Září 2014 « Archiv | Tokki's World\nBlog.cz\t☆ Tokki's World\t☆ Archiv\t☆ Září 2014\n28. září 2014 v 0:10 | ~Tokki~ | Připravuji~\nAhojky všem, co si tenhle blog čtou........(a vím, že jich neni moc)\nMám pro vás menší prohlášeníčko. Do 1.10 si dávám menší pauzu. Ne od psaní...to rozhodně ne. Ale od přidávání povídek. Už jich nemám moc, které mám dokončené, a nerada postuju ty, co mám rozepsané, protože se bojím, že je nedopíšu. A nechci vás tedy potom zklamat!\nOd příštího měsíce se ale mžete těšit na mé starší povídky ještě s Big Bang, které jsou díky bohu dopsané! XDDD\nTaké se budu snažit dokončit 정말 갖고 싶어 Your body~.\nA taky přidat další díl Food Seduction.\nKrom jiného se tu tedy možno objeví povídka Lost In Time (JongLo) a Meow Meow Baby (DaeJae), které jsou rozepsané a v angličtině. Takže se je napřed budu snažit přeložit, aby to pro vás nebylo tak náročné na čtení!\nMožná se tu také objeví povídka The Deal (Yongguk), která je též rozepsaná.\nA tady máte ještě názvy povídek, které připravuju...(ale jako opravdu připravuju!)\nContracted Marriage (Youngjae)\nIntercontinental...My Love~ (DaeJae)\nMy Lady (Himchan)\nGet Low! (BangHim)\nWet the Bed (JongLo)\nI have no Excuse (YoungLo)\nHeart Attack (Navi-XiuChen)\nSo Sexy, So Hot! I know~ (Woohyun)\nTakže než se znovu uvidíme....doufám že vás alespoň ty názvy trošičku zaujmou a budete uvažovat, o čem ty povídky budou!...(muhehe)\nDalší věc která bude čekat můj blog je taky pořádný nový design......zkusím se někde pooptat, jestli by mi někdo neudělal design, nebo jestli o někom víte, tak mi dejte vědět!.....^^\nTakže zatím papa~~\n정말 갖고 싶어 Your body ~ 1/2\n19. září 2014 v 21:00 | ~Tokki~ | 정말 갖고 싶어 Your body ~ [ COMPLETE ]\nByla temná a tichá noc……\nHodiny na nočním stolku ukazovaly něco málo po třetí hodině. A i když jsem zalehl celkem brzy, po tom co jsme přijeli na hotel, jenže i tak jsem nemohl usnout. Nehnutě jsem ležel a koukal na stěnu, na které se odráželo světlo z pouliční lampy za oknem tam venku.\nProč jsem nemohl usnout?….\nJUNG DAEHYUN SE STAL!\nPovzdechl jsem si a snažil jsem se nemyslet na to, co se dnes stalo. To dnešní focení…..ne…..ono to už začalo mnohem dříve. Ale poslední dobou prostě atmosféra mezi námi houstne. A já začínám mít strach, aby si toho ostatní nevšimli. Nevím, jak dlouho budu ještě schopný odolávat tomu zakázanému ovoci. Je to, jako bych byl diabetik v cukrárně!\nTo jak se na mě dokázal dívat….ty jeho plné rty, jeho svalnaté paže…..\nPřevalil jsem se na záda a doufal jsem, že ho nevzbudím. Spal totiž vedle mě. Radši se ale neptejte, proč. Bylo by to na dlouhé vyprávění…..\nOtočil jsem se čelem k němu, abych se alespoň na chvíli na něj mohl nerušeně dívat. Ono by bylo asi dost divný, kdybych ho sledoval takhle před ostatními. Jak jsem tak sledoval ty jeho plné rty, to jak uvolněně dýchal, a jak se mu lehce chvěla oční víčka, hned se mi vybavilo to focení.\n"….hlavně se snažte, aby to vypadalo co nejvěrohodněji, ano?" Sděloval nám fotograf, který nás seznamoval s celým konceptem dnešního focení.\nMěli jsme nafotit fotky pro Japonský magazín, což nebylo zas tak nenormální. Ale společné fotky už jsme odfotili a já s Daehyunem, jsme zůstali jako poslední "pár" na focení. Všichni už byli pryč a užívali si volna….a já…já musel trpět!\nNapřed jsem si myslel, že to bude normální focení, jako vždy, a že nebude žádný problém. Vždyť s Daehyunem už jsem spolupracoval na focení tolikrát. A vždycky jsem byl v pořádku. Žádná boule, bušení srdce, rudnutí, či něco tomu podobné.\nJenže fotograf měl zřejmě jiný záměr! Tak jiná země, jiný mrav. Japonci byli zřejmě zvrhlejší, než jsem si představoval. Neměl jsem nic proti bromance. Ale tohle….\nByl jsem naprosto šokovaný, takže se nebylo čemu divit, že jsem prakticky přestal vnímat, co se okolo mě děje. Bzučelo mi v uších a polévaly mě vlny horka.\n"Youngjae, není ti nic?" Uslyšel jsem tak nějak vzdáleně.\nZavrtěl jsem lehce hlavou, abych se probral z transu, abych zjistil, že se Daehyun dívá z nebezpečně blízké vzdálenosti do mého obličeje. Uhl jsem rychle pohledem k zemi.\n"Nic mi není" Zamumlal jsem a doufal jsem, že se víc už ptát nebude.\n"Dobrá tedy, pojďme fotit!" Tleskl nadšeně fotograf, když bylo všechno připraveno, včetně nás.\nTedy alespoň co se týče oblečení, make-upu a účesu, jsem byl připravený. Psychicky jsem ale přepravený nebyl. A dokonce jsem měl pocit, že začínám lehce panikařit.\nNervózně jsem přešlapoval před bílým plátnem, s rukama v kapsách a s očima upřenýma k zemi. Neměl jsem kam couvnout. A jestli z tohohle focení vyjdu živý, tak už snad přežiju všechno!\nA to byl ten moment, kdy mi všechno zapadlo do sebe. Kdy jsem si uvědomil, jak hustá atmosféra se mezi námi vznáší. Byl jsem jako v transu a moc si tedy z toho focení nepamatuju. Tedy….je to tak jako v mlze.\nAle něco si přeci jen pamatuji….\nTo jak si mě k sobě přivinul, jeho tlukoucí srdce….tu pronikavou vůni která doslova sálala z jeho těla. Teplo jeho kůže bylo doslova zničující a já měl co dělat, aby se mi nepodlomila kolena. Jeho horký dech na mém krku mě přiváděl k šílenství. V objetí jeho svalnatých paží, jsem si připadal úplně bezbranný. A to nemluvím o tom, jak mě zbavil toho jediného smyslu, který ještě celkem normálně fungoval.\nZ míry mě vyvedlo až to, když jsem měl stůl obrátit. Jeho ruce zmizely z mého těla a já téměř upadl. Vidění jsem měl rozmlžené a celkově jsem si připadal, jako bych byl ze želé.\n"Jsi na řadě Jae." Uslyšel jsem, a když jsem se podíval před sebe, Daehyun se na mě lišácky usmíval.\nJako by snad věděl, co mi právě způsobil. Moje srdce ještě teď tlouklo jako splašené. A to ani nemluvím o té zvrhlé myšlence, okamžitě se na něj vrhnout, která se mi množila v hlavě jako splašená!\nNěco jsem zavrčel a chytil ho za ruku. Trhl jsem s ním a mohl tak sledovat, jak překvapením vykulil oči. Otočil jsem ho a volnou rukou si ho přitáhl na rameno, zakrývajíc mu tak obličej. Možná jsem do toho vložil moc síly, protože ten úzkostný kničivý zvuk, který mu vyšel z úst, tomu napovídal. Ale mě to přišlo spíš až vzrušující.\nZ mých úst vyšlo jen rozechvělé vydechnutí. Kalhoty mě silně tlačily a měl jsem silné nutkání ho kousnout do ucha, abych slyšel víc zvuků, jako byl tenhle…..\nProbral jsem se ze svých vzpomínek a podíval jsem se zpět do Daehyunova obličeje. Vypadal tak nevinně! Při tom z něj sálali všichni čerti, když na to přišlo. Zřejmě se mu něco zajímavého zdálo, protože něco zamručel a zamlaskal. Chvíli jsem jen tak s úsměvem dál pozoroval jeho neklidný spánek, než mi ten úsměv na tváři ztuhl.\nV tu chvíli mi přejel mráz po zádech a vyskákala mi i husí kůže. Pár věcí mi totiž došlo, a já začínal mít strach…..\n1. Že jediné, na co jsem koukal, byly jeho rty…\n2. Byl jsem tak nebezpečně blízko, že stačilo jen se pohnout, a políbil bych ho…\n3. Byl jsem tak tvrdý, že to až bolelo……………\nSrdce mi v hrudi nezastavitelně bušilo. Nevěděl jsem co dělat. Hlavně i proto, že jsem ležel u zdi a neměl jsem jak z postele vylézt. A i kdyby se mi to povedlo, a já se dostal do koupelny. Nebyl bych schopný být natolik potichu, abych ho nevzbudil. Čímž jsem si nebyl jistý ani v případě přelézání….\n"Fuck…" Zašeptal jsem a bolestně stáhl obličej, než jsem se otočil.\n(to be continued......XDDD)\nYou makes me wanna - DaeJae (Part2)\n13. září 2014 v 16:17 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\n"Pane bože!" Vykřikl, jakmile mě uviděl.\nIhned vyprskl smíchy a opět se složil obličejem do podlahy. Naštvaně jsem popotáhl a přidržujíc si sukni co nejníž, šel zase zpět k té hře. A že já to vůbec chci pořád hrát. Normální člověk by se už na to vykašlal. Ale já ho tak strašně chtěl porazit. Alespoň jednou.\nPři další prohře mi domaloval fousky. Že prý jsem ten nejhezčí králíček. Smál se u toho jako blbeček…. to jen tak mimochodem.\nPřál jsem si ho zadupat do země. Všechno se ve mně vařilo a vytáčel mě každý jeho pohled. Ale bohužel zároveň mě jeho úsměv dostával. A já si přál, aby se takhle nesmál, protože mi to způsobovalo srdeční arytmii.\n"A teď zatancuj." Zasmál se a zvážněl.\nTo, když jsem prohrál zas. A měl jsem toho už plný zuby. Postavil jsem se před kulečníkový stůl a začal tancovat první, co mě napadlo. To bylo asi to jediný, co mě napadalo, když jsem vypadal, jak jsem vypadal.\nUž vidím, jak tuhle písničku budu po zbytek svého, ještě dlouhého, života nenávidět. Udělal jsem otočku a odhodlal se k tomu pohybu, kterým jsem na něj vystrčil zadek. Zavřel jsem oči. Nechtěl jsem poslouchat jeho smích. Bylo mi až moc trapně. Tváře mi vážně hořely studem. Jenže ono bylo ticho. Naprosté ticho. Krom mých pohybů, nebylo slyšet vůbec nic. A tak jsem myslel, že buďto odešel, nebo natolik zadržuje smích, než se otočím, až mu zmodral obličej a on omdlel. Patřilo by mu to….\nJenže místo toho jsem ucítil horké paže, okolo mého mrznoucího těla. Těsně mě obemkly a napřímili mě tak. To všechno horko mnou prolétlo, jako raketa. Několik sekund mi trvalo, než jsem došel k závěru, že mě drží Daehyun. Chtěl jsem se mu vysmeknout, ale nešlo to.\n"Tohle už v životě nedělej, nebo tě na místě rozpůlím na dva." Dýchal mi přerývaně do ucha.\nNechápal jsem, co to má znamenat. To mnou byl tak znechucený? Stačilo by jen říct, a já bych přestal. Stejně jsem to dělal jen pro jeho pobavení. Až moc jsem ho miloval, než abych mu to řekl, ale zůstávat takto v jeho blízkosti, mi ještě připadalo normální….\nTak jsem se ještě dokázal ovládat. Jenže když mě teď takhle držel, nemohl jsem si pomoci. Zhluboka jsem se nadechl, abych ucítil jeho vůni. Miloval jsem tu vůni. Občas jsem nesl jeho oblečení do prádla, nebo když kolem mě hodil svou paži při focení, mohl jsem jí cítit. Ale nikdy ne, v takové míře a tak silnou a čistou.\n"Dělal jsi to schválně?" Zavrčel a chňapl rty po mém uchu.\n"D-daehyun…..co to dě…" Byl jsem hrubě přerušen, když se rty dotkl studené kůže na mém krku. Ruce měl perfektně obtočené kolem mého těla, takže jsem se ani nemohl pořádně nadechnout. Cítil jsem, jak mezi prsty mačká kůži a vzpomínka na to, jak si ze mě krutě utahoval, že jsem tlustý, mě ještě více znehodnocovala.\nI kdybych sebevíc chtěl, nedokázal bych se mu bránit. Na to jsem ho vážně moc miloval. Vím, že se opakuji, ale jiné vysvětlení nemám. Jen co se rty dotkl kůže za mým uchem, málem jsem ho proklínal do horoucích pekel. Zuby mi okusoval ušní lalůček a tiskl si mě k sobě.\n"D-Daehyun-ah…." Sípal jsem. Nedokázal jsem ani promluvit, abych mu neukázal, že jsem slaboch, který celým tělem touží jen po jeho dotecích.\nKaždý jeho horký výdech na mou zmrzlou obnaženou kůži, mě poléval po celém těle spalujícím vzrušením. Jeho dech byl rychlý a tak zastřený, že už jen ho poslouchat, mě nutilo tiše zasténat.\n"To je ono." Zavrčel mi do ucha svým chraplavým hlasem, a tím mě znovu donutil zasténat. Asi se z něj zblázním. Proč to dělal? Jak jsem si mohl být jistý, že tohle není potrestání?\n"D-daehyunnie…p-prosím." Fňukl jsem a on se na chvíli přestal věnovat mému tělu.\n"Něco se ti nelíbí?" Frkl posměšně. Problém byl, že se mi to líbilo až moc.\nPřipadal jsem si ale zneužitý. Celou tou situací. Tím co jsem měl na sobě. Co mě nutil dělat. Jako by to celé byla součást jednoho nemravného plánu. Otočil jsem se v jeho náruči a málem u toho upadl, protože mé nohy jaksi nechtěly fungovat.\n"C-co to…" Opět jsem byl umlčen. On snad ze mě chce udělat hromádku popela.\nTentokrát se jako pijavice přisál do ohbí mého krku. Okamžitě jsem zavrávoral, a i když mě pevně držel, měl jsem pocit, že upadnu. Opřel jsem se tedy oběma rukama o kulečníkový stůl, který byl najednou nějak blíž, než před tím. Ale ruce mi na dřevu stále klouzali, protože jsem měl na nich ty blbé králičí tlapky.\nDaehyun si toho faktu byl zřejmě vědom, protože jsem úplně cítil, jak se klepe smíchy. Rukama bloudil po mých bocích, nenechavě tiskl kůži mezi prsty a s přerývaným dechem vytvářel značky na mém krku. Já se nezmohl na nic jiného než na drobné tiché steny, které jsem zkrátka nedokázal zadržet.\nTak dlouho, jsem chtěl, aby se mě takhle dotýkal…..\n"D-daehyunnie…" Zasténal jsem zastřeným hlasem. Přál jsem si tak strašně…cítit jeho rty….\nNásilím mě namáčkl na kulečníkový stůl a jednu nohu strčil mezi ty mé. Zadíval se mi do očí. Ty jeho byly temné, až úplně černé. Ty moje zas pluly na vodě.\n"Poslední dobou mluvíš ze spaní." Načal tím potemnělým hlasem. Až mi přeběhl mráz po zádech.\n"C-cože?" Snažil jsem se to rozdýchat.\n"A voláš moje jméno." Dodal, aniž by se pozastavil nad mým překvapením. Natáhl se a sundal mi ty králičí tlapky z rukou a čelenku s ušima z hlavy.\n"V-vážně?....No, asi jsem měl zlý sen." Snažil jsem se zakrýt to, že jsem ve všech svých snech za poslední dobu, měl Daehyuna jen pro sebe.\n"Donutím tě křičet ho ještě hlasitěji…." Pousmál se ještě víc ďábelsky.\nSamozřejmě, že mě to překvapilo a na důkaz toho, jsem vykulil oči. Ale on se takovou rychlostí přitiskl na moje rty, že jsem nestihl cokoli říct. Ihned jsem měl uvnitř svých úst jeho jazyk, tak mrštný a nenasytný, prozkoumával každý kout mých úst.\n"Ungh." Zahučel jsem mu do úst a pověsil své ruce přes jeho ramena, neschopen dalších pohybů.\nA i když jsem na sobě měl tak tenkou vrstvu látky, začínal jsem pociťovat nával horka. Oddálil se, stále proplétajíc drsně svůj jazyk s mým. Chytil výstřih těch šatů a na jeden jediný pokus je roztrhl, až téměř dolů. Horkýma velkýma rukama se rozeběhl po mém břiše a mačkal kůži mezi prsty. Stejně jako to před tím dělal přes ten ubohý cár, který se z těch šatů stal. Stejně jsem ale počítal, že to nepřežijí.\n"P-prosím…ne…neděl….aah…" Zasténal jsem, když mi mezi prsty jedné ruky stiskl ztuhlou bradavku.\nPustil jsem tak jeho rty, i když jsem si přál pravý opak. S posměšným úsměvem na tváři sál mou čelist od brady až k uchu. Nasával kůži svými plnými rty, a i když jsem nic neviděl, už jen pouhý pocit, mě přiváděl do nebe.\n"Neříkej mi….že se ti nelíbí…co dělám….." vrčel mi Daehyun do ucha a mezi slovy mě chytal za rozbolavělý ušní lalůček….a to převážně jazykem. Měl pravdu, jak jsem mohl odporovat něčemu, po čem jsem toužil tak moc. Jenže jak jsem zase měl uvěřit tomu, že si se mnou jen nehraje. Tohle bylo moc velké riziko, které jsem nechtěl přijmout.\nJestli byl ale někdo zákeřný, byl to právě Daehyun. Cítil jsem, jak zvedá nohu, kterou měl dost blízko mých slabin. A i když jsem se snažil nohy sevřít, bylo mi to k ničemu. Jakmile se jeho noha dostala až nahoru, a lehce se o to místo otřela, zalapal jsem po dechu a zvrátil hlavu dozadu.\nCítil jsem, jak pod každým jeho novým dotekem slábnu. Naopak něco v mém spodním prádle bylo stále tvrdší a tvrdší.\n"Ale, ale. Tady je někdo nadšen pro věc." Zasmál se mi do ucha, když mě opět pustil z neurvalého polibku a přejel přes bouli pod tenkou vrstvou spodního prádla.\nNemohl jsem popřít, že mě vzrušoval. To bych přeci zazdil celou tu záležitost s tím, že ho mám rád víc než přítele. Jenže poddat se jeho dotekům a polibkům mi přišlo tak drsné a nehumánní….tedy alespoň v tuhle chvíli. Jen kvůli tomu, že nechápu, proč by si mě kluk jako on všímal. Daehyun by měl na víc….ne-li na dívku. Což asi nepřipadalo už v úvahu, když se mi jazykem plazil po hrudi, a rty ještě víc rozmazával tu mokrou cestičku.\nRacionální uvažování začalo prudce ustupovat, když najednou na chvíli oddálil a rychlým pohybem ze sebe stáhl triko, které letělo napříč místností, bůh ví kam.\nUdělal bych cokoli, abych se mohl dotknout jeho obnažené kůže. S ďábelským úsměvem a chtíčem v potemnělých očích, na mě hleděl. Ten pohled mě doslova propaloval skrz celé tělo.\n"Na co čekáš, Yoo Youngjae?" Zeptal se posměšně a pohodil hlavou na stranu.\nTo, jak mé jméno sklouzlo z jeho rtů….tak děsivě vášnivě a lehce, jako by to snad dělal stále….jako by snad takto mluvil odjakživa. V tu chvíli jsem se asi zbláznil. Na co víc jsem asi tak mohl čekat, když jsem ho měl přímo před sebou. Přál jsem si….ne, chtěl jsem ho slyšet sténat mé jméno!