „charakteru akce“ Stop genocidě vadit?\n7. 2. 2012 (23:53)\nMyslím, že s katolickou vírou není nijak v rozporu názor, že je výstava příliš brutální a že nepatří před víceletá gymnázia a běžně na ulici. Netvrdím, že je to pravda, nicméně je to dle mého soudu legitimní názor.\n8. 2. 2012 (20:54)\n8. 2. 2012 (21:15)\nTak s tím nemohu souhlasit…\n9. 2. 2012 (1:08)\nNo, legitimní možná, ale trochu podezřelý. Asi bych se vždycky zajímal o to, co za odmítnutím této formy poukázání na pravý stav věci ve skutečnosti stojí.\n8. 2. 2012 (11:32)\nMyslím si, že kampaň by měla být obsažena nejen příležitostně před školou, nýbrž by měla být zařazena do učebnic. Ostatně nic není tak skryté, aby to nevyšlo jedenkrát na jevo. Zlo ve světě existuje a jeho brutalita je reálná. Proč skrývat jeho skutečnou podobu v případě „přerušení“ těhotenství? Naopak brutalita či drsnost je nutná pro to, aby se konečně mnozí probrali ze sna.\n8. 2. 2012 (11:22)\nAsi jsme nečetli stejný text. MOV napsal, že za ním slečny přišli po potratu (z toho dedukuji, že s nimi o daném problému dopředu nemluvil). Je rád, že když už byly rozhodnuty potrat podstoupit, že nešly za šarlatánem či mastičkářkou. Nikde nepíše, že je rád, že na potrat šly a nehájí ten čin. V jíném místě píše, že je rozdíl, jaké okolnosti abortu předcházely. Z tohoto hlediska dle mne vše v pořádku. Dan ý pořad jsem neviděl, nemohu tudíž soudit jeho výstup.\n8. 2. 2012 (11:31)\nProblém ovšem je, že takováto parciace události je nesmyslná… Dotyčné samozřejmě nešly k andělíčkářce, protože mohly jít do nemocnice. A to že mohou jít do nemocnice souvisí s tím, že jsou potraty legální. Což ale vůbec není pozitivní a má to takovou spoustu vysoce negativních důsledků… Problém Váchova článku není v přímé obhajobě potratu, ale v tom, že je rafinovanou obhajobou legality potratů – což je podporou potratů a je to v naprostém rozporu s morálním učením Církve…\n9. 2. 2012 (0:58)\nAno, k té rafinovanosti přispívá i způsob, jakým hází pro-life a Stop genocidě do jednoho pytle s Gay Pride … a jakým způsobem relativizuje pro-choice a pro-life …\nI když, pravda, nejsem si jistý, nakolik v případě tohoto kněze jde opravdu o rafinovanost vědomou. Já mám často dojem, že už je natolik v zajetí svého relativismu, že má problém (nebo strach) věci domýšlet do konce a pak si už ani sám nevšimne logických rozporů, které takto vyprodukuje. Na jedné straně díky mu za to, že je schopný nahlas nazvat potrat vraždou (to dnes už není u katolického kněze nebo biskupa vůbec samozřejmostí), na druhé, jakoby se toho sám hned zalekl, to vzápětí zrelativizuje takovým způsobem, že výsledek je přesně to, co dnešní (pro-choice) svět chce slyšet.\nSvého času jsem se s ním trochu chytil na jeho přednášce, kde nejprve brilantně popsal všechny aspekty zla spojeného s umělým oplodňováním, aby pak jedním dechem řekl, že z „pastoračních důvodů“ si není jistý, zda je možné vždy IVF odsoudit. Na závěr to pak korunoval výrokem, že učení církve se stále vyvíjí a tak že se možná i v této věci změní a pokusil se reálnost tohoto očekávání podpořit poukazem na údajnou změnu postoje církve ke kondomům (kde dezinterpretoval známá slova Svatého otce z jeho knihy rozhovorů přesně stejným způsobem, jako to v té době činila všechna světská masmédia).\n8. 2. 2012 (11:36)\nMyslím, že konečně pan Vácha ukázal co si vlastně myslí. Stejně jako tomu bylo před časem v otázce antikoncepce. Není sám, kdo z „katolíků“ obhajuje potraty. Čím srdce přetéká, tím ústa oplývají. O jeho zvrácenosti v názorech nemůže být již pochyb.\n8. 2. 2012 (12:42)\nViděl jsem diskutovaný pořad, vztekal jsem se a bylo mi z něj smutno – tedy hlavně z toho patera M.O.Váchy. K argumentům, jež zde byly podány, bych jen dodal: A co na to jeho církevní představení? Posílat, byť nepřímo, ženu na potrat do nemocnice, aby „nešla k andělíčkářce“ – to je přece na exkomunikaci!\nA ještě k výstavě „Stop genocidě“! Nejenže vyjadřuji plnou podporu tomu, co její organizátoři dělají, ale apeluji na to, aby tyto plakáty byly častěji vidět než dosud, aby se nacházely nejen před školami, ale i před nemocnicemi aj. Chceme-li mluvit o „agresivní“ kampani, o tom, že je „neetické“ ukazovat rozsekaná tělíčka po „zákroku“, jak v televizním pořadu zaznělo, tak zakažme prezentaci jakýchkoliv snímků z Osvětimi nebo z gulagu, zakažme zpravodajství ze Sýrie etc., kde jsou ukazovány zohavené mrtvoly atd. Jsou to pokrytci, jimž platí Spasitelovo „Běda vám!“ – a nejedná se pouze o ateisty, ale žel i o „muže Církve“.\n9. 2. 2012 (1:03)\nad Radomír „A co na to jeho církevní představení?“ – obávám se že nic, je tam dost velké riziko, že by k této problematice nakonec museli zaujmout nějaké jasné stanovisko …\n9. 2. 2012 (17:28)\nna to aby Váchu někdo s představených sjel, je moc velká mediální hvězda\n9. 2. 2012 (19:23)\nProč by ho taky někdo sjížděl. Vždyť když už se stane vyšším představitelům ta hrůzostrašná událost, že se musí veřejně vyjádřit k těmto otázkám, dopadá to pravidelně ještě mnohem hůře než v případě zde projednávaném. To by museli v první řadě exkomunikovat sami sebe.\nP. Vácha se na blogu vyjádřil hrůzostrašně, ale na druhou stranu ještě pořád píše, že potrat je vražda, což by např. našemu arcibiskupovi v TV myslím určitě „neujelo“. Především je potřeba se preventivně postarat o to, aby se k těmto věcem vůbec ani nemusel nikdy vyjadřovat.\n8. 2. 2012 (18:00)\n„Milý synu, když už ses rozhodl někoho přepadnout, zbít a okrást, jsem rád, že sis k tomu vybral devadesátiletou stařenku, která se ti neměla jak bránit, a ne třicetiletého kulturistu. Hlavně že se ti nic nestalo. Vlastně to bylo menší zlo.“\n8. 2. 