Zámecká romantika | Báječná Svatba\nAlenka s Markem měli už na úvodní schůzce jasno v tom, kde si chtějí říct své „ano“ – jejich volba padla na zámek v Dobříši. Hostina se původně měla konat v pražském luxusním hotelu, ale kvůli ženichovu pracovnímu vytížení – hraje jako profesionální fotbalista v zahraniční – přicházelo v úvahu jediné datum, kdy už byl hlavní sál obsazený. Jako náhradu si proto vybrali krčský Chateau St Havel, který skvěle zapadl do romantického pojetí jejich svatebního dne.\n// www.bajecnasvatba.cz // spokojené páry // Zámecká romantika\nPůvodně si Alenka s Markem pohrávali s myšlenkou, že by jim prstýnky na obřad přinesla jejich milovaná čivava Nikolka. Nakonec z toho sešlo, a tak jsme Nikolce alespoň zajistili velkou mašli a vlastní židličku u hlavního stolu.\nZrcadlový sál dobříšského zámku je bohatě zdobený freskami a štukováním. Na obřad jsme proto žádné větší květinové dekorace nechystali, protože by v takovém prostoru stejně zanikly.\nPo obřadu utvořili hosté špalír v slavném zámeckém parku a Alenka s Markem si užili procházku v mýdlových bublinkách. Na konci špalíru čekalo na novomanžele hned několik překvapení. Nejdříve jim teta se strýcem odění v tradičních krojích nabídli chléb a sůl na uvítanou do manželského života. Další překvapení už tak příjemné nebylo – příslušníci sboru SNB nasadili novomanželům pouta za porušování dopravních předpisů cestou na obřad. Alenka s Markem se ale pohotově vykoupili slivovicí, a tak se okovů zase rychle zbavili. Do třetice si museli prostříhat cestu do manželství obrovským srdcem a provést první novomanželský výkop slavnostně nazdobenými míči.\nNa krčském zámku čekalo na hosty malé občerstvení, a když přijeli i novomanželé, zasedli všichni společně ke svatební hostině. Nejdříve se ale samozřejmě rozbíjel talíř a ženich přenesl nevěstu podle tradice přes práh.\nPo hostině čekal hosty bohatý program – karikaturista, barmanská show, prezentace fotografií, nádherný ohňostroj… A mezitím to všichni pořádně roztáčeli na tanečním parketu.\nDnes už mají Alenka s Markem krásnou dcerušku Aničku. Všem třem přejeme spoustu štěstí a lásky!


Rostliny: Lonicera periclymenum - zimolez ovíjivý\nPoslal(a) knizniklub 24.11. 2017 10:45:37 (7968 čtenářů)\nPopis: Zimolez ovíjivý je středně rychle rostoucí pravotočivá ovíjivá liána, dosahující do výšky 3–6 m, s opadavými vstřícnými listy. Jeho listy stojí vždy volně a nesrůstají ani na vrcholu výhonu. Trubkovité, žlutavě bílé nebo růžově bílé květy se objevují ve vrcholových květenstvích po šesti až osmi květech od května do června/července a silně voní. Existují i odrůdy s odlišnými barvami květů.\nVýchovný řez: Po zasazení zkraťte rostlinu o dvě třetiny, aby se od báze vyvinuly silné výhony. Přiveďte tyto silné výhony k podpěře a upevněte je na ní. Jakmile se začnou samy proplétat, není potřeba dalšího upevňování.\nUdržovací řez: Protože se výhonky navzájem hustě proplétají, není obvykle cílený řez možný. Květy se většinou objevují na větévkách z loňského, někdy však na výhonech z letošního roku. Pokud je to možné, zkraťte odkvetlé výhony v létě o jednu třetinu a ustřihněte špičky výhonů, pokud tyto dosáhly své konečné délky. Pokud máte jen málo místa, proveďte prořezání postranních výhonů na dvě až tři očka. Je-li místa dostatek, není potřeba rostlinu zkracovat. Udržovací řez můžete provést i na konci zimy. Při něm se všechny loňské odstávající výhony zkrátí na několik párů pupenů, kostra ze starších výhonů zůstane zachována.\nZmlazovací řez: Zimolez snáší zmlazovací řez dobře. Ten začne být vhodný, když rostlina na bázi pomalu vyholuje. Všechny silné výhony zkrátíte za tímto účelem na 50–60 cm nad zemí. Všechny tenké, uschlé a poškozené výhony odstraňte úplně. Rostliny se obvykle dobře obnovují ze spodní části a vyrostou opět do bujně kvetoucích keřů.\nZvláštní upozornění: Na suchých stanovištích je zimolez náchylný na napadení mšicemi. Jinak je zimolez nenáročná liána, která dobře prospívá i v polostínu.\nVhodná doba řezu: Začátek jara před vyrašením.\nDalší druhy: Zimolez kozí list (Lonicera caprifolium) se podobá zimolezu ovíjivému, ale páry listů na špičce výhonu jsou svými bázemi srostlé. Zimolez Heckrotův (Lonicera × heckrotii) je o něco slabšího vzrůstu, bujněji kvetoucí a intenzivněji purpurově zbarvený. Svítivě červené až oranžovočervené trubkovité květy zimolezu Brownova (Lonicera × brownii ’Dropmore Scarlet‘) sedí v několika přeslenech nad sebou; je jich mnoho a kvetou od června až do září.\nStálezelený zimolez japonský (Lonicera japonica) je rychle rostoucí popínavka, kterou kvůli jejímu nezkrotnému růstu nelze kombinovat s jinými popínavými rostlinami. Silně aromatické bílé až krémové květy se otevírají v červnu, na podzim většinou následuje druhé silné kvetení. Tento zimolez prořezávejte až k hlavním výhonům, a to nejlépe na konci zimy nůžkami na živý plot. Hlavní výhony můžete navíc o jednu třetinu zkrátit. To je nejjednodušší způsob, jak udržet stálezelený zimolez japonský v té nejlepší formě.\nKresba: Výhony zimolezu se navzájem proplétají, a proto je cílený řez téměř nemožný. Květy se tvoří na letorostech loňských výhonů a na konci letošních letorostů. Proto ponechejte kosterní soustavu z tlustých výhonů bez zásahu, ale silně zkraťte loňské odkvetlé postranní výhony. Ke zmlazení můžete rostliny na začátku jara zkrátit asi na 50 cm nad zemí.\nRejstřík: TÉMATA stálezelené keře, listnaté opadavé keře, živé ploty, popínavé rostliny, ENCYKLOPEDIE listnaté opadavé keře, popínavé rostliny, lonicera, ovíjivý, periclymenum, zimolez, ČLÁNKY lonicera, ovíjivý, periclymenum, zimolez, ATLAS lonicera, ovíjivý, periclymenum, zimolez, FOTOGALERIE lonicera, ovíjivý, periclymenum, zimolez, FOTOGALERIE DF lonicera, ovíjivý, periclymenum, zimolez, SEZNAM ČLÁNKŮ: LON...\nČlánky: lonicera periclymenum\n19.09 kB čtenářů Hedera helix 'Pedata' - břečťan popínavý\n23.73 kB čtenářů Rostliny - světelné nároky popínavek a keřů pěstovaných u zdí\n69.10 kB čtenářů Lonicera - zimolez\n33.06 kB čtenářů Vonné rostliny\n2.95 kB čtenářů Lonicera periclymenum 'Scentsation' - zimolez německý\n6.00 kB čtenářů Lonicera periclymenum 'Chojnow' - zimolez německý\n24.01 kB čtenářů Na zahradě mezi liánami (1)\n27.20 kB čtenářů Rostliny pro večer a noc\n60.04 kB čtenářů Popínavé rostliny s dekorativními květy\n59.11 kB čtenářů Dřeviny kvetoucí v létě\n1.99 kB čtenářů Navedení popínavých rostlin\n4.00 kB čtenářů Popínavé rostliny na oporu\n84.24 kB čtenářů Clematis - pěstování\n21.35 kB čtenářů Přísavník na zdivo bez omítky ?\n6.52 kB čtenářů Problém s břečťanem - nová fasáda\nPopínavé rostliny - výběr podle vzhledu a užitkovosti


Pronájem rekreačních objektů Podolí | Eurobydleni.cz\nPronájem rekreačních objektů Podolí\nPronájem rekreačních objektů Podolí najdete na Eurobydleni.cz v kategorii rekreační objekty k pronájmu Podolí v (150+) inzerátech.\nRekreační objekty pronájem Podolí\nLáká vás prožít dovolenou v krásné přírodě a ubytovat se přitom v pronajatém rekreačním objektu v okolí Podolí? Útulné ubytování pro váš prodloužený víkend či dovolenou můžete najít prostřednictvím Eurobydleni.cz. Rekreační objekty k pronájmu Podolí patří k čím dál tím oblíbenějším typům ubytování, proto neváhejte a vyberte si takovou nemovitost, která bude nejvíce odpovídat vaším potřebám, dříve než vás předběhne někdo jiný. Pronájem rekreačních objektů Podolí je často vyhledávaný zejména lidmi, kteří ve chvílích volna utíkají z městského dění do přírody.\nRekreační objekty pronájem v Podolí\nAktuální nabídka pronájem rekreačního objektu Podolí je denně doplňována nejnovějšími inzeráty od českých i moravských realitních kanceláří, proto věříme, že chalupu či chatu v Podolí pro relaxaci si díky Eurobydleni.cz najdete opravdu každý, kdo miluje pobyt na čerstvém vzduchu, táboření, houbaření i jiné venkovní aktivity. Rekreační objekty Podolí pronájem poskytují možnost poznat oblast Podolí a prožít tak dovolenou či klidný prodloužený víkend na novém místě.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující rekreační objekty Podolí, a to rekreační objekty na prodej Podolí, pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí, Rekreační objekty Podolí na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii rekreační objekty k pronájmu Podolí nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích rekreační objekty Podolí, rekreační objekty k prodeji Podolí, rekreační objekty k pronájmu Podolí, Rekreační objekty Podolí na dražba.\nRekreační objekty k pronájmu Podolí\nchaty k pronájmům Podolí\nchalupy k pronájmům Podolí\nzemědělské usedlosti k pronájmu Podolí\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro rekreační objekty Podolí, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nDalší lokality v okolí pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí. Určitě lépe naleznete pronájem rekreačního objektu pronájmy rekreačních objektů Podolí, který hledáte.


„Žena mytí rukou“, Gerard Terborch - popis malby - Muzea a umění - 2022\nŽena mytí rukou - Gerard Terborch. 53 x 45\nGerard Terborch - vynikající mistr žánrové malby nizozemské školy XVII. Století. Na začátku své kariéry psal hlavně scény z rolnického života a vojáků a od konce 40. let 20. století se začal specializovat na scény v interiérech s malým počtem postav - zpravidla se jednalo o páry, dámy, čtení, psaní a přehrávání hudby. Je možné, že zde vyobrazená dáma je sestrou umělce.\nUmělec žil v nouzi, což vysvětluje skutečnost, že jako model použil úzký okruh blízkých lidí, zejména jeho sestry Geziny. S největší pravděpodobností je na obrázku zastoupena ona "Žena mytí rukou".\nObvykle jsou takové příběhy badatelé interpretovány jako alegorie rozpuštěného života, ale v tomto případě je obsah práce pravděpodobně alegorie ctnosti. Její symboly jsou baldachýn s uzavřenou postelí (v mnoha jiných plátenách je od sebe oddělený), mytí rukou dámou (od doby soudu s Kristem Pontiem Pilátem, toto gesto symbolizuje neochotu účastnit se něčeho trestuhodného), absence šperků na stole (v jiných podobných scénách v Terborch, takové šperky se „čtou“ jako platba za milostné radosti) a konečně pes chránící pokoj hostesky.\nNejvýraznější ilustrace významu symbolu zvířete může sloužit jako obraz Jana van Eycka „Portrét páru Arnolfiniho“, uloženého v Národní galerii v Londýně.\nZ malebného hlediska se Terborch v této práci ukázal jako nepřekonatelný mistr přenosu hmoty, zejména bílý satén (dívčí šaty) a vícebarevný ubrus.\nPodívejte se na video: Hygienická dezinfekce rukou a mytí rukou (Červen 2022).\nTato věta je prostě bezkonkurenční :), je to pro mě příjemné)))))\nZvědavě, ale není to jasné\nCopyright 2022 \_ „Žena mytí rukou“, Gerard Terborch - popis malby...


Pro zajištění co nejlepší uživatelské zkušenosti používá ubytování Japanese Cultural Heritage Ochiairo Murakami na své webové stránce vlastní soubory cookies a soubory cookies třetích stran, a to na technické, analytické a marketingové účely. Pokračováním na naší webové stránce souhlasíte s používáním souborů cookie. Více informací naleznete v našem Prohlášení o používání cookies.\nToto prohlášení o používání cookie se vztahuje na webovou stránku www.ochiairomurakami.com, kterou vlastní a provozuje ubytování Japanese Cultural Heritage Ochiairo Murakami a popisuje, jak používáme osobní údaje shromážděné prostřednictvím souborů cookies a dalších technik včetně pixelů (dále jen jako „cookies“) na našich webových stránkách www.ochiairomurakami.com (dále jen jako „stránky“).\nPokud si přejete zrušit používání souborů cookies, které jsou popsány v této části prohlášení a nemáte k dispozici žádný způsob odhlášení (například v nastavení prohlížeče), obraťte se prosím na info@ochiairo.co.jp .\nPokud máte otázky nebo pochybnosti týkající se zpracování Vašich osobních údajů nebo pokud si přejete uplatnit některá z práv, která na základě tohoto prohlášení máte, můžete nás kontaktovat prostřednictvím: info@ochiairo.co.jp . S otázkami a stížnostmi můžete také kontaktovat příslušný orgán pro ochranu osobních údajů.