….\nPřitáhl jsem si ho k sobě a plně se vrhl po jeho rtech. Potřeboval jsem cítit každou částečku. Ruce mi sjeli přes jeho ramena na záda a usídlily se na té vařící se kůži. Pálili mě ruce….tedy celé tělo, pod každým dotekem s jeho kůží. Stejně jsem si připadal méně oblečený, a proto jedna z mých rukou vystřelila k pásku u jeho kalhot.\n"Nebuď nenasyta, Youngjae. Hned se k tomu dostaneme." Zavrčel Daehyun mezi polibky, až jsem jen tlumeně zasténal. Tak moc jsem ho chtěl. A on si to moc dobře uvědomoval. Ale líbila se mi ta představa, že bych ho také mohl nějak potrápit.\nTeď jsem se pro změnu já, natáhl po jeho uchu. Cítil jsem, jak se mu tep nepatrně zrychlil, a i jeho hlasitý dech se ještě zostřil.\n"Když já…CHCI….." S důrazem na to poslední slovo a nevyslovený konec, jsem si skousl spodní ret, div mi z něj nezačala crčet krev, jak jsem mu to urputně s chtíčem vyhrkl do ucha.\nJak se Daehyunovi ruce líně převalovali po mém těle, najednou zrychlily. Strhl ze mě ten cár, co zůstal z těch šatů a pak mě vysadil na kulečníkový stůl. Ani jsem se nestihl rozkoukat, takže jsem nestihl nic z toho, co se mezitím, než se ke mně Daehyun připojil, stalo. Ale najednou byl u mě, jen ve spodním prádle a s úsměvem tak lačným, až jsem měl pocit, že mě sní.\n"Yoo Youngjae, ty jedna nenasytná děvko!" Zavrčel, jak se tak sklonil nad mé tělo, jeho vlasy mě šimrajíc na kůži.\n"Daehyunnie….ungh…" Procedil jsem skrz zaťaté zuby. Nedokázal jsem své vzrušení ovládat. Bál jsem se, že každou chvílí snad vybouchnu. Dlouhým mučivým pohybem stáhl poslední kus mého oblečení. Tedy, já měl pocit, že to bylo vlastně to jediné, co jsem měl na sobě. A to jeho mučení mi vůbec nepřidávalo.\nProhl jsem se v zádech, doufajíc, že bych snad mohl dostat více doteků. CHYBA!\nDlouze si mě prohlídl, s Dalším posměšným úsměvem.\n"D-daehyunnie….prosím tě nekoukej se tak…" Fňukl jsem a překryl si oči dlaněmi.\n"A proč bych nemohl?" Naklonil hlavu na stranu.\nDobře, přeháním. Pozoroval jsem ho mezi prsty a červenal se jako letní západ slunce. Nedokázal jsem z něj zpustit pohled. Měl jsem pocit, jako by se mi to všechno jen zdálo. Za žádnou cenu jsem se nechtěl probudit.\n"Protože…protože…" Nedokázal jsem to vyslovit.\n"Myslíš si, že nemáš hezké tělo?" Povytáhl obočí, načež jsem jen rychle kývl.\nChvilku se snažil ovládnout velkou vlnu smíchu, ale pak se sklonil a políbil mé bříško. Pozvedl jsem se na rukách a překvapeně na něj mrkal.\n"Ani nevíš, kolik mě to stálo práce….jen se dívat." Zasmál se.\nNechápal jsem, ale nemohl jsem se zeptat na nic víc….\n"Lízej." Zavrčel a nacpal mi jednu svou ruku do pusy.\nSamozřejmě, že jsem na nic nečekal. Podložka pod mými zády sice nebyla dvakrát pohodlná, ale to všechno bylo jedno. I když mi oči plavali v chtivém opojení, nemohl jsem se vynadívat na Daehyunovo skoro nahé tělo. Pečlivě jsem olízal každý prst jeho ruky, čímž jsem si dokonce vysloužil i pár přitažených stenů.\nJakmile jsem skončil s přípravou jeho prstů, přitiskl se opět k mým rtům. Možná se snažil jen ulehčit tomu, co mělo přijít. Ale já věděl, že to bude bolet. Navíc už jsem před tím podstupoval takovou rozkoš. I když jen sám se sebou.\n"Dae….nghh…" Vydralo se mi skrz rty, jakmile jsem cítil jeho prst tlačit na kruh napjatých svalů.\n"Klid, Youngjae." Šeptl mi do ucha.\nNechal jsem se konejšit jeho hlasem a postupně se tak úplně uvolnil. Jeho prst zajel dovnitř, načež jsem ochromeně vykřikl.\n(Navíc nevím proč, mi přišlo, že slyším křičet Himchana…..)\nZatím jsem ale pohyby neshledával moc příjemnými. Bylo to úplně jiné! Postupně do mě přirážel až tři prsty a nůžkovým pohybem se mě snažil připravit na další fázi, ke které jsme se nebezpečně přibližovali.\nA když už jsem si začínal myslet, že ze mě žádné steny nedostane, se mu povedlo narazit na mou prostatu. Prohl jsem se v zádech, s mocným výkřikem slabik jeho jména. Uchechtl se nad tím a ještě párkrát pohyb zopakoval. Jakmile ale prsty vytáhl, zavrčel jsem. Nedostatek slasti mě nutil se opět k němu přimknout jako přísavka. Což alespoň na chvíli postačilo, když se můj tvrdý úd opřel o ten jeho…..\n"Youngjae….Ungh…" Zasténal hlubokým zastřeným hlasem.\nRychle mě pustil a sám se rychle vyprostil z toho stahujícího oblečení. S rozšířenými zorničkami jsem hleděl na délku jeho údu. Chytil mě za kolena a prudce roztáhl mé nohy od sebe. Na sucho jsem polkl, když se ke kruhům svalů přiblížil svou špičkou, stále lehce masírujíc. A to už byl tuhý před tím.\n…..teď mi dokonce přišlo, že byl ještě o něco delší.\nPevně jsem semkl rty k sobě, když jsem začal pociťovat větší tlak. Možná ta jeho průprava byla menší s ohledem na velikost. Což mě docela děsilo.\n"Takhle to bude bolet ještě víc." Vyštěkl jsem, oči se mi plnily slzami.\nSklonil ke mně obličej a něžně se přitiskl na mé rty. Rychle jsem mu dal ruce okolo krku, načež do mě prudce přirazil.\n"GHAAAAA." Vřeštěl jsem, slzy se koulejíc po tvářích dolů.\n"Promiň mi, Youngjae." Opakoval Daehyun stále dokola šeptem, tak roztřeseně, že jsem ani nevnímal ty polibky, kterými slíbával ty všechny slzy.\nBolest to byla vážně ochromující, ale po chvíli se stáhla trošku do pozadí. A když jsem si byl jistý, že zvládnu Daehyunovi pohyby, lehce jsem kývl.\nLehce povyjel ven a znovu do mě přirazil. A překvapilo mě, když jsem místo bolesti ucítil rozkoš. Znovu zopakoval pohyb s tím, že tentokrát téměř vyjel až ven, takže když opět přirazil, cítil jsem, jak se téměř otřel o mou prostatu.\n"Kyah….Daehyun-ah….tam…víc." Vyhrkl jsem neschopen ničeho dalšího. Nehty jsem drápal po jeho zádech, neschopen přestat, z toho návalu vzrušení.\nNo co? Alespoň si ho také označím.\n"Youngjae…jsi tak těsný…" Zasténá Daehyun do mých uší, až se z toho prohnu v zádech a opět nás donutí k ještě většímu kontaktu.\nJak se jeho tempo zrychlovalo, už jsem nebyl schopen ho líbat. I když jsem nechtěl nikdy přestat. Stala se ze mě jen sténající hromádka nesmyslů. Buďto jsem jen nesmyslně kňučel, nebo do toho vkládal slabiky Daehyunova jména. S každým přírazem se mi zatmívalo před očima, a jak jsem se mu snažil jít vstříc, už jsem se neudržel a zvrátil hlavu dozadu.\nDaehyun se tak vrhl po mém krku a ještě si ho označil. Ani jsem mu nestihl říci, že už se blížím, ale možná to poznal, protože i jeho tempo se ještě na těch pár chvil rapidně zvedlo. S mocnými výkřiky jeho jména jsem vystříkl na své….i jeho břicho.\nA netrvalo moc dlouho, než i on vypustí proud do mého těla. V křečích se ještě chvíli pohybujeme, abychom se zbavili i posledních záchvěvů orgasmu…\n"Tu debilní hru na úkoly, už s tebou nikdy hrát nebudu." Frkl jsem podrážděně a snažil se zvednout.\n"Pročpak? Náhodou….nemyslím si, že by tohle byl nějaký velký trest." Uchechtl se a ukázal na celé své nahé tělo. Ještě teď jsem se nad tím musel olíznout.\nMěl pravdu….tohle byla spíš výhra…\nA dost jsem uvažoval o tom, že bych si dal opáčko….\nSklonil jsem se k jeho rtům a něžně je obdaroval lehkým polibkem. A i když jsem chtěl víc, už mě opravdu bolela záda z toho kulečníku. Daehyun tohle podstupovat nemusel….vždyť byl nahoře….\n"Víš, že jsi od teď jen můj?!" Zeptal se mě, jako by to snad nebylo jasné…\n"A ty víš, že tě celou dobu miluju?!" Dodal jsem a ještě jednou ho políbil. Vzepjal se na rukách a prohloubil tak polibek.\n"Druhý kolo na chatce?" Zeptal se mě s ďábelským úsměvem.\n"Co když nás někdo uvidí?" Zamrkal jsem. Protože vlastně by bylo zbytečné se oblékat…..jenže jít nahý jsem taky nechtěl…\n"Prosím tě…..ti už dávno všichni spěj. Navíc se jim ani nedivím." Uchechtl se a posadil se.\nDocela dlouho mi pak trvalo, než mi to došlo. Podezříval jsem Daehyuna, za ještě většího zvrhlíka, než jsem si původně myslel.\n"Vsadíme se?" Vyhrkli jsme oba najednou…..\nYou makes me wanna - DaeJae (Part1)\n11. září 2014 v 16:37 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\nN o a zůstali jsme sami…\nVědíc, že jeden druhému patříme….\nNikdy se to nezmění…\nTím jsme si byli oba dva jisti na 100%…\nNepotřebovali jsme si nic dokazovat…\nAni lidem okolo sebe…\n"Zase jsi prohrál. To jsi tak Blbej?" Zasmál se Daehyun, mávajíc mi lístky papírů před obličejem.\n"Za to můžeš ty….ty podvádíš." Vřískl jsem naštvaně. Nebylo možné, aby vyhrál tolikrát za sebou. Nechtěl jsem tomu věřit. Neměl jsem v úmyslu uznat, že jsem blbej, a nejen, že by z toho měl Daehyun značnou radost, já bych se propadl do země hanbou. Už přeci stačilo, že stále říká, jak jsem tlustý.\nNejsem tlustej! Jen trochu baculatej!….\nDoufal jsem, že to alespoň jednou pochopí. Protože mě dost trápila myšlenka, že mě s tím ještě nějakou chvíli bude trápit. Tolik mi na něm záleželo, a on mi působí takové problémy.…\n"Co tentokrát?" Fňukl jsem, protože jsem věděl, že mě zase nechá udělat nějakou hroznou ptákovinu. Za každou prohru jsme si měli dát úkoly. To jsem ale netušil, že on bude stále vyhrávat……\n"No….tentokrát to bude zajímavý." Zasmál se s takovým zvláštním jiskřením v očích…\n"P-počkej….to myslíš jako vážně?" Zalapal jsem po vzduchu.\nDaehyun měl jednoduchej nápad. Tedy alespoň jemu se to zdálo jednoduché. Ale já byl celý nervózní. To prostě nemohl myslet vážně.\n"Samozřejmě je to na tobě. Ale pravidla znáš…" Usmál se významně potěšen mým zděšením.\nAno, pravidla jsem znal moc dobře. Buď úkol splním teď, nebo zítra přede všemi. Navíc jsem měl takový pocit, že jestliže ještě budeme hrát, a já jistě prohraju, ušije na mě něco, co nezvládnu splnit…\nProč je na mě tak zlej? Co jsem mu kdy udělal? Ani neví, jak mi na něm záleží….\n"Radši teď." Zabručel jsem poraženě.\n"To je přístup." Zaradoval se ihned a s radostí vyskočil na nohy.\nTo já jsem se zvedal o něco obtížněji. Celou tuhle hru jsem totiž klečel na holých kolenou, a pod nimi měl takovou tu masážní podložku s dřevěnými výstupky. Nebylo to nic příjemného. Začínal jsem za tuhle všivárnu Daehyuna nenávidět. Ale i tak jsem nemohl popřít, že jsem sledoval každý jeho pohyb. Následoval jsem ho do zdejší kuchyně. Normálně tu nikdo nebývá, takže jsem se nebál, že bychom tu někoho potkaly. Sice se to tu chovalo jako výcvikovej tábor, ale vlastně to bylo úplně opuštěné místo.\nDaehyun měl tichou chůzi. A to i přes to, že měl na nohou pantofle. Zdejší standardní obuv. Nesl se s jistým krokem a připadal mi tak trochu moc nadšený tím, co uvidí. Zřejmě měl žhavé představy, jak budu vyvádět. Což zřejmě budu, ale radši se ztrapním jen před ním….\nV místnosti toho moc nebylo. Ale i tak se tu dalo v klidu uvařit. Ne, že by to někdo od nás ze skupiny uměl. Krom Himchana. Někdy jsem ho podezříval, že je převlečená ženská. Ale pod sukni mu viděl jen Yongguk. Jestli si i před tím, než nám to oznámili, myslel, že je jejich vztah něco tajnýho, tak se pletl. Vážně hodně….\nDaehyun otevřel mrazák a vyndal z něj led. Už teď jsem se otřásl a na chvíli zavřel oči. Ta představa, že ho budu mýt v kalhotách.\n"Zvládneš to, nebo…" Nestihl doříct, protože jsem mu led vytrhl z ruky.\nJeště to by tak scházelo. Už teď jsem cítil, jak mi rudnou tváře, při představě, jak mě celou dobu bude sledovat. Takže představa, že mi tam ten led strká, je ještě horší a mučivější. Na pultu jsem vyklepl několik kostek, ale jemu to očividně nestačilo.\n"Všechen." Založil si ruce na prsou.\n"To ne!" Zaprotestoval jsem.\nJenže stejně mi to bylo k ničemu. Navíc jsem tak dlouho otálel a zdržoval od další hry, že najednou Daehyun stál vedle mě. Vzal hrstku roztávajícího ledu, odtáhl mi kalhoty a vhodil mi led dovnitř. Okamžitě jsem nadskočil. Nejen proto, že by led studil, což studil. Proto se mu asi říká led, ne?! Ale také proto, že Daehyun přejel svou rukou, studenou a mokrou od ledu, po mých zádech, aby si jí usušil.\n"Tak pojď, ty baleríno." Chytil mě za ruku a se smíchem mě táhl zpět do herny.\nZačínala mi být zima. Ono teda mít led v gatích, není nic moc. Hlavně ze mě neustále ukapávalo, což rozesmívalo Daehyuna. Jenže pak přišla ta hořká pravda…..\nProhrál jsem znovu….\n"To už snad ani není možný. To tě nemůže bavit." Smál se Daehyun, skloněný k zemi a bušil rukou do podlahy.\n"A co když baví?!" Vřískl jsem tak naštvaně, že to znělo ještě víc vtipně, než normálně.\n"Tak teď je mi tě vážně líto." Smál se dál.\nNa sucho jsem polkl a sledoval jeho pohled k bedně, kde byly různé kostýmy. Už před tím se tam nějak moc přehraboval. Tudíž jsem věděl, že asi vážně o něčem ví. Znovu jsem polkl. Neschopen jiné reakce.\n"Na vrchu máš svůj trest." Zasmál se. Neschopen jiné reakce. Znova ho přemáhaly křeče smíchu, a tak se tam na zemi svíjel, jak šílenej.\nNabručeně jsem vstal a došel až k bedně. Když jsem jí otevřel, zcepeněl jsem. Byly tam žluté, téměř průsvitné šaty, s našitým králičím ocáskem, packy a ouška. No to nemyslel vážně! Chtěl jsem ho za to seřvat, ale vím, že pokud úkol nesplním, budu si muset přát, aby zítra nastal konec světa. Přinutil jsem se tedy sebrat oblečení a odebral jsem se znova do kuchyně, abych se převlékl.\nTohle je naposledy, co mu něco takového trpím. Tohle už mu v životě neprojde. A ať už k němu cítím cokoli, tohle si nezasloužím! Vážně ne!….\nFood Seduction 2. Zmrzlina\n11. září 2014 v 13:36 | ~Tokki~ | Food Seduction [ ON-Going ]\n[ Youngjae ]\nMožná jsem si krapet zavařil, když jsem začal Daehyuna provokovat. Jak se říká: Nedráždi hada bosou nohou. Ale já si nějak nemohl pomoct.\nBylo to pár dní zpět, kdy jsem se bavil s Himchanem. Očividně toho věděl víc než já a dokola mi opakoval, že bych Daehyunovi měl říct, co k němu cítím. Jenže problém byl v tom, že já jsem to prostě nedokázal.\nNa druhou stranu, jsem vedle něj nedokázal vydržet ani minutu, aniž by se mi v kalhotách neudělala boule….\nV Soulu začaly ty nejvíc horké dny. Všichni umírali horkem a snažili se ochladit jakýmkoliv způsobem. Proto možná šli Jongup a Zelo na koupaliště a Yongguk s Himchanem se vydali do nákupního centra, kde alespoň fungovala klimatizace.\nU nás tomu tak nebylo. Ale protože jí měli dnes přijet opravit, musel tu někdo zůstat. A to bohužel zbylo na mě a na Daehyunovi. S mokrým obkladem okolo krku jsem se ploužil do kuchyně.\nVšechny okna a dveře byly otevřené, aby dovnitř díky průvanu proudila alespoň trochu vzduchu. Chytil jsem se za dveře mrazáku a otevřel jej dokořán, doufajíc, že tam zůstala ještě nějaká zmrzlina. Prázdnota…\nJenže já si byl jistý, že tam ještě nějaká byla. Chvilku jsem přemýšlel, jestli je to dobrý nápad, jít se zeptat Daehyuna, jestli o tom něco nevím, ale nic jiného mi asi nezbyde, jinak se asi nedovím, co se s ní stalo.\nTakže jsem se vydal chodbou k našemu společnému pokoji, protože nikde jinde být taky nemohl.\n"Daehyun-ah, neviděl jsi…" Otevřel jsem dveře, jen abych viděl Daehyuna ležet na posteli pod otevřeným oknem, s větrákem na nočním stolku a se zmrzlinou na břiše, jak si jí tam v klidu a v pohodě vychutnává.\nAž když jsem zavřel dveře, všiml si, že jsem vůbec vešel dovnitř. Otočil na mě hlavu a usmál se.\n"Potřebuješ něco?" Usmál se ještě víc.\n"Jen jsem hledal zmrzlinu." S povzdechem jsem se přesunul k jeho posteli.\nPozvedl kyblík na místo slov, poukazujíc na fakt, že jsem jí našel.\n"To sis nemohl nabrat do misky, jako každej normální člověk?" Sedl jsem si na kraj postele.\n"Každej? To bych se hádal." Zasmál se a nabral na polévkovou lžíci kopec zmrzliny.\n"No dobře, ale mohl ses aspoň rozdělit." Našpulil jsem rty.\nPonořil lžíci do svých úst a semknul rty, když byla lžíce úplně uvnitř. Slastně při tom zavřel oči. Když lžíci vytáhnul ven, olízl jí snad ze všech stran…mručíc tak slastně, jako když přede kočka.\nSkousl jsem si spodní ret a pozoroval každý jeho pohyb. Kdybych jen mohl, natáhl bych se po něm a namáčkl bych ho do peřin. Ta představa mnou otřásla a já se tak začala potit jako kůň. Jeho jazyk se nenasytně obtáčel okolo lžíce a snažil se tak posbírat jakýkoliv zbytek zmrzliny.\n"Netušil jsem, že bys taky chtěl." Otevřel oči, když byla lžíce snad dočista olízaná.\n"Ch-chtěl." Vyhrkl jsem.\nUšklíbl se a nabral další lžíci zmrzliny a postavil kyblík na noční stolek.