2012 (22:38)\nSchvaluji výstavu Stop genocidě na ulicích měst.\nViděla jsem že se mnozí lidé s hrůzou od těch obrazů odvracejí.\nInterrupce prakticky probíhá jako „zákrok“ v celkové narkose a dotyčná žena je ušetřena pohledu na „kýbl“ /promiňte./\nDobré by bylo povinně promítnout film, který ukazuje přímý přenos potratu všem žákům 9.tříd.\n10. 2. 2012 (20:37)\nKdyby náhodou jste někdo z vás diskutujících mi chtěl s výstavou stop genocidě na ulici ve vašem městě pomoct, aby se jich udělalo více, budu opravdu rád.\nMůžete mi napsat na info@stopgenocide.cz\nIgnáce prosím o toto zvlášť.\n27. 2. 2012 (18:52)\nS jistým zpožděním daným asi také výrobou tištěného časopisu vyšla v RC Monitoru č. 4/2012 (ke stažení z http://res.claritatis.cz/?a=7&p=0 ) velmi dobrá otevřená kritika P. Váchy od P. Jiřího Špiříka, jenž hájí i akci Stop genocidě. Díky mu za to.\n27. 2. 2012 (23:05)\nTaké bych se rád připojil k poděkování otci Špiříkovi za jasná slova i RC Monitoru za jejich zveřejnění.\nV tomto čísle RCM také stojí za povšimnutí dva zveřejněné dopisy čtenářů – členů KDU, obhajující postoj jejich předsedy k zákazu potratů. Děsivý to obraz, jakého stavu zmatení moderních křesťanů dosáhlo. Jeden citát za všechny: „KDU-ČSL není zde proto, aby voliče morálně napravovala … ale aby zbavila lidi palčivých problémů.“ Tzn. buď zabití dítěte není palčivým problémem, nebo to dítě není člověk …\nPěkné. Jenom bych byl ještě rád, kdyby něco takového měli odvahu otisknout i tehdy, když to vyjde z úst biskupa, který jim dal církevní schválení…\n29. 2. 2012 (9:13)\nCo máte na mysli? J. E. někde kritizovala MOV nebo hájila Stop genocidě?\n13. 4. 2012 (15:56)\nK Váchovi mohu napsat jen toto. Náhoda, štěstí, neštěstí, to jsou představy těch, kdo přijímají materialistický světový názor, ale na podobných stránkách bych čekal větší duchovní rozlet. Je neochopitelné, že i mezi věřícími panuje nevyvratitelná doměnka, že nemáme na výběr, nebo že nemoc je vlastnost těla a proto je k jejímu potírání povolán člověk, nejčastěji tzv.lekař (používám výraz pana Duška).\nV prvé řadě je třeba příjmout fakt reinkarnace, která sebou nese i „odčinění hříchů“ (kdybychom dříve nežili, nebylo by co odčiňovat) ale i jejich odpuštění, neb náš Pán řekl „kdo nestojí o odpuštění, ten málo miluje“. Že je Zákon neúprosný vidíme, když si smrt nevybírá.\nAčkoli každý zná alespoň pár Přikázání z Deatera, tak se člověk snaží vymyslet nějaké „přijatejnější“ pravidla chování a tlachá o etice a mravech, přičemž vymýšlí různé kodexy, aniž by respektoval základní Pravdy a unikají mu základní souvislosti a příčiny mravního úpadku.\nVytvářet nové pravidla mravů a etiky lidem jde, zejména přizpůsobují-li se materiálnímu chápání světa, který stojí na egu, odmítání sebeodpovědnosti ve stylu „nehleď na naše hříchy….“.\nVšechny pojmy jsou překroucené a „etika“ jen obhajuje neudržitelný propad člověka do mravního bahna, když potvrzuje závislost člověka na člověku, dokumentovanou na příkladu zdraví a spásotvorné činnosti „lekaře“. Je opravdu nutné, aby křesťan takto protlačoval materii a cynizmus?\n„Kde je vaše víra“? (jak řekl náš Pán učedníkům, když utišil bouři na moři)\n„Pokolení nevěřící a zatvrzelé, jak dlouho vám bude ještě trvat než uvěříte“? (to zase řekl učedníkům poté, co mu jeden muž řekl „Rabí, ujmi se mého syna, prosím tě pomoz mu, je to můj jediný syn, prosil jsem o pomoc tvé učedníky, ale marně“).\n„A nepřizpůsobujte se tomuto věku“ (Římanům 12:2).\nMáte oči a nevidíte, máte uši a neslyšíte? Co je tam napsáno? Člověk je vyzván k víře, má být v jiné výzvě dokonce Svatý jako Otec nebeský.\nPřipouští snad přikázání “nezabiješ“ jiné varianty? Vidí v něm někdo možnost odchýlení? Nebo přikázání „nezcizoložíš“ připouští sexuální emancipaci? Proč v tom někdo hledá vědu?\nA jakou mocí to činil Ježíš? Jakou mocí uzdravoval? Máte pocit že rozumem?\nAle postoj dnešní tzv.etiky a morálky hájí fakt, že věřící či nevěřící, každý je „spásně“ prodroben materiální (veterinární) vědě o lidském tělě, která neuznává nic duchovního ani Boha. Takže i věřící hledá pomoc a radu (spásu) u nevěřícího materialisty. Trochu pokrytecké ne?\nI bez opory ve slovech Písma mohu prohlásit, že je nechutná už jen představa bizarního smilstva mezi mužem a ženou v ordinacích „lekařů“, aniž bych chtěl více rozpitvávat cokoli fyzického. Je-li to mimomanželské a nevinné, nechť se to děje na veřejnosti.\n„Pokoj vám zanechávám, svůj pokoj vám dávám; ne jako dává svět, já vám dávám. Ať se vaše srdce nechvěje a neděsí“ (Jan 14,27).\nJe snad „Oslavou Boha tělem“ a „Pokojem“ podřízenost Ducha fyzickému tělu (navíc Ducha Božího)? Je tou „Oslavou Boha tělem“ a „Pokojem“ stav současné civilizace, která je posedlá zlými duchy (nemocemi, chcete-li)? A nebo „Boží Pokoj“ může zprostředkovat nějaký „lekař“ nebo jiný člověk?\nSoučasný materialistický řád včele s veterinární tzv. medicínou zdaleka není „Pokojem“ a „Oslavou Boha tělem“, je jen smilstvem, které tady rozsel satan.\nPředstavuje si snad někdo z vás našeho Pána jako někoho, kdo jen sedí někde vysoko nad námi, dívá se na nás a říká si např. „tak sakra, kde je ten doktor?“\n14. 4. 2012 (8:27)\n„V prvé řadě je třeba příjmout fakt reinkarnace“ ehm, cože?!\nJsem asi hloupý, ale opravdu nechápu, co jste svým textem chtěl říci. Vytrhávání vět Písma z kontextu je protestantská praktika.\nSkákání od jednoho k druhému snad ani nezaslouží komentáře.\n14. 4. 2012 (5:54)\nJeště bych sem, trochu se zpožděním, přidal odkaz na dobré zdůvodnění morální přípustnosti akcí typu Stop genocidě od L. Nováka http://www.skaut.org/ln/\n14. 4. 