Benefiční koncert České filharmonie vynesl 2,5 milionu korun na podporu vyčerpaných zdravotníků :: Regionální zpravodajství\n8. duben 2021, 06:45\nPraha – Česká filharmonie věnovala svůj jarní koncert všem zdravotníkům pečujícím o pacienty s nemocí covid-19. Na veřejnou sbírku, kterou připravila Nadace Via, přispělo tisíc dárců částkou v hodnotě téměř 2,5 milionu korun. Výtěžek zajistí přetíženým zdravotníkům včasnou a odbornou psychosociální pomoc. Pomůže vyškolit dobrovolníky, kteří budou poskytovat podporu svým kolegům přímo v nemocnicích a pomohou snížit následky jejich současného přetížení.\nVe čtvrtek 25. března zahrál první český orchestr hrdinům dnešní doby, tedy všem těm, jejichž každodenní stres, vyčerpání i bezmoc nyní přesahují představitelné meze. Během druhého koncertu z cyklu Jarní hvězdy České filharmonie zazněly pod taktovkou šéfdirigenta Semjona Byčkova dvě skladby Ludwiga van Beethovena – předehra Coriolanus a Třetí symfonie „Eroica“ a dánský virtuos Nikolaj Szeps-Znaider přednesl první houslový koncert Maxe Brucha. Během koncertu mohli dárci přispívat na sbírku zasláním dárcovských DMS nebo prostřednictvím platformy pro online dárcovství Darujme.cz, kde sbírka běžela až do neděle 4. dubna. „Výsledek veřejné sbírky na podporu zdravotníkům, kterou jsme vyhlásili na benefičním koncertu s šéfdirigentem Semjonem Byčkovem, nás překvapil, nebo spíše zaskočil,“ přiznáváDavid Mareček, generální ředitel České filharmonie. „Vůbec jsme nečekali, že sbírka bude mít takový úspěch. Všem dárcům proto upřímně děkuji!“\nProškolení jednoho dobrovolníka, který bude poskytovat svým kolegům psychosociální pomoc, stojí 17 500 Kč. Vybraná částka umožní zorganizovat 5 certifikovaných kurzů pro pomáhající zdravotníky, peery a interventy. Kurz je dle možností zdravotnického terénu organizován pro skupinu dvaceti až třiceti osob, což představuje proškolení přibližně 140 zdravotníků. „Národní centrum ošetřovatelství a nelékařských zdravotnických oborů velmi děkuje všem dárcům za jejich velkorysou podporu. Stejně jako finanční dar je pro zdravotníky důležitá jeho symbolika a srdečné vzkazy, které jsou s ním spojeny. Ještě jednou děkujeme za energii, kterou nás dobíjíte,“ vzkazují všem dárcům PhDr. Lukáš Humpl, garant Systému psychosociální intervenční služby a PharmDr. Jan Šaloun, Ph.D., ředitel NCO NZO.\nCílem je do budoucna vyškolit 1200 dobrovolníků z řad zdravotníků. Vznikne tak unikátní síť kolegiální psychické podpory, která nepomůže jen v současné pandemii, ale bude zasahovat při mimořádných událostech i v budoucnu. Projekt je zaštítěn Asociací českých a moravských nemocnic za aktivní podpory Odborového svazu zdravotnictví a sociální péče ČR. Realizace proběhne ve spolupráci s Národním centrem ošetřovatelství a nelékařských zdravotnických oborů prostřednictvím Systému psychosociální intervenční služby.


práškové lakování Archivy | SVKOL - magazín\nZář 5, 2017\nPráškové lakování jeho nesporné výhody při povrchové úpravě kovů\nPráškové lakování je moderní technologie povrchové úpravy kovů. Splňuje přísná kritéria pro ochranu životního prostřední. Práškové lakování je ekologické, ekonomické a výsledky jsou velmi kvalitní. Tato metoda je bezpečná vůči lidskému zdraví. Historie práškového lakování...


V Harrachově zavřeli můstky, skokani nemají kde trénovat - iDNES.cz\nNa harrachovských můstcích vyrostl i olympijský medailista a místní patriot Pavel Ploc. Takhle před několika lety zapózoval právě v hojně využívaném areálu středních můstků, který teď musel být kvůli havarijnímu stavu uzavřen. | foto: Ota Bartovský, MAFRA\nTrénovali tu nejlepší reprezentanti, vyrostly tu celé generace skokanů na lyžích a sdruženářů, konaly se tu světové závody. To už je však minulost. Harrachovské můstky dospěly do tak bídného stavu, že na nich musel být přerušen provoz.\nV Mamutí a velký můstek v Harrachově, dříve chlouba českého lyžování, už kvůli zchátralosti neslouží delší dobu. Nyní provozovatel uzavřel i areál středních můstků, kde v zimě trénovali skokani z celé republiky v čele s nejlepšími reprezentanty.\n„Je to katastrofa. Největší pohromu to znamená pro mládež, která z finančních i časových důvodů nemůže jezdit za tréninkem do příhraničních oblastí Německa, jak to dělají reprezentanti,“ řekl šéftrenér Dukly Liberec Michael Georgiev, který je současně svazovým funkcionářem skoku na lyžích a severské kombinace. „Harrachov je pro nás jedním z klíčových areálů. V zimě jsou tam nejlepší klimatické podmínky, a to se nedá nijak nahradit.“\nVe skokanském areálu za hotelem Skicentrum stojí tři můstky. Podle posudku byl havarijní stav zjištěn u konstrukce můstku K90, nájezdu můstku K40, dále u věže trenérů a vleku.\n„Tyto stavby nesmí být bez zajištění havarijního stavu používány, musí být uzavřeny pro přístup osob a v případě konstrukcí nájezdů musí být zajištěn prostor pod nimi pro riziko odpadávání zkorodovaných částí konstrukce,“ stojí v závěru posudku. Stavby jsou podle něj na konci životnosti a záchrana některých z nich by postrádala ekonomickou logiku.\n„I když je to pro nás z pohledu sportovního i historického těžké rozhodnutí, prodlužovat agónii postrádá smysl. Z pohledu tréninkového procesu skokanů či sdruženářů a mládeže je to komplikace, protože budeme muset výpadek tohoto tréninkového centra nahradit,“ řekl k uzavření můstků šéf svazu lyžařů Lukáš Sobotka.\nStav harrachovského areálu řešila v březnu na svém výjezdu do Libereckého kraje i česká vláda. Na obnovu celého harrachovského areálu by bylo potřeba několik set milionů korun, situaci ovšem ztěžují komplikované majetkové vztahy. „Všichni čekali, že k uzavření harrachovského areálu někdy dojde, je opravdu v hrozném stavu. O nutnosti řešení se mluví už snad osm let. Věřím, že teď se konečně začne něco dít,“ doufá sportovní ředitel českých sdruženářů Tomáš Slavík.\nHarrachovskou „devadesátku“ pravidelně využívala mezi závody česká reprezentace ve skoku i v severské kombinaci. Jiný můstek v republice přes zimu upravený nebývá, nájezd je navíc vybavený chlazenou stopou. Ještě vloni se tu konalo mistrovství republiky ve skoku, které vyhrál Roman Koudelka. Právě on drží rekord můstku výkonem 102,5 metru z léta 2006.\nTeď si na harrachovských můstcích, jejichž historie sahá až do roku 1920, nějakou dobou nikdo nezaskáče. „Bude nám stát celá generace dětí, které bychom potřebovali udržet u sportu. Můstky K40 a K70 byly v provozu od prosince do března, a když nám vypadnou, je to obrovský problém,“ říká sportovní ředitel sdruženářů.\nV létě poslouží skokanům v Libereckém kraji k přípravě můstky na Ještědu, v Lomnici či Desné. Kritické chvíle však přijdou v zimě. „O to víc se budeme snažit jednat s městem Liberec a s ještědským areálem, abychom měli v zimě pro reprezentaci a juniory nachystaný alespoň Ještěd,“ řekl šéftrenér Dukly Michael Georgiev. „Jen doufám, že někdo nebude zase říkat, že se to pro deset skokanů nevyplatí. Na mistrovství světa se nás totiž nikdo nebude ptát, kde jsme trénovali.“\nTémata: Liberecký kraj, Skoky na lyžích, Harrachov, Roman Koudelka, Ještěd, Liberec\nČtveřice skokanů na lyžích Roman Koudelka, Čestmír Kožíšek, oba z LSK Lomnice nad Popelkou, Lukáš Hlava a Vojtěch...