\n"Vážně?" Pousmál se ještě víc.\nKývl jsem rozpačitě, ale vlastně jsem nevěděl, na co odpovídám. Měl jsem dojem, že nemluvil jen o zmrzlině. Ale i tak by byla má odpověď stejná. Pousmál se temně a volnou rukou mi naznačil, ať jdu blíž.\nZ mé pozice jsem se nezmohl na nic jiného než, abych se nad něj naklonil. Chvíli jsem mu hleděl do očí, opírajíc se o ruce, abych si od něj udržel alespoň nějakou vzdálenost. Pak mi oči sklouzly na lžíci, kterou stále držel. Zmrzlina už se shora lehce roztékala a za chvíli by hrozilo, že mu tak ušpiní oblečení.\nVzal lžíci a olízl jí zespod, aby tak předešel jakékoliv nehodě. Na jeho rtech při tom zůstal lehký nádech vanilkové příchutě zmrzliny. Pak lžíci namířil na mě.\n"Tak rychle. Vím, že máš vanilkovou rád. Přece bys s ní takhle neplýtval." Pousmál se, když jsem na něj asi minutu jen zíral.\nKývl jsem hlavou a znovu upřel pohled na roztékající se zmrzlinu na lžíci. Už se to moc dobře ani zmrzlině nepodobalo, ale to mi bylo jedno. Rty jsem chňapl po lžíci, jen abych zjistil, že jí stáhl a sám si jí vložil do úst.\n"To není fér! Říkal jsi, že se rozdělíš!" Fňukl jsem a nafoukl tváře.\nS ďábelským úsměvem se mi podíval do očí. Nešel z toho strach. Ale spíš to bylo vzrušující.\n"Nic takového jsem přeci neřekl." Usmál se vítězně, když vytáhl čistou lžíci ze svých úst.\nNaklonil se přese mě pro další várku zmrzliny. Měl pravdu, nic takového neřekl. Ale doufal jsem, že se slituje….\nChtěl jsem chňapnout po lžíci, ale zase mě předběhl. Tentokrát byla lžíce tak obalená, že připomínala tyčku, takže jí mohl olizovat, jako lízátko.\nJeho jazyk se pohyboval v dlouhých pomalých pohybech nahoru a dolu, lapajíc všechnu tu vanilkovou příchuť. Na sucho jsem polkl. Nemohl jsem ignorovat vzrušení, které se mi díky tomu hromadilo v kalhotách. A ty zvuky, které u toho vydával, se postupně slévaly do jednoho dlouhého chraplavého stenu.\nTo že jsem se na něj díval, ničemu nepomáhalo. Ale kdybych se podíval stranou, vyhrál by…\nJeho pohyby se začaly zrychlovat, jak na lžíci ubývalo té pochutiny. Jeho oči byly přivřené blahem. Představy mě zaplňovaly tak rychle, že jsem si ani neuvědomil, že se k němu nakláním. To mi došlo, až když naposledy olízl lžíci a otevřel oči. Podíval se přímo do mých, které nebyly zas tak daleko.\n"Youngjae-ah, Daehyun-ah! Jsme doma. Můžete mi vysvětlit, proč opraváři stojí za dveřmi a nikdo jim neotvírá?!" Ozval se naštvaný hlas Himchana.\nOdletěl jsem od něj tak rychle, že jsem sebou praštil o zem. A to zrovna ve chvíli, kdy se otevřely dveře do pokoje.\n"Určitě vám zase něco příště svěříme na starost!" Pochodoval k posteli, kde Daehyun stále ležel a po očku mě sledoval, vzal zmrzlinu a odnesl jí pryč…\n"Jo…a pojedeme k moři." Dodal než za sebou zavřel dveře.\nYou makes me wanna - BangHim (Part2)\n7. září 2014 v 16:35 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\n"O tom silně pochybuju. A jestli budeš zdržovat, zamknu tě tu." Zabručel jsem a cvakl sponou pásku, abych jej mohl sundat. A přesně ve chvíli, když jsem se sklonil a klapl knoflíčkem, aby vylezl ven a já si mohl stáhnout kalhoty, jsem uslyšel těžké korky směrem ke mně. Myslel jsem si, že zase vymýšlí nějakou ptákovinu, jak mě co nejrychleji dostat….\nA taky že ano!\nNevěnoval jsem mu žádnou pozornost. Znovu jsem sklonil hlavu, abych si konečně mohl stáhnout kalhoty, které už na mě stejně jen visel. V zorném poli jsem zahlédl jeho domácí pantofle s králíky. Nechápu, že to stále nosí…\nDali mu je fanoušci. A i když tak, tak mi to přišlo dětinské, a k němu….absolutně nehodící se…\nChytil dvěma prsty mou bradu a prudkým škubnutím jí vyzdvihl vzhůru. V jeho očích byl opět chtíč. Jak moc dobře jsem znal tenhle pohled. Povytáhl jsem jedno obočí a lehce se usmál. Byl tak průhledný. Což mě začínalo celkem i nudit….\n"Celej den mi jen nařizuješ, co mám dělat." Zavrčel nařčeně.\n"Ale prosím tě. Jako by ti to vadilo." Povzdechl jsem si. To jeho držení vážně bolelo. Nechápu, proč tolik tlačil.\n"Asi ti budu muset dokázat, kdo je tu pánem." Zaskřípal zuby. Výhružky?…\nOpravdu jen vyhrožoval, protože toho nikdy nebyl schopný…\nUchechtl jsem se. V tom mě jeho ruka pustila. Pár rychlými pohyby se svlékl, oblečení nechal ležet tam, kam dopadlo, a jen s roztaženými zornicemi na mě hleděl. Byl rozzuřený do běla. Jeho hruď se mocně vzdouvala, jak se snažil na mě nezařvat.\nSnažil jsem se to opět přejít a tentokrát se už doopravdy svlékl z kalhot a spodního prádla najednou.\nJakmile jsem se vyprostil ze zbytku oblečení, pevně si mě chytil…\nI když se nikde na veřejnosti nesvlékal, skutečností bylo, že měl vážně pěkně vypracované tělo. A jeho klíční kosti… vždy když se kůže v té oblasti napnula, a ony tak vylezly ven, přestával jsem dýchat. Chtělo se mi zachumlat se obličejem do důlku nad nimi a lehce je okusovat, dokud by Yongguk nekřičel blahem.\nMiloval tohle neúnosné ožužlávání. Ale většinou jen, když se projevila ta jeho hravější stránka. Ta byla teď někde pryč. Jednou rukou mě chytil v pase a druhou pod krkem. Zároveň si mě tedy přitáhl k sobě, tak těsně, že jsem cítil každý milimetr jeho kůže, a ještě mi zvrátil hlavu dozadu a svými nehty sjel po krku přes hrdlo, takže mi na něm nechával dlouhé rudé značky….\nAť už mě to mrzelo, ba naopak, necítil jsem téměř nic. Neměl jsem z toho vůbec nic. Zato jemu se tohle zamlouvalo více než jindy. Jediné, co mi zatím přišlo značně vzrušující, byli doteky našich údů pokaždé, když si mě k sobě přimáčkl pevněji. Nechtěl jsem mu ale zavdávat příčinu k tomu, aby byl dál takhle hrubý a proto jsem jen zavřel oči a tvrdě semknul rty k sobě.\n"Nedělej, že se ti to nelíbí." Šeptl mi do ucha. A protože jsem nadále neřekl vůbec nic, pustil mě a téměř silou mě odhodil proti kachlíkové stěně.\nNebylo v tom nic násilného, nebo alespoň v tom smyslu, že by mi nějak chtěl ublížit. Natáhl jsem rychle ruce před sebe a opřel se tak, abych se nepraštil o kachlíky na zdi. To by asi nedopadlo moc dobře….\nIhned byl u mě. Silou mě otočil zády k sobě a tak tvrdě mě přitlačil ke zdi, až jsem tlumeně vyjekl bolestí.\nDoufal jsem, že je to jen další z jeho okamžiků, kdy se potřebuje vyventilovat. Věděl jsem moc dobře, že si dává za vinu Zelovo zmizení, i to, v jakém stavu byl nalezen. O to míň jsem se mu bránil. Tvrdě mi nehty zarazil do boků, což mě opět přinutilo vykřiknout. Začínalo mi být jedno, jestli mi ublíží, hlavně, když jemu se uleví.\nSklonil hlavu k mému uchu. Moc dobře věděl, jak strašně citlivé uši mám. Jak hrozně miluju jeho sexy vrčící hlas, nebo jak se dovolávám nebes, když mi po něm jazykem přejíždí.\n"Po dnešku…budeš žadonit po tomhle!" Zavrčel a zuby se vrhl po mém krku. Kousal a sál a olizoval jej tak brutálně, že jsem napřed ani nevěděl, čí jsem. Z nějakého nepochopitelného důvodu, se to mému tělu šíleně zamlouvalo…\nJenže, čím víc mě tiskl ke zdi, tím víc jsem cítil spíš bolest než potěšení…\n"Pusť." Hýkl jsem, ale na víc se nezmohl.\n"A proč bych to asi dělal?" Zašeptal, když se vrátil k mému uchu a jazykem po něm lehce přejel.\nZ úst mi tak ušel lehký sten. Nedokázal jsem to udržet. Chtěl jsem dnes proklínat hlavně jeho. Za bolest, kterou mi působí. Zároveň mi něco říkalo, že to zas tak špatné není. Cítil jsem jeho úd, jak se pomalu naplňuje, tuhne… a tiskne se k mému tělu….\nChtěl jsem cítit jeho rty. Pokud jsem měl být takto zneužit, chtěl jsem mít alespoň záchytnou kotvu, která by mě držela. Ale on se místo toho vracel na můj krk. Tentokrát na druhou stranu. Při tom mi rukama sjel z boků a přes bříško vyjel až nahoru na hrudník, čímž si mě přitáhl co nejvíc na sebe. Couvl a natáhl jednu ruku, aby pustil vodu. Přesně věděl, kde stojí. To já právě říct nedokázal, pohlcen bolestí smíšenou se vzrušením a chtíčem po něčem, co mi za žádnou cenu nechtěl dát.\nShledával jsem to silně dráždící. Snažil se mě vyprovokovat k brutalitě. K tomu, co on sám tolik miloval. Asi mu zabavím ty válečný filmy. Ucítil jsem ledové kapky na rozbolavělém krku a ramenou…\n"Ungh." Vydralo se z mého hrdla bolestivě a rychle jsem zavřel oči, aby Gguk neviděl, jak mě ochromilo vzrušení.\nJeho horký dech odváděl další kus práci v protikladu ke studené vodě na mém těle. Jeho velké horké ruce brouzdaly po mém těle, vytvářejíc zarudlé stopy pomocí nehtů.\nJednou rukou sjel prudce po hrudi dolů, odrážejíc drobné kapky od těla. Zároveň druhou ruku povytáhl k mé bradě a strčil mi své prsty do otevřených úst. Nebyl jsem ani schopen jakýchkoliv zvuků. Ale když se dotkl rukou mého, na půl, ztopořeného údu a zároveň zatlačil dvěma prsty na můj jazyk, div jsem se neudávil pocitem blaha.\n"Ungh, ty grázle." Snažil jsem se říct, ale z úst mi při tom zároveň vyteklo spoustu slin. Společně s tím se ze mě vydralo bolestné kňučení. Trápil mě tak moc, až jsem se necítil sám sebou. Ale i tak jsem tomu začínal podléhat.\n"Přesně tak. Já vím, že se ti to líbí." Zavrněl mi do ucha. Jeho hlas byl najednou víc zastřený, hrubší… sexy.\nStisknul můj úd do dlaně a pomalu s ním škubl nahoru a dolu. Vykřikl jsem, jak jsem nedokázal udržet zpět své vzrušení. Chtěl jsem, aby to slyšel, jak moc mi ubližuje…. Jak moc mě spaluje…. Jak strašně moc ho chci….\nNajednou ale přestal a prudce mě otočil. Čekal jsem konečně vše to, po čem jsem toužil. Ale on se rozhodl, mi to ještě nedat…. Hajzl…\n"Řekni to." Tvářil se tak lačně, až se mi z toho málem podlomila kolena. Přesně jsem věděl, co po mě chce. A také mi bylo jasné, že pokud mu to neřeknu, víc nedostanu. A já bohužel musel přiznat, jak strašně mě to vzrušovalo…\n"No bude to? Je mi jasné, že to dlouho nevydržíš." Usmíval se ďábelsky. Moc dobře mě prokoukl, ale chtěl mě trápit, dokud mu to neřeknu sám. Začal se proti mně tlačit, což mě nutilo couvat víc a víc ke zdi. Chytil mě za bradu přesně ve chvíli, kdy jsem narazil do orosených kachlíků.\n"Chceš pusu, baby? Tak to řekni." Zavrčel prudce, rty držíc několik málo milimetrů od mých. Cítil jsem, jak se chvějí, jak hřejí… a ten teplý rozvášněně vlhký dech. Zkřivil jsem tvář a zaúpěl.\n"Gguk…" Snažil jsem se promluvit. Prolomit to ticho. Jeho vůně smíchaná v čisté vodě, byla jako živá voda. Zahltila mě. Nedokázal jsem být tak blízko jeho kůže, jeho rtů, jeho vůni, aniž bych jí nechtěl ochutnat, nechat se jí naprosto a nekompromisně pohltit…\nCítil jsem, jak se chvěje. Jak váhá…neví….jestli vůbec dělá správně, když mě takhle nutí….takhle mě trápí.\n"Gguk…" Hlesl jsem znovu, neschopen ani dál ve větě pokračovat. Cítil jsem, jak mi plavou oči. Ne, že by se mi snad chtělo brečet. Když už, tak snad jen rozkoší. A ze stejného důvodu se i teď topily a já tak nebyl schopen ani pořádně vidět tvář svého milence.\n"Ano, baby." Hlesl mi do rtů. Lehce se o ně opíral, takže když promluvil, jako bych jeho slova zrcadlově opakoval.\nZnovu jsem ucítil jeho ruku hrubě brouzdat po mém boku a přes pánevní kost do mého klína, k mému vzpínajícímu se údu.\n"Ungh. Gguk- ah!" Zasténal sem prosebně. Nedokázal jsem vydržet pomyšlení, že by se mi nemuselo dostat více rozkoše. Potřeboval jsem ho, každý kousek. I kdyby to znamenalo, že se zítra nepohnu…\n"Ano?" Hlesl znovu, ostřeji, hruběji…a více se tlačil do mých rtů. Stále nehnutě je přiložené k mým…tak bez užitku. Drásalo mě to.\n"Prosím. Gguk-ah." Zasténal jsem znovu a hlasitěji, jak rukou hladil můj úd. Konečně jsem si dovolil zvednout ruce a položit mu je okolo krku. Přitáhl si mě blíže k sobě. Stále ale s žádnou činností, když nepočítám tam dole. Týral mě. Snad ještě víc, než před tím. To po mě snad chtěl, abych zešílel?\nA když jsem si myslel, že horší už to udělat nemůže, znovu chytil můj úd do dlaně a začal ho v dost rychlém tempu třít nahoru a dolu. Vyjekl jsem a zalapal po dechu. Jak jsem si přál, aby už to skončil. Aby si mě vzal…\n"Gguk-ah….prosím…t-tak prosím." Sípal jsem, neschopen víc promluvit.\n"Ale, ale… to nechci slyšet." Odlepil své rty z mých a přesunul se k mému uchu. Lehce okusoval ušní lalůček. Jak jsem se zoufale snažil posbírat ta slova v hlavě. Bez významu…\nNebyl jsem schopen nic vyslovit. Jen tupé steny se draly mým hrdlem tak vkusně za sebou, že mi to nedovolilo dělat nic jiného.\n"Líbí!" Povedlo se mi najednou vyhrknout a Yongguk přestal. Z ničeho nic přestal. Jak s masáží v dolních partiích, tak v mordování mého ušního lalůčku.\n"Nikdy nebudu upřednostňovat ani jednoho z vás. To musíš chápat. Ty jsi můj přítel a on můj bratr." Načal, vracejíc se po tváři k mým rtům. Otíral se o ní a působil mi tak šimrání pod kůží.\n"Ale s tebou můžu dělat všechny tyhle zajímavý věci. A neboj. Příště se půjdeme podívat na králíčky do ZOO." Zasmál se a tvrdě lapil moje rty.\nZasténal jsem, ale umlčel mě polibky. Tak hrubými a nenasytnými. Chtěl jsem ho víc a víc. Snažil jsem se ho k sobě doslova přilepit. Lehce mi jazykem olízl ret, žádajíc tak o povolení ke vstupu. Nechal jsem ho a rukama mu zajel do vlasů. Snažil jsem se dostat veškerý kontakt, jak jen to šlo.\nChytil mě oběma rukama kolem pasu a zase mě někam tlačil. Tentokrát pryč od zdi, tekoucí vody…. Někam dál do umýváren, kam nikdo nechodil.\nDalší, co si čistě pamatuji, protože jsem na chvíli úplně ztratil mysl, bylo, když mě pokládal na dřevěnou lakovanou lavičku o třech prknech, mezi každým asi deseti centimetrová díra. Nebyla zrovna široká, ale na mě stačila.\nZnovu mě lapil ústy. Nenasytně se snad snažil ze mě vysát život a já mu to se silnými steny oplácel, držíc nohy okolo jeho pasu, abych cítil co nejbližší kontakt.\n"Fuck." Procedil, když jsem ho záměrně kousl do rtu.\n"Chci tě." Vybuchl jsem do jeho úst a snažil se opět popadnout dech. To už vážně téměř nešlo. Pálilo mě celé tělo. A to nemluvím o té nezměrné bolesti, která sálala z mého krku. Mezi novou várkou polibků, když se lehce oddálil, mi do úst strčil dva své prsty. Oh bože, vědíc, co s nimi později bude dělat, jsem se snažil, aby na nich ulpělo co nejvíce slin. Gguk vydal drobný zášleh stenu, a já pochopil, že už je nejvyšší čas pokročit, stejně, jako to věděl on sám….\nJenže mě čekala hrůzná pravda, že mnou prst projel jen snad dvakrát nebo třikrát….jeden. To nemohlo stačit. V žádném případě to nemohlo stačit.\n"Gguk." Chtěl jsem protestovat, ale umlčel mě polibky. Chvíli jsem byl tedy uchlácholen tím, že se možná ještě k tomu vrátí, ale když jsem ucítil u otvoru tvrdý velký předmět, polilo mě horko.\n"Gguk-ah, ne…prosím!" Vyhrkl jsem. Můj hluboký hlas značně obávající se všech možných následků.\n"Tohle mi nedělej." Zavrčel a prudce do mě zajel. Vykřikl jsem v tu chvíli šílenou bolestí. Jak to jen mohl udělat. Z očí mi tekly slzy, ale nebyl jsem schopen je zastavit. Gguk se sklonil a motýlími polibky mi slíbával slzy z tváře. Ani se nepohnul a jen čekal, až si trochu zvyknu, což bylo nemožné. Nepředstavitelné…\n"To bolelo." Šeptl jsem, když jsem se konečně lehce probral z bolestivé agónie.\n"Nepovídej. Říkal jsi, že se ti to líbí… králíčku." Zasmál se hrubě a začal se po mě opět sápat. Tentokrát ale zapojil i spodní část svého těla. A společně s prvním přírazem, přišla i první vlna docela nového vzrušení. Vybouchl jsem v křečovitém zasténání. Okamžitě jsem ho pažemi lapil do pevného sevření a zvrátil hlavu.\n"Jestli budeš tolik křičet……uslyší nás." Zasténal Yongguk.\n"Promiň-aah…. Víc… prosím…" Zavřískl jsem při dalším přírazu.\n"Samozřejmě." Zavrčel Gguk a znovu a znovu chňapal divoce po mých rtech, kousaje je…\nZrychlil tempo a já s každým novým přírazem cítil, jak se mi lavička zařezává do zad. I tak jsem chtěl víc.\n"Ungh, Gguk-ah… ano tam…ještě…" Vykřikl jsem blahem, když poprvé přirazil tak hluboko, že narazil na mojí prostatu. To byl ten bod, kdy jsem přestával vidět. Kdy jsem chtěl, aby se tvrdě a nekompromisně dobýval na ten bod, až mě přivede k šílenství.\nObjal mě silně okolo těla zatím, co do mě přirážel tak divoce, až se mi oči obracely v sloup. Lapal jsem po dechu a téměř bez přestání sténal. S jazykem vyplazeným ven jako pes. Gguk po něm jezdil tím svým pevně drže můj úd, aby mi pomohl ještě lépe k dosažení orgasmu. Jak jej třel nahoru a dolů, stále rychleji, měl jsem pocit, že vybuchnu.