2012 (16:07)\nJeště jako argument pro Stop genocidě bych přidal praxi zobrazovíání ukřižovaného Krista. To je přece také brutální obraz zločinu jeho vrahů (i když současně také ukazuje Boží lásku k nám). Ti, kdo se pohoršují nad obrazy potracených dětí, měli by se také pohoršovat nad křížem.\nOndřej Sabol napsal:\n11. 4. 2013 (0:00)\nVážený pane Pospíšile, velice oceňuji, že chcete chránit život a morální hodnoty, ale způsob předávání vašeho postoje (zde) je velmi agresivní a na první pohled se mi váš článek zdá až fanatický. Mnozí lidé vás pak akorát odsoudí a utvrdí se v názoru, že katolíci (potažmo křesťané) jsou „moralisté, dogmatici, fanatici, ..“ a to je podle mě škoda. A nazvat ještě článek „etik Satanův“ mi připadá velmi nešťastné – takový postup volí pouze autoři bulvárních článků.\n11. 4. 2013 (5:17)\nJe-li hlasitý nesouhlas s masovým vražděním a jeho podporou fanatický, je-li fanatický požadavek, aby kněz respektoval učení Církve a byl v zásadních etických otázkách konzistentní – pak jsem fanatikem – takovým fanatikem, jakým je povinován být každý křesťan, každý slušný člověk.\nAutoři bulvárních článků volí nepřiměřeně bombastické nadpisy, aby přilákali vícero čtenářů a aby šokovali. To ale není tento případ. Ten nadpis je přesný a říká přesně to, co s plnou vážností píši v článku – to co pan Vácha řekl a napsal, to je případ „etiky“, co se může líbit jedině Satanovi. A troufám si tvrdí, že mnozí naši světci by to napsali ještě mnohem tvrději. Je třeba takový sv. Jan Maria Vianney autorem „bulvárních kázání“?\n11. 4. 2013 (16:11)\nReakce na váš komentář níže – 11/04/2013 v 15:19\nVážený pane Pospíšile, proč tak útočíte? Vždyť si můžeme v klidu popovídat. Zajímají mě vaše názory.\nMyslím, že fabulace může někdy napomoci k empatii. Když jsme něco sami nezažili, můžeme si to alespoň představit a zkusit se vžít do situace druhého, který třeba prochází těžkou situací. Nic jiného nám asi ani nezbývá. Já jako muž si například nedokážu představit, jaké to je, když jde žena na potrat, ale můžu se alespoň pokusit vžít do její situace.\nMoje příjmení je Sabol. V 5. pádě je to „Sabole“. Ale lidé si to často pletou.\nPokud nebudete chtít diskutovat, nevadí.\nMějte se dobře, mějte rád sebe a druhé (vrahy, prostitutky a všechny další, kteří nás předejdou do království božího).\nPane Sabole, vy to všechno plete dohromady. Vrahové a prostitutky nás předejdou jen v případě, že jim někdo řekne, že hřešili a svých činů litují před Bohem. Pokud už tohoto upozornění nejsou schopni kněží, je dobře, když to dělají alespoň laici. Já jako žena oceňuji, že jsou muži na těchto stránkách schopni pojmenovat hříchy pravými jmény. Opravdu jako žena nepotřebuji, aby se muž vžíval do mé situace,kdybych otěhotněla, spíše potřebuji jasnou řeč, co se Bohu líbí a co ne. Muž má být pro ženu světlem, které ukazuje na Boha. Máme se vžívat do Božího myšlení, nemyslíte?\n12. 4. 2013 (9:50)\nReakce na – anežkaB – 11/04/2013 v 21:07\nDobrý den, asi se vám nebude líbit co teď napíšu, poněvadž je to asi proti učení církve, ale..kdo ví, kam až sahá Boží milost? Myslím, že Bůh odpustil prostitutkám, aniž bychom jim my, vzorní křesťané řekli, jak se dělá pokání a co mají přesně říct a jak se modlit. Myslím, že o tom, kdo bude v Božím království nerozhodují lidé a církevní učení. – tenhle odstavec je pouze úvaha, já samozřejmě nevím, jak to přesně je..ale přál bych si, aby byla Boží milost větší, než ta lidská. Protože když vidím, jak je ta lidská milost malinká a jak lehce soudíme, jsem rád, že poslední slovo má Bůh, který je láskou a který miluje člověka víc než my.\nPokud je pro vás důležitý zákon a normy, je to v pořádku. Já jsem zase člověk, který od kněze očekává spíše empatii než (od)souzení. Každý asi potřebuje něco jiného. Mně osobně jasná řeč asi v těžké situaci nepomůže, vám třeba ano.\n12. 4. 2013 (15:13)\nPokud se jedná, pane Sabole, o tak důležité věci jako je Desatero, tak jasná řeč pomůže všem, kteří mají otevřené srdce a touhu poznat pravdu. Jak můžete říct, že Vám to nepomůže? Protože nevíte, k čemu Vám to má pomoct. Desatero má pomáhat k tomu, abychom dosáhli života věčného a Vy asi toužíte po jiných věcech, než po této hodnotě. Potom chápu, že potřebujete někoho, kdo Vám rozumí a má podobné touhy, jako Vy. Až na to, že my se máme naučit poznávat Boží vůli a ne svou. A Boží vůle je, aby lidé byli spaseni. K tomu ovšem potřebují rozhodnutí své vůle nehřešit, a žít podle přikázání. Ježíš Kristus neučil nic jiného, lítost nad hříchy je podmínkou pro vstup do života s ním. A litovat mohu jen tehdy, když vím, že jsem zhřešil. Zákon a jeho znalost je tudíž důležitá právě k tomu, abych mohl litovat toho, že nedosahuji jeho norem, daných Bohem. Tehdy přichází Ježíš, který mi nabízí spásu.\n12. 4. 2013 (17:52)\nObávám se, že Vám v těžké situaci nepomůže nic.\n12. 4. 2013 (19:46)\nDiskutovaný biblický citát zní „Celníci a nevěstky vás předejdou do Božího království“ (Mt 21,31), Ježíš jej řekl na adresu farizeů. Celníci a nevěstky byli veřejní hříšníci, sami o tomto svém stavu dobře věděli a nikdo jim to nemusel připomínat. Ježíš vyzdvihuje o kousek dál jejich schopnost obrácení (narozdíl od samospravedlivých farizeů), ta je důvodem toho „předejdou vás“.\nProto křesťanství hodnotí pýchu jako závažnější než tělesné hříchy. Spojení hříchů hrubého kalibru s pýchou popření jejich špatnosti se ve větší míře vyskytuje až zhruba v posledním století a je symptomem závažnosti situace. Pius XII. řekl, že největším hříchem současnosti je ztráta smyslu pro hřích.\n13. 4. 2013 (14:42)\nSamozřejmě. Bez Zákona by nebylo hříchu. To myslím píše svatý Pavel. Nevíte, kde přesně to je? Díky Zákonu lépe poznáme, co je dobro a zlo. Někdy vlastní svědomí nestačí. Ale nemyslím, že díky dodržování Desatera získáme život věčný. Ale vy jste to tak asi taky nemyslela.