Text vyšel původně na autorově Facebooku.\nI neajťák bez VŠ se může stát vývojářem, pravděpodobně ne špičkovým.\nJe to super práce.\nNevěřte lidem, co říkají “Berou každýho, kdo má ruce a nohy.”\nV květnu předminulého roku jsem se rozhodl cestovat po USA. S tím se pojilo i ukončení smlouvy se zaměstnavatelem, což byl (finální) podnět naučit se něco nového.\nStanovil jsem si tři cíle:\nZkusím se naučit webový front-end.\nRok budu nezaměstnaný a učit se.\nZa rok zkusím jít na pohovor a uvidíme, co se stane.\nI přesto, že jsem (byl) ajťák a umím rozlišit mezi tou modrou a bílou šňůrou do monitoru, o webovém front-endu jsem věděl přibližně stejně jako o skatingu. Taky jsem ve čtrnácti sjel U-rampu, ale už je to dávno a dneska už na rampách stejně nikdo nejezdí.\nTento text pojednává o tom, jak jsem se dostal k tomu, co dělám, a jaká cesta to byla. Nejsem tak daleko, abych dával jasná doporučení o tom, jak to dělat lépe, ale minimálně umím popsat, co potkalo mne, jak to šlo, a co jsem si z celé té srandy odnesl.\nNejvětším impulzem pro front-end byl pro mě UX test, který dělal kolega. Sledoval jsem, jak se 50letý zámečník již desátou minutou snaží na tiskárně navolit tisk na šířku. Proč to tomu pánovi nešlo? Kdo to rozhraní vymyslel? Proč se s tím pán trápí? Proč nad tiskárnou visí manuál, jak z ní dostat vytisknutý papír? A jak by to šlo vymyslet lépe? A proč to nevymyslím já?\nStále častěji jsem si kladl tyto otázky, moc jsem chtěl nešťastnému pánovi pomoci a udělat takový produkt, aby se mu snadno a přirozeně používal. Řešení bylo nasnadě: Naučím se front-end.\nOtázku proč jsem tedy vyřešil, nyní ze zlatého kruhu zbývají ještě další dvě: co a jak.\nNa vývoji webového produktu a jeho použitelnosti se dnes v rozumnějších (větších) firmách podílí více rolí. Jednotlivé role mohou být spojené v jedné osobě či naopak ještě více rozdrobené. Pro toto povídání si je rozdělme následovně:\nProduct Manager: Člověk, který je v kontaktu se zákazníkem a získává od něj představu o požadavcích.\nUX designér: Člověk, který tyto požadavky přijme a nadesignuje produkt tak, aby se zákazníkovi snadno a přirozeně používal.\nProduct Owner: Člověk, který požadavky rozseká na jednotlivé úkoly, vymyslí jednoznačná řešení a prioritizuje úkoly.\nFront-end vývojář: Člověk, který píše reálný kód – fyzicky vytváří viditelnou část aplikace. Může se dělit ještě na pozice front-end kodér (člověk, který píše jednodušší vizuální kód) a front-end programátor (člověk, který píše část logiky aplikace).\nBack-end vývojář: Pro naše povídání není zajímavý, nicméně pro úplnost tvoří kód neviditelné části aplikace v pozadí.\nOd začátku až do dnes mě bavilo zastávat čtyři z oněch šestí rolí (PM, UX, PO, FE), což výrazně komplikovalo otázku “Za jakým cílem tedy jdu?” Příklon k front-end vývojáři spíš tak přirozeně vyplynul z toho, čemu jsem se věnoval nejvíce, než že bych si racionálně stanovil jasný cíl. Stanovení jasného cíle by výrazně pomohlo mé psychické pohodě.\nV průběhu učení jsem poměrně úzce spolupracoval s kamarádem Dulim, který se shodou okolností začal učit programovat ve stejnou dobu. Naše cesty byly odlišné. Zatímco já se díky Gameconu (viz dále) musel naučit kousek od každé role, Duli říkal spíše věty jako: “Jak jste k tomu zadání došli mě nezajímá, hlavně mi řekni, co a jak mám nakódit”. Jeho učení bylo tak výrazně rychlejší a netrvalo dlouho, než začal učit on mě. Jeho záběr byl užší (front-end programátor) a o příbuzných rolích, které jsou dnes pro softwarový vývoj nepostradatelné, nevěděl tolik.\nDodnes nedokážu jednoznačně říct, která z cest je lepší. Duli nabral znalosti poměrně rychle, byl o tři měsíce rychleji zaměstnaný a netrpěl tolik na výběrových řízeních. Moje znalost “přes více rolí” se mi však posléze začala vracet, jakmile jsem nastoupil do firmy. V dalším textu už pak budu (většinově) popisovat cestu front-end programátora.\nZmínil jsem ještě pozici front-end kodéra, tato pozice má však několik “ale”:\nje jich čím dál méně a čím dál více je nahrazují WISYWYG editory,\njsou méně placení,\nrychle narazí na znalostní strop a není se kam posouvat.\nNa začátek je nutné si představit, jaké znalosti se od současného front-end vývojáře očekávají. Základ je:\nknihovny (jQuery, React, Angular…)\nJste-li laik, tedy nepovažujete se za kodéra/programátora, odkázal bych na dvě zlata internetu:\nThe 2018 Web Developer Roadmap. Obsahuje nejen boží roadmapu odkud a jak začít, ale odkazuje na spoustu super kurzů a dalších článků, kam se odrazit.\nFront-end Developer Handbook 2019 jsem objevil až nedávno, nicméně vypadá božsky. Vysvětluje vše od úplných základů až po plně profesionální přístupy.\nJste-li kodér amatér, tedy už jste nějaký kód napsali, doporučil bych tyto dvě věci:\nVýstižně, ale zároveň lehce a vtipně popisuje, co vás tak čeká za cestu, a že se první rok budete cítit trochu jako Alenka v říši divů.\nMožností, jak se “naučit front-end” je více: Studovat vysokou školu, číst knihy a blogy, zapsat se do online kurzů, zapsat se na stáž, sehnat si mentora, pracovat na neziskovém projektu. Dále pak výběrová řízení a zaměstnání (rozvedu v dalších částech). Stanovil jsem si tedy nějakou kombinaci a zkusím je vzít postupně:\nNeziskový projekt se přímo nabízel. V týmu GameConu jsem byl šestým rokem a nutno říci, že Gamecon naplňoval ideální simulační firemní podmínky. Neziskový projekt má své citelné výhody – pracujete na něčem, co se reálně někdy může použít/používá, celý projekt můžete sami řídit, máte k ruce větší tým zkušených kolegů.\nMá ale i citelné nevýhody: Pokud chcete jen kódit, potřebujete všechny role, které vám v týmu chybí (UX, PO, PM, …). Pokud je v týmu nemáte, musíte je udělat vy. A pokud je děláte vy, kód se učíte výrazně pomaleji. Kolegové (kamarádi) z festivalu chodili normálně do práce, takže rozumná spolupráce byla možná jen večer. To zpomaluje postup celého projektu a váš dobrý pocit z dobře udělané práce. A v neposlední řadě nemáte vedle sebe nikoho seniornějšího, který by vám poskytl zpětnou vazbu, jestli celou tu srandu děláte vůbec dobře. Neděláte. Ale nic jiného než se učit chybami vám stejně nezbývá – fail fast.\nCelé pojednání o projektu “redesign webu Gameconu” by vydalo na vlastní případovku. Pokud vás zajímá detailněji, sepsal jsem celé dobrodružství do tohoto dokumentu.\nCo jsem si odnesl:\nNeziskový projekt před vás položí reálné vývojářské výzvy. Pokud nemáte kompletní a zkušený tým, musíte zastávat více rolí (a chcete je zastávat dobře) a učíte se spíše do šířky než do hloubky.\nBudete dělat chyby. Hodně chyb. Od toho neziskové projekty jsou. Neztrácíte žádné peníze, max. tak účastníky festivalu, a ti vás mají stejně rádi. A hlavně … učíte se.\nPřečetl jsem Web ostrý jako břitva (Řezáč), Vzhůru do CSS3 (Michálek) a You don’t know JS (Simpson). Jen v krátkosti:\nWeb ostrý jako břitva je slušná (a notně drahá) kniha a slouží jako úvod do UX a tvorby zadání. Jako kodér se bez ní pohodlně obejdete. Pokud chcete fušovat do UX nebo PM role, poskytne vám solidní základ.\nVzhůru do CSS3 bych směle přeskočil. Michálek je ve front-end komunitě uznávaný odborník, ale mně ta kniha nepomohla. Vše o stylování si pohodlně najdete na CSS tricks, naopak složitější věci jako Gulp nebo Grunt nevysvětluje pro začátečníky příliš názorně.\nYou don’t know JS je vaše Mekka. Dokud ji celou nepřečtete a nevyzkoušíte si nějaké testovací projekty, vůbec nechoďte na pohovor do rozumné firmy. Já přečetl polovinu a u pohovoru měl velké štěstí, ale nikomu dalšímu bych tuto hru s ohněm nedoporučil.\nPřečtěte si You don’t know JS. Celé.\nČeské knihy většinou nestojí za moc. Naučte se anglicky.\nProšel jsem edX kurzem Introduction to React. Po výstupu z kurzu jsem si myslel, že mé znalosti o Reactu jsou už dostatečné na to, abych prošel výběrkem. Omyl. Musel jsem sníst ještě hodně polívky, abych React ovládl alespoň na základní úrovni.\nSamotný Introduction to React od Microsoftu bych spíš nedoporučil a odkázal bych spíš na rozcestník literatury výše.\nKurz je dobrý a pravděpodobně nutný start, ale větší školou jsou reálné kodérské projekty.\nNejefektivnější způsob učení je dle mého stáž či mentorování. Je tak trochu paradoxem či spíše chybou, že jsem (pravděpodobně zahleděný do redesignu GameConu) jim věnoval nejméně času k prozkoumání. Nabízených stáží bylo (pro mně překvapivě) výrazně málo a oslovovat těch pár známých, co jsme spolu taky jednou pili pivo, aby mě mentorovali, mi přišlo hloupé. Zároveň jsem za takovou službu neuměl nabídnout nějaké zajímavější peníze.\nAby to ale celé nebylo smutné, dovolím si pár nákopů, které nemám osobně ozkoušené, ale myslím, že jsou dobrou cestou:\nNapsat na Facebook nebo Linked.in, že se chcete naučit Front-end a zda-li je vás ochoten někdo mentorovat. Nikoho nenutíte, ale zároveň je spousta lidí, kteří jsou ochotní předávat znalosti ostatním.\nSuper začátek je freecodecamp.org. Provede vás prvními krůčky, všechno děláte v prohlížeči a úlohy se postupně ztěžují. Až se dostanete k zadání projektů, které vás naučí nejvíc. Code campem prošel můj kamarád Duli.\nNáš tým nabízí pozice Internů (stáží). Není to nějak zářně placené, ale pivo si z toho koupíte a hlavně: Je to (imho) výrazně efektivní cesta, jak se naučit front-end vývoj. Pod křídla si vás vezmou senioři (pravděpodobně mladší jak vy), kteří vám vše vysvětlí a začnete od menších věcí. A pokud budete pokračovat v cestě, za půl roku z vás může být juniorní vývojář (a tam už se platově dostáváte výrazně nad průměr).\nNaučte se základy s pomocí Freecodecamp.\nNapište na Facebook, aby vás někdo mentoroval. Nejlépe běžte rovnou na stáž.\nV březnu jsem tedy pomalu ukončoval práce na Gameconu (více viz případová studie) a řekl jsem si “Už bych mohl vědět dost, abych se nechal zaměstnat.” Vyhlédl jsem si vysněnou firmu (Kentico), co měla všechny ty fancy věci, které moderní firmy mají: Kávovar s hromadou tlačítek, barevné sedačky, usměvavé lidi a byla 5 min na kole od domu. S úsměvem a novým blejzrem jsem vyšel vstříc prvnímu pohovoru. Přišel první náraz:\nJá: “A co si mám představit řekněme za dvojkou?”\nOna: “No to já nevím, to musíte vědět vy.”\nOna: “Kdybyste se chtěl cokoliv zeptat, vůbec se nebojte.”\nJá: “Jak tady pracujete? Používáte SCRUM?”\nOna: “No, abych se přiznala, já tady dělám HR externě a to je vlastně víc na ty vývojáře.”\nPo pěti výběrových řízení šlo sebevědomí slušně dolů, ale vždycky je dobré mít kolem nějakou psycholožku, třeba moje přítelkyně mi řekla: “Hele, však sis řekl, že to vyzkoušíš. Vždycky se můžeš vrátit do YSoftu, kolikrát jsi říkal, jak super firma to je a jak jsi vlastně nechtěl odejít.”\nPřichází další výběrové řízení: Testovací úkol na tři hodinky, splněno 7 bodů z 9, nakóděné pomocí jQuery. Aplikace běží jak víno, dokonce to i na šipky mění obrázky. Back-end vývojář Godric komentuje: “Jo, vypadá to dobře, ale hodně záleží, co chtějí.” Zpětná vazba přichází: “No, tak to bylo opravdu výrazně juniorní, oni potřebují přece jenom někoho zkušenějšího.”\nSebevědomí jde do háje. Doškrábu se na výběrové řízení do firmy, které jsem kódově začal říkat prasečák. Umístění v brněnských Horních Počernicích, zamřížovaná okna, vstup přes nakládací rampu. Na výběrko zapomněli rezervovat zasedačku, projdu skladem palet a pohovor probíhá v miniaturním kanclu plném nábytku z univerzalu. Business model je jednoduchý: Firma vyrábí džemy, ale dostala evropskou dotaci pro inovace, takže se majitel rozhodl nabrat bandu vývojářů, dát jim minikancl a nechat je vyvinout aplikaci na nabídku a poptávku služeb. Stopadesátou na trhu. Že to není konkurenceschopné, není podstatné, EU to zatáhne. Banda týpků: “Nikdy bych se nechtěl svazovat korporátem, tam ti furt říkají, co a jak máš dělat.” Neptali se na nic technického, vyjma toho, jestli jsem viděl někdy Angular (neviděl), ale to se prý rychle naučím. Jediná otázka byla, kdy nastoupím. Můj osud byl spřízněn už jen s prasečákem – firmě, která neví, co dělá a pro koho, ale nenechá se svazovat.\nProšel jsem celkově osmi výběrovými řízeními, než se to aspoň trochu zlomilo. A, tak jako všude na světě, pomohli k tomu kamarádi (moderně nazýváni jako “kontakty”). U Martina ve Webnode se uvolnila pozice front-end kodéra, přišel tedy první referal.\nMěli nádherně vypracované zadání, které bylo\nakurátní výzvou pro mé schopnosti\ndost přesné a návodné\nnaučilo mě spoustu nových věcí.\nNádherné kanceláře v centru, silný příběh české firmy, která se vypracovala od nuly a dělá moji srdcovku – “Naklikej si sám” webovou stránku. Prošel jsem technickým kolem, kolem s ředitelem. Firmu jsem si zamiloval a přišla nabídka: Nástupní plat výrazně pod úrovní YSoftu a pod republikovým průměrem, ale co už, jsem junior a asi je to stále lepší jak prasečák za těmi okny s mřížemi.\nPokud vás odmítnou, říkejte si proaktivně o zpětnou vazbu. Rychle zjistíte, kde máte mezery a co se doučit.\nDepresivní období je normální a bude to trvat. A ano, nemusí to vyjít. Připravte se na to, že úspěch není automatický a dopad může být tvrdý.\nNeposlouchejte optimistické rady, že dnes berou v podstatě každýho, kdo má ruce a nohy a někdy viděl HTML. Není to tak. Berou dobrý lidi a ty špatný neberou.\nPokud volíte mezi více firmami, vždycky berte tu s lepším technologickým zázemím. Chcete se posouvat nahoru, a to rychle.\nStejně jako každá jiná rozumná firma i naše má poměrně striktní politiku ohledně toho, co můžeme a co nemůžeme zveřejňovat, proto nemůžu napsat příliš konkrétních příkladů (ale můžete to zkusit na pivu) a budu psát spíš obecně.\nPrvní týdny a měsíce ve firmě byly jak přestoupit ze škodovky do stíhačky. Ostatním front-end vývojářům jsem nesahal ani po kotníky, ale ta rychlost, jakou mne byli schopni vyvést znalostně nahoru, byla jako nasadit si raketové boty.\nZačátky kluka vod tiskáren jsou dycky těžký: Hodně jsem se učil, ptal, zkoušel, četl hromadu článků a seděl před Stack overflow. Nikdo mi za tu hromadu věcí, co jsem nevěděl, hlavu neusekl.\nZačala se vracet investice do Gameconu. Díky tomu, že Gamecon nebyla parta kamarádů, ale spíše parta nesehraných a úplně rozdílných lidí, firma rychle rozpoznala, že umím komunikovat s ostatními lidmi a posouvat věci rychle dopředu: Víc než kódit jsem začal odstraňovat překážky a ladit procesy. Posun do role Scrum Mastera byl nabíledni. Senior si mě vzal pod křídla a rychle mě posouval nahoru ve znalosti kódu, kam jsem se posouval i platově.\nNení to tak dávno, kdy korporáty byly terčem (i mého) hejtu. Standardní představa byla, že korporát znamená zatuchlá a zastaralá firma, která vám diktuje procesy a z celé té svázanosti jste smutní a nešťastní. Tak jen na vysvětlenou, ve většině IT firem (které jsem měl možnost poznat) tomu tak není a být ani nemůže. Firmy velice rychle rozpoznaly, že jejich cíl je vydělávat peníze a už otcové jako Uncle Bob nebo Martin Fowler (viz agilní manifest) rozpoznali, jak takovou věc dělat co nejefektivněji: Dát týmům volnou rukou.\nAmerické korporáty tlačí platy českých vývojářů (ale i IT lidí obecně) vzhůru. To má za důsledek dvě věci: Dělá to české firmy smutnými, protože nemají takové zisky, a korporáty šťastnými, protože mají ty nejlepší lidi na trhu. Senioři drží prst na tepu technologického vývoje a táhnou nahoru juniory, kteří se rychle chytnou a utvoří funkční, rychlý a moderní tým. Korporáty neustále tlačí na vzdělávání – stačí půl roku zaspat a už se na vás na konferencích budou dívat skrz prsty “Cože? Vy ještě neznáte React Hooks? Jste někde zaspali? Však to vyšlo už v únoru.”\nNejzajímavější benefit práce v IT korporátu (tedy min. v tom našem) je však nekonečná možnost rozvoje. Vždy je někdo nad vámi, kdo vás posouvá. Z juniora se stanete mediorem, z mediora seniorem. Ze seniora můžete být tech lead. Z tech leada se můžete stát architektem. A nebo ukročíte vedle a půjdete dělat Product Ownera. Nebo UX designéra. Nebo manažera. A když už narazíte na strop ve firmě, vždycky můžete jít do Google. Vždy je v čem se vzdělávat, kam se posouvat. Každý den. Nikdy nenarazíte na strop. Před dvěma lety, když jsem dostal po škole první rozumný plat, jsem myslel, že to je můj (jak platový, tak znalostní) strop a nahoru už to půjde jen velmi pomalu. So wrong!\nKdyž se dívám zpětně na tu dva roky dlouhou cestu od opraváře tiskáren ke Scrum Masterovi/Front-end vývojáři, neřekl bych, že byla vyloženě snadná. Od “jsem Alenka v říši divů, nemluvte na mě prosím španělsky”, přes “jsem v depresi, nikdy mě programování nešlo a toto období je můj životní fail” až k “cítím, že dělám smysluplné věci v technologicky špičkové firmě”. A především: Je to zábava. Každý den se těším, co zase posuneme a cesta tam vůbec nekončí.\nKorporáty nejsou zasmrádlé a rigidní firmy, právě naopak.\nMožnosti rozvoje jsou nekonečné. Je to hrozně dobrý a získávat neustále nové znalosti je super pocit.\nChtěli jste být taky vývojářem?\nCo mě celá ta sranda stála? Psychickou bolest.\nPrvní přišla, když jsem se začal orientovat v moderním front-end vývoji a říkal si, že vůbec netuším, která bije, a neexistuje cesta, jak se to v rozumném čase naučit.\nDruhá přišla s výběrovými řízení, která mne vrátila zpátky na zem a nebylo vůbec snadné to zkoušet dál (a dál).\nTřetí přišla po nástupu do firmy, kdy jsem si uvědomil, co všechno nevím a je potřeba se doučit.\nStálo to nějaké peníze, které jsem musel ušetřit pro rok bez práce. Stálo to nějaký pot a krev, kdy se člověk učí hromadu nových věcí a nemá se koho zeptat na radu. A stálo to tvrdé rozhodnutí, že to zkusím proriskovat, vydržet a uvidíme, co se stane.\nProriskoval jsem to a vyšlo to. Každému to vyjít nemusí a může z toho být nějaký smutek. Na planetě máme jen jeden čas a byla by škoda ho nevyužít, protože se člověk obává, že\nna to nemá buňky,\nse to nejde naučit,\nto není pro něj,\nnajdi jiný náhodný důvod.\nPokud to myslíte vážně, připravte se na nejhorší a začněte se učit. Jo a Gamecon je dobrej testovací projekt a ajťák by se jim teď víc než hodil. A nám se hodí ti internisti. A taky nová sedačka do obýváku.\n13.11.2019 ve 21:57\n14.11.2019 ve 21:47\n19.11.2019 v 07:56\n29.2.2020 ve 14:44\n27.2.2020 ve 15:33\n13.5.2020 v 12:57\n28.5.2020 ve 21:28\nJak jsem se doposud nestal FE vývojářem\n14.3.2021 v 09:36