\nV hlavě mi pískalo, vůbec nic jsem neviděl. Celé mé mokré tělo, ať už potem nebo vodou, žhnulo vášní a k tomu vrčící, stenající Yongguk, jež mě přiváděl k naprostému šílenství.\n"Oh…Ungh…Gguk….víc….ještě…tvrději." Vřískl jsem, i když už jsem si silou svých slov nebyl vůbec jistý.\nNic neřekl a opět jen zrychlil tempo. Přilepil se znovu na můj krk, aby mi i vepředu udělal značky. Aby dokázal, že jsem jeho….\n"Aaaaagh." Vřískl jsem a vystříkl na své vlastní tělo. Slastí jsem se prohnul v zádech ve chvíli, kdy i Yongguk naplnil mé tělo. Teplý proud mě plnil a já se kroutil jak žížala v nekonečně dlouhém příjemném orgasmu….\n"Páni…" Šeptl jsem překvapeně, když veškerá vášeň odezněla.\n"A teď půjdeme spát." Řekl Yongguk ihned, bez rozmyslu.\n"Nevím sice jak ty, ale já se sem přišel umýt." Zavrčel jsem a pohladil ho po tvářích.\n"No jo vlastně…" Zatvářil se dost nevinně a pak se doširoka usmál.\n"Tak mi pomoz a můžeme jít spát spolu, hm?" Navrhl jsem mu.\n"Ale žádný sex…" Zvedl jsem prst na důraz mých slov…\n"Gguk-ah….proč mi to děláš….."\n"Protože je to kurva sexy! Ungh…"\nFood Seduction 1. Jahody\n6. září 2014 v 16:52 | ~Tokki~ | Food Seduction [ ON-Going ]\n[ Daehyun ]\nPosadil se vedle mě. Už v tu chvíli jsem se cítil nějak celý nesvůj. Naskákala mi na krku husí kůže a napětí projelo celým mým tělem.\n"Tak zapneš už to, nebo ne?" Postěžoval si dětinským hlasem.\nVydal jsem neurčitou směs zvuků a natáhl se pro ovladač. Nechtěl jsem ani koutkem oka zahlédnout svého kamaráda. Bál jsem se, že když to udělám, zůstanu na něj zírat déle, než by bylo zdrávo. Působilo by to dosti podezřele…..\nCítil jsem vzrůstající napětí v celém svém těle. Nemoct se na něj podívat ani na sekundu mi přišlo, jako moc dobře mířený trest. Film, mezi tím pokročil z plynulého nudného začátku v trošku zajímavější část, kde se setkávají hlavní hrdinové….což jsem věděl jen proto, že už jsem jej před tím jednou viděl. Ale protože jsem Youngjaemu slíbil, že se s ním na ten film podívám, seděl jsem tu, v téhle nepříjemné atmosféře.\nJen jsem koutkem oka shlédl vedle sebe, abych si prohlédl, jak se mu líbí ten film. To byl ale špatný nápad…\nObvykle byl Youngjae ten spořádaný typ, který vždy dodržuje všechna pravidla. Ovšem teď…\nNa sobě měl vytahané tepláky a neforemné tričko. Nohy hozené na konferenčním stolku a v klíně měl plnou misku jahod. Upřeně se díval na televizi, ale stejně tu bylo něco divného…\nA dlouho mi trvalo, než jsem přišel na to, co to je.\nNa sucho jsem polkl a sledoval koutkem oka každý jeho pohyb. To jak lehce vzal jahodu do ruky….a jak lehce si jí přiložil ke rtům. Ke rtům, na kterých už měl lehký narůžovělý nádech. Lehce je pootevřel a vydechl. Jako bych tak viděl i obláček jeho dechu.\nZnovu jsem polkl a trošičku pootočil hlavu, abych na něj lépe viděl. Ale ne tak, aby to vypadalo, jako že sleduju jen jeho.\nMohl jsem tak vidět jak se špičkou jazyka dotkl špičky jahody, než jí lehce posunul dál, dovnitř do svých úst. Zakousl se do ní a přivřel při tom blaženě oči. Z koutku úst mu sjeli drobné kapičky té sladké cukrové šťávy ovoce, které jsem miloval.\nMěl jsem pocit, že každou chvíli po něm skočím, sním druhou půlku toho hříšného ovoce, slíznu tu nekřesťansky sladkou šťávu a přitisknu se na jeho rty tak pevně, že až se od nich odlepím, budou ještě o něco růžovější, než jsou teď.\nNa chvíli jsem zavřel oči. Snažil jsem se vyhnat všechny ty myšlenky z hlavy. Ale moc dobře to nešlo. Mé uši naplnilo srkání, které bylo tak hlasité, že přehlušilo celý film.\nCítil jsem pot, jak mi vyskakuje na krku. Ale i tak jsem měl pocit, že musím vidět víc. Zrovna když jsem se na něj otočil a otevřel oči, aby mi nic neuteklo, viděl jsem, jak si zastrkává zbytek jahody do pusy a zavírá při tom oči úplně.\nZ jeho rtů vyšlo dosti dlouhé pronikavé zasténání…\nA komu by nezaskočilo. Měl jsem mandle až v krku, po celém těle husí kůži, z krku mi přímo tekl pot a to nemluvím o svých kalhotách, které začaly být vážně docela těsné.\nOtevřel oči a podíval se přím na mě.\n"Jsi v pořádku?" Naklonil hlavu na stranu.\n"Nic mi není." Vydralo se mi z krku přiškrceně, takže jsem si připadal, jako by mi někdo uřízl koule.\nPousmál se, sundal nohy ze stolku a položil na něj misku s jahodami.\n"Chceš taky?" Vzal jednu do ruky.\nOčividně se mi posmíval. Jako by snad věděl, co mi působí. Jako by to snad dělal schválně.\n"To je v pořádku." Zavrtěl jsem hlavou a chtěl se vrátit zpět k tomu filmu.\n"Ale no ták. Vždyť je máš tak rád." Naklonil se ke mně a zvedl jahodu před můj obličej.\nByl tak blízko, že se polovinou těla opíral o to mé. S hlasitým polknutím jsem sjel pohledem z jahody na něj. Ani se neobtěžoval, aby si setřel ty kapky z koutků úst. Kousl jsem se do rtu a snažil se tak potlačit vlnu vzrušení, kterou to ve mně vyvolalo.\nUž, už jsem se nakláněl k jahodě, že si jí přeci jen vezmu, když se rozrazily dveře a dovnitř vešli kluci.\n"Tak jsme doma!" Skákal nadšeně Zelo, což jsem jen slyšel, protože jsem stále nespustil oči z Youngjaeho.\nPokřiveně se na mě usmál a sám snědl jahodu, kterou držel v ruce. Opřel se zpět do sedačky a otočil svou pozornost na ostatní.\n"To jste si pospíšili." Usmál se na ně.\nHrál si se mnou. To bylo jasné. Z toho, jak se na mě díval…z toho jak se snažil, aby mě každý jeho pohyb dováděl k šílenství. A dost se mu to vedlo…..\nJenže já se tak snadno nenechám! Chce válku? Tak dobrá….to znamená válku!...\n6. září 2014 v 14:51 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\nNová DaeJae jednorázovka!\n6. září 2014 v 10:25 | ~Tokki~ | Připravuji~\nTakže....tak dlouho jsem chytala můzu, až se dneska objevily úžasné fotky DaeJae....a samozřejmě nesmí zůstat bez užitku!\ntak tady přichází tedy úrivek z chystané jednorázovky s názvem: 정말 갖고 싶어 Your body~\nPovzdechl jsem si a snažil jsem se nemyslet na to, co se dnes stalo. To dnešní focení…..ne…..ono to už začalo mnohem dříve. Ale poslední dobou prostě atmosféra mezi námi houstne. A já začínám mít strach, aby si toho ostatní nevšimli.\n5. září 2014 v 16:23 | ~Tokki~ | Daehyun and his hungry tummy [ ENGLISH - COMPLETE ]\nInfo - Food Seduction\n5. září 2014 v 14:23 | ~Tokki~ | Food Seduction [ ON-Going ]\nTeď přicházím s rozpracovanou sadou jednorázových povídek, které na sebe nevazují....\nPředstavte si, jak Youngjae dráždí Daehyuna....\nA jak Daehyun oplácí stejnou mincí a ještě hůře, Youngjaemu!\nJsou moc Pyšní, aby jeden druhému přiznali své city....\nA zároveň jsou natolik slabí, aby jeden druhému odolali! ;)\nYou makes me wanna - JongLo (Part2)\n5. září 2014 v 12:12 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\n"OH GOD, DAMN IT!" Vyhrkl dost hlasitě Jongupí Hyung, jakmile jsem otevřel oči. Vyletěl ze sedu vedle mé postele a pak si znovu sedl.\n"Co se stalo? Říkal jsi, že si jdeš zaplavat?! Místo toho tě tři hodiny hledáme po lese!" Vřískal, jak kdyby hořelo. Napřed jsem se ani nehnul. Tři hodiny? To byla slušná dávka kómatu. Pak jsem si ale vzpomněl, proč jsem vlastně utekl. Mé oči se opět začaly plnit slzami….\n"Hyung…tolik to bolí." Vzlykl jsem. Potřeboval jsem jeho útěchu….\nKdyž jsem mu tedy tak nějak vylíčil, co jsem viděl a to, že jsem si řekl, že to ani nevyslovím, rozbrečel jsem se nanovo. Nechápu proč? Na kluky jsem nikdy nebyl, ale i tak to bolelo víc, než kdybych ztratil člena rodiny….\nAle víc mě překvapil výraz Jongupa Hyung, který vypadal, jako by o tom celou tu dobu věděl. A nejen on….\nAle že jsem já ten jedinej člověk, kterej o tom neví. Chtělo se mi řvát. Řvát tak hlasitě, až bych už nikdy nepromluvil. A všechny je tak potrestat, za to, že mi nic neřekli.\n"Yongguk Hyung ti to chtěl říct tady. Neměl jsi to zjistit dřív." Snažil se mě chlácholit Jongup.\n"To ti nežeru. Měli jste mi to říct hned. Nejsem přece zas tak malej, abyste okolo mě chodili jak kolem bomby. Tohle není to samý, jako bych byl třeba adoptovanej…" Vřeštěl jsem z plných plic. Potřeboval jsem to ze sebe dostat ven. Ale Jongup mi zakryl ústa rukou. Měl jsem je celé rozkousané a krvavé, jak jsem si je před tím kousal, když jsem utíkal lesem. Takže to dost pálilo.\n"Jestli chceš, aby všichni věděli, že jsi vzhůru, a že chceš, aby tě litovali, tak křič dál." Zavrčel dost suše. Až mě to docela vyděsilo. Jongupí Hyung byl všelijaký, ale zlý rozhodně ne. Znova se mi nahrnuly slzy do očí, načež jedna stekla Jongupovi po ruce.\nNeuměl jsem si to vysvětlit. Nedokázal jsem pochopit, proč zrovna mě to nikdo nechtěl říct. Není to, jako že se budou brát, a proto k nim už nemůžu chodit na návštěvu, protože bych je otravovala….\n"Promiň, Hyung" Natahoval jsem trpce a pokaždé sebou cukl, když přišla bolest od podrápané kůže.\n"Ty jsi ale Blbej! Takhle se zřídit." Posunul se blíže ke mně a prohlížel si můj hrudník.\n"Bylo tam trní." Pokrčil jsem jedno rameno a opět se prohl bolestí.\n"Vyčistil jsem ti rány. Víc už dělat nemůžu." V jeho obličeji se objevil čirý zármutek. I mě samotného to lehce píchlo u srdce.\n"Všechny ne." Pípl jsem rezignovaně k celé té pitomé události.\n"Kde?" Chytil mě jemně za ramena a otáčel mě tak, aby mě prohlédl.\n"Tuhle!" Ukázal jsem si bolestně na srdce.\n"Ty mě teda dokážeš vyděsit!" Vydechl úlevně a lehce mě objal. Díky jeho pažím jsem sice cítil bolest, ale ta s klidem přehlušila to, co mě nejvíce bolelo. Chtěl se odtáhnout, ale já si ho přitlačil víc do náruče. Byl menší než já, takže mu i v téhle pozici obličej zapadl do jamky u mého krku. Ale zase byl silnější než já. Mohl mě kdykoli od sebe odstrčit, ale on nic nedělala. Možná věděl, že mi je takhle lépe. Bolest zabít jinou bolestí….\nJeho teplý dech ovál bok mého krku a zátylek. Plazil se dolu po páteři jako mlha válející se po poli. Sám si mě těžce přitáhl do své náruče a připravil mě tak o veškerý kyslík.\n"Ugh." Vydechl jsem s bolestí, rozlévající se po mém těle, jako paralyzující látka.\n"Nejsem zrovna z těch, kdo by ti Yongguka dokázal nahradit…" Povzdechl si, ale jsem ho zarazil větším vřelejším stiskem.\n"Nikoho nahrazovat nechci." Fňukl jsem.\n"Jen…Jen mě to mrzí…Kdyby to řekl…mohl jsem jim…jim dát prostor, který potřebovali…" Znovu jsem se rozbrečel. Jen myšlenka na to mě vracela do kruté reality. A to byly ty bolestivé doteky, to obětí, tak příjemné….jako žahnutí kopřivou.\nPrahnul jsem po tom, aby mě nepouštěl, alespoň do chvíle, než si zvyknu. Aspoň do chvíle, než tomu budu moci odolat. Tomu pokušení si ublížit jen proto, že nemůžu mít to, co jsem tak hrozně moc chtěl…\nNajednou jsem ucítil, že se jeho jemné teplé rty dotýkají okolí mého ucha. Byl to zvláštní pocit, ale rozhodně to nebylo nepříjemné. Moje tělo na to samovolně reagovalo. Vehnalo mi husí kůži, nejsilnější na páteři mezi lopatkami. Byl bych asi blázen, kdybych se to snažil skrýt, kdybych si nemyslel, že je tohle ten účinek toho šimrání…\n"Zabíjíš mě vlastní bolestí." Šeptl najednou chraplavým hlasem. Snažil jsem se něco udělat. Nějak mu odpovědět. Možná mu vyvrátit tu pravdivou skutečnost, ale jediný na co jsem se zmohl, byl těžký výdech podbarvený odeznívání bolestí. S příchodem něčeho úplně jiného…..lepšího…\nMůj dech se značně zrychlil. Společně s tlukotem mého srdce. Cítil jsem ho na svém těle tím víc, protože na sobě měl jen tenoučký nátělník. Jongup se nikdy netajil tím, že měl vypracovanou tu horní část těla.\n"Slib mi, že už tohle nikdy neuděláš!" Zavrčel mi do ucha a sjel po jeho kraji, načež mě zatahal za ušní lalůček. Málem jsem ho začal proklínat. Proč jsem jen na něj takto reagoval? Nedokázal jsem nad tím reálně uvažovat. Jen mě víc a víc přitahoval ten chtíč. Bylo to mnohem lepší než bolest. A to mnohonásobně.\n"Tak slib mi to!" šeptl a tím chraplavým hlasem a přejel po tváři až k mým rtům. Oči jsem měl napůl zavřené, podlité touhou, aby ukončil tu vzdálenost mezi námi. Nedokázal jsem ani pořádně promluvit. Doufal jsem tedy, že mu bude stačit pouhé přikývnutí.\n"Hodnej kluk." Pohladil mě jednou svou velkou horkou rukou po tváři.\n"Nejsem zvíře." Vyhrkl jsem a ihned jsem měl oči široce otevřené. V těch jeho temně hnědých zářili podivné ďábelské jiskry. Jako by se mě snažil vyprovokovat. Jednou rukou mě stále přidržoval zatím, co tou druhou mi zlehka cuchal vlasy. Celou dobu jsem se díval do jeho očí….\nPak jsem najednou sjel očima k jeho hrudi. Chtěl jsem vědět, jak moc se vzdouvá. Kolik svalů při tom pracuje…. Jak vzrušující pohled to musí být….\nPřejel jsem rukou až mezi jeho prsa, kde jsem jí lehce celou dlaní opřel do masa a svalů. Jongup se zhluboka nadechl. Cítil jsem každou částečku svalu mezi prsty. Jako bych ho držel ve své dlani.\n"Junhong-ah." Šeptl rozechvěle.\n"Ah, Jongupí?" Zamrkal jsem do jeho očí.\nTvářil se dost rozpáleně. Touha mu přímo ztmavila oči, načež se začal nadechovat o něco prudčeji. Jeho rty, mě neuvěřitelným způsobem vábily. Horní uzounký ale zakřivený tak aby se hodil k tomu spodnímu, plnému.\nTentokrát on očima zašátral po mém bolavém obnaženém hrudníku. Rukou z vlasů se přes tvář a krk probojoval mezi oděrkami až dolu k lemu peřiny a zase zpět nahoru. Kůže se mi mrazem stáhla a na chvíli jsem vzrušením zavřel i oči. A toho využil. Doufal jsem. Mučednicky jsem vyčkával a doufal, že se slituje. Že mi dá ochutnat své rty…sliny….\nLehce hrubě pohyboval svými rty na mých. Byl jsem tím absolutně pohlcen. Nepotřeboval jsem nic víc, než jeho. Jedním polibkem dokázal zahnat všechny moje starosti. Jako by byl spíše nějakým lékem na moje bolavé rány. Lehce mi jazykem ťukl do zubů a žádal tak o povolení ke vstupu.\nPravda….chvíli jsem váhal. Hlavně proto, že jsem se bál, že by nás někdo mohl vidět. Ale vlastně…co tu řeším? Vždyť Yongguk měl svého Himchana a Daehyun a Youngjae tak nějak vždycky byli všude spolu….\nJakmile jsem tedy vpustil Jongupův jazyk do svých úst, zavzdychal jsem v posledním návalu smutných vzlyků. Ani se nad tím nepozastavil. Objal jsem ho kolem krku a přitiskl ho k sobě. Chtěl jsem cítit jeho tělo. Každý centimetr. I to bylo málo. Najednou i kůže pro mě byla málo blízko.\nMěl jsem pocit, že se rozpadnu. Třásl jsem se, po celém těle, pod náporem těch nových pocitů. Chtěl jsem je všechny. A nejlépe, všechny najednou. Čím víc jsem si ho tlačil ke své hrudi, tím méně dechu jsem měl v plicích. Bylo stále hroší se nadechnout. Lapal jsem po dechu…..\nOpustil mé rty a s drobnými intenzivními polibky opět doputoval zpět k mému uchu.\n"Klid, nepřepínej se." Sežehl mi těmito slovy celou kůži. Při tom lehce dlaněmi přejel od boků až k mým ztuhlým bradavkám. Nedokázal jsem pořádně soustředit. Už se mi vytrácel prostor a čas. Jestli to bude pokračovat, brzy nebudu vědět, čí vlastně jsem. Ale jaksi, mi to bylo úplně jedno….\nPřál jsem si jediné… Aby mě Jongup už nikdy nepouštěl. Aby se stále věnoval jen mým rtům…..potřeboval jsem je….potřeboval jsem jeho…\n"Neodcházej." Stáhl jsem ho zpět, když se byť jen pohnul.\n"Nikam nepůjdu, ty trubko." Šeptl mi udýchaně do ucha. Na chvíli mě pustil. Ochromeně jsem na něj hleděl z postele. Totálně mimo. Celý jen jeho….\nStáhl si tílko z těla a pak si zalezl pod peřinu ke mně. To, že jsem ho mohl cítit blíž ke svému tělu, mě ujišťoval, že je tu. Že je skutečný a mé pocity o něco intenzivnější….\n"Líbej mě." Fňukl jsem a naklonil se, abych se okolo něj mohl obtočit jako chobotnice.\n"Samozřejmě, že budu." Vyhrkl a rychle splnil mé toužebné přání. Teď, když byl bez toho kusu látky, mohly moje ruce nenasytně brouzdat po jeho svalnaté kůži. Každý záhyb se pod mými prsty rozpouštěl v bolestivě stahujícím vzrušení. Cítil jsem každý jediný dotek, kterým se mě snažil dostat do stavu nezvladatelnosti. Jak kousal můj spodní ret, až mi z něj tekla krev, Pak jej sál tak lačně, až jsem se prohýbal v zádech blíže a blíže k němu….\nA mé kraťasy na plavání mi byly stále více těsné.