\nMyslím, že jsme se úplně nepochopili, což je dost obvyklé v těchto internetových diskuzích. Tím, že se my dva vůbec neznáme a nevíme, jak ten druhý přemýšlí, chápeme naše příspěvky zde všelijak a pak jsme schopní se třeba na toto druhého i naštvat, což je škoda. My dva bychom se podle mě bavili mnohem klidněji, kdybychom se potkali. I s panem Pospíšilem by byla diskuze mnohem lepší a smysluplnější, kdybychom se znali a někde si v klidu popovídali. Tyhle diskuze se dost často proměňují ve štěkání a je těžké tomu odolat a taky nezačít na ostatní demokraticky křičet z bezpečného úkrytu za svým počítačem.\n(upozornění – tímto odstavcem nechci říct, že by tady na mě někdo štěkal, nebo křičel, je to úvaha nad internetovými diskuzemi obecně)\nLoučím se s vámi anežko a děkuji vám za vaše postřehy.\n13. 4. 2013 (21:10)\nPane Sabole, máte pravdu, díky Desateru život věčný nezískáme, ale jen díky Ježíši Kristu, který nás vykoupil. Neznamená to však, že na Desatero máme rezignovat, ono je totiž podmínkou k přijetí Ježíše jako spasitele. On přece- jak to já chápu- miluje to, co pochází od Otce, a Zákon od něho pochází. Když milujeme Desatero a snažíme se ho šířit mezi lidmi, šíříme tím myšlenky Ježíše Krista, který se Zákonu podrobil a dokonale ho naplnil na svém těle. Máte pravdu, že internetové diskuze jsou ploché a někdy špatně pochopené. I tak jsem si s Vámi ráda povídala a vůbec proti Vám necítím žádné negativní emoce. Mě se víra nejvíce stává živou v rexlefi s muži. Přeji Vám stálé hledání a nalézání Boží vůle.\n11. 4. 2013 (11:01)\nCinicius se vyjádřil k fanatismu zmíněné v komentáři Ondřeje Sobola. K tomu lze jen dodat, že by se nejprve muselo definovat, co to vlastně ten fanatismus je (aby nebyl pouhou odpuzující nálepkou), a z toho by pak šlo posuzovat, zda je dobrý či špatný, popř. za jakých podmínek.\nV komentář O. Sobola dále zmíněný dogmatismus je nutný a dogmata představují závazné učení katolické církve. Důraz na morálku je také nutný; špatné by pouze bylo, kdyby se někdo domníval, že pouhým doržováním přísných morálních pravidel má zajištěnu spásu bez Boží milosti. Zmíněný komentář nepovažuji za katolický.\nDobrý den, fanatik je podle mého chápání člověk, se kterým se nedá moc diskutovat. Má tak jasný názor na svět, či určitý problém, že zapomíná mít rád lidi. Pravidlo/nauka má pro něj větší hodnotu, než lidé. Není schopen přemýšlet nad pohledy jiných lidí, dívat se na věci z jejich perspektivy. Fanatik je člověk, který následuje např. učení církve, aniž by nad ním svým vlastním rozumem (který má od Boha) zamýšlel. Fanatik je člověk, který naprosto přesně „ví, co si myslí Bůh a co chce“.\nNechci označovat pana Pospíšila za fanatika, ale mít v něčem „tak jasno“ mi připadá trochu nebezpečné. A ještě tak silně útočit na protinázory. Myslím, že povinností křesťana není být fanatikem, ale milovat Boha a lidi (v tom je celý zákon a proroci). Chápu, že pan Pospíšil chce pro lidi dobro, ale z jeho textu žádnou lásku a úctu k lidem necítím. Pouze úctu k vlastnímu názoru/postoji/učení a nenávist k panu Váchovi.\nCírkev potřebuje jasné učení, dogmata, to uznávám. Uznávám i morální poselství křesťanského učení. Ale dogmata i morálka by se měly předávat s láskou (což je to tou nejzásadnější morální hodnotou křesťanství) a snahou o porozumění.\nMůj komentář jsem nepsal proto, aby pan Pospíšil změnil názor na potraty, ale aby se třeba na chvíli pozastavil nad tím, jak tyto názory šíří a jestli tím víc pomáhá, nebo škodí – což já nevím a ani zde nechci soudit. Pouze reaguji na článek, který podle mě víc zničí, než buduje.\nAni já nepovažuji můj komentář za katolický, ale za komentář člověka, Ondřeje SAbola.\nOtázka na pan Pospíšila: Pokud by nějaká žena z vašich příbuzných/přátel podstoupila potrat, měl byste ji dál rád?\n11. 4. 2013 (15:19)\nPane Sobolo, když mám někoho rád, nemám potřebu fabulovat, zda bych ho měl rád i poté, co by se stal vrahem. Vám možná takovéto fabulace o Vašich přátelích připadají normální, mně ale ne.\n11. 4. 2013 (20:55)\nFanatik má tedy nerelativistický pohled na určitou oblast. To přece samo o sobě není v rozporu s láskou k bližnímu. Určitě by se měl umět vyrovnávat s rizdílnými míněními a argumentiovat proti nim.\nVěta „Fanatik je člověk, který následuje učení církve …“ je už logicky vadná, neboť ne každý, kdo následuje učení církve je fanatik.\nJá osobně to slovo „fanatik“ nepoužívám. Nevím, zda jím podle některých jsem, raději se označuji za „extrémistu“. Myslím, že problém není v zaujetí pro něco, v nezlomném přesvědčení, ale v tom, že někomu dílčí problém či zlo zakryje celek a že se pak místo na řešení problému či dosažení nějakého cíle upne na něco, co se mu zdá být jediným prostředkem k tomu,ač tomu tak není.\nÚtočení na protinázory je správné. Nelze milovat pravdu a být přitom lhostejný k omylu či dokonce k bludu.\n12. 4. 2013 (9:31)\nReakce na komentář – Michal Kretschmer 11/04/2013 v 20:55\nOmlouvám se, že moji reakci píšu sem nahoru a díky tomu je diskuze trochu zmatená, ale za vaším příspěvkem se mi neobjevilo „Odpovědět“ – nevím, zda je to mým internetovým prohlížečem, nebo něčím jiným. Tak snad se v tom i přesto vyznáme.\nZnovu opakuji moji větu:\nFanatik je člověk, který následuje např. učení církve, aniž by nad ním svým vlastním rozumem (který má od Boha) zamýšlel.\nPodle mě věta není vadná, když si ji přečtete celou. Myslím tím to, že fanatik je člověk neschopen (sebe)reflexe a kritického myšlení. To znamená, že přijímá určité učení a názory, ale nepřemýšlí nad nimi.