2.3 V5 čidlo teploty chladící kapaliny : Motory - benzin VW Passat B5/B5.5\n2.3 V5 čidlo teploty chladící kapaliny\nPředmět příspěvku: 2.3 V5 čidlo teploty chladící kapaliny\nNapsal: 11.10.2012 17:48\nV5kaři prosim vás, kde najdu čidlo teploty chladící kapaliny (G62)? Jedno čidlo je hned u chladiče na spodní tlusté hadici, ale to těžko bude to pravé, podle mně je ještě někde jedno, blízko motoru. Po 15 minutách jsem ho sám nenašel. Díky za radu\nPředmět příspěvku: Re: 2.3 V5 čidlo teploty chladící kapaliny\nNapsal: 12.10.2012 20:20\njoooj kaaamo to mě blblo taky je to u motoru ,to maš pravdu,kde presne nevim dal sem to do servisu vw ,museli sundavat spodni kryt motoru,takže budeš muset na rampu.myslim že mezi motorem a převodovkov zespodu vozu. Jinak vešek sem se do 5000kč v Karpoint Karlovy Vary.\nNapsal: 12.10.2012 20:47\n5.000? Neee, to je snad blbý fór čidlo stojí 600,- originální, takže buďto mám špatné info, nebo je to práce na den. A nebo tě museli fakt slušně natáhnout. Jak dlouho ti tam to auto stálo, vezls to jen kvůli čidlu? A prosim tě jaké si měl projevy? Nebo jsi to zjistil jen přes VAG? Mám nějaké subjektivní dojmy, ale rád bych si je ověřil...Díky\nNapsal: 12.10.2012 20:53\nJeště mě napadá - za pětku, to ti museli vyměnit nejen čidlo, ale minimálně i komplet chladící kapalinu a zdiagnostikovat. A i tak se mně to zdá nějak moc\nNapsal: 12.10.2012 21:19\nTak sem si dal praci a vytahl sem si fakturu, trošku sem kecal nevešel sem se do 5000 , stalo to 5735kč.\nprojevovalo se my to tak že :po nastartovani auto jelo uplne normalne aš po ohřátí vody, nejdřive 70 stupnů a chciplo to a nešlo nastartovat,pozdej uš i při 30°C. Chytlo to po vychladnuti kapaliny uplne normalne a take to jelo.\nMěnili neakej generátor (1600)cca a jine věci. čidlo 630kč to sedí.\npošlu fakturku počkej chvilku.\nNapsal: 12.10.2012 21:33\nfaktura je zde\nNapsal: 12.10.2012 21:43\na není:D *příloha nebyla načtena*\nNapsal: 12.10.2012 21:58\njj koukam ... nevi co s tim je .ani nevim jak na to skoušel sem to poslat snad 15kratt . porad\nNapsal: 12.10.2012 22:24\nNašel jsem u Vortexů jak na to...obrázky jsou z V6, ale už když jsem je zahlédl, sání vypadá stejně s V5.\nNapsal: 26.10.2012 23:12\nProdej to a kup něco jiného .\nNapsal: 29.10.2012 09:55\nza výměnu čidla teploty skoro šestku to mě pobavilo.taky jsem kupoval originál a vyměnil jsem si ho sám.sice nevím jak je to u V5 ale u mě docela dobrej přístup.\nNapsal: 29.10.2012 19:18\nčidlo stoji cca 700kč ve vw čidlo je v poho horší to je z termostatem\nNapsal: 23.01.2018 15:50\nJo termostat i s domečkem byla první věc co sem IHNED po koupi měnil. Zabil sem na tom celej den. Nakoupil zrcátka...\nNo chtěl sem to tenkrát zapálit...\nVzápětí sem měnil radiátor topení a to už sem myslel, že mám to nejhorší za sebou :-OO