\nVzkřísil snad každou částečku mého těla. Postupně se doteky prohluboval více pod mou kůži. Nakonec i přikrývku odkopal, protože zbytečně bránila v pohybu. Rty prudce tvrdě dolehl na můj krk a sál a tlačil na něj, že určitě byl celý modrý. Ale co na tom, když jsem byl v sedmém nebi…\nJeho těžká ruka přejela můj úd přes vrstvu oblečení, a i to stačilo, abych vykřikl snad na celý camp, své vzrušení.\n"Šššt." Pousmál se Jongupí do mých rtů.\n"Nepřestávej." Vydechl jsem. Ať cesta vede kamkoli…\n"Mohl bych ti ublížit." Pípl ustaraně.\n"To sis měl rozmyslet o hodně dřív." Nabral jsem všechnu zbylou energii a tentokrát já přejel rukou tvrdě přes jeho nástroj. Byl velký… hodně velký…a silný…..tuhý jako…..to se nedalo popsat….\nZmáčkl jsem jej v ruce, až Jongupí zaskřípal zuby a skrz ně vyšla jakási podoba stenu. Ihned mě od sebe odstrčil. V první chvíli jsem myslel, že mě tu přeci jen nechá…nebo já vlastně nevím….\nNemyslel jsem…nebyl jsem toho schopný……\nAle on místo toho vzal mé kraťasy za jejich okraj a stáhl je jedním táhlým pohybem dolu. Zkousl jsem si bolavý ret, ze kterého opět tekla krev. Sám se vysoukal z těch svých a ukázal mi tak v plné velikosti svou chloubu. Okamžitě jsem se prohnul v hlubokém hrdelním stenu. Už jen ta představa, cítit ho uvnitř sebe, mě doslova naplňovala novým vzrušením. Byl jsem jako nenasytné malé dítě. Chtěl jsem víc a víc….\nZnovu si na mě lehl. A čím víc kůže jsem teď cítil, tím to bylo horší…\nPo chvilce líbání, vytáhl vlastními prsty naše smíchané sliny a míchal je, aby mu na nich vydrželi. Pak stáhl ruku mezi mé nohy až ke svalu mého zadního otvoru. Okamžitě jsem si říkal, jestli to přeci jen nebyl špatný nápad. Ale Jongup mé obavy ihned utišil hladovými polibky. Což vyřešilo vše. Postupně do mě vsunul asi tři prsty. Křičel jsem… ale spíše vzrušením, než bolestí. Potřeboval jsem ho. I tohle mi přišlo málo. Tolik málo oproti tomu, co můžu dostat. Možná mi to vyčetl z nedočkavých pohybů těla. Zastavil a pohlédl na mě….\n"Můžu ti ublížit." Šeptl ten jeho hrubý hlas.\n"Dělej a nemel blbosti." Chytil jsem ho za vlasy a trhnul. Čímž jsem ho přiměl k tak útrpnému výkřiku, až jsem sám nemohl uvěřit, že byl skutečný….\nPřitiskl se znovu na mé rty. Sajíc odkapávající krev z mého napuchlého rtu. Ucítil jsem špičku jeho penisu na stejném místě, jako před chvílí byly i jeho prsty. V očekávání jsem se téměř začal vrtět. Tak strašně jsem ho chtěl. Strhnul jsem ho k sobě tak těsně, abych mu mohl šeptat do ucha….\n"Tak dělej. Jsem jenom tvůj." Zasténal jsem mu do ucha. Ihned jsem ucítil větší tlak, což mě přinutilo i k dalším stenům.\n"Jestli ti ublížím, nikdy si to neodpustím." Vyhrkl a skučel u toho jak týraný pes.\n"Ale já tě chci." Vyhrkl jsem tak bezmocně, až mi vyhrkly slzy. Vždy jsem dostal, co jsem chtěl. Jediné, co ale nikdy jen moje nebude, je Yongguk Hyung….\nČím víc se tlačil dovnitř, tím větší horko mě polévalo. Snažil se tak strašně moc, aby mě to nebolelo, až to bylo směšné. Obtočil jsem mu ruce okolo krku a přitiskl se tak těsně k němu, že se chtě, nechtě, musel pohnout.\nPotil jsem se snad úplně všude. Možná až teď mi došlo, jak strašně je tu nedejchatelno. Okna zamlžená výpary z našeho neutuchajícího chtíče. Když byl ve mně úplně celý, na chvíli se zastavil a oddychoval. Čekal, až si na tu jeho velikost zvyknu. Svaly se okolo jeho údu stahovaly a dělaly mu tak dobře. Což ale znamenalo, že bych se měl rychle rozkoukat, jinak bude brzy po všem…\nPřejel jsem prst přes jeho vlasy až na jeho tváře a něžně je pohladil….\nVše bylo pryč. Nepotřeboval jsem nikoho dalšího, abych byl šťastný. Na to mi stačil Moon Jongup.\nPřehnaně rozněžněle jsem ho políbil na rty. Moc měkce…. Moc sladce…Moc jako malé dítě…., kterým už jsem rozhodně nebyl….\nTo fungovalo jako signál…. Zhluboka se nadechl a částečně se povysunul z mého těla a se staženým výdechem do mě opět zarazil svůj silný úd. Zvrátil jsem hlavu a chrčel blahem. Na můj vkus se držel až moc zpátky. Nejsem žádný rozbitný kus porcelánu. Naklonil se nad mou hlavu a hladově mi do úst vstoupil svým jazykem. Ihned jsem nechal nic nedělání a chytil se jeho pevných ramen, nechávajíc tam rudé škrábance od nehtů….\nPřipadal jsem si jako pijavice. Snažil jsem se co nejvíce zrychlit své tempo polibků, abych ho přiměl udělat to samé. Kdykoli se vytrčil a opět vrátil zpět v sílícím pohybu, a to jak rychlostí, tak intenzitou, vřískal jsem…\nNedokázal jsem to udržet v sobě. I jemu unikalo spoustu bolestných stenů….\n"Můj…můj…" Pískl jsem. Moje chlouba se mimoděk otírala o naše břicha. Taky to bylo příjemné, ale tímhle stylem ze mě nic nedostane….\n"Nemel furt. Tohle nejsou volby do parlamentu." Zavzdychal Jongupí a chytil můj úd tak lehce, ale zároveň tak zkušeně.\n"Ale vím, komu bych dal hlas." Pípl jsem téměř na pokraji všech svých sil. Upozorňuju…že jsem se probudil asi po dost dlouhý době…tři hodiny ležíc v lese…..a to jsem nic nejedl….\nJestli přežiju až do konce, tak přežiju vše….\nZalepil mi pusu opět těmi polibky lačnícími po mě samotném. Nikdy mě nikdo tolik nemiloval….ne tak, jako on…\nCítil jsem, jak se tempo zrychluje. To i díky tomu, že mé myšlenky se stávaly nepravidelnější a zatmívalo se mi před očima. Přitáhl jsem si ho těsně k sobě a obtočil těsně kolem něj nohy. Chtěl jsem ho naposledy cítit v celé délce. Vykřikl jsem a moje vášeň se rozprskla jak na mě, tak na mého milence. Netrvalo ale ani sekundu a i do mě proudila další vášnivá zakalená tekutina….\nJongupí se ještě chvíli zdržoval ve mně. To jen, aby mě nechal vydechnout. Držel můj obličej. Sem tam mi smetl neposedný mokrý vlas z tváře….ale hlavně mě neustále zasypával něžnými polibky…\n"Jongupie Hyung nan NAEKKOYA…" Zabručel jsem hrdě a stočil se do jeho náruče….\n4. září 2014 v 20:27 | ~Tokki~ | Things are not always what they seem [ CZECH - Not mine COMPLETE ]\n4. září 2014 v 18:34 | ~Tokki~ | Unbreakable [ COMPLETE ]\nYou makes me wanna - JongLo (Part1)\n4. září 2014 v 15:26 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\nI tak by se to dalo vysvětlit…\nMyslel jsem si, že jsem jediný, koho se to týká…\nKolik jsem toho měl vlastně ukázat, abych dokázal, že něco znamenám?…\nA při tom se nebát, že přijdu úplně o vše…\nNa co jsem se měl víc soustředit?\n"Klepe se!" Vřískl jsem, jakmile jsem uslyšel vrznout dveře.\n"No takhle jsme neříkali, že se mnou budeš mluvit." Povytáhl Yongguk Hyung jedno obočí. Byl to ten nejmilejší člověk, kterého jsem znal. Moc rád jsem si s ním hrál. Ale to nešlo pořád. Hlavně proto, že jakmile se ukázal Himchan Hyung, Yongguk Hyung okamžitě přestal vnímat. Nechápu to…\nNebylo to, jako bych žárlil, ale on zabírá všechnu jeho pozornost. Kdyby to nebylo tolik, zlobil bych se možná o něco méně. I teď jsem se pro sebe maličko zamračil…\n"Yonggukí Hyung. To už jste tu?" Vypískl jsem nadšeně. Možná Himchana Hyung někde po cestě zapomněl. Ježíš, kéž by! Protože už to bylo čtrnáct dní, co jsem si s Yonggukem Hyung pořádně zablbli. Občas mi přijde, že se Himchan Hyung chová, jako ženská….\n"Oh, přivezli jsme všechno potřebné. A ty by sis měl sbalit, nebo s námi nejedeš." Zavrčel velitelsky.\n"Ye, Yongguk Hyung." Vyletěl jsem z postele a postavil se do pozoru. Yongguk mě obdařil rozesmátým výrazem v obličeji a odešel. Od zítra jsme měli několik dní dovolenou. Kterou jsme měli trávit někde kdesi….já vlastně ani nevěděl kde. Ono je to jedno. Já měl jistotu, že mě nikde nezapomenou. Oni jsou moji starší bráškové, co se o mě neustále starají a co si se mnou hrají….téměř pořád…\nUgh. Nejradši bych vzal tlustou pálku a odstřelil Himchana Hyung někam do vesmíru. Jako že opravdu. Blbej Tatsmato… Měl jsem toho plný Zuby. Yongguk Hyung nan NAEKKOYA!!.....\n"Tak deš už? V jednom kuse jen zdržuješ. To nemůžeš být pro jednou hotovej včas?" Křičel na mě Himchan Hyung. Vážně jsem toho měl dost. V hlavě mi to bublalo a dokonce jsem dostal tik do oka.\n"Nemohl. To bych musel být ty." Drtil jsem si šeptem, aby to neslyšel.\n"Ye, Himchanie Hyung. Mian." Usmál jsem se na něj a rychle doházel věci do tašky. Za všechno stejně může on. Kdyby se tolik neloudal ve sprše, tak bych to stihl. Mám opravdu pocit, že je ženská. Takhle dlouho to přeci chlapům netrvá. Tedy aspoň mě ne….\n"Říkal jsem ti, že ho nemáš provokovat. Himchan je jak…" Načal Youngjae Hyung. Byl to takovej náš mozek. A díky bohu za to, protože bez něj bychom to asi nikam nedotáhli…\n"Holka?" Dodal Daehyun a pověsil se mu na záda. Ti dva byli jak přísavky ze spodu protiskluzové desky do vany. Občas se z toho obracel žaludek.\n"Arra, jenže já za to nemůžu!" Snažil jsem se vykroutit z tohohle nesmyslného pokárání.\n"Jo, tentokrát je Zelo nevinnej a čistej, jak dětská prdelka." Zahákl se na mě Jongupí Hyung. Málem jsem díky tomu absolvoval let obličejem na asfalt. Ale naštěstí mě včas chytil a smál se u toho jak blázen.\nUsadil jsem se na zadní sedadlo. Jelikož to byla celkem dlouhá cesta, říkal jsem si, jak se tam dobře bude vzadu spát, jelikož jsou tam nejvíce polohovatelné sedačky.\n"Ty jsi had, Zelo. Vždycky to nejlepší že?" Frknul Youngjae a stáhnul Daehyuna vedle sebe přede mě. Nechápu, co mu tak vadilo.\n"Jongupí Hyung!" Mávl jsem na něj hned, jak nastoupil. I když to nebylo tak velké auto, abych na něj musel pořvávat jak v autobuse, přišlo mi to milé. Navíc jsem tak mohl vidět, že Yongguk Hyung sebou lehce škubl. Vešel přímo za ním a tak jsem v přímém přenosu mohl sledovat, jak se trošku mračí a sedá si vedle nadšeného Himachana Hyung. Tohle asi zřejmě nečekal. A já doufám, že si aspoň uvědomí, že mu to už nežeru….\n"Nebuďte na něj zlý. Stejně budete spát tak jako tak." Zavrčel na ty dva Yongguk, což mě překvapilo. Položil jsem si sedačku a na suchý zip, na stropě auta, si přilepil svůj DVD přehrávač. Už jsem se těšil, jak si se sluchátky v uších budu užívat ty scény nového filmu, co jsem si koupil a pomalu u něj usnu, takže si ho pak budu stejně muset pustit ještě jednou.\n"Nevadí, když se kouknu s tebou? Tenhle jsem taky ještě neviděl." Usmál se Jongup, aniž by počkal na mou odpověď, zapojil druhá sluchátka do přístroje. Proč já si nepořídil ten jednoduchý, kde nemůžou být dvoje sluchátka. Nějak jsem tušil, že to stejně skončí u toho, že si budeme celou cestu povídat.\nMé tělo ho ale přechcalo ve chvíli, co jsme vyjeli….\nSotva deset minut, a byl jsem tuhej……\nDorazili jsme do campu. A když říkám camp, tak camp. Pár chatek, samostatné společné sprchy, kadibudka a jedna budova, co fungovala jako hlavní stan. Žádný signál na telefonu, díky bohu. Ale aspoň doufám, že tu bude nějaká elektřina.\n"Rozdělte si chatky." Řekl Yongguk, jakmile byli věci ven z auta a to auto někam nenávratně odjelo.\n"Jako, co to je za boudu?" Pronesl nařčeně Youngjae.\n"Potřebujeme odpočinek. A to pude těžko, když na nás budou všichni vidět." Odvětil podrážděně Himchan.\n"Chci pokoj s Jongupem Hyung." Frknul jsem, protože už jsem si stihl všimnout, jak Himchan počítá kolik zavazadel je Yongguka Hyung. Doufal jsem, že proti tomu bude něco namítat. Že řekne, že jsme nejmladší a bude mě chtít mít pod dohledem. Ale on po mě jen hodil klíč od chatky. Zamračeně jsem se na chvíli podíval stranou a pak popadl svoje věci a šel podle čísla.\n"Ya, Zelo. Počkej přece." Zvolal Jongup Hyung, ale aspoň jednou jsem dělal, že ho neznám.\n"Už vůbec mu na mně nezáleží. Všechno ostatní bych dokázal přejít. Ale tohle?" Mumlal jsem si pro sebe, Zatím co jsem vyhazoval věci z tašky a hledal své šortky. Věděl jsem, že jsem si je sem někam dával. Idiot Tatsmato. Kdyby mě nechal na pokoji, sbalil bych si tak, že bych vše v pořádku našel. Jakmile Jongup Hyung strčil nos do dveří, já šel proti němu ven.\n"Kam jdeš?" Ptal se hned překvapeně.\n"Zaplavat si." Odfrknul jsem a přehodil si ručník přes holá záda. Aspoň to jsem tedy věděl jistě. Že tu bylo jezero. Už jsme tu párkrát byli před debutem. Jen já, Yongguk Hyung a ten růžovej králík….\nByl jsem tak vytočený, že jsem mu ani nedokázal přijít na jméno…\nAle ještě než jsem odešel, chtěl jsem mu dát poslední šanci. Tak trochu jsem doufal, že by se ke mně mohl přidat tak, jako za starých časů….\nAbsolutně jsem nemohl uvěřit svým očím….\nStál jsem bokem u chatky, kterou měl s Himchanem Hyung. Jak také jinak. Šel jsem sem, s veselou písní na rtech. Opravdu jsem chtěl, aby věděl, že to nemyslím vážně, ale že mu jen chci trošku vynadat. Sotva jsem se dotkl lehkých dřevěných dveří, uslyšel jsem něco, co by mě ani nenapadlo, že bych mohl slyšet….\nOněměle jsem zíral na to jak se…\nNedokázal jsem to ani vyslovit. Tohle nebyl můj Hyung…To nebyl můj přítel. Srdce se mi rozbušilo. U toho jsem nemusel být. Rozhodně ne….\nDal jsem se na bezmocný úprk do lesa. Bylo mi jedno, že na to nejsem oblečený, ani na to, že brzy už bude tma, prostě jsem potřeboval pryč. Běžel jsem a nedokázal se zastavit. Do rukou mě řezalo trnité křoví a do nohou zas špičaté jehličky na keřích ostružiní. Ani si nepamatuju, že bych začal brečet. Proč mě takhle zradil. Co mu může Himchan Hyung dát víc, než já?\nJá ho měl přeci taky rád…\nTak proč si nevybral mě?......\nAni si nepamatuji, že bych omdlel….ale dalo se to čekat, když jsem byl vysílený a dnes jsem ještě ani nejedl…na to jsem díky Himchanovi Hyung neměl čas….\n"Našel jsem ho." To bylo jediné, co si pamatuji. Jak mě silné paže odnesli zpět do campu, kde to všechno začalo….\nNic není jak se zdá Info!\n4. září 2014 v 11:23 | ~Tokki~ | Things are not always what they seem [ CZECH - Not mine COMPLETE ]\nTahle povídka vlastně není moje. Ale je mé velmi dobré přítelkyně, která zbožňuje Jaeho a taky DaeJae! Píše samé skvělé povídky a tuhle jsem si dovolila přeložit a s jejím svolením také zveřejnit. Samozřejmě se všemi označeními o jejím vlastnictví!.....Povídky..ne DaeJae....XDDDDDDD\nInfo o - You makes me wanna\n4. září 2014 v 10:19 | ~Tokki~ | You makes me wanna [ COMPLETE ]\nTato povídka je vlastně trilogie. Začíná pairingem JongLo (obrázek výše!) pokračuje BangHim a končí DaeJae. Příběh se napojuje, takže dooručuju přečíst je popořadě. I tak je vlastně budu vydávat!\nKaždá z těch tří pairingů je rozděléná na dvě části! Ta peprnější je v té druhé~ ;)\n3. září 2014 v 18:26 | ~Tokki~ | Big Laundry [ ENGLISH - COMPLETE ]\nToday was like any other day. At least, as every day when B.A.P had the day off.\nDaehyun devoted himself to emptying the fridge. Thus, consuming the food with expired use-by date. But of course he also ate the rest….\nYoungjae spend his free time by himself, somewhere in the corner, playing with his new iPad.\nYongguk and Zelo went shopping. Since it was already about two weeks since they had something proper to eat. And Daehyun would probably go crazy, if he didn't get a piece of meat.\nJongup sat down to television and eventually fell asleep at watching some dance show.\nOnly Himchan decided to do something. Because Junhong lagged with his assigned tasks in dorm, lately…so Himchan decided, that he takes it for him today.\nHis duty was to wash clothes. And dirty clothes were everywhere by now. He fetched a pile of clothes from all rooms, when something attracted him in one of them.\nPerhaps it should've been stuffed animal, but trough the layer of dirt, it was quite difficult to assess. It was orange and black here and there, but Himchan knew very well what it was.\n"Aish…why it always gotta be me?!" He sighed and took the very dusty object with him.\nThis day was called: Big laundry. Himchan was uncompromising and had washed everything, he thought, for just a little dirty. So it was no surprise, when after about half an hour he woke up Jongup, to take down the curtains off of the windows.\nNormally he would've wait until Zelo came home. He was as tall as a giraffe, which was downright useful at these things, no doubt.\nActually he finally forced Youngjae to stop 'wasting HIS precious time by playing and doing nothing' and took off all the sheets of the beds. Then, forced Daehyun, to change new sheets. Himchan was happily humming, as he was thinking about, how well they listening to him….