\nAle klidně používejme slovo extrémista. Jsem rád, že to o sobě přiznáváte. Když ale čtu váš příspěvek, naskočí mi v hlavě slovo fanatismus. Když někdo naprosto přesně ví, co je pravda a co „chce Bůh“ mám z toho prostě obavy. Lidi s podobným přesvědčením kdysi ukřižovali Krista.\nPokud máte pocit, že někdo lže, je samozřejmě správné vyjádřit svůj protinázor. Ale myslím, že je třeba víc zkoumat proti čemu bojuji, než hned soudit.\nA i svůj protinázor bychom měli vyjadřovat s úctou k druhému člověku a ne s pohrdáním a posíláním do pekel. Útočení podle mě není správné. Pokud například pana Váchu považujete za (názorového) nepřítele..tak jako křesťan ho přece musíte milovat!\nUž se s vámi asi rozloučím. Vidím, že máte spoustu argumentů a jasných názorů a že moje úvahy jsou snadno napadnutelné. Mým cílem ale není nikoho přesvědčovat o mé pravdě, spíš nabídnout reflexi. Je mi trochu líto, že většina reakcí na moje příspěvky zde nejsou odpovědi na to, na co se ptám, ale spíše pokusy o nějaké pře-argumentování a snahy o přesvědčení, že se mýlím. Ale i tak si myslím, že jsem se dozvěděl mnohé a doufám, že i třeba vy z této naší diskuze vycházíte nějakým způsobem obohacen.\nDěkuji. Ondřej Sabol\n12. 4. 2013 (11:31)\nZajímavé. Jak jste přišel na to, že nad učením Církve nepřemýšlíme? A jak jste vůbec přišel na to, že to nepřemýšlení nad učením Církve je znak fanatika?\nNad učením Církve (či spíše Ježíše Krista, jehož vůli tlumočí) je třeba přemýšlet – už protože je to nezbytné pro jeho správnou aplikaci na konkrétní problémy. Ale také je třeba je bezpodmínečně respektovat, protože kdo tak nečiní, slouží peklu a směřuje do pekla.\nA ještě k tomu peklu – kdo druhé skutečně miluje, slovu peklo se nevyhýbá, protože si je vědom své povinnosti upozorňovat své bližní na chyby, kterých se dopouštějí, a varovat je před tímto strašným osudem, který čeká všechny těžké hříšníky, co se odmítli kát. Jak nám řekl sám Kristus…\n12. 4. 2013 (13:47)\nVícekrát jsem zmiňoval, že vás nepovažuji za fanatika. Napsal jsem pouze, že tento článek na mě působí až fanaticky. Možná to nebylo ideální pojmenování. Nemyslím si, že jste nějaký šílenec, pouze mám obavy z vašich způsobů šíření dobra. Podle mě jsou tvrdé, nelaskavé a nenávistné. Myslím, že kdo šíří pravdu, měl by ji šířit s láskou a ne s peklem.\nTo je celé moje sdělení v této diskuzi.\nAsi nic víc už psát nechci. Jenom jsem vám zde chtěl dát moji subjektivní zpětnou vazbu na tento článek. Děkuji vám za váš čas a ať se vám daří.\n11. 4. 2013 (9:24)\nV Katolické Církvi by takovou zrůdu suspendovali a pravděpodobně i exkomunikovali.\nKoncilní humanistická sekta je na Váchu hrdá, protože posouvá hranice morálky, což je konec konců hlavní metoda satanizace jejích věřících.\nJe nadějné sledovat, jak je KHS v tomto svém postoji konsekventní, protože čím zřetelnější bude její spojení s kulturou smrti, tím méně duší upřimně hledajících Krista bude moci pozřít.


Benzin na ústupu | VTM.cz\nPřed sto lety měli lidé spoustu dobrých nápadů, čím vším pohánět auta. Jejich myšlenky dnes dostávají novou šanci.\nHybridní skútr Piaggio MP3\nItalská společnost Piaggio představila svůj hybridní skútr MP3 už minulý rok. Tehdy jen málokdo věřil, že se skutečně dočkáme jeho výroby. To se však nyní stává skutečností. První kousek již byl doručen, a to italskému premiérovi Berlusconimu. Výroba nyní jede na plné obrátky a v Evropě se začne prodávat během léta za cenu 10 000 eur. Hybrid zvládne ujet prvních 20 km čistě na elektřinu, následně se přepíná na jeden ze tří hybridních modů pohonu. Výsledkem by měla být spotřeba kolem 1,6 l/100 km.\nXR3 tříkolka hybrid\nSen konstruktéra Roberta Q. Rileyho se stává skutečností. Jeho hybridní plug-in tříkolka XR3 se konečně dostala do fáze, kdy je možné začít výrobu. Prototypy údajně dorazí do továrny na okraji Clevelandu během následujících pár týdnů, pak bude na řadě testování a optimalizace a pak už by měla jít tříkolka do výroby. Spotřeba hybridní tříkolky by se údajně měla pohybovat kolem 1 l/100 km, při provozu pouze na dieselový motor pak asi kolem 2 l/100 km. Lithium- iontové baterie vydrží na 64 km.\nNa plný plyn – Volkswagen Passat TSI EcoFuel\nVolkswagen rozšiřuje svou nabídku o modely Passat TSI EcoFuel a Passat Variant TSI EcoFuel, které kombinují u motoru na zemní plyn přímé vstřikování s přeplňováním. Vozy nabízejí dojezd kolem 820 km a přitom velmi nízké provozní náklady a slušný výkon. Passat TSI EcoFuel se může pochlubit nejvyšší rychlostí, a to 210 km/h, a zrychlením z klidu na 100 km/h za pouhých 9,8 sekundy. Nejvyšší výkon vozu je 150 koní při 5500 ot./ min. Díky převodovce DSG si auto vystačí se 4,4 kg CNG na 100 km.\nTaxi v roce 2020? Taxi 2020\nPodle studenta designu Damiana Lucacia právě nějak takhle. Ve svém návrhu nazvaném jednoduše Taxi 2020 počítá s využitím obnovitelných zdrojů energie, díky kterým by měl být šetrný, ale přitom výjimečně praktický. V taxi elektromobilu, který je poháněn vodíkovými palivovými články a také dobíjen střešními solárními panely, najdeme samozřejmě GPS, systém pro noční jízdu, zábavní systémy i přístup pro handicapované. Zároveň je možné vehikl dobít přímo ze zásuvky.\nZávodní elektromoto – Brammo Enertia TTR\nSpolečnost Brammo připravila závodní verzi původní Brammo Enertia. Novinka váží pouhých 163 kg, zejména díky stejnému hliníkovému rámu, jako má originální Enertia. Lithium-polymerová baterie má kapacitu 8 kWh, maximální rychlost motorky je 145 km/h. „Naším cílem je mít nejovladatelnější motorku, která projede zatáčkami nejrychleji, abychom měli co nejlepší průměrnou rychlost,“ komentoval představení novinky Craig Bramscher, ředitel Brammo.