Kam zmizel zlatý poklad republiky | Pozitivní svět\nautor: | Led 2, 2012 | Nezařazené | 4 Komentáře(ů)\nMoje stanovisko k psaní o měnovém zlatu, jež koluje po internetu:\nVážím si práce pana Mottla, kterou si dal se zjšťováním faktů o historii československého a českého měnového zlata. Vysloveně mě ale urážejí demagogické nářky nad "nemravným" chováním Angličanů k našim vojákům.\nNenadávejte na Angličany. Když už potřebujete někomu nadávat, musíte nadávat na naši exilovou vládu a Beneše. Ti se rozhodli postavit československé vojenské jednotky. Zbraně a výstroj pro naše vojáky si nepochybně od Anglie objednali. Byly to tedy naše jednotky a je zavádějící říkat, že bojovaly za Anglii. Bojovaly po boku Anglie proti Německu a za naše osvobození. Tak to všude prezentujete a chlubíte se, jak jsme dobří – bojovali jsme! Uvědomte si to a neroňte krkodýlí slzy nad nespravedlností Angličanů. To říkám panu Mottlovi a všem, kteří se touto nízkou demagogií snaží očernit naše válečné S P O J E N C E ! A dovozovat politické závěry, jak hanebně se k nám choval Západ. Kdyby naši lidé bojovali jako žoldnéři v armádách spojenců, těžko by Beneš mohl vystupovat na straně vítězných mocností na mírové smlouvě a obnovení Československa. Mnichovská dohoda, přijatá Benešem, stále ještě platila. Už těch nářků nechte. A zamyslete se nad svou pošetilostí!\nPro informaci článek, na nějž reaguji:\nTenhle podtitul mne zaujal, a proto jsem se dal do jejího čtení.. A aby bylo jasno, kniha nebyla napsána za dob cenzury před rokem 1989, ale v roce 2003.\nZ knihy jsem si odnesl vedle mnoha poznatků i ten, že jsme byli nejen pro Sovětský svaz nevyčerpatelnou studnicí, ale že i Ti, ke kterým se vždy shlíželo jako k našim spojencům a vzorům, nebyli až zase takovými přáteli, jak by se na první pohled zdálo.\nKniha začíná tím, jak vlastně po založení republiky v r. 1918 zlatý poklad vznikal, že to bylo obdobným způsobem, jako v případě Národního divadla.\nTedy lidovou sbírkou. Čtenář se i dozví něco z historie Československé republiky. Dozvíte se, že i legionáři se významně podíleli na zlatém pokladu, stejně jako i o jejich bojích v carském Rusku a o ochraně zlatého pokladu Ruska, který nakonec předali bolševikům. Zajímavé kapitoly, plné překvapení na každé stránce pak pojednávají o době první republiky i o době, kdy se vlády chopil Adolf Hitler, dozvíte se o oficiálních i zákulisních jednáních při Mnichovské dohodě i o osudu československého zlata při začátku německé okupace.\nZlatému pokladu republiky za 2. světové války je věnováno několik kapitol, z nichž stěžejními částmi je převod části zlatého pokladu do nacistické banky a část přes švýcarské banky do Anglie. V jedné z kapitol pak Stanislav Motl v souvislosti s čachry Angličanů a nechvalně známého pana Chamberlaina s československým zlatem cituje i slova Winstona Churchilla, který koncem války konstatoval, že vydání části československého zlata bylo vlastně "druhým Mnichovem".\nZajímavé pasáže jsou pak o tom, o čem vyprávěl autorovi osobní tajemník presidenta Beneše prof. Táborský. Jistou satisfakcí za zradu Angličanů v souvislosti s Mnichovem a zašantročením československého zlata mohou být Churchillova slova na slavnostní večeři, kde prohlásil: "Nevím, jak se věci dále vyvinou a nemohu ani říci, zdali Velká Britanie půjde kvůli Československu do války. Ale jsem si docela jist, že mír, který budeme uzavírat, se nebude uzavírat bez Československa. Slibuji, že pokud budu živ, budu pracovat, abych odčinil ten hrozný zločin, kterého jsme se dopustili na vaší zemi." Tato slova zazněla směrem k prezidentu Dr. Benešovi.\nNejsmutnější kapitolou v souvislosti s československým zlatem přes slova Winstona Churchilla je, že Velká Británie účtovala vládě Československa každou pušku, každou uniformu, každé ponožky, baťoh, zkrátka museli jsme zaplatit Anglii zlatem veškerou výzbroj i výstroj československých vojáků, byť jako třeba letci zachraňovali Velkou Británii. A co je i zarážející, že jsme museli zlatem platit i za ty vojáky, kteří za Anglii padli. Tahle kapitola nese název "Umři – ale napřed zaplať".\nV době před Mnichovem měla naše země, tedy Československo, v různých trezorech doma i v zahraničí uloženo více než 90 tun měnového zlata. 14 tun jsme ztratili po záboru pohraničí, dalších více než 6 tun odvezli němečtí okupanti po příchodu do Prahy v létech 1939 a 1940, včetně velmi vzácné numismatické sbírky zlatých mincí. Přes 26 tun si vzali Britové za to, že naši vojáci bojovali i za Velkou Británii, tedy jako kompenzaci za výstroj a výzbroj našich vojáků a letců na Západě a přes 23 tun vydali Britové z Banky pro mezinárodní platby v Basileji.\n456,3 miliardy korun. V knize není zapomenuta ani doba "studené války". I v té době se permanentně jednalo o československém zlatém pokladu, pochopitelně, že vzhledem k okolnostem byla jednání mnohem obtížnější. V jedné z kapitol je pak i zmínka o únoru 1948 a není zapomenuto ani na politické procesy po roce 1948, byť na první pohled nijak nesouvisí se zlatým pokladem, zejména o procesu se "spikleneckým centrem" kolem Rudolfa Slánského, ale není zapomenuto ani na proces s dr. Miladou Horákovou a generálem Píkou.\nJako na okraj pak se kniha se zmiňuje o "zlatém chrámu" ve Fort Knoxu v USA a o ochranných opatřeních, které toto největší složiště zlata chrání.\nTo je velmi zajímavé čtení. A pak už se dostáváme ke kapitole, kde je uvedeno, jak Landsmanschaft, tedy sudetští Němci, zasahovali do jednání mezi tripartitou a Československem. Tripartita bylo spojení zástupců západních státu vč. USA.\nDosti odkazů je na knihu bývalého ministra zahraničí Bohuslava Chňoupka "Memoare in Laris" a rád bych citoval pasáž jednoho z československých vyjednavačů, který žádal o uvolnění z funkce. Cituji: "Víte, velmi pečlivě jsem si prostudoval podklady, hlavně otázku vojenského úvěru. A je mi z toho nanic. Až se mi zvedá žaludek.\nAž mi z toho naskakuje husí kůže, když o tom hovořím, nehněvejte se na mne, ale nemohu. Ne že bych byl slabá povaha. Němci mne zajali v Povstání a do konce války mě drželi v zajateckém lágru a tam jsme si užili své, ale na tohle nemám silné nervy. Pochopte mne, pane ministře, a vyměňte mne. Sotva bych se udržel, kdyby mi předložili účty za košile, rukavice a svetry a musel bych říci – tak a teď jdeme účtovat za krev!" konec citátu. Autor knihy se pak i osobně setkal s Bohumilem Chňoupkem a pochopitelně i od něj získal mnoho cenných informací.\nDůležitým poznatkem, který jsem z knihy získal, je i fakt, že na základě Postupimské dohody nám mělo Německo zaplatit válečné reparace, které jsme však do dnešního dne nedostali (a asi už nikdy nedostaneme), ač válečné reparace jsou nepromlčitelné.\nV poslední třetině knihy se pak již hovoří o návratu části zlatého pokladu do republiky 20. 2.. 1982. Návrat byl proveden třemi speciálními letadly za všech možných bezpečnostních opatření a naprostého utajení, takže veřejnost prakticky o této události nebyla informována.\nV době rozdělení Československa byly v sejfech Státní banky 102 tuny zlata, přičemž Česká republika (nemám rád slovo Česko, nevím proč, ale nemám) získala 63,289 tun zlata a Slovenská republika 39,137 tun zlata. A v následujících řádcích pak přicházejí šokující stránky knihy.\nAutorovi knihy řekl jeden z velmi dobře informovaných pracovníků Státní banky České republiky na otázku, co je s českým zlatým pokladem?\n"Copak vy nevíte, že jsme před dvěma lety zlato prodali?" A to v době, kdy na celém světě zlato získávalo na hodnotě a prakticky všechny státy zlato nakupovaly jako trvalou peněžní hodnotu.. V té době se Česká republika zlata zbavila prodejem. Zlato bylo prodáno ve dvou etapách v září 1998. V první fázi šlo o 31 tun zlata a toto zlato jsme vyměnili s Německem za dluhopisy.\nA to se stalo v době, kdy byl guvernérem Státní banky ing. Josef Tošovský. V knize jsou pochopitelně jmenováni všichni rozhodující členové bankovní rady.\nA je zajímavé, jak Státní banka v souvislosti s prodejem českého zlatého pokladu mlžila, a to i prostřednictvím internetu.\nV závěru knihy pak autor pátrá po zlatých mincích ze zlatého pokladu a místo závěru pak poslední kapitolu nazval "Prodané zlato a zapomenutí hrdinové" a jako poslední tečku uvádí tabulku o držení zlata jednotlivými státy, kterou si dovoluji z knihy opsat.\nDočetl jsem tuto knihu téměř na "jeden zátah", jak je napínavá, nabitá fakty a informacemi, o kterých se nám normálním smrtelníkům ani nezdá. A navíc si cením i toho, že není napsána jednostranně, tendenčně ani k jednomu z kritických období dějin Československé a následně České republiky.\nJe napsána velmi objektivně a tomu, kdo by se chtěl dále zabývat výše zmiňovanou problematikou a dovědět se podrobnosti, dává autor návod, kde získávat další informace ke studiu i pro vlastní vědění. Doporučil bych každému, kdo se dívá, nebo díval, bez ohledu na skutečnosti, nekriticky, ať již dříve na Východ a dnes, jak je moderní, na Západ, aby si citovanou knihu Stanislava Motla přečetl a pak by poznal, že i "přátelé", ti i oni, nejsou zas až tak velkými přáteli, a dokážou uzmout i to, co není jejich. Ono asi stále platí, není všechno zlato, co se třpytí!!!\nhouzva\tna 4.1.2012 v 10:40\nDobrý den, pozorně jsem si přečetl příspěvek i reakci na něj. Úvodem chvi říci že jsem válečnou dobu nezažil a ani jsem nebyl osobně při uzavírání smlum v Mnichově, Postupimi ani nikde jinde. Ovšem je, pane Vrbíku, zarážející, že poté co nás (republiku) naši spojenci zradili (vydat někoho napospas útočníkovi v rozporu se smlouvou je zrada) tito zrádci umožnili našim vojákům bojovat za záchranu jejich země a sféry vlivu po jejich boku. Tito zrádci nebojovali za Českou republiku, ta jim byla vždy ukradená – a je i nadále – jsme pouze zboží.\nSouhlasím s tím že fašismus byl (a je) společný nepřítel a je třeba proti němu bojovat společně. A platbu za výstroj ČS vojáků mohu chápat jako cenu za to, že jsme mohli být oficiálně na straně vítězů. Ale to není příliš morální ani spravedlivé. Nicméně život není spravedlivý.\nPoučme se z minulosti a nevěřme že někdo chce naše dobro zadarmo.\nmilan16647\tna 4.1.2012 v 13:22\nVe vztazích mezi lidmi se velmi často stává,že přátelé se mění podle situace ať už finanční nebo sociální či jiné.Jenom neznalý naiva může např.dodržování smluv a dohod mezi státy považovat za něco ,na co se dá spoléhat.Každý stát dělá politiku pro sebe.Jen větší státy si mohou dovolit více než malé.A podle toho je třeba se chovat a i hledět na chování druhých zemí vůči nám.Například naši vojáci v Británii.Pokud by bojovali v jednotkách britských nestálo by nás to ani korunu./tedy lidské oběti jsou nezaplatitelné/Přitom by rovněž bojovali jak za Británii tak za nás.Myslím,že našim lidem je jedno pod jakým praporem češi bojovali proti Hitlerovi.Já je obdivuji ať už byli v Británii či Rusku a jinde.\npokud jde o podlad ČR,není na tom nic překvapujícího.Vlády po roce 1989 prostě kradou se všemi svými přáteli.A za tento pooovl padli hrdinové po celém světě????\nnoneno\tna 4.1.2012 v 14:22\nStanislav Vrbík\tna 5.1.2012 v 17:14\nLidé, museli byste vědět víc o mezinárodní politické situaci před válkou, během ní, a po ní, abyste pochopili okolnosti, za jakých nás západní spojenci zradili. Mohu Vám směle říci, že na místech vládních činitelů těch zemí byste nejednali ninak.\nPředváleční spojenci, Anglie a Francie nás zradili, to je z našeho hlediska nepřátelský akt. Ale jak to v politice chodí: politickým stranám jde o hlasy a tak sondují ve veřejném mínění a podle toho se chovají.\nV r.1938 západní státy podcenily vyzbrojování Německa a na válku se nedostatečně připravovaly. Když pak Hitler začal řinčet zbraněmi, začaly s úhybnými manévry, protože neviděly žádné dobré vyhlídky na výsledek války s Německem. Šlo jim o život a tu se nemůžeme příliš divit, že kvůlinám nešly do prohrané války.\nNavíc bychom měli sebekriticky uznat, že se naše republika v letech 1918 až 1938 nechovala k německé menšině spravedlivě. Jenom jeden fakt, který mám od Čecha, přiženěného za komunistů do německé rodiny, tuším v NSR: Němci v ČSR vůbec nebyli po světové válce srozuměni se skutečností, že mají žít v jakémsi Československu, když předtím měli v Rakousku-Uhersku postavení vedoucího národa. Demonstrovali za připojení k poraženému Německu. Při jedné takové demonstraci v Moravské Třebové (přes 90%Němců) jednotka čs. armády střílela do demonstrantů a padlo mnoho demonstrujících, mezinimi i děti.\nNedávno jsem se dočetl, že v pohraničí se budovaly pracovní příležitosti ve smíšeném prostředí výhradně pro Čechy. Mezi nezaměstnanými bylo větší procento Němců, než odpovídalo poměru obyvatelstva. Nebyl to nějaký záměr vlády, prostě tamnější lehký průmysl byl krizí (1919-1923, 1929-1936) nejpostiženější, a k nespokojenosti Němců to hodně přidávalo. Vždyť v Německu byla nezaměstnanost mnohem menší, snad téměř žádná v době překotného zbrojení.\nPo ulicích měst, a to i takových, kde byla převaha Němců, pochodovali Sokoli za zpěvů „zahnat Němce vrahy, do pekel kam patří“ a podobných písní.\nNedivme se pak, když Anglie v době Mnichovské smlouvy uvěřila emisarovi Lordu Runcinmanovi, že Němci v „Sudetech“ jsou utláčeni. Což britské vládě ulehčilo rozhodnutí podepsat mnichovský diktát. V mylném domnění, že zachraňuje mír a získá za to politické body u své veřejnosti. Jak známo,po politické změně s nástupem Chrchilla bylo vše jinak.\nTolik k okolnostem „podlé zrady Západu“ v Mnichově.\nJeště uvedu jednu epizodu. Když Británie začala usilovně budovat armádu, požádala Jana Baťu o dodávku 1 milionu párů bot,uschovaných před Němci v Baťově závodě v Norsku. Baťa měl v té době finanční problémy způsobené zrádnými manévry jeho synovce Tomíka Baťi, vlastnícího firmu v Kanadě. Ten se snažil využít protestů obuvnických odborů USA o vyhnání firmy Baťa ze země a dosáhl zablokování účtů celé firmy Baťa (vlastnictví Jana Bati). Jan nutně potřeboval peníze pro řešení následků obsazení mateřského závodu ve Zlíně. Byl ochoten prodat boty z Norska Británii levně, ale ne za 1 dolar. Zatíco obě strany vyjedávaly o ceně, Hitler obsadil Norsko. Ani britské obuvnické odbory nesnášely nepřekonatelného konkurenta Baťu a v Británii se rozjela protibaťovská kampaň ve stylu „Hleďte, Baťa dal milion párů bot Němcům, místo aby pomohl nám budovat armádu“.\n(Mimochodem – toto bylo příčinou, že Jan Baťa byl zapsán na černou listinu firem, spolupracujících s Hitlerem. Za výše popsané situace se pak k zápisu připojily i USA.)\nV komentářích k článku, který jsem zde sám uvedl je názor, že kdyby naši utečenci bojovali v řadách spojeneckých armád jako žoldnéři, nebylo by nám s účetnickou přesností (ponožky padlých, což je tedy pěkná demagogie, jako by byla oblékána mrtvá těla našich padlých)vyúčtováno vystrojení ČESKOSLOVENSKÝCH jednotek.\nAle bláhoví, myslíte, že by se pak mohl Protektorát Boehmen und Maehren, jako součást poraženého Německa, a Hilerův spojenec, a fašistické Slovensko, stát na mírové konferenci o mírovém uspořádání Evropy na straně vítězů? Nikoliv, na straně poražených! Jenom díky existenci československých vojenských jednotek na Východě i na Západě, podřízených výhradnímu velení exilové československá vlády v Londýně, jsme byli na straně vítězů. Jinak by nepřestala platit Mnichovská smlouva a po válce by byly české země bez pohraničí a Slovensko možná bez jižních území, zakresleny na povélečnou mapu Evropy. Bůhví pod jakými názvy.\nZdá se mi, že naše veřejné mínění má pocit, že Evropa má, nebo aspoň měla k nám mít vztah jako ke svému dítěti.\nA ještě jedno chci zdůraznit. Zatímco svět zuřivě válčil, v našem protektorátečku se tančilo na zábavách, koncertovalo, hrála divadla, točily se zábavné filmy a pilně pracovalo pro říši. (Že tu byl nějaký odboj, povstání na poslední chvíli, koho to má zajímat? Všude jinde bylo plno bídy a hladu, padlých vojáků, miliony sirotků a vdov, se zemí srovnaná milionová historická města)\nA my, potomci těchto našich národů: máme právo nadávat na cizí vlády, že si nechaly zaplatit ponožky? Vždyť nemít těch pár stovek, možná pár tisíc lidí ve zbrani, tvořících ne armádu, ale jen vojenské jednotky československé, byli bychom nepřáteli, jako Německo a Itálie.\nTo bychom měli vědět.