\nBlack-haired boy just turned on the washing machine with a second batch of clothes, when door burst open and the enthusiastic Maknae of the group ran into the apartment.\nTo the delight of all, they bought enough food, as if they were going to feast. Himchan was giving food inside of the vacated refrigerator, when he heard the roar…\nAnd there it began. As always, when this happened….\n"Who took my TIGGER?" Yongguk shouted threateningly, that everyone ducked. Aside from Himchan, who continued to give food where it belongs, and tried to ignore it.\nEvery time, when he gave his precious animal friend wash, it was the same. The same roar, same scene….same reunion after the entire wash cycle.\n"Three…two…one…" The black-haired boy counted in peace to himself, before angry brown-haired boy burst into the kitchen.\n"Himchan-ah, I'll kill you, return him immediately. Just don't wash him!" Yongguk was furious and held Himchan firmly by the arm.\n"Too late!" He told with stone face and pointed to the washing machine…there were spinning one large orange-black smudge.\nIt approached the end of the washing program and Yongguk still didn't move an inch. He sat down in front of a washing machine and watched his pet. Of course, he sat in the way to the kitchen and made himself the greatest adult poor thing.\nHe knew very well, that it will take a while before his dear tiger dries. But he was kind of hoping that Himchan will not torture him and puts him in the dryer.\nWhy does he always do this? Truth. He was little dependent on his little friend, and the idea, that he will be even minute without it…but even so….maybe if Himchan asked me, if he could wash my tiger, I would give it to him.\nHow much I had experienced with my plush toy. The idea, that a machine could hurt him come so terribly heartbreaking, that Yongguk grabbed his shirt and shook his head, to drive out those thoughts.\nAnother hour of torture passed, when his beloved stuffed animal was put through the drying process. But at least, it was gentler than hanging it on the line and to keep the smog from cars sink into the soft fabric.\nAt least, he thought as he was above the dryer, watching time slowly passing on timer. And even when the others tried to convince him, that everything will be okay, and need to eat, it was useless…\nHe usually dismissed them with some murmuring, and further devoted himself staring ahead. Finally, he slightly relieved, when the timer reset and dryer whistled softly announcing end of the program. But when Yongguk pulled his friend out from the bowels of that horrible machine, he almost had a heart attack.\nOne eye was slightly ripped. Hanging down, and thanks to this…the whole toy looked pretty bizarre.\n"Haaaaaaa! I'll kill HIM!" Yongguk started screaming and everyone attention was at him.\nMoreover, who wouldn't probably notice the elephant footsteps, which were coming closer towards living room?! Himchan slightly lifted his head from his new book he began to read a few days ago, and looked blankly towards, from where they heard Yongguk's tireless cursing.\n"Look what you've done" Boy above Himchan cried, his voice perhaps two octaves higher than normal. This sounded, as if someone had grabbed his crotch.\nHimchan just sighed and put the bookmark into the book and gently laid it next to him. He then stood up and held his hand in front of his leader, demanding the damaged toy.\n"I'll not give it to you, what if you destroy it even more." Older boy protested.\n"Oh yeah. Either you give it to me and I'll fix it, or it will stay like this…I dunno…like forever." Himchan didn't move an inch…even his face were stiff.\nYongguk looked slightly embarrassed, but then gave Himchan his toy. But immediately run after the younger, when he went into their shared room, where he had stiches.\nIt was tiring to be the only one, who can sew anything….\nYongguk carefully watched younger's hands. He had to admit, Himchan really knew what he was doing. The fingers of black-haired boy worked very gently.\nBut he came, that it takes too long. And finally, when the toy was almost sewed, from eternal waiting, Yongguk fell asleep. Himchan just sighed and pushed the repaired toy to his leader.\n"Always making such a big deal around it, huh? It's clear it makes you exhausted." Himchan smiled to himself and left sleeping boy alone. Leader just smacked his lips contentedly.\n"You were supposed to hold him longer!"\n"But Hyung, it didn't work…he probably suspected something…"\n"And do you need to wash it every month??"\n"And you want to catch flu?"\n"Yeah! Do you know all the places, where he took it with him?!"\n3. září 2014 v 15:25 | ~Tokki~\n3. září 2014 v 11:25 | ~Tokki~ | Christmas Wish [ COMPLETE ]\nMěsto dnes mělo zvláštní éterickou atmosféru. Z černé noční oblohy se snášely zmrazky, zatím co se mráz bolestivě zakusoval do všeho, co mu stálo v cestě. Takže výjimkou nebyla ani lidská kůže všech kolemjdoucích, která nesla zanícený rudý nádech zapadajícího slunce. Hleděla jsem na všechny ty osoby přes tlusté, lehce zamlžené, okno. Opírala jsem si hlavu o dlaň ruky a sem tam si přiložila k ústům sklenici piva.\nVšechny ty páry mě lehce přiváděli k šílenství. A možná i proto, že jsem tu seděla sama, jako kůl v plotě. Seděla jsem v jedné restauraci, která byla výjimečně otevřená. Obdivuji lidi, kteří na vánoce pracují. Alespoň pro jednou jsem si přála, aby se vše zastavilo a aby alespoň na jeden jediný den všichni přestali pracovat. A právě proto, že moje přání nebylo vyslyšeno, seděla jsem sama v restauraci, nad pivem a netknutým Ramyunem(protože jsem neměla chuť k jídlu), úplně sama. A to přímo na štědrý den. Atmosféra Vánoc tu sršela ze všech koutů. Nejen, že se po restauraci rozléhaly tradiční i Americké vánoční koledy, ale také vzduch byl nasycený cukrovím, skořicí a jablky.\nAsi po sté jsem vzdychla ke svému telefonu, který nehnutě ležel na stole tak, jak jsem ho tam před chvílí odložila. Stále jsem nemohla uvěřit té zprávě, která mi přišla…\nMoc mě to mrzí, ale mám moc práce, nevím, kdy dorazím.\n"Dáš si ještě něco?" Ozvalo se nade mnou.\nI proto jsem sem asi chodila. Pracovala tu moje hodně dobrá kamarádka. Jen nechápu, proč k mému stolu chodila tak často. Byla jsem tu sice jediná, ale i tak.\n"Ne, děkuju." S povzdechem jsem se na ní vřele usmála.\nČekala jsem, že zase odejde a přijde tak za deset minut, ale místo toho si s těžkým povzdechem odsunula židli naproti mně a s těžkým unaveným nářkem se na ní posadila. Položila si ruce na stůl a zvedla ke mně pohled.\n"Tak co se děje? Takhle se normálně nechováš. A vůbec, co tu děláš na štědrý den? Neměla jsi náhodou jet domu za rodinou nebo tak něco?" Zeptala se mě přímo a naklonila při tom hlavu na stranu, přičemž jí nepříjemně zakřupalo za krkem.\n"Čekám na přítele, který asi nikdy nepřijde." Povzdechla jsem si znovu a zaměřila svůj pohled do sklenice s pivem.\n"Počkej…ty máš kluka?! To jsi mi nikdy neřekla!! A já myslela, že jsme nejlepší kamarádky." Fňukala na oko naštvaně, ale mě bylo jasný, že už teď se mě chtěla ptát na všechny detaily.\nJenže tu byl zádrhel. Za prvé: Nikdy mi neuvěří, kdo to je. A za druhé: Byla jsem dost připitá, takže bych toho nakonec mohla říct víc, než bych chtěla. Ale i tak jsem jí to chtěla říct, protože už mě nebavilo to tajit!\n"Mám přítele. Jmenuje se Dongwoo. Ze skupiny Infinite." Jemně jsem si skousla spodní ret, čekajíc na její reakci.\nDoufala jsem, že nebude vyšilovat, protože byla jedním z fanoušků této skupiny. Hrdě se nazývala Inspirit a věděla o nich snad první poslední. Ale samozřejmě, mi nevěřila. Což mě tedy vážně mrzelo. Alespoň v tomhle mi mohla věřit, i proto, že jsem jí nikdy v ničem nelhala.\n"Nekecej! To není možný!" Uchechtla se, ale s pošetilým úsměvem čekala, co dalšího jí řeknu.\nA tak jsem se dala do vyprávění, za tónů vánoční koledy Zhang Li Yin - The First Noel.\nPoznali jsme se vlastně přesně před rokem. Proto jsem trvala na tom, abychom se dnes viděli. Byla to láska na první pohled. Tedy spíš to byla srážka našich srdcí. Zrovna jsem byla se svou mladší a starší sestrou bruslit, než rodiče přichystají sváteční večeři. Otáčela jsem se na své sestry a nějak si nevšimla osoby, která přede mnou sotva na bruslích stála. A tak jsem vlastně Dongwooa srazila na zem. Snažila jsem se mu tedy pomoct vstát, ale bohužel mi to moc dobře nešlo. Ale když se nám to konečně podařilo, a já se zeptala, jestli je v pořádku, jen se na mě oslnivě usmál.\nOd té doby se vlastně stal celým mým světem. I když na mě neměl moc čas, vždy se mi to snažil vynahradit, i když jsem to po něm nikdy nechtěla. Kupoval mi hloupoučké drobnosti a nechal mi je posílat poštou jako tajný ctitel. Občas mi přinesl květiny, nebo jen tak mě vytáhl ze školy, z čehož jsem samozřejmě měla následně problém. Ale když jsem byla s ním, nic jiného mě nezajímalo. Všechen okolní svět zmizel.\nAle všechno bral pomalu a opatrně. Ano…držíval mě za ruku, nebo mě třeba i objímal, ale nic víc. Vždy mi říkal, jak chce, aby vše bylo dokonalé, pro náš první polibek. A tak se třeba stávalo, že jsme prostě jen celé hodiny mluvili a mluvili…..\nNedokážu ani slovy popsat, jak moc jsem ho milovala. Bez něj jsem si připadala, jako kdyby mně kus chyběl!\nS lehkou dávkou potěšení, jsem sledovala, jak se výraz mojí kamarádky mění z posměšného úsměvu v nejistý pochybovačný výraz. Bylo mi jasné, že tomu nechce jistým způsobem uvěřit. Ani já jsem tomu zprvu nevěřila. A ani po druhé, nebo potřetí, ba ani teď tomu nemůžu uvěřit. Nevěřím tomu pokaždé, když není vedle mě. Pokaždé mi to přijde jako moc krásný sen, na to, aby to byla skutečnost.\n2. září 2014 v 16:17 | ~Tokki~\nRáno jsem se vzbudil jako poslední. Tedy respektive Himi do mě kopnul a tak mě probral.\n"Jongup, get up." Dělal si ze mě srandu Zelo. Zrovna procházel okolo, takže mu Himchanovo "něžné" probuzení nemohlo ujít.\nA i když se mi vlastně vůbec nechtělo, nic jiného mi nezbylo. Zalezl jsem tedy do koupelny, abych se probral. Neměl jsem moc času, takže jsem uvažoval o rychlé sprše. I když jsem se sprchoval večer, měl jsem potřebu ze sebe smýt Yongguk. Nějakým záhadným způsobem jsem nedokázal myslet na to, co se v noci stalo. Akorát jsem se svlékl, když se otevřely dveře a on v nich stál…\n"Sorry, Jong! Nevěděl jsem, že jsi tu." Zvedl ruku vzhůru, ale neodradilo ho nic od toho, aby vešel. Budu to brát s klidem. Ano, to bude nejlepší. Zalezl jsem tedy za závěs a krátce se sprchnul.\nKdyž jsem se pak převlékl a zabalil si věci do tašky, připojil jsem se k ostatním. Každý jedl někde jinde. A mě přišlo fajn, po dlouhé době zasednout před televizi a vidět alespoň kus ranního dramatu.\nSedl jsem si na sedačku do tureckého sedu a vedle sebe si položil talíř s jídlem. Chtěl jsem se napřed pořádně usadit, ale to už jsem měl na klíně Zela.\n"Ya! Zelo! Chci se jednou v klidu najíst!" Vykřikl jsem dotočeně. Už jsem toho mě vážně dost. Celkem bych i potřeboval pauzu!\n"Hele plyšáku?" Objevil se se Yongguk. Rty roztažené v pokřiveném úsměvu. Tak trochu mi to připomínalo tu noc. Ne! To ne! Na to myslet nebudu. Ze záhadného důvodu to ve mně vyvolávalo zvláštní pocity.\n"Co, Hyung?" Otočil se na něj hned Zelo. Věděl, že myslel jeho. Jelikož byl nejmladší. Vypadal jak malej plyšovej králík. Proto mu Bang říkával "plyšák".\n"Neměl bys pověsit prádlo?" Povytáhl obočí a zatvářil se vražedně. Ten pohled jsem nenáviděl. Ať už v tu chvíli člověk dělal cokoli, musel toho nechat a jít dělat to, co mu bylo přikázáno.\nAle tentokrát jsem byl docela vděčný, že mě ten pohled zachránil. Přepnul jsem kanál televize. Tohle drama bylo moc nezáživný. Ani vlastně nevím, proč tam bylo zapnuté. Každopádně jsem si konečně mohl vzít svou snídani. Studenou.\n"Řekni mi, že se na to nehodláš dívat." Švihnul po mě Bang znuděnej pohled.\n"Nemůžu za to, že se ti to nelíbí. Jednou se chci taky dívat na něco já." Zavrčel jsem. Většinou tu běžely zprávy nebo sport. Neříkám, že mě to taky nebavilo, ale tohle byl určitej druh oddechu, kterej jsem teď potřeboval.\n"Ale! Ticho buď!" Zacpal mi pusu kusem svého jídla a v nestřeženou chvíli přepnul program.\n"Ya. Yongguk-ah!" Zvýšil jsem hlas. Což jsem vážně často nedělal.\n"Copak uděláš, hm?" Opět mi nacpal kus jídla do úst otevřených údivem. Nejradši bych ho v tu chvíli něčím přetáhl!…\nPo té, co jsem umyl nádobí a všichni se konečně připravili k odchodu, nás naše auto odvezlo na místo focení. Opět jsem si sedl dozadu, i když hrozilo, že se včerejší situace bude opakovat….\nBang si sedl vedle mě, ale tentokrát mi přišlo, že si sedl krapet blíže. Což zřejmě z nějakého záhadného důvodu nemohl Himi rozdýchat, takže se nacpal vedle něj, což způsobilo, že jsem byl namáčknut na stěnu auta. Výborně!\n"Není tohle krapet nepohodlný?" Sjel mě Bang pohledem. No samozřejmě, že ano!\nCelou půlkou těla vytočený do strany. Ani nevím, jak dlouho bude trvat cesta. Takhle se pak ani nepohnu! Já Himchana vážně zabiju!\nBang vysoukal ruce z toho mačkavého vězení, čapnul mě za ramena a otočil tak, abych se zády ocitl na boku auta. Tudíž jsem se teď plně opíral hrudníkem o bok.\n"Takhle si ani nemůžu nic poslechnout, skvělý." Frknul jsem naštvaně. Nebyl jsem schopen vysvobodit obě ruce, abych našel svá sluchátka.\n"Jestli chceš, můžu ti celou cestu zpívat." Zasmál se posměšně Yongguk což otřáslo celým mým tělem. Radši jsem na to nic neřekl a jen si povzdechl. Což mělo další nemilou příčinu, že se mé tělo ještě více namáčklo na to jeho. Bylo to, jako bych měl před sebou tvrdou cihlovou zeď. Teď tedy nevím, co by bylo lepší. Jestli ta stěna auta, nebo jeho vypracovaný hrudník….\n"Jdu se oblíct!" Vyhrkl jsem okamžitě, co se mi oblečení dostalo pod ruku. Díky mé pověsti bylo jednodušší zmizet. Nikdo by to totiž nebral jako nic jiného než podivínství. Netrvalo ani pět minut, než jsem v druhém poschodí ateliérů našel prázdnou místnost, kam jsem se mohl schovat.\n"Hej, Jongup-ah. Kámo, kam jsi zmizel?" Odhalil mou skrýš… Kdo jiný, než Bang. Jako by mě snad sledoval.\n"No šel jsem se převléct." Zavrčel jsem. To nemůžu mít ani chvilku o samotě? Někdy mám pocit, že by za mnou někdo přišel i na záchod, kdybych se řádně nezamkl.\n"Éj, ty si stydlivka." Zachroptěl smíchy. Ušklíbl jsem se a přetáhnul si triko přes hlavu, abych si mohl obléct to, ve kterém jsem měl fotit.\nMyslel jsem si, že musel odejít, protože už nepromluvil. Ale neslyšel jsem ani žádný hluk. Ale po chvíli jsem ucítil horký dech na svém zátylku.\n"Zajímavý je, že přede mnou se zas tolik nestydíš." Zašeptal chraptivě do mého ucha. Co tohle mělo být? O co se to snažil? Chytil mě za ruce a vytáhl z nich tričko, které jsem si měl obléct.\n"Ukaž, já ti s tím pomůžu." A s těmi slovy zastřeným hlasem ho chtěl na mě natáhnout.\n"Co blbneš?" Otočil jsem se na něj nechápavě. Zastavil se. Možná jsem nevěděl ani já sám, co dělám. V tu chvíli pustil tričko na zem a svěsil ruce dolů. Zamračil se. Vypadal jako by nedostal to, co chtěl.\nAni jsem si neuvědomil, že couvám. Ani to, že jsem v úzkých, a že jsem nalepen na zdi. Klidně by mě mohl i zabít. Aspoň to jsem si říkal. Takhle naštvaného a zaníceného, jsem ho snad ještě neviděl. Bouchl rukou vedle mě, až to zadunělo. Přivřel jsem bolestně oči. Čekajíc, že teď přijde opravdu rána, která mě na několik hodin připraví o vědomí.\nMísto toho jsem ucítil, jak se o mě opírá půl tělem. Zvedl jsem hlavu. Byl vyšší než já. I když ne o moc. S ťuknutím si opřel čelo o to mé. Úzkostně vydechl. Oči pevně zavřené. Když se znovu nadechl. Měl jsem pocit, že se snaží na něco přijít. Na nějakou jinou cestu. Ale k čemu.\nNa krátko otevřel oči. Ani vlastně nevím, proč jsem si to nechal líbit. Možná hlavně proto, že jsem se bál, že bych mohl dostat přes čumák. A to by na fotkách nevypadalo moc dobře.