policista.cz | iHNed.cz: Strážnici nastoupili službu a pak se zašili. Netušili, že je sleduje GPS\n50 minut | GHOST-COP: REPLY:MAYEROS:73021-1:2022-01-16 11:41:35: To...\n5 hodin | HOMER: .......\n6 dní | CABLE: Ahoj, Apep už tu v podstatě vše řekl, takže ...\niHNed.cz: Strážnici nastoupili službu a pak se zašili. Netušili, že je sleduje GPS\nV dubnu nainstalovala Městská policie Ostrava do svých šesti služebních automobilů monitorovací zařízení. Systém automatické evidence provozu vozidel byl namontován v motoru a měl měřit například spotřebu pohonných hmot. Zprávu přinesl server iHNed.cz.\nIlustrační foto | Foto: Jouda / P-CZ\nSoučástí zařízení však bylo i zařízení GPS, která umožňuje zjistit pohyb vozidla. Právě to odhalilo, že služební auta parkovala na odlehlých místech, kde stála i několik hodin. "Rekord" drží posádka s osmihodinovým odpočinkovým pobytem z dvanáctihodinové směny. V autech si strážníci dokonce přitápěli.\n"Strážníci si nám v noční době ulehčovali výkon služby, tím pádem nebyli tam, kde měli a nedělali službu veřejnosti," uvedl ředitel Městské policie Ostrava Zdeněk Harazim. Nedostatky zjistilo vedení celkem u 36 pracovníků, mezi nimiž bylo i šest vedoucích zaměstnanců.\nDva hříšníci už od městské policie odešli. Dalším strážníkům sebralo vedení osobní ohodnocení nebo jeho část. Někteří dostali také jakousi roční podmínku, v níž se nesmí dopustit žádného pochybení. "Každý případ jsme posuzovali individuálně," vysvětlil Harazim.\nO instalaci zařízení vědělo jen nejužší vedení městské policie. Podle Harazima se při výběru vozidel, do nichž bylo zařízení instalováno, vycházelo především z toho, že některá vozidla vykazovala vyšší spotřebu. "Někde jsme věděli, že strážníci nebyli v úsecích, kde být měli, tak jsme si to chtěli potvrdit," uvedl Harazim, kterého zjištěné nedostatky překvapily.\nMéně překvapen byl ostravský primátor Petr Kajnar (ČSSD). "Přistupoval jsem k reformě městské policie s tím vědomím, že se tyhle věci dějí, protože jako občan jsem to viděl na vlastní oči. Celá reforma směřovala k tomu, abychom ty lidi upozornili, že jsou placeni za to, aby byli v ulicích a ne, aby někde spali," uvedl Kajnar.\nSledovací zařízení bude ještě v letošním roce namontováno do všech služebních vozidel. Nakoupeno bude i dalších 150 zařízení, budou to takzvaná tlačítka v nouzi, které strážník zmáčkne v případě nouze a s jejichž pomocí bude lokalizováno místo, kde se strážník nachází. Tato zařízení však umožní i zpětnou kontrolu pohybu strážníků.\nPublikováno: 28. 08. 2009\nPočet komentářů ke článku: 48


Jste zde: Home Reportáž Putování po severních Čechách\nUprostřed června jsme navštívili manželovu sestru v Praze a s ní jsme podnikli výlet po sakrálních památkách severozápadně od Prahy. Pokud nemáte předsudky vůči památkám jiných křesťanských denominací, můžete navštívit starodávná místa a památky, které nejsou tak známé jako například Hluboká, Bouzov, Lednice, Chrám sv. Víta apod., nicméně mnohdy stejně krásné, okázalé a velmi zajímavé.\nJe tam však mnohem méně návštěvníků, průvodci se Vám mohou věnovat, máte více času na prohlídky, a proto si návštěvy těchto míst více užijete.\nV okrese Louny jsme navštívili zříceniny kláštera v Panenském Týnci, který byl založen ve 13. století pro jeptišky z kláštera sv. Anežky v Praze (odtud název obce). V husitských dobách byl rozbořen. Klášter byl v průběhu dějin ještě 2x obnoven, ale nakonec zrušen za Josefa II. v roce 1782. Mohutný gotický chrám ze 14. století zůstal nedostavěný. Prostor nedokončeného kostela je impozantní a má vysoce ceněnou uměleckou hodnotu. Není známo, proč zůstala tato stavba nedokončena a kdo ji stavěl. Nachází se v udržovaném parku, kde je možnost příjemného spočinutí a pořízení nezbytných fotografií, protože je to místo velmi fotogenické. Často se zde konají svatby.\nČeským středohořím jsme dále pokračovali směrem na Most, kde jsme si v obci Bedřichův Světec prohlédli původně románský kostel Sv. Jakuba Většího. Okolí bylo v průběhu 60.–80. let 20. století archeologicky prozkoumáno a zdokumentováno. Na tomto místě se nacházel dřevěný, v zemi zapuštěný, později opevněný dvorec. Ve 13. století vznikaly při dvorcích kostely, v Bedřichově Světci kolem r. 1230. Přestavěn byl po r. 1270 v raně gotickém slohu, věž přistavena na přelomu 15. a 16. století. K vnitřní výzdobě patří křížová klenba a cenné gotické fresky ze 14. století. V roce 2009 vzniklo Sdružení pro obnovu a záchranu této unikátní nejstarší památky Mostecka. Mezi donátory této památky patří také švagrová, která se nám pochlubila vitrážovým oknem, jež financovala.\nDalší navštívenou památkou byl přesunutý kostel Nanebevzetí Panny Marie v Mostě. Stavba tohoto chrámu byla zahájena roku 1517 a trvala až do začátku 17. století. Jedná se o velké halové trojlodí s tzv. vtaženými pilíři, které ohraničují prostor jednotlivých obvodových kaplí uvnitř – nikoli vně, jak bývá obvyklé. V 18. století byl instalován monumentální hlavní oltář a jeho protiváhou se staly velké varhany.\nV roce 1964 bylo rozhodnuto o likvidaci historického jádra královského města Most s mnoha kulturními památkami. Město muselo ustoupit těžbě. Kostel byl tak cenný, že bylo tehdejší mocí rozhodnuto o záchraně této jedinečné architektonické památky. Kostel byl přesunut v roce 1975. Bylo demontováno vše, co se dalo, stavba byla vyztužena ocelovou konstrukcí. Církevní výzdobu nahradil velín, jehož počítače řídily přesun. Stěhování trvalo 28 dnů. Kostel byl posunován na 4 kolejích, zezadu tlačen, zepředu brzděn. Cesta byla dlouhá 841,1 m, průměrná rychlost 2,16 cm/min. Posazen byl na nové základy a do roku 1988 probíhaly restaurátorské práce. Přesun byl zapsán do zlaté knihy Guinesových rekordů tisíciletí.\nSmutné je to, že tento unikátní chrám je využíván především jako kulturní stánek – pro koncerty, výstavy a jiné kulturní akce. Na můj dotaz, zda slouží k bohoslužbám, mi bylo sděleno, že byl znovu vysvěcen, když byly v roce 1993 dokončeny stavební a restaurátorské práce na 17 m vysokém barokním oltáři. Pro bohoslužebné účely je však využíván pouze 2x v roce, protože v tomto městě nejsou lidé, kteří by stáli o pravidelné setkávání se s Pánem v tak nádherném prostoru.