24. 06. 2019 4:02:23\nJe to citlivej mladej kluk. Hledá si práci v Praze, o tu poslední přišel. A mezitim ho nechala. Našla si někoho na výměnnym studijním pobytu. Když se jí ptal, v čem je lepší, nedokázala to specifikovat.\nProstě lepší. Nic neřeší. A ty pořád něco řešíš.\nTakže to vlastně specifikovala dostatečně.\nOtec mu volá denně, je to starej policajt, chce aby si dal přihlášku k policii. U nich v Přerově.\nPak mu strčí k telefonu matku a ta ho prosí, aby se vrátil.\nPořád máš u nás svůj pokojíček.\nV Praze se mu líbí, že tu je tolik koncertů, chodil by na všechny, ale má málo peněz.\nPotkal nějakou holku. Říká mi, že je chytrá, na něj až moc chytrá, asi to nevydrží.\nPrávě proto, že je chytrá.\nBrzy si určitě najde někoho lepšího.\nPo tváři mu stečou dvě, tři slzy.\nMá učesaný vlasy a kostkovanou košili.\nKalhoty podebraný tak, jak se to teď nosí. Jak to nosí všichni, kdo chodí do galerií a zajímají se o umění.\nŽije v bytě s dvěma studenty architektury a jedním Slovákem, co pracuje v McDonaldu.\nTo je ale debil, smějou se všichni. McDonald. Vždycky se ožere a pak všechno poblije. Každýmu už poblil deku nebo boty nebo tričko. Pracuje v MacDonaldu, co bys chtěl.\nAle do Mekáče chodí všichni.\nMaj tam dobrý hranolky.\nNutno dodat, že ten Slovák tu dneska není. Pracuje. Má noční směnu. Obsluhuje debily, co chtěj hranolky a BigMacy.\nPárty je trochu rozjetá. Víno protejká sklenicemi a hrdly.\nJsou tam dvě holky a ty pijou džus. Do něj si opatrně přilejvaj vodku.\nJdeme se podívat na balkon. Směřuje do vnitrobloku. Někde tam mrouskaj kočky. V některejch oknech svítí televize, v jinejch ohýnky cigaret.\nRozsvěcujeme ohně s nima.\nTemný tváře ve tmě.\nNoc je podobná vesmírný kapsli, která se na konci cesty zabodne do neznámý planety. Z ní vystoupí potácející postavy a poblijou se. Nebo si daj BigMaca. Nebo budou mluvit o umění.\nNěkdo pouští z počítače hudbu.\nRepráčky za dvě stovky to nestíhají a chrastí. Basová linka má kocovinu už teď.\nTři kluci se přetlačujou u compu, kdo z nich objevil za poslední týdny lepší hudbu.\nDvě holky propírají nepřítomnou třetí holku.\nAni jedný z nich se nelíbí ani jeden z přítomných kluků.\nAle je tu pití zadarmo.\nA taky se pořád hledají.\nJednou zjistí, kým vlastně jsou a budou o tom malovat obrazy anebo psát básně.\nMinimálně jedna z nich se stane modelkou. Druhá bude chodit po vernisážích.\nNěkterý kluci se z nich budou moct zcvoknout. Je to bude bavit. Budou to v přítomnosti třetí holky probírat kavárnách. Přestávky mezi slovy vyplní hledáním dalších objektů.\nHledá se muž, přiměřeně solventní a ne moc sexuálně náročný.\nObčas mu dám.\nUž ani ten sex nemaj rády.\nPárty s aspiranty umění.\nVšem je dvacet a všechny to omlouvá.\nVšem je všechno předem odpuštěno.\nKluk z Přerova mluví o svý bejvalce. Já jsem ji fakt miloval. Takovou skvělou holku už nikdy nenajdu. Ale chtěl bych si najít nějakou práci, která mě bude naplňovat.\nVšichni chtěj najít práci, která je bude naplňovat. Málokomu se to podaří.\nAle já vážně chci. Bejt policajtem jako můj otec, to fakt nechci.\nNěkdo otevře vodku.\nProtože je mu dvacet a ještě si není vědom její hodnoty, cmrndá to po koberci jako sodovku.\nJsem na něj nasranej, ale nic mu neřeknu.\nJá tu vodku nekupoval.\nChci se bavit o literatuře, ale jsou to architekti a holky zajímá audiovizuální umění.\nNěkoho zas Přerov.\nKluka z Přerova vždycky bude zajímat Přerov.\nI když se odstěhuje do Prahy a bude mluvit o sociálních aspektech dekonstrukce, vždycky ho bude zajímat Přerov.\nJedný holce padá ramínko trika přes nahou, hladkou paži.\nNikdo si toho nevšímá.\nVšichni jsou opilí a plně zaujatí představou sama sebe.\nHolka, co jí padá ramínko, se tupě zadívá na mě.\nPokusím se usmát.\nZkřiví se jí úsměv. Jsem jí hnusnej, připadám jí starej, Je mi 35. Zkysne mi víno. Noc se zauzlovala. Nikdo vlastně neví, proč jsme se tu sešli. Možná jen tak.\nKluk z Přerova, říká, že holka, co ho opustila, se jmenovala Kristýna. Kristýna s tvrdym Y, protože pak jsou ještě Kristiny s měkkym i.\nPlnej Kristin, co se chtěj odlišovat od Kristýn. A naopak.\nHledají někoho lepšího.\nNěkdo smaží bramboráky.\nBrzy je byt plnej spáleniny.\nNěkdo křičí, že brzy přijde Slovák z McDonaldu a přinese prej burgery, co zbyly.\nVždycky nosí burgery, co zbyly.\nKluk z Přerova usnul.\nUž si vzpomínám. To on mě sem pozval.\nJdu do předsíně a nazouvám si boty.\nNěkde vzadu, daleko, se zmatený hlasy překřikujou.\nDohromady je všem dvacet a zajímá je umění.\nNikdo z nich neví, co to umění je, to že se o něj zajímaj znamená, že jsou něco víc. Automaticky.\nZavřu za sebou dveře.\nNa fejsbuk si všichni druhej den napíšou, že to byla mega pařba, ale nikdo nebude tušit kdo se s kým líbal a proč.\nPravděpodobně jim to všem ale bude jedno.\nKromě kluka z Přerova, kterej za rok poté přehodnotí svou situaci a stane se policajtem.\nŘekl bych, že z toho vyklouz docela lehce...\nAutor: Jiří Němčík | pondělí 24.6.2019 4:02 | karma článku: 17.50 | přečteno: 526x\n30.3.2020 v 19:11 | Karma článku: 7.06 | Přečteno: 147 | Diskuse


Dcera žije spokojeně v Anglii - Novojičínský deník\nDcera žije spokojeně v Anglii\nNovojičínsko – Informaci o zavlečení dcery do ciziny obdrželi od padesátileté ženy novojičínští policisté.\n„Ze získaných informací od svědků události nabyli policisté přesvědčení, že se to, o čem žena hovořila, nestalo. I přesto zahájili prověřování celé události. Operativním šetřením zjistili a prověřili informaci, která vedla do Anglie,“ nastínil novojičínský okresní policejní mluvčí Petr Gřes.\nNovojičínští policisté požádali v rámci Schengenského informačního systému Interpol a Národní centrálu Sirene k prověření možného pobytu mladé ženy. „Zpětná informace na sebe nenechala dlouho čekat. V úterý policisté obdrželi informaci, že údajná pohřešovaná dvacetiletá žena z Novojičínska, je živá a zdravá,“ pokračoval Gřes a dodal, že dcera anglickým policistům uvedla, že je v Anglii dobrovolně, v žádném případě zde není držena proti své vůli. Bydlí se svým přítelem a pracuje v obchodě. „Dále uvedla, že se nestala obětí žádného trestného činu. Podezření ze zavlečení do ciziny jednoznačně popřela. S průběhem i výsledkem pátrání byla matka dcery vyrozuměna,“uzavřel Gřes.


Villa Tropicale Communities - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Cabarete\nCabarete Beach, Cabarete, Dominikánská republika - Zobrazit na mapě\nVilla Tropicale Communities – podrobnější informace\nPro cestovatele chtějící vnímat památky a zvuky města Cabarete je hotel Villa Tropicale Communities perfektní volbou. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVilla Tropicale Communities nabízí dokonalý servis a všechno základní vybavení s cílem posílit cestovatele. V hotelu si můžete vychutnat výběr špičkového vybavení, jako jsou přeprava do hotelu / na letiště, rodinný pokoj, grilovací zařízení .\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Hotelové zařízení jako venkovní bazén, potápění, rybaření jsou ideálními místy k relaxaci a uvolnění po náročném dni. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Villa Tropicale Communities.