\nJeho dech mi lehce ovál rty, když opět vydechl. Tentokrát rozechvěle a s jistou dávkou nejistoty. Jednou rukou se stále opíral o zeď a tu druhou teď zvedl a přiložil mi jí na tvář. Byla tak velká, že mi přišlo, že by mě s ní v klidu mohl i udusit, kdyby na to přišlo. Lehce jsem se rozklepal. Nikdy jsem si nepřipadal tak zranitelný. Až pak mi došlo, že mi tou stejnou rukou v noci utíral mé rty.\nNa sucho jsem polkl a srdce se mi bolavě rozbušilo. Proč?\nJak mě propaloval pohledem, bylo stále těžší se na něj dívat. Zavřel jsem tedy oči, a už se vlastně nedovím, jestli to bylo správně nebo špatně……\nJakmile jsem ucítil něco na svých rtech, otevřel jsem znovu oči. Ale bylo takřka nemožné se dívat před sebe. Znovu jsem je zavřel a snažil Yongguka od sebe odstrčit. Vždyť to byl můj přítel. Kámoš. A on….\nOn mě líbal…..\nJenže ať jsem dělal cokoli, jeho sevření nechtělo povolit. Co víc. Každý napnutí svalů se odráželo do jeho těla, což mě z nějakého důvodu strašně pálilo pod kůží. Ať jsem udělal cokoli, bylo to k ničemu. Rukou mi sjel z tváře, přes krk a hruď, až dolů na břicho.\n"Hmph." Snažil jsem se udělat cokoli. Jenže ani to nepomohlo. Místo toho se tak dokázal jazykem dostat dovnitř do mých úst. Myslel jsem, že to bude odporné, že se mi z toho obrátí žaludek a ještě aspoň třikrát poskočí. Ale bylo to poněkud jiné.\nS tímto novým druhem útoku se plnou vahou namáčkl na mé tělo a ruce mi přišpendlil ke zdi. Stále jsem s nimi neohrabaně mlátil okolo sebe. Ale teď už se to nějak míjelo účinkem.\nNejen, že mu to nic neudělalo, ale nikam jsem se také nedostal. Kmitavě rozpohyboval jazyk uvnitř mých úst. Měl jsem pocit, že mě sní. Ale bohužel jsem si musel tak trochu přiznat, že to nebylo nepříjemné. A to mě vážně vyvádělo z míry. Ztrácel jsem dech. Nedokázal jsem pořádně vnímat ani realitu a vlastně mi vůbec nedocházelo, že by nás mohl někdo vidět. Oddálil se od mých úst, ale stále bojoval s mým jazykem.\nAni si nepamatuji, že bych se zapojil. Že bych s tímhle někdy byť jen na okamžik souhlasil. Přerývaně jsem dýchal. Snažil jsem se nabrat do plic co nejvíce vzduchu, kdyby ho ještě bylo potřeba. A tak trochu jsem si jistý byl! Konečně pustil mé ruce, ale nenasytně s nimi začal pátrat po mém těle.\nNevědomky mě celá tahle situace šíleně vzrušovala. A to nakonec i bylo poznat, když přejel rukou přes můj rozkrok a já se málem zhroutil k zemi. Druhou rukou mě chytil za vlasy a zaklonil mi hlavu dozadu. Koukal jsem na strop, zatím co lehký provázek z našich slin mi stékal po hrudi.\n"Pomohl bych ti, ale není na to čas." Šeptl téměř neslyšně. Tak zastřený hlas měl. Nevím, proč jsem v tu chvíli chtěl vykřiknout, ať mě takhle nenechává. Vždyť jsme byli oba kluci….\n"P….prosím." Hekl jsem, když znovu přejel rukou přes to nejdůležitější místo. Zasmál se a olízl pramínek slin, jež mi stále stékal po bradě dolů. Pustil mou hlavu, takže jsem jí vrátil zpět. V tu samou chvíli se opět dostal jazykem do mých úst, Což mě nutilo vykřiknout blahem, ale raději jsem to neudělal. Bylo by pak jednodušší, aby nás někdo našel.\nOpravdu mě tam tak nechal.\nNikdy mě nikdo takhle neodvrhl. Připadal jsem si docela zraněný, i když to bylo zvrhlé. Stále jsem tomu nemohl uvěřit. A Bang z toho měl jen srandu…..\nNěco málo o Christmas Wish~~\n2. září 2014 v 14:51 | ~Tokki~ | Christmas Wish [ COMPLETE ]\nChristmas wish je klasická rychlovka. Spáchala jsem jí loni pro fanklub Czech&Slovak Inspirit stránku na FB, do jejich Vánoční soutěže.\nDongwoo + OC (+ překvapení na závěr)\nOpravdu doporučuji, si k ní pustit skladbu, o které se hlavní postava v povídce zmiňuje. A i když tohle často nedělám, tady je to vlastně doplnění celé atmosféry! ^^\nDoufám, že se vám povídka bude líbit.......\n2. září 2014 v 6:34 | ~Tokki~ | NOVINKY\nV příštích dnech plánuju zveřejnit i některé ze svých anglických povídek a další části Unbreakable.\nPodrobný výpis chystaných povídek:\nNic není jak se zdá + její anglický originál (DaeJae)\nBig Laundry [ENG] (Yongguk a mama Himchan)\nDaehyun and his hungry tummy [ENG]\nUbreakable part ě (a možná i part3)\na možná i další....ale o tom vás budu samozřejmě informovat......a zatím.....\n1. září 2014 v 18:38 | ~Tokki~ | Unbreakable [ COMPLETE ]\nPro dnešek padla…\nTa slova mi v hlavě zněla jako vítězná fanfára. Každý den teď pro mě a naší skupinu byl, jak horror doprovázený nepřetržitými úkoly.\nTrénovat, trénovat, trénovat…. Nic jiného jsme, ale vlastně nedělali.\n"Já tu ještě zůstanu." Zakřičel Zelo. Ale přitom už se asi pět minut válel po zemi. Nechápu, proč trénoval tolik. Bral si toho na sebe až moc. Měl by si taky oddechnout.\n"Nic takovýho, dneska toho už bylo dost! Jedem domu." Chytil ho za nohy Daehyun a táhl ho z místnosti.\nChvíli jsem je jen tak pozoroval. Neměl jsem nejmenší chuť se zvednout místa. Bolel mě celý člověk. Připadal jsem si, jako bych vypustil duši a musel jí zase celou vsáknout. Odšrouboval jsem víčko od láhve s vodou a polovinu jí do sebe nalil. Klidně bych tu druhou půlku na sebe vylil, jak mi bylo horko, jenže to by se nelíbilo našemu Bangovi.\n"Taky budeš odporovat?" Podíval se na mě, z pod kapuci, kterou měl nasazenou tak hluboko do obličeje, že byla vidět jen tak malá část očí, že to bylo docela děsivé. Tedy, kdybych ho neznal.\nUměl být pes, ale zlý rozhodně nebyl. Jsem kluk, takže ode mě nemůžete čekat žádný velký popis toho, jak vypadal. Byl to prostě vysokej týpek s tmavě hnědejma sem tam melírovanejma vlasama a hnědýma očima. Měl dobrej vkus oblíkání a měl talent. Jeho rap jsem vážně obdivoval. Měl vážně hlubokej hlas, takže to k němu vážně dost pasovalo. A když se tedy pak nasral, stálo to za to!\n"Co tě nebere. Myslíš si, že jsem takovej magor, jako Zelo? Už teď se nemůžu dočkat postele." Uchechtnul jsem se nad tím bláznem. Byl slyšet ještě až sem, protože se mu zřejmě nelíbilo, že by měl trénink skončit. Zavíčkoval jsem láhev, hodil jí do tašky k ostatním věcem a vstal.\n"To jsem rád." Praštil mě bratrsky do zad. Jenže v mém stavu únavy to mělo výsledek, že jsem se málem natáhl. I proto mám ten pocit, že mě chytil kolem ramen. Nikdy jsme spolu moc nebratřili. Ne, že bychom se neměli v lásce. Ale on byl ten respektovanej leader, a já ten podivín, co je po většinu času nepochopen.\n"Je to vážně čím dál tím únavnější." Vydechl a pod náporem jeho hlubokého hlasu se snad chvěla i moje hruď.\n"Tak to je přeci daň za slávu, ne?" Prohodil jsem jen tak, protože jsem vlastně netušil, jestli to nebyla věta čistě do větru.\n"No jasný, ale člověk čeká, že časem by to mohlo bejt míň náročný." Odpověděl. Což bylo víc, než jsme si zatím byli schopni říct.\n"To si nemyslím." Zavrtěl jsem hlavou. Byl jsem toho názoru, že umělec musí být stále lepší a lepší. Nejen že by ho konkurence zadupala jak polní kytičku, ale také tak přiláká více fanoušků.\n"Ze soukromí toho taky teda moc nemáme." Dodal s dalším nádechem a výdechem. Jo, v tom měl pravdu. Od chvíle, co se o nás dozvěděla široká veřejnost, bylo stále den co den těžší, nebýt prozrazen a mít jen chvilku pro sebe.\nPřed studiem na nás čekalo auto. Daehyun držel Zelovi ruku před pusou, aby nekřičel.\nZřejmě ho stále nedokázal přemluvit, aby se nechal odvést domů. Já jsem byl zvyklí, sedět úplně vzadu. Bylo tam nejvíc místa a aspoň na mě nikdo neviděl. Jenže vedle mě si tentokrát sedl Bang, takže když přišel Himchan, krátce po nás švihl zkoumavým pohledem, sedl si přede mě a otočil se na našeho leadera.\nParáda. Žádný klid, ani ticho. Snažil jsem se zabavit alespoň sluchátky v uších a koukáním z okna. Ale rušilo mě, jak Himi neustále cloumal s opěradlem sedačky a něco horlivě vypráví. A tak na hlas, že ho museli slyšet i lidé skrz okna auta. V jednu chvíli jsem se na něj tak naštvaně otočil, že se na chvíli zasekl a úplně se ztratil v tom, co vyprávěl….\nTakže začal znovu….\nMálem jsem si hodil mašli. To mě ještě čeká na koleji další bordel, jelikož je ve stejném pokoji společně s Bangem. Youngjae mě jen soucitně shlédl pohledem a narval si špunty do uší…. Šťastný to člověk.\nHodil jsem tašku do rohu pokoje a otočil se ve dveřích. Přede mnou stál Bang. Celkem jsem se i lekl, protože jsem ho tam vážně nečekal. Většinou mám přehled o tom, kdo je kde na koleji, a tak mi přišlo, že je divné, že mi tohle ušlo.\n"Sorry, Hyung. Nevěděl jsem, že jdeš za mnou." Uhnul jsem mu, i když by měl správně pustit on mě. Ale to je přeci jedno ne. Hlavně, že se oba dostaneme tam, kam chceme.\n"V poho." Zavrčel a prošel dovnitř, udělal to samé, co před chvílí já a odešel.\nA protože v první chvíli, co jsme se náhodně všichni střetli v jedné místnosti, Himi zase začal s vyprávěním, že jsem se sebral a prostě se odešel sprchovat. Většinou jsme do koupelny nemuseli po dvou, protože tu byly koupelny dvě. Jenže naši PD se sprchovali ve stejnou dobu. Nevím tedy, jestli to bylo stářím, nebo únavou, že jim to vždycky tak trvalo.\nJeště, než jsem stihl dveře zavřít, se na zárubni dveří objevila ruka.\n"Můžu?" Prohodil Bang a ani nečekal na můj souhlas, aby vešel. Rychle zabouchl a zamkl. Pak se opřel o dveře a unaveně si přejel rukou od čela až přes hranu brady.\n"Himi je čím dál vtíravější." Prohodil na svojí obhajobu, proč z ničeho nic narušil můj znovu nalezený klid. Myslel jsem, že tak ho oslovuji jen já. Zřejmě jsem se spletl.\n"Přijde mi jako operátor mobilní společnosti." Prohodil jsem nenuceně a shodil z hlavy kapuci, do které jsem se ukryl při východu z budovy studia.\nNatáhl jsem se pro závěs, abych ho odhrnul a pustil vodu. Většinou jí vždycky napřed našteluju a pak se teprve svléknu a vlezu dovnitř. Hlavně proto, že si nechci dát probírací sprchu ledovou vodou.\nPřetáhl jsem si mikinu přes hlavu i s tričkem. Stejně to bylo propocený, takže to pak rovnou odnesu Zelovi. Ten měl na koleji na starost právě praní prádla. Já měl nádobí…\nTaké nic záživného, ale stále lepší, než Himchan, který vynášel odpadky…\nNad tím jsem se v tuhle chvíli docela musel i usmát, protože představa toho, jak si užije moje odpadkové překvapení v podobě zkyslého mléka, mě docela lákala, abych se sprchováním ještě chvíli počkal.\nDocela mě znervózňoval Bang. Celou dobu mlčel. A tak trochu jsem i myslel, že si mě prohlíží. Ale to je blbost, ne? Na mě nebylo nic, co závidět. A jsme oba kluci, takže slovo "líbit" tady nechci ani použít.\nTeplá voda byla dnes vážně příjemná. Chvíli jsem proto jen tak stál a nechal jí na sebe téct. Přišlo mi, jako by každá kapka hladila mé unavené namožené tělo. Od konečků vlasů, přes obličej na ramena, hrudník, až k nohám.\n"Co máme zítra?" Prolomil najednou Bang ticho. Tak nějak jsem zapomněl, že tu je. A zřejmě jsem i zapomněl i dýchat, jelikož jsem se zhluboka nadechl vody a rozkašlal se.\n"Zítra?…. Myslím, že to focení." Zamyslel jsem se nad tím. Já tyhle věci moc neřešil. Od toho tu byl Youngjae a PD's. Já se většinu věcí dovídal jako poslední a ani mi to nijak zvlášť nevadilo.\n"Hey, Bro. To bys měl ale už vědět." Zasmál se. Vyvrátil jsem hlavu a vykoukl z poza závěsu.\n"Dej mi čas. Možná mi to časem do tý hlavy naleze." Ušklíbl jsem se posměšně. Navíc ten jeho výraz, jak nečekal, že se na něj dívám. Prý: Ne, nerad se prohlížím v zrcadle. A přitom se před ním nakrucoval, jak nějaká modelka.\n"Ya, jasig!" Vrhnul se na mě. Chytil mě pod krkem a trošku mi upravil fasádu. Jeho blbnutí mělo jediný výsledek. A to ten, že jsem mále vypadl ven. Moc balanc jsem teda nedržel.\nVylezl jsem ven a omotal se ručníkem okolo pasu. Tohle jsem vážně potřeboval. Po krátkém osušení jsem prošel přes chodbu do našeho pokoje. Himchan se válel na dekách, na zemi, a četl si novinky na internetu.\n"Yongguk tam byl s tebou?" Promluvil naštvaně. Až mě to zaskočil. Mluvil jak žárlivá ženská, což mě na druhou stranu celkem pobavilo.\n"A? Mě je to jedno." Prohodil jsem, abych mu tím naznačil, že se o tom nechci bavit. Bylo to úplně absurdní téma. Oblékl jsem se na spaní a lehl si na druhou stranu celé postele. No ona to vlastně nebyla postel. Protože jsme se nedávno stěhovali (včera), ještě tu nemáme postele. Takže máme na zemi silné deky a jsme naskládaní vedle sebe ve dvou pokojích tak, aby nad námi PD's měli dohled.\nPřitáhl jsem si k sobě tašku a zahrabal v ní, abych našel sluchátka a přehrávač. Ten jsem rovnou strčil do nabíječky a taktéž telefon. Zítra bych měl zavolat domů. Už jsem je neviděl dobrý měsíc. To je i na mě dlouho.\n"Hey! Jongup-ah!" Uslyšel jsem Bangův hromový hlas. Už teď jsem byl vlastně mrtvej, aniž bych věděl, co se vlastně děje.\n"Tohle sis zapomněl." Vrhnul po mě hromádku mého hadího svlékání.\n"Mianhae, Hyung." Usmál jsem se na něj a rychle strhl sluchátka, abych mohl to oblečení jít hodit do pračky. Himi to pobaveně sledoval. Zřejmě měl radost, že on je vzorňáček, zatím co já, jsem grázl.\nNáš leader na sobě teď neměl nic víc než jen ručník, který mu byl poněkud těsnější přes boky, takže si ho přidržoval jednou rukou. Zřejmě ho popadl, jak si všiml mého oblečení, protože z něj odkapávala voda a tvořila takhle cestičku až z koupelny. Když jsem kolem něj probíhal, přišlo mi, že se směje.\nTak mě káral, nebo si ze mě dělal jen srandu? Vážně se v něm nevyznám. Když jsem se vrátil, Bang už byl oblečený.\n"Himi, běž vynést odpadky. Taky si dej sprchu, nebo se tu nebude dát spát." Povzbudivě ho poplácal po zádech.\n"Ye, Hyung." Usmál se na něj a hned vyskočil na nohy, zatím co si Bang lehl vedle mě. A přišlo to možná jen mě, ale jakmile Himchan zmizel, Bang přese mě přehodil svou těžkou paži a unaveně vydechl.\nNechápavě jsem se na něj otočil. Nepamatuju se, že by mě měl někdy takhle v oblibě. Až to začínalo hraničit s normálností. Tak nečekaný obrat musí mít přeci nějakou příčinu…\nMyslím, že jsem na chvíli musel usnout, protože, když jsem otevřel oči, před sebou jsem měl obličej Banga. Spal jak zařezanej a v pokoji byla celkem tma. Zřejmě už i ostatní šli spát a já vytuh jako první. Což se často nestávalo. Většinou jsem z té vší dřiny prostě nemohl zabrat, takže jsem byl dlouhé hodiny vzhůru.\n"Nespíš?" Ozvalo se vrčení. Což mě probralo z myšlenek.\n"Teď jsem se vzbudil. Jak mám vědět, jestli zase neusnu?" Vznesl jsem úplně pádnej dotaz, v téhle chvíli. Můj hlas teď zněl chraptivěji a zastřeněji. Jako bych byl přidušenej.\n"To je pravda." Pousmál se a teprve teď otevřel oči. Jak tedy mohl vědět, že nespím, když jsem se ani o píď nepohnul? Přišlo mi, a možná to bylo jen tím stínem místnosti, že jsou jeho oči hlubší a černější, než obvykle. Krátce jsem nad tím zavřel ty své a s povzdechem se otočil na záda. Přece jen to nebylo moc pohodlný spaní. A proto jsem doufál, že brzy dorazí postele.\n"Asi mi nepodáš telefon, co?" Zavrčel Bang. Ani nečekal na mou odpověď a najednou se přikrývka vzedmula a téměř nahý leader se přese mě naklonil až k nabíječce vedle mé hlavy. Tudíž jsem měl jeho hruď těsně na té své.\nSnažil jsem se to přehlédnout. No snad každý tohle alespoň jednou udělal, a nebylo by v tom nic divného. A on působil stejně. Na chvíli světlo z telefonu osvítilo jeho postavu a já se zadíval do jeho rozespalé tváře.\n"Tři ráno." Zabručel a opět telefon položil tam, kde ho vzal. Pak se na mě podíval. Najednou mi přišlo, že nebyl zas tak daleko. Byl poměrně blízko. Hrudí se opíral o tu mou a dost dobře jsem i cítil, jak mu bije srdce. Povytáhl jedno obočí a pokřiveně se usmál. Co to mělo být? Mé srdce se rozbušilo o něco rychleji a já na něj jen dokázal vykuleně zírat. Nebyl jsem ani schopen mu říct, aby si tyhle hloupé fórky odpustil.\nNevím, jak dlouho tohle trvalo. Nějak jsem se zasekl. Nedokázal jsem udělat nic. Jako by mě jeho oči zhypnotizovaly. Sklonil se níže k mojí tváři a stále se usmíval, jako by snad byl pomocník ďábla. Byl jsem tím tak ochromený, že jsem si ani nevšiml ruky, kterou zvedl. Tiše se uchechtl a přejel mi palcem přes rty.\nPak si znova lehl a ještě než se zase odporoučel ke spánku, dodal…\n"Neslintej a spi."\n1. září 2014 v 17:57 | ~Tokki~ | Unbreakable [ COMPLETE ]\nUnbreakable je jedna z mých prvních Kpop povídek BoyXBoy.....takže je trošku ...umm....dětinská.