\nPokud budete v těchto končinách, nenechte si ujít tuto příležitost, seznámit se nejen s historií a současností, ale i s filmem, který zachycuje přesun tohoto chrámu. Domnívám se, že tuto památku znají mnohem lépe cizinci (hlavně Němci) než našinci.\nDalším navštíveným místem byl cisterciácký klášter Osek ležící 4 km od Duchcova při úpatí Krušných hor. V roce 1196 byli Cisterciáci (přísné dodržování řehole, pracovní řád řídící se mottem „Ora et Labora“ – modli se a pracuj) pozváni do Oseka Slávkem z rodu Hrabišiců. Klášter se stal významným kolonizačním, kulturním a hospodářským centrem pod ochranou králů. Byl zničen Branibory a husity, zrušen za Rudolfa II., poté obnoven a velkolepě barokně přestavěn Octaviem Broggiem. Po roce 1945 byl spravován Salesiány a v roce 1950 zrušen a přeměněn na internační tábor řeholníků a později řeholnic. Významná stavební památka ve správě státu chátrala. Cisterciáci se vrátili v roce 1989, klášter byl obnoven, nyní je bez mnichů a je spravován dánským ženským klášterem v Sostrup. Od roku 1995 je národní kulturní památkou.


Názory k článku Měníme peníze na dovolenou, teď nebo později? - Měšec.cz\nMěšec.cz » Účty a platby » Měníme peníze na dovolenou, teď nebo později? » Všechny názory\nNázory k článku Měníme peníze na dovolenou, teď nebo později?\n3. 6. 2008 8:11\nV zahraničí platím kartou a kurzy tímpádem neřeším. Vždy byly výhodnější, než kdybych vybrala hotovost.\n3. 6. 2008 9:48\nTohle není tak úplně pravda, když si vyměníte peníze tady:\nhttp://www.camfexgroup.com/cz/kurzy_men/ je to většinou tak o 2% levnější, než platit kartou. Samozřejmě platba kartou je jednodušší, ale pokud vím, že např. pronájem apartmánu budu muset zaplatit v hotovosti, dá se trochu ušetřit.\n3. 6. 2008 10:45\nVypadaj podezřele, nepůjdu k nim.\n3. 6. 2008 11:39\nHonza S. (neregistrovaný)\nTak nevím, jak vypadají, ale je to celkem standardní směnárna a kurzy opravdu mají nejpříznivější, jak jsem si za ta léta, co u nich čas od času něco vyměním, vyzkoušel. Nevím, jaké objemy měníte, ale částky na dovolenou, to myslím není problém.\n4. 6. 2008 7:04\nPokud si najdete jakoukoli SOLIDNI smenarnu a vymenite si penize doma, tak budete mit vzdy kurz o 1-2 % lepsi nez kdyz zaplatite v zahranici kartou. Na druhou stranu je karta pohodlnejsi a nemusite dopredu resit, kolik penez budete potrebovat.\n3. 6. 2008 10:10\nKurzy přepočtu při platbě kartou jsou výhodnější, ale jen ve vztahu k oficiálním kurzům našich nenasytných bank (a každá banka má svůj vlastní kurz + nezřídka i poplatky u hotovostních směn, které sice s velkými fanfárami hlavně v době dovolených odpouštějí, ale ušlý zisk z poplatků si vynahradí méně výhodnějším kurzem). Pokud měníte hotovost v některé z tuzemských soukromých směnáren, je to výhodnější než platba kartou. Kartu lze považovat za určitou pojistku, když vám dojde (nebo je ukradena) hotovost, ale plně bych na ni nespoléhala (v úvahu možno vzít i občasnou nefunkčnost sítě - i když ve vyspělých státech asi nebude tak častá jako u nás). Kromě toho, když ve vyspělé cizině platíte kartou, koukají na vás skrz prsty a postupují obezřetně - Česko je profláknuté podvody ..., takže někdy po vás chtějí pod záminkou nějaké nefunkčnosti cash, takže pokud nemáte vyměněno, musíte do bankomatu, a tam už poplatek je.\nPokud vám nevadí rozdíl koruna na €, tak samozřejmě není u plateb kartou co řešit. Ale v naší směnárně si za výhodnější kurz kupují € i zaměstnanci zdejší pobočky spořitelny, a to jak na drobné nákupy v příhraničí, tak i na dovolenou.\n3. 6. 2008 15:00\nno nevim jaxe na platbu kartou může kdo dívat obezřetně, když si jí může online ověřit???? zřejmě máte zkušenost jen z chorvatska, kde platbu hotovostí vyžaduje každý kdo se nechce podělit se státem - jinak v civilizované evropě zkuste v hotelu vytáhnout 3000 EUR a jsem zvědav kdo bude obezřetný. vždyť na půlce pokladen v německu mají samolepku že naopak z bezpečnostních důvodů neberou 500 a větší bankovky.\n3. 6. 2008 23:25\nNa kartě ale není uvedena země vydávající banky, ne?\n4. 6. 2008 6:37\nNevím, odkud máte tyto informace. V zahraničí jsem velmi často, a že by bylo Česko profláknuto podvody jsem nikde nezaznamenal. Spíš si myslím, že kecáte.\n4. 6. 2008 8:08\nKecáte možná vy. Jiříčku, jako i v jiných diskuzích.\nJá jsem v cizině rovněž velmi často. Bydlím na hranicích a tak znám i nálady tamních obyvatel, které se k vám oficiální cestou přes Prahu těžko donesou. Pokud někde v cizině zavítají do prodejny Češi, tak se hned kolem nich shlukne personál a hlídá, aby něco nečmajzli. Zrovna tak při platbě kartou si obchodník není jistý, zda není kradená. A nevím, jak ostatní přispěvatelé, ale já mám na kartě vedle anglického textu také text v češtině a adresu banky v ČR, takže z karty lze jednozanečně určit, odkud je (pro oddTom). Máme hold nálepku nepoctivců.\nJe to podobné, jako když u nás do obchodu přijde nějaká mamina v šátku s kupou dětí okolo (nechci být zcela konkrétní - mohlo by to vypadat rasisticky), hned také všichni zpozorní. A pokud by chtěl nějaký bulhar platit kartou, také mu bude věnována zvýšená pozornost. A jak my vnímáme některá etnika, tak zrovna tak nás vnímají ve vyspělém světě. A budou takto na nás koukat ještě hodně dlouho. Stačí, když se nepatrná část populace živí nekalým způsobem, a hned má negativní nálepku celý národ. Jak se my díváme se Rumuny, Albánce, Čečence a další národy? Taky od nich nejsou všichni mafiáni, přesto pohlížíme na všechny, jako kdyby jimi byli. A zrovna tak svět pohlíží i na nás.\nA když to promítnu do podnikání - řada firem na svých vývozových artiklech nesmí uvádět, že je to vyrobené v ČR. Nemám tím na mysli práci ve mzdě. Buď je to vyrobené pod úplně cizí značkou mající regisrtraci ve vyspělém světě, nebo v rámci nějakého mezinárodního koncernu - a pak to nese informaci o původu z EU nebo ze země, kde má firma oficiální sídlo - byť může jít jen o kancelář. Podobně postupuje řada např. německých firem - tamní zákazník dá hodně na německý původ - zboží s čínským názvem a vyrobené v Číně by si nekoupil. Tak se výrobek opatří nálepkou vyrobené v D nebo EU a zákazník zjistí až doma, že je to vyrobené ne firmou XXX, ale pro firmu XXX.