HR kavárna - Mají trendy v náboru vůbec smysl? / HR - Human Relations\npurchase a dissertation steps homework for 1st grade college students who do assignments for pay business plan component college book reports for sale best acknowledgement for master thesis business plan for college write an essay the gift of the magi australia homework help\n22.06.2016 Jaroslav Procházka 1 komentářů\nV nynější úžasné době přetlaku nabídky pracovních pozic se zaujetím sleduji, jak je to pro mnoho náborářů těžká situace. Už jen nesedí a neprobírají se tunou zaslaných CV, ale musí sami vyrazit ven (nebo aspoň do online světa) a aktivně lákat a oslovovat potenciální kandidáty. Najednou se role obrátily o 180 stupňů a kandidát je ten, kdo si může vybírat, může se nechat nahánět a hýčkat. Jenže když změníte náborový proces, nemusí to uchazečům vyhovovat. Začne se jich ozývat méně nebo nechtějí udělat nic navíc. Odlišení náboru může pomoci, ale nemusí mít kýžený efekt. Kde je tedy zakopaný pes?\nIlustrační foto: Andrew Priest, Flickr.com\nV Kavárně vás celkem pravidelně zásobujeme neotřelými náborovými trendy. HR technologiemi jsme se zabývali v Odlidštěném náboru a trendech ovlivňujících naše pracovní prostředí. Zajímavou praktickou ukázkou technologií v náboru je například aplikace Test2job od KPMG , platformy, kde firmy soutěží o kandidáty (např. Techloop nebo Jobote ), ukazují svoji jedinečnou kulturu (např. Cocuma ) nebo se přímo potkávají s uchazeči a spolupracují na reálných projektech (brněnský Unifer ). Místo několika kol pohovoru lze udělat náborové pivo jako v Kentico, hledat nové lidi podle jejich zálib a vášně nebo použít náborovou hru, která odfiltruje naše přirozené lidské předsudky, jimž denně podléhá i ten nejzkušenějších náborář. V kreativních profesích je dnes již běžné místo CV posílat svoji práci, ukázku kódu programu nebo řešení zadaného problému. Poslední roky se i pro nábor používá tzv. hackathonů. No a jak moc stojí přijatý kandidát o práci, ověřují v Zapposu pomocí několikaměsíční nabídky „odstupného“, které před nástupem uchazeči nabídnou.\nRelevance, počty a naše předsudky\nSmyslem těchto trendů ale není odlišení jako takové! Jejich smyslem je naopak větší efektivita náboru, přesnější cílení na vaše kandidáty – tedy pouze na ty, které chcete oslovit a kteří jsou relevantní. Oslovení přitom nemusí být jen doménově specifické, můžete např. zasáhnout rozličný okruh lidí napříč doménami třeba podle jejich dovedností. Už samotná forma náboru totiž způsobí, že ti, které nehledáte, se vám neozvou.\nMenší počet odpovědí tedy není selháním náboru, naopak je ukázkou toho, že změna funguje. Nový proces sice generuje méně uchazečů, ale pro vaši firmu zásadnějších. Ubere vám zbytečnou práci a uvolní prostor a čas pro ty, kteří vás zajímají. Pokud vám však jde o počty, můžete proces náboru upravit tak, aby generoval co nejvíc kandidátů. Zmiňované novinky do něj ale neroubujte, dokud neznáte své kandidáty – mohly by vám je paradoxně odradit!\nDalším smyslem představovaných novinek, hlavně těch technologických, je také odfiltrování předsudků a kognitivních zkreslení, které bohužel pracují i u těch nejlepších personalistů – jsou totiž podvědomé. Často jimi diskvalifikujeme kandidáty, kteří nám nesedí do našeho mentálního modelu, ale pro firmu by byli obrovským přínosem (třeba jen příjmení Lakatoš nebo věk 50+ může u někoho znamenat stopku).\nBest practice vs. jedinečné potřeby každé firmy\nNejsem neznalý naivka, a tak vím, že máte nějak definovanou identitu (a kulturu) firmy, že víte, kde se vaši kandidáti vyskytují, že máte persony/popisy lidí, které hledáte, a do vaší identity vám sedí. Také vím, že zkoušíte různé náborové perličky a trendy. Proto věřím, že máte proces náboru navržený podle potřeb firmy a v případě jejich změny jej samozřejmě také měníte – jako kterýkoli jiný firemní postup. Zavedení novinek měříte a jejich dopad vyhodnocujete, aspoň třeba počtem nebo kvalitou přijatých uchazečů. Když to nefunguje, nepokračujete v tom. Když ano, zkoušíte další.\nAno, dívám se na nábor stejně jako na kteroukoli jinou činnost ve firmě, jež by měla být navržena směrem k zákazníkovi a jeho potřebám, NE podle obecných best practices v oboru, měla by být nějak měřena, sledována a obměňována podle aktuálních potřeb zákazníků, firmy, trhu i zaměstnanců.\nKultura každé firmy je jedinečná – tohle všichni říkáme pořád. Nejvíc by ji měly reflektovat právě HR procesy, nábor a hodnocení/vzdělávání. Může však fungovat stejný proces náboru, který jste vytvořili v nadnárodní výrobní firmě, také v české IT firmě střední velikosti? Mají tyto firmy totožné potřeby a identitu? Vyskytují se jejich uchazeči na podobných místech, portálech práce, čtou stejná periodika a mají shodný profil? Rozhodují se stejně? Já si tím nejsem tak jistý. Samozřejmě to není jen výsadou HR, tytéž postupy kopírujeme v produktech, výrobě, vývoji, při vedení firmy i financování. Pokud jedu podle best practice, dostanu jen best practice – tj. v HR průměrného kandidáta. Jestliže je to vaše identita a potřeba, pak je to v pořádku. V tom případě ale tohle není článek pro vás a měli byste si přestat stěžovat na kulturu a fluktuaci.\nUchazečovy zvyky a preference\nKdyž máte popsanou identitu firmy a víte, koho chcete, je také důležité poznat chování a preference vašich kandidátů. Víte, podle čeho se rozhodují? Jak nakupují? Co čtou? Co je zaujme při hledání práce? Co je pro ně v práci důležité? Pokud ano, tak to použijte v náboru! Nezkoušejte sexy novinky, ale nejdříve vybruste váš tradiční proces těmito zjištěními.\nRůzné průzkumy už roky ukazují, že kandidáty štvou v inzerátech obecné kecy typu:\nvýznamná mezinárodní firma\nlídr v oboru\nflexibilní a dynamické týmy\n… − doplňte si svoji oblíbenou formulaci\nA stejně se to těmito frázemi hemží ve většině inzerátů. Publikují je dokonce i kulturně naprosto odlišné firmy! Vážně tedy někdo naslouchá potřebám a zpětné vazbě kandidátů a trhu a upravuje podle toho svůj náborový proces? Skutečně ukazujete svoji jedinečnou identitu? Místo frází představte svoje lidi, popište projekty, nechte nahlédnout do vašich (neuklizených) prostor. Nabízíte flexibilní úvazky a práci z domova? Napište to. Jste jiní tím, že při chybě hned na člověka neřvete? Napište to. Je pro vás naopak důležitý hlavně výkon a řvete? Napište to. Jestli teď tvrdíte, že tohle všechno děláte, kdo potom publikuje ty obecné kecy-inzeráty?\nKdyž nemáte představu o svém kandidátovi, tak proč používat sexy novinky v náboru a proces předělávat? Třeba to vaši cílovku naopak odradí. Jestliže ale kandidáta „znáte“ a dokážete vysvětlit, proč od něj chcete něco navíc, proč máte jiný nábor, pak by měl být váš náborový proces mnohem efektivnější.\nNe dílčí prvky, ale kompletní změna procesu\nTeprve když máte jasnou identitu, kulturu firmy a také potřeby pro nábor (chcete počty, dovednosti nebo hodnoty?), má smysl řešit návrh nebo úpravu náborového procesu. Místo inzerátů konkrétních pozic (nebo volněji popsaných pozic, jako to dělá například Vodafone) můžete zkusit nábor podle zálib kandidáta nebo pozvání na hackathon. Místo CV požadujte dodání kusu kódu, článku, marketingové kampaně nebo výrobku, což je dnes u kreativních profesí běžné (takže vlastně ona best practice – ano, tady si protiřečím). Ale bez poznání toho, co potřebujete, jaká je vaše identita, na koho cílíte a jak fungují lidé na druhé straně, je zavádění těchto novinek jen zbytečným plýtváním vaší energií, která mohla být použita na tradiční pohovory a pročítání CV (nebo, překvapivě, na odpovědi neúspěšným kandidátům).\nTo si může dovolit jen Google nebo Škoda, my jsme bezejmenná firma!\nVýše zmíněné argumenty obvykle vyvolají tři typické námitky personalistů:\nSpeciální podmínky, formu nebo požadavky navíc si v náboru mohou dovolit jen firmy typu Google, Škoda, KPMG nebo Kentico (prostě ti, co mají jméno), případně kreativní profese, ale normální firma si tím odsekává významné množství uchazečů.\nUchazeči neudělají nic navíc, takže to nemáme jako hlavní kanál, ale jako dílčí prvek nebo doplněk.\nPotřebujeme počty, ne kvalitu – tak přímo to personalista samozřejmě nikdy neřekne, nebo stále ještě podvědomě touží po svatém grálu, který zároveň zajistí vysoké počty i nejvyšší kvalitu.\nCo na to říct? Nábor je v podstatě stejný proces jako prodej. Jen neprodáváte produkt nebo službu zákazníkovi, ale budoucí pozici a vaši firmu jako celek uchazeči. Můžete udělat produkt, který nikdo nechce, prodávat jej drahými kanály, které nikoho neosloví, a pak nadávat, že jej nikdo nekupuje, že jsou zákazníci hloupí a líní. Ostatně toto je jedna z nejběžnější chyb začínajících startupů, ale i desítky let existujících firem. Dělají klidně 12+ hodin denně, ale pořád s průměrným výsledkem. Přitom často stačí přesněji zacílit na někoho konkrétního místo na všechny, a najednou při rostoucím zisku stačí dělat méně. Cílem náboru přece není být vidět všude, oslovit všechny a získat spoustu kandidátů. Smyslem je oslovit jen relevantní kandidáty a ty, které potřebuji (ok, souhlas, o něco málo víc je lepší, ale ne deset, když hledám jednoho).\nPodle této argumentační logiky HR by vlastně malé a lokální firmy neměly žádné zákazníky, protože by všichni kupovali jen od Google nebo Škodovky. To je pochopitelně nesmysl. Takže se ptejte: Proč od těchto firem lidé nakupují? Na základě čeho se rozhodují? Jak se o těchto firmách dozvěděli? A pokud nejste Google nebo Škoda, pak všechny tyto poznatky zapracujte do vašeho náborového procesu.\nDalším problémem jsou samozřejmě metriky a cíle – když platíte náborářům nebo měříte interně jejich výkon podle množství dodaných CV, tak dostanete počet uchazečů, ale už ne kvalitu a maximální relevanci.\nJestliže jsou vaši uchazeči konzervativní a neudělají nic navíc nebo chcete jen počty, tak proč děláte pokusy s novinkami? Proč zavádět novoty, když to nekoresponduje s chováním a zvyky vašich kandidátů a odrazuje vám to ty chtěné. Máte nějaké potřeby, poznali jste fungování a rozhodování vašich kandidátů, tak nastavte náborový proces podle těchto zjištění. Zapomeňte na novinky. No a co, že bude váš nábor „zastaralý“, když efektivně generuje přesně to, co potřebujete.\nPřeji vám hodně štěstí s experimenty, měřením a vyhodnocováním vašeho náboru v dnešní, pro nábor trochu složité době!\nKdyž jsem já sloužil to první léto\nJak moc jsou jiní ypsilonoví modří a bílí límečci?\nNetworking: To, co jde mužům lépe\nNa konference chodí nejvíce "ajťáci"\nAhoj Jardo, jdu sice s křížkem po funuse :o) ale i tak se mi chce napsat "dík za tuto užitečnou kompilaci" plnou přístupů k výběrů zaměstnanců. Nikdy jsem se s ničím takovým osobě nesetkal. Moje většinová zkušenost je 1. kolo – CV, osobnostní test, 2. kolo – rozhovor a větší a delší psycho testy , 3. kolo ... :o). Na tvých příkladech je vidět, jak HR dokáže být kreativní. Na druhé straně, některé uvedené postupy na mně působí jako "finty, chytáky" – třeba filtr na základě nabídky odstupného – a přemýšlím jak užitečně fungují, jakého kandidáta díky tomu mohu získat a o jakého naopak přijít a jestli "finty" do procesu hledání zaměstnanců patří a co jiného říkají o firemní kultuře, která vybraného ve firmě čeká. Radim\n27.07.2016 21:53 Reakce


V Lidlu prodávali vepřové se salmonelou, varuje inspekce — ČT24 — Česká televize\nV obchodním řetězci Lidl bylo k dostání vepřové mleté maso, u kterého Státní zemědělská a potravinářská inspekce (SZPI) zjistila kontaminaci salmonelou. Maso původem z Polska už se podle inspektorů na trhu nevyskytuje, varují ale všechny, kdo mají výrobek stále doma.\nMaso kontaminované salmonelou\nPotravinářská inspekce kontaminaci masa salmonelou zjistila u potraviny s názvem Čerstvá porce - Vepřové mleté maso 100% v půlkilovém balení. Jejím výrobcem byla polská společnost Hamburger Pini Sp. z o.o. Prodávala ji společnost Lidl, trvanlivost mělo maso do konce dubna.\n„SZPI nicméně důrazně doporučuje všem spotřebitelům, kteří mohou mít uvedenou šarži potraviny ve zmraženém stavu doma, aby ji nekonzumovali,“ komentoval zjištění mluvčí SZPI Pavel Kopřiva. Bakterie způsobuje onemocnění zvané salmonelóza, které se projevuje střevními potížemi, průjmy a zvracením. Nebezpečné je pro starší lidi a děti, které se hůře vyrovnávají s rychlou ztrátou tekutin.


Nový rekord České republiky: V pátek přibylo 8618 nakažených koronavirem - Zivot\nNový rekord České republiky: V pátek přibylo 8618 nakažených koronavirem\nDenně v České republice přibývá velký počet nakažených koronavirem. Vláda zavedla řadu opatření, která bohužel ještě nepomáhají.\nV pátek zdravotníci udělali velké množství testů, a z nich 8618 bylo pozitivních. Je to největší počet nakažených za jeden den. Minuly rekord Česka byl v čtvrtek 8.října, kdy přibylo více než 5 tisíc nakažených.\nVětšina obyvatel ČR mají mírný průběh onemocnění koronavirem, ale stoupá počet hospitalizovaných. Momentálně v nemocnicích je 1893 nakažených, z nich 412 je v těžkém stavu.\nCelkem kvůli koronaviru v Česku zemřelo 905 lidi. Počet nakažených od začátku epidemii na jaře je 109.374. Počet aktuálně nakažených je 55 tisíc, z nich zdravotníkům se podařilo vyléčit 53 tisíce pacientů.\nOd pondělí 5.října vláda ČR zavedla nouzový stav, a také velké množství opatření proti koronaviru. Od pondělí 12.října bude zakázaná i prezenční výuka na školách.\nPremiér ministr Česka Andrej Babiš uvedl, že pokud lidi nebudou dodržovat opatření, vláda muže zavřít všechny podniky, a situace bude stejná jako během první vlny epidemii.\nNejvětší počet nakažených testy prokázaly na Uherskohradišťsku, kde v přepočtu na 100 tisíc obyvatel je 500 nakažených. Následuje Nachodsko, které má 467 nakažených, potom Příbramsko, kde se nakazilo 440 lidi v přepočtu na 100 tisíc.\n„Máma o tom nikdy nesnila“: Dcera Moniky Bellucci zastínila svou matku již v šestnácti Previous post\n"Ventilátory leží stále připraveny v našem skladu a čekáme až si ministerstvo zdravotnictví řekne, kam ventilátory chce nebo nechce": Proč ministerstvo dodnes nepřevzalo skoro 200 plicních ventilátorů Next post


Estonské předškolní vzdělávání a testy PISA | Informatorium 3-8\nVýsledku vyššího než průměr OECD dosáhlo v roce 2018 devatenáct zemí OECD a EU. Nejlépe si vedly Estonsko, Kanada, Finsko a Irsko, jehož výsledek je srovnatelný ještě s výsledkem Koreje a Polska. Výsledek České republiky odpovídá průměru zemí OECD a je srovnatelný s výsledkem dalších devíti zemí včetně Německa, Francie, Nizozemska, Rakouska nebo Švýcarska. Další dvě středoevropské země, Slovensko a Maďarsko, se umístily pod průměrem zemí OECD a významně níže než Česká republika. V rámci Evropské unie se Česká republika nachází v pásmu nadprůměru. U ostatních pobaltských zemí se takový úspěch, jakého dosáhlo Estonsko, bohužel nekonal. Litva se umístila na stejném místě jako Maďarsko a Lotyšsko s o něco lepším výsledkem zaujalo stejné místo jako Chorvatsko. Od úspěšného Estonska je dělilo více než 50 bodů.\nŠkolky v Estonsku\nMateřské školy v Estonsku jsou otevřené pro děti od tří do sedmi let a školní docházka je pro malé Estonce povinná od sedmi let. Zařízení péče o dítě jsou otevřena již pro děti od jednoho a půl roku. Podle platné estonské legislativy je v zařízeních pro děti do tří let 14 dětí ve třídě, v předškolních třídách je to 20 dětí a ve smíšených třídách pak 18 dětí. Ačkoli estonští rodiče dávají své děti do školky podobně jako ti naši z důvodu přípravy na školu, zdůrazňují také sociální zralost a je podle nich důležité i to, že si jejich děti čas ve školce se svými vrstevníky prostě užijí. Estonská příprava na školu se zaměřuje na emoční a fyzickou zralost budoucích školáků. V Estonsku není problém s dostupností míst v předškolním vzdělávání. Většina dětí (96 %) se podle Tiiny Peterson z estonského ministerstva školství a výzkumu vzdělává ve veřejných mateřských školách.\nRodiče mohou podpořit vývoj svého dítěte a jeho chuť učit se pomocí her a tím, že děti budou učit jednoduchým dovednostem. Rodiče mají svobodu volby v tom, kam budou své dítě posílat, ovšem v závislosti na tom, zda je ve vybraném zařízení pro jejich dítě místo. Estonsko má dva typy předškolních zařízení: veřejná a soukromá. Předškolní zařízení musí mít povolení k tomu, aby mohlo nabízet vzdělávací činnosti, a musí být zapsáno do Estonského vzdělávacího informačního systému. Soukromá předškolní zařízení získávají podporu ze strany místních zastupitelstev.\nPředškolní zařízení v Estonsku se zaměřují na rozvoj základních dětských dovedností, jako jsou sociální, herní a učící dovednosti, a na jejich celkový vývoj. Ten sledují v následujících oblastech: já a svět kolem mě; jazykový vývoj; estonština jako druhý jazyk (pro děti, jejichž rodným jazykem není estonština, ale například ruština); matematika; výtvarné činnosti; hudební činnosti a tělesný vývoj a pohyb.