\nKaždopádně je o skupině B.A.P a to pairing BangUp! Doufám, že se vám bude líbít! ;)\nDeath Count Kim Hyun Joong\n1. září 2014 v 0:09 | ~Tokki~ | Death Count Kim Hyun Joong [ COMPLETE ]\nJeho horká těžká ruka mě chytila na zátylku. Neúspěšně jsem se snažila zbavit pocitu, že se mi to možná byť jen špetku líbí. Protože mě stejně tvrdě ochromoval strach. Netušila jsem, že bych se někdy mohla takto bát o vlastní život. Vykroutila bych se mu, kdybych nevěděla, že by to pak bylo ještě horší. Těžce sem polkla poslední sliny, které se zdržovaly v mých ústech. Snažila jsem se tvářit vyrovnaně, aby neviděl, že mi vážně nahání hrůzu.\nJeho tělo vyzařovalo mrazivě nepříjemné teplo, stejně jako jeho pohled. Ten pro mě ale byl teď záhadou, protože jsem stála zády. Mimo jiné jsem cítila i jeho vůni, která byla omamnější než kdejaká květina. Mohlo by to snad být ještě horší?\n"Máš strach?" Vydechl do mého ucha, až jsem se otřásla.\nJistě, že ano, když mě tak nečekaně osloví.\n"Ne." Vyřkla jsem téměř neslyšně.\n"Asi by ses měla naučit lhát lépe, protože zatím jsi mizerná lhářka." Udeřila mě vlna jeho tlumeného hlasu.\nZamrazilo mě. Co mě tak mohlo prozradit? Úkosem jsem odklonila hlavu od jeho rtů. Nechtěla jsem slyšet ani jediné slovo. Jestli mě chce zabít, ať tak učiní.\n"Šššt. Nejsem tak zlý." Cítila jsem v jeho slovech úsměvný tón. Nebylo to tak, že bych se ho bála, že je zlý. Ale byl mi svým chováním odporný. Nutilo mě to, si nad jeho slovy zhnuseně odplivnout, jak bych to asi normálně udělala. Ale v jeho přítomnosti jsem si to nedokázala dovolit. Ještě bych z toho vyšla o poznání hůř.\nStála jsem na tenké kře, která se stále odlamovala. Cítila jsem, že se ke mně sklání. Byl o poznání vyšší, než já. A navíc mě jeho přízračně tmavé vlasy zašimraly na obnažené kůži ramene. Zatnula jsem zuby a dlaně stiskla v pěsti. Snažila jsem se nevyletět. Neohnat se po něm. Nevlepit mu pár dobře mířených pohlavků a skopat ho do kuličky. Místo toho jsem držela napnutá jak struna a na sucho polykala vzduch v ústech. Zhluboka se nadechl nosem a mě zamrazilo ještě víc. Vdechoval mou vůni znovu a znovu zatím, co jeho ruka zmizela ze zátylku a posouvala se po délce mých zad až do pasu.\nNedokázala jsem zapřít, že se celé mé tělo třáslo. A doufala jsem, že jen strachem. Pevně stiskl ruku na mém boku a druhou se lehce opřel o mé holé rameno. Kolikrát jsem si říkala, že tohle oblečení musím přestat nosit. Přitahuje jen smůlu a ohavné muže.\n"Ani ty sama si nemůžeš myslet, že jsem tak zlý." Mezi každým slovem se lehce rty otřel o kůži na mém krku. Na chvíli mě to téměř oslepilo. I bych, asi upadla, kdyby mě ta ruka na boku nesevřela pevněji.\n"Hnusí se mi způsob, jak se mnou jednáš." Vyhrkla jsem. Neměla jsem co ztratit. Tedy jsem v to aspoň doufala. Jestliže mám zemřít, tak se ctí. Ale jemu to zjevně připadalo směšné. Tiše posměšně vydechl, což způsobilo, že mi jeho dech ovál šíji a málem mě to dostalo do kolen.\nJak jsem doufala, aby mě nechal být. Aby si to rozmyslel a nechal mě volně odejít….\nRuka z boku zase začala putovat. Tentokrát se přesunula přes bříško až na druhou strnu, kde se mnou tak rychle škubl, že jsem mu narazila do hrudníku. Nebo spíše do celého těla. Ale snažila jsem se to nevnímat. Děsila mě hrůzná myšlenka, že bych mohla před smrtí sloužit jako loutka.\n"Já ti neublížím." Zašeptal mi do ucha.\nVážně ne? Tak jak vysvětlí ty mrtvé. To že se vloupal ke mně. Jak mi tímto dokazuje, že mi neublíží. Nevěřila bych tomu, ani kdyby mě přemlouval.\n"Líbí se mi tvá vůně." Hlesl a opět zabořil obličej kamsi mezi vlasy na mou kůži. Na sucho jsem polkla. Nemohla jsem připustit, aby tohle dělal. Nechtěla jsem být v jeho přítomnosti. A ještě více mě děsily reakce vlastního těla. Nedokázala jsem zabránit tomu, že se mému tělu, všechny tyto jeho tahy, líbily. A to mě vytáčelo. Dříve, či později tu masku prokoukne a já budu dočista v koncích. Takže opravdu doufám, že to bude později.\nAčkoli, čím dříve, tím lépe…..\nNe, na takové věci nesmím myslet!\n"Otoč se." Zavrčel mi do vlasů.\n"Jak se mám otočit?" Sípla jsem bezmocně. Nechtěla jsem způsobit další problémy svou neomaleností. Povzdechl si a prsty stočil okolo mého boku, načež trhnul, až jsem se ocitla přímo před ním. Klopila jsem pohled k zemi. Nechtěla jsem se na něj podívat ani koutkem oka. Nestál mi za ten pohled. Byl to přeci vrah. V mžiku bych mohla mít v srdci kulku, tak proč si kazit poslední okamžiky?\n"Podívej se na mě." Zavrčel znovu. Znělo to dost naštvaně, ale ani tak jsem neuposlechla. Zapřel mi tedy bradu dvěma prsty a vyzvedl mi hlavu nahoru. Chtěla jsem zavřít oči. S tím by nic neudělal. Leda by mi je vydloubl z důlků. Ale to by zřejmě ztratilo ten efekt. Jenže moje zvědavost přeci jen zvítězila a já se mu zahleděla do očí.\nMyslela jsem, že se mi zvedne žaludek, jako se mi to stávalo vždy, když jsem slýchala o úmrtích a těchto chodících lidských zrůdách. Ale síla pohledu těch tmavých uhrančivých očí, jako by mě naopak uklidňovala. Tvářil se dosti ledově, což naopak rozbíjelo ten pohled jeho očí. Nedokázala jsem se v něm vyznat. Byla jako bludiště bez cesty ven. Co byl zač? A proč zrovna já?\n"Hodná holka." Pousmál se drze a se stejnou vervou položil jednu ruku na má bedra. Aby si mě tak mohl přitáhnout k sobě.\n"Kdo jsi?" Pípla jsem dostatečně nahlas, aby ho to zarazilo.\n"Já? To není podstatné." Zdvihl u toho jedno obočí.\n"Trvám na tom." Stáhla jsem obočí a na čele mi vyrazilo několik vrásek.\n"Jestli budeš lpět na maličkost, nikdy si neužiješ ostatní věci." Pousmál se. Byl to nepříjemný pokřivený výraz, který mi, z jakéhosi záhadného důvodu, vháněl červeň do tváří. Stáhl mě do své horké náruče a připravil mě tak o několik dalších úderů srdce.\n"Je…je to slušnost." Vykoktala jsem a snažila se dál udržet soudnost ve tváři. Nechtěla jsem si připustit, že se mi líbí. To by bylo přeci zvrácené.\n"Nejsi u sebe doma, a přesto se chováš, jako by ti tu vše patřilo." Zamračil se.\n"Nechci být hrubá." Ale chci!\nNaklonil se opět k mému uchu, což mu nedělalo problém, protože mezi našimi těly nebyla jediná mezírka. Volnou rukou přejel od ramene až na krk a zavrčel mi naštvaně své jméno do ucha. Zřejmě mu bylo proti srsti ho jen vyslovit.\nZnovu se mi podíval do očí a ruku nechal na místě. Možná si mě jen jistil. Abych neutekla. Protože divoce zuřivé zášlehy v jeho očích byly více než patrné. Opět jsem ho chtěla vytrhnout slovy z tužeb, ale nepovedlo se mi to dostatečně rychle. Tvrdě dolehl na mé rty. Nemohla jsem nic. Pohnout se, ucuknout, odstrčit ho. A to i když jsem měla ruce položené na jeho hrudi. Popírala jsem skutečnost, že mě vábí, každý její záhyb, který bych prsty mohla prozkoumávat, kdybych se třeba byť jen na okamžik podvolila. Ale to bych mu zavdala záminku, aby pokračoval. A nebyla jsem si zrovna dvakrát jistá, že něco takového chci. Že chci cítit tu žhavou touhu na své kůži.\nZnovu jsem zatlačila do jeho hrudi. Nevím jestli to byla jeho iniciativa, ale opravdu povolil. Silou jsem ho odstrčila a s rychlým nápřahem mu uštědřila facku.\n"Nejsem žádná figurka!" Procedila jsem zuříc nad tím zjištěním.\nDo teď si pamatuji výraz, se kterým na mě pak pohlédl. Byla v něm taková zuřivost, že jsem si byla téměř jistá, že se nedožiji příštích několika sekund. Ale byla jsem s tím smířená. V té chvíli bych čekala opravdu téměř cokoli. A právě, téměř cokoli!\nAle on se ke mně vrátil. Přivřené oči naznačovaly, že jsem určitě neudělala dobře. Co víc, tohle byla zřejmě kardinální chyba. Přeci se říká: Nestrkej hlavu lvovi do tlamy. Musela mě asi oslepit čistá blbost. Chytil mě pevně v pase a druhou rukou rozpustil mé ohnivé vlasy. Ponořil ji hluboko mezi ně a přitáhl si mě znovu na své rty. Na plné čáře jsem selhala. Jako by mě pohltily pekelné plameny. Kousl mě do spodního rtu, až jsem myslela, že mi z něj poteče krev. Ale zřejmě to splnilo svůj úkol, protože jsem bolestně pootevřela ústa. Oči jsem držela pevně zavřené, až jsem cítila, jak se vše točí. Zřejmě jsem i zadržovala dech, protože, když si mě znovu přitáhl k tělu, rozklepaně jsem vydechla. Okamžitě jazykem vklouzl do mezery v mých rtech.\nZaplavil mě čistý oheň. Líbal mě, jako by to byl poslední okamžik. Jako oheň. Jeho jazyk fungoval, jako plameny. Každý kus těla, který jsem s ním sdílela, žhnul, jako by mě spaloval. Nedokázala jsem se ani pořádně nadechnout, natož se mu nějak bránit. Ale i tak jsem se nechtěla vzdát. Kdybych se podvolila, znamenalo by to, že vyhrál. A to jsem v žádném případě nemohla dopustit. Odtáhl se a zadumaně se mi zadíval do tváře.\n"Tak už mě netýrej. Zabij mě. Už to chci mít za sebou." Vhrkla jsem, když jsem konečně popadla dech.\n"Proč myslíš, že tě chci zabít?" Přivřel opět oči.\nVzal mi vítr z plachet. Opravdu to chtěl udělat? Nebo si to jen vysnila má bujná představivost. Ale co pak ti co zabil? Také náhoda? Nebo jen součást jeho lstivého plánu, jak mě získat pro sebe?\nJen se pousmál. Jako blázen. Jako všech bláznů král. Naviklal můj úsudek a velice ho to těšilo. Znovu, a daleko hruběji, se dostal s jazykem do mých úst. Ta ještě nepřestala pálit. Znovu jsem byla v jednom ohni. Co byl zač, ze semnou dělal takovéto věci. Nechtěla jsem se podvolit. A nebylo to tím, že by se mi to nelíbilo. Měla jsem co dělat, abych se udržela. Ale nechtěla jsem, aby si semnou hrál, jako kočka s myší. Na to jsem měla svou hrdost. A právě ta mě držela, abych se nepoddala jeho žhavým trýznivým polibkům.\nJenže ta bolest se nedala vydržet. Bylo to, jako by měl v ústech jed a snažil se mě jím otrávit. Aniž bych si to uvědomovala, moje mysl přestávala reálně uvažovat, takže jsem se nevědomky podvolovala. Bylo to, jako by to on sám dobře věděl, že se tohle stane. Mezi prsty jsem svírala látku jeho porozhalené košile. Bála jsem se, že když se nebudu držet, upadnu. S každým úderem jeho srdce, jako by mi říkal: Jsi jen má, tak už to vzdej, vzdej, vzdej!\nAle protože jsem stále vzdorovitě držela poslední myšlenku v hlavě, nezbylo mu nic jiného, než opět přitvrdit. Tak tvrdě mě přimáčkl do své náruče, až jsem myslela, že mě udusí. Nebo že mi ve chvilce snad zlomí vaz. Místo toho jsem bolestně stáhla obličej a ruce mi bezmocně zapluly pod okraje košile. Nechala jsem se unést tou omamnou vůní, která se kolem mě šířila silně, jako toxický odpad a trávila mě zevnitř. Pomalu se šířila mými žilami až k srdci, které zběsile tlouklo. To jeho bylo oproti tomu klidné. A možná se mi jen zdálo, že se v tu chvíli usmál, stále mi připomínajíc ústy, kdo je tu vlastně pánem.\n"Prosím přestaň." Vyhrkla jsem, když se na chvíli odtáhl, aby mohl načerpat sílu na nový útok na mé opuchlé rty.\n"Proč bych měl?" Zazářilo mu v očích.\n"Protože mám strach. Nevím, co máš se mnou v plánu a děsí mě to." Vyhrkla jsem ze sebe.\nJedním škubnutím za vlasy mi zaklonil hlavu. Samozřejmě jsem vykřikla, protože jsem to nečekala. Napřed mi přes hrdlo přejel nehty, a pak se k němu sklonil rty a hladově jej několikrát políbil.\n"Neříkej mi, že ten záměr nevidíš." Zasmál se.\n"Asi si budeš myslet, že jsem slepá, ale nevidím." Pískla jsem a snažila se popřít vzrušení, které ve mně vyvolával. Těmi prašivými rty se zastavil až v důlku mez klíčními kostmi. Málem jsem se neubránila stenu. Jen jsem se tupě zachvěla pod náporem toho pocitu a nechala na chvíli odvát to, že můj věznitel je krutým démonem.\n"Naivně jsem si myslel, že ze mě strach mít nemůžeš, když mě za mými zády pomlouváš." Smál se tomu a přejížděl nosem po klíčních kostech. Přála jsem si, aby toho nechal. Nebylo to nepříjemné. Spíš jsem se bála, že to nikdy neskončí.\n"Pusť mě." Vykřikla jsem nařčeně. Nebyla jsem žádná bojácná husička. Teď mi sám připomněl, kdo že vlastně jsem. Silo jsem ho odstrčila.\n"Ty!" Vykřikl a opravdu se tvářil, že mě brzy uškrtí. Tak jen do toho, proto jsem přeci tady, ne?\n"Jen to zkus. Nenaletím na tvé chabé triky. Nejsem něco, s čím si můžeš jen tak hrát." Dokončila jsem svou obhajobu a opravdu jsem měla chuť mu poplivat boty. Ale to stejně nešlo, protože jsem měla ústa v jednom ohni.\nAniž bych si to uvědomovala, jeho rty mě k sobě táhly. A nejen ony. I jeho tělo zpívalo lačnou přitažlivou píseň svádění. Na druhou stranu mě jeho oči pěkně děsily, protože takhle potemněly poprvé. Naháněly hrůzu, jako nepoznaná tma odříznutých ulic města. Dřív než jsem stihla cokoli udělat, ozval se vzduchem svistot kovového předmětu. Na kulku to bylo moc tiché, takže jsem předpokládala, že jen ve vzteku hodil tužku, nebo něco podobného. Úsměv v mysli mi ztvrdnul, jakmile mi kolem horní poloviny nohy proletěl malý ruční meč a prořízl nejen látku mých šatů, v tom místě, ale také kůži, tamtéž.\nBolestně jsem zasyčela. Oči jsem pevně zavřela, stejně jako jsem sevřela ruce v pěst. Říkala jsem si, že jsem dostatečně silná, abych to vydržela. I když mi instinkt velel, abych se za to poraněné místo chytila. Jak my mohl nalhávat, že mi neublíží. Že se mě vlastně nechystá zabít.\nUslyšela jsem, že se ke mně přiblížil, ale netroufala jsem si oči otevřít. Na to jsem moc věřila síle okamžiku, že už za chvíli bude po všem. Jeho velké ruce stiskly nohu okolo té rány. Okamžitě jsem se na něj podívala. Klečel přede mnou. Čelem se dotýkal mé nohy a dýchal na mou ránu. Chtěla jsem se mu vysmeknout, ale nešlo to.\nJeště více mě překvapilo, když začal olizovat krev z rány. A ač nerada, musím přiznat, že to bylo vážně příjemné. V uších mi tupě pískalo a nezmohla jsem se ani na slovo, abych ho zastavila. Čím déle se dotýkal mé kůže, tím hůře jsem jeho dotykům dokázala odolávat.\n"Prosím." Pípla jsem z posledních sil, než jsem se zhroutila na kolena. Dost to bolelo, ale já to prostě jen tak přešla. Teď jsem byla zhruba ve stejné výšce, jako on. Zdvihl na mě své temné oči a stále nepouštěl mou nohu v místech té ranky, ze které už netekla jediná kapka krve. To jak se o to jazykem postaral, mě znervóznilo, protože teď si mlsně olízl rty, protože na nich pár kapek mé krve ještě ulpívalo.\nJeho pohled ze mě dočista odpařil poslední kapky svobodné vůle. Pustil se mé nohy a jal se olizovat vlastní prsty od mé krve, která na ně stekla. Překvapeně jsem vykulila oči. Každý normální člověk, by si je šel umýt. Nebo by se mě určitě nesnažil vysát. Ale on rozhodně nebyl normální. O tom opravdu žádná. Pootevřela jsem rty v němém údivu a nespouštěla pohled z jeho omamně temných očí.\n"Ještě stále si myslíš, že tě chci zabít?" Přivřel obě oči a naklonil hlavu na stranu. Odpověděla bych mu, kdybych toho byla schopná. Nejen, že jsem nedokázala najít vhodnou odpověď, ale zároveň jsem nedokázala ani promluvit. Kdyby mě chtěl zabít, tak by to už udělal. A když mě sám zranil, okamžitě se to snažil odčinit. Co byl zač, a proč tohle dělal? Strčil do mě, až jsem spadla na záda. S úsměvem se naklonil nad mou ránu a políbil jí.\nBlahem se mi postavily všechny chloupky na těle. Stále mě ale v koutku mysli hlodal zbytek strachu z toho, že by mě přeci jen na konci mohl zabít. Takže jsem začala couvat. To ho zjevně popudilo. Zřejmě nečekal takový odpor i po tom, co ke mně byl natolik vstřícný, že se mi svým vlastním unikátním způsobem omluvil za ránu na mé noze.\n"Nač tolik přemáhání?" Odklonil na chvíli hlavu stranou a zavřel při tom oči. Pak se na mě ale zhurta otočil a začal ke mně pomalu přibližovat. Jako by věděl, že už mě zavřel v kleci, že už prostě nemám kam bych utekla. A zjistila jsem to velmi brzy, když jsem zády narazila do dřevěného obkladu na zdi. S drzým úsměvem na tváři se dostal až pět centimetrů od mého obličeje. Ruce přímo vedle těch mých a jednu nohu mezi mými.\n"Věř mi, že mě budeš prosit, abych už nikdy nepřestal." Tančili mu ďáblíci v očích, ale už jsem to moc dobře neregistrovala, jelikož jsem se opět dostala do moci té jeho zlověstně přitažlivé vůně. Stočil hlavu na stranu a lačně se přimáčkl k mým rtům. Oheň mě doslova pohltil. Nedokázala jsem myslet na nic jiného, než jako v jeho slinách byla cítit pachuť rzi z mé krve. Celé mé tělo bolelo pod náporem jeho těla. A přes to, jsem si opravdu neuměla představit, že by mě teď měl pustit.