Listárna: Z podvodníka poštmistrem\nZ podvodníka poštmistrem\nOriginální název: Going Postal\nRok vydání: 2005 (originál vydán 2004)\nKdyž si můžete vybrat mezi smrtí a prací\nVlahoš von Rosret je podvoník non plus ultras - padělá peníze a baví se tím, že si poctivci myslí, že je nikdo nemůže ošidit (a co víc, že oni šidí samotného Rosreta). Pod různými identitami si užívá až do chvíle, kdy je coby Albert Třpytka zatčen a odsouzen k smrti...\nA pak na scénu vstupuje Lord Vetinari, vládce celého Ankh-Morporku, který Vlahoše 'zachrání'. Ovšem pod jednou podmínkou - hrdina musí vzkřísit poštovní úřad. K ruce má jen 'mladšího' pošťáka Grešleho, který už značně přesluhuje důchod, Slavoje, kterého víc než cokoliv jiného zajímají špendlíky a golema pan Pumpu. A aby toho nebylo málo, proti němu je celá Velká linka, která si rozhodně nepřeje, aby jí pošta opět lezla do zelí...\nPratchett známý i neznámý\nKdo zná Terry Pratchetta, rád se s ním navrátí do Zeměplochy, tentokrát však po boku nového hrdiny. Vlahoš von Rosret je velmi zábavná postavička a posléze si ji oblíbí snad každý - podvodníček s dobrým srdcem, klaďas se špatnou minulostí... A hlavně má pořád plnou hlavu zábavných nápadů. V Zaslané poště Terry Pratchett pokračuje ve svém typickém stylu plném humoru, nadhledu a ironie.\nLíbí se mi, že i po tolika knížkách přichází s postavou, která je originální a zajímavá a co víc, ve vyprávění rozhodně nedochází k hluchým místům a celých 526 stran plynu v příjemném tempu.\nAch ta korektura?\nCo mě ovšem trochu rozladilo, to je korektura. Víte, jsem ochotná odpustit absenci mezer za interpunkcí, případně absenci uvozovek, chápu, že člověk nevychytá všechno. U hrubek už tiše skřípu zuby s nutkáním knihu zahodit, ovšem tentokrát jsem opravdu žasla. Ilustrační ukázka:\nTerry Pratchett, Zaslaná pošta, str. 62:\n"Pokusil se uložit nějak pohodlněji a papír pod ním tiše zašustil. Jen tak mimochodem zvedl namátkou vybraný dopis. Byl adresován člověku jménem Tomáš Nápravník v ulici Parlamentní prachovky č. 1 a na zadní straně bylo velkými písmeny napsáno P.P.L."\nTerry Pratchett, Zaslaná pošta, str. 75:\n"Ach, ano. Dopis s P.P.L. Chystal se jej zastrčit zpět, když mu zrak padl na prastarou orientační tabuli na druhé straně ulice. Stálo na ní 'ulice Parlamentní prachovky'. Jeho pohled putoval ulicí a nakonec našel nad prvním obchodem vývěsní štít s nápisem\nČ.1. T. Úpravník & synové\nPrvotřídní ovoce a zelenina"\nUpřímně řečeno opravdu nevím, kde se stala ta chyba, že je z Nápravníka Úpravník. A aby toho nebylo málo, Nápravník se tam nakonec objeví také, jen je to ale někdo úplně jiný...\nJinak ale před panem překladatelem smekám, neb je skutečně vidno, že Pratchetta nepřekládá poprvé - všechna ta jména a názvy přeložené jeho rukou jsou skutečně pastva pro oči a posilovač bránice. Jsou velmi trefné a sedí. Zejména pan Nadosah Pozlátko, jako by z oka vypadl kdejakému politikovi.\nOddechovka s poučením\nNa Terryho Pratchetta se už nějaký čas dívám vyloženě jen jako na oddechovou literaturu, od které čekám tři věci: čtivost, vtip a relaxaci. Zaslaná pošta toto splňuje i s nádavkem - 526 stran uteče a ani nevíte jak, bavíte se v podstatě od začátku (ne, opravdu se u každé knihy nesměji nahlas, ba ani se neuchechtávám) a ještě si odpočinete, protože nemusíte přemýšlet nad složitou zápletkou. Naštěstí to není nijak prvoplánovitě hloupá oddechovka, neboť závěrečná zápletka (sic je popsaná v anotaci, objeví se až kolem 400. strany) nakonec dopadne neočekávaně. Za mě palec nahoru!\nA poučení? Spoustu zajímavých informací o lumpech, to přesně hledejte v téhle knize. Vtipná satira na politiky navíc skutečně dokazuje, že poctiví se šidí nejlépe, a že kdo je skutečně poctivý, určitě si nemyslí, že ho nikdo obalamutit nemůže.\nVystavil Alžběta Široká v 15:18\nCecilka 27. srpna 2012 17:24\nZaslanou poštu mám moc ráda. Chodím na poštu brigádničit a někdy to tam je také zavalené poštou a to si pak na tuhle knížku vzpomenu. Hlavně spíše na ten "přelepený" název. :)