Nejlepší loupež století | Reflex.cz\nNejlepší loupež století\nPETR VAVROUŠKA13. prosince 2012 • 00:15\nSlovo loupež není přesné. Šlo o zcela legální vyplacení hotovosti z účtu. Přesto šlo o akci, která se v Polsku stala legendou. Šlo totiž o pořádný balík peněz. O 80 miliónů zlotých, které opoziční Solidarita vyfoukla komunistickým soudruhům přímo před nosem. Jen pár dnů před vyhlášením výjimečného stavu. Režisér Waldemar Krzystek podle neuvěřitelného příběhu natočil film, který teď Poláci nominovali na Oscara.


Školská rada | ZŠ Lomnice\nZhodnocení šk. roku 2019/2020\nDne 24. června 2020 se sešla Školská rada ve složení: Lenka Lídlová (předseda ŠR), Pavlína Cholopovová (za ZŠ), Jitka Pugnerová (za zřizovatele ZŠ) za účelem zhodnocení školního roku 2019/2020 a nouzového stavu (COVID-19), distanční výuky od 11. 3. - 26. 6. 2020. Zápis je uložen ve sborovně ZŠ Lomnice a je v případě potřeby k nahlédnutí. Uvítáme jakékoli Vaše dotazy, připomínky, návrhy... Psát můžete na e-mail Školské rady nebo můžete oslovit zástupce Školské rady.\ne - mail ŠKOLSKÉ RADY\nMáte možnost na e- mail skolskarada@lomnicezs.cz psát Vaše náměty či připomínky...\nVážení rodiče, děkujeme za informaci termínu schůzky Školské rady. Většině vyhovuje setkání v úterý 22. ledna 2019 v 16 hodin. Sejdeme se v tento den v hlavní budově ZŠ Lomnice v VII. třídě. Tímto Vás tedy srdečně zveme a těšíme se na Vás. Pokud nastane situace, že budete moci přijít i vy, kterým tento termín nevyhovoval, jste samozřejmě vítáni.J Pavlína Cholopovová, Lenka Lídlová, Jitka Pugnerová\nSetkání zástupců tříd se ŠR\nVážení rodiče, obracíme se na Vás jako na zástupce zvolené za třídu, kterou navštěvuje Vaše dítě. Rádi bychom se s Vámi setkaly a projednaly Vaše náměty k činnosti Školské rady. Nabízíme Vám tyto termíny: úterý 22. ledna 2019, čtvrtek 24. ledna 2019 nebo úterý 29. ledna 2019 vždy od 16 hodin. Podle Vámi zvoleného termínu se sejdeme, podřídíme se většině. Prosíme Vás o odevzdání informace s vyhovujícím termínem nejpozději do středy 16. ledna 2019. Termín setkání oznámíme po Vašem dítěti. Těšíme se na Vás a Vaši spolupráci u dobré kávičky a drobného občerstvení J. Pavlína Cholopovová, Lenka Lídlová, Jitka Pugnerová Můžete popřemýšlet nad těmito body: Jak zlepšit spolupráci a komunikaci rodičů se školou? Máte nějaké návrhy a připomínky od ostatních rodičů? Zde odstřihněte a pošlete, prosím, zpět po Vašem dítěti. ----------------------------------------------------------------------------------------------------------------- Vyhovuje mi termín: úterý 22. ledna 2019 čtvrtek 24. ledna 2019 úterý 29. ledna 2019 vždy od 16 hodin Vaše jméno a příjmení, podpis: _______________________________


Bitva o Suez [451 Kč]\nÚplný název: Bitva o Suez (Wanner Jan): Studená válka, druhý arabsko-izraelský konflikt a britsko-francouzská intervence v Egypte\nWanner Jan, Libri,\n600 stran, jazyk - čeština, 2008 Dostupnost:\n/ ks Při objednání teď obdržíte zboží již 26.10.2016 dopoledne. Krize na Středním východě 1956, vyvolaná znárodněním Suezského průplavu a začátkem egyptské vojenské spolupráce se sovětským blokem, patří k nejdramatičtějším vrcholům studené války.\nSložité diplomatické manévry v rámci OSN i mezi velmocemi autor sleduje na základě studia nově zpřístupněných amerických, britských, francouzských, sovětských a izraelských archivních dokumentů a dospívá k závěru, že nedokázaly odvrátit dvojí vojenskou konfrontaci (sinajské tažení Izraelců a britsko-francouzskou invazi v Port Saídu).\nOběma konfliktům věnuje kniha Bitva o Suez 1956 detailní pozornost a odhaluje řadu neznámých souvislostí. Specifické bylo i ukončení bojů díky souběžnému americkému a sovětskému ultimativnímu jednání, které poprvé propojilo Moskvu a Washington a navíc zaselo dlouholetou nedůvěru mezi USA a západoevropské spojence\tMožnosti\nMůžete uložit Bitva o Suez do schránky.\nMůžete vytisknout stránku s Bitva o Suez.\nMůžete ponechat své hodnocení Bitva o Suez (hodnotilo 0 lidí).\nVaše recenze na Bitva o Suez bude zajímavá pro další návštěvníky (recenze 0).\nS Bitva o Suez doporučujeme zakoupit nejpopulárnější z kategorie Historie\n/ Bitva o Suez


Chození s pomlázkou a na pomlázku patří v našich zemích k nejstarším velikonočním obyčejům. Uplést pomlázku tehdy patřilo k nezbytným povinnostem každého chlapce. V dnešní době už není problém pomlázku koupit. Seženeme pomlázky nejrůznějších druhů a velikostí. Neudělá nám ale přece jen největší radost ta, kterou si doma vlastnoručně vyrobíme?\nNa pletení pomlázky jsou nejvhodnější vrbové proutky, protože jsou dost pružné, nelámavé a dostatečně dlouhé. Vrba bílá roste často podél potoků a řek, má ráda mokrá místa. Můžeme použít proutí i z jiné vrby, jen vrbu smuteční vynechejte, ta má proutí příliš měkké.\nVypravit se pro materiál musíme do doby, než vrba začne rašit! Pokud jsou Velikonoce v březnu, stačí nám natrhat proutky týden dopředu, jestli až v dubnu, vydejte se pro ně o tři týdny dřív. Proutky řežeme ostrým nožem a třídíme podle délky a tloušťky. Nejdelší se nechávají na omotávání rukojeti. Vybereme si 15 hladkých a rovných proutků a toto množství nám vystačí prakticky na každý způsob pletení. Před samotným pletením je dobré vrbku namočit nejméně na 30 minut do studené vody.\nPletu, pleteš, pleteme!\nNejjednodušší pomlázka, kterou zvládnou i děti, je za tří prutů. Složitější je pak ze čtyř a více proutků. Nejoblíbenější pomlázka bývá klasická čtyřhranná hodovačka z osmi proutků.\nZačneme tím, že si pečlivě vybrané proutky stejné velikosti svážeme v místě rukojeti na dvou místech režnou nití. Potom rozštípneme nejdelší proutek a ovážeme s ním rukojeť.\nProutky rozdělíme na čtyři pravé a čtyři levé prameny. Horní prut z pravé ruky se proplete středem levého pramene a vrátí se jako spodní na pravou stranu. Horní z levé strany se proplete středem pravého pramene a vrací se zpět jako spodní na stranu levou. Stejným způsobem pokračujeme stále dokola.\nPokud se budeme držet postupu, bude pomlázka opravdu čtyřhranná. Nezapomínejte při pletení proutek palcem ohýbat a vždy silně přimáčknout a utáhnout. Asi 5 cm před ukončením pomlázky, vložíme mezi proutky pevný provázek, dopleteme do konce a ovážeme nejprve pevným provázkem a potom ozdobnou stuhou.\nNa kterou si troufnete?\nSamozřejmě můžete uplést kulatou pomlázku z šesti či osmi prutů, pomlázku z devíti, nebo dokonce z šestnácti proutků. Ta ukazuje na opravdovou zručnost vyhotovitele pomlázky. Pletou se různě veliké, od těch nejmenších kapesních, až po obrovské pomlázky.\nMožná vaše první pomlázka nebude úplně dokonalá, ale důležitější je to, že jste si ji vyrobili sami. Příští rok bude určitě zase o něco hezčí!\nHodnocení: 1.8 hvězdiček / Hodnoceno: 5x\nJak se plete vánočka?\nVůně té pravé české domácí vánočky je nezaměnitelná. Voní po vanilce, a když se podaří dobře uplést, nejenže se rozplývá na jazyku, ale i báječně vypadá. Receptů je mnoho a každá rodina může mít ten oblíbený. Kynuté těsto a následné zaplétání může být pro začínající hospodyňky jistým strašákem, ale…\nneděle, 27. březen 2016\ndekuji za navod fakt moc.\nNapsal: karolína [Odpovědět]


Union Cheb - Teplice "B" 0:0 | Chachaři.cz\nUnion Cheb - Teplice "B" 0:0\nTentokrát však hráčům nelze odepřít snaha, někdy ten gól prostě nepadne a nepadne. Tohoto soupeře na podzim chebští jasně smeltli 5:0, je vidět že je v týmu nějaký problém. Zřejmě těch "posil" přes zimu přišlo až příliš.\nUtkání přihlíželo pouhých 300 diváků (opět pokles). Kotel byl na tom také dosti špatně. Sešla se v něm necelá dvacítka lidí, téměř nefandili pouze vytáhli transparent kritizující poslední výsledky. Po zápase byl místo děkovačky menší pohovor.


Zhodnocení běžeckého roku 2016 - UltraMaratonec.cz\n/ Zhodnocení běžeckého roku 2016\nPři zhodnocení běžeckého roku 2016 bych mohl klidně začít stejnou větou, jakou jsem začínal článek Zhodnocení běžeckého roku 2015. Byl to rok nesmírně zajímavý a hlavně úspěšný. V průběhu roku mě neprovázela žádná zranění, která by mě limitovala v tréninku. Drobné problémy jsem měl pouze s koleny a to vždy po závodech na 24 hodin, kde se negativně podepsaly samé zatáčky na okruhu. Jinak jsem měl nedobrovolně pauzu pouze na začátku března, kdy mě udolala chřipka a nemohl jsem běhat 4 dny.\nPoprvé jsem za jeden rok uběhl více než 5000 km, přesně 5164 km. Vyběhl jsem ve 279 dnech, zbylých 87 dnů jsem odpočíval. Celkem jsem během strávil více než 415 hodin (více než 17 dnů). Rekordních 1575 km (30% z celku) jsem naběhal v závodech, kterých bylo celkem 18.\n2x 10 km (Rohálovská desítka, Agrofert run Deza desítka okolo komína)\n2x půlmaraton (Tuřanský novoroční půlmaraton, Mattoni 1/2Maraton Olomouc)\n2x maraton (Budějovický Mercury maraton, Volkswagen Maraton Praha)\n1x 63 km (Brněnský masakr)\n1x 64 km (Hostýnská Osma)\n1x 84 km (Borák – běh za Loštickým tvarůžkem)\n3x 100 km (Plzeň, Winschoten, Los Alcazares)\n1x 12 hodinovka (Závod na 12 hodin ve Stromovce)\n2x 24 hodinovka (Kladno, Albi)\nJednoznačně největšího úspěchu jsem dosáhl na ultra distancích, hlavně 24 hodinovce. Na Mistrovství ČR na 24 hodin v Kladně jsem dokázal vybojovat titul mistra ČR a zlepšit osobák o více než 30 km. Prakticky stejné posunutí osobáku se mi podařilo následně i ve francouzském Albi na mistrovství Evropy, kde jsem závod dokončil s 258,661 km. Tento výsledek stačil na stříbrnou medaili. Po tomto pro mě snad až neuvěřitelném úspěchu napsal můj trenér Pavel Novák na svém Facebookovém profilu:\n„Dnes na mě čekalo velké překvapení, které předčilo vše, co by mohlo vzniknout v mé fantazii. Ondřej Velička doběhl druhý na ME v běhu na 24 hodin, přičemž předvedl druhý nejlepší český výkon všech dob a figuruje o něco málo za českým fenoménem českého ultra-běhu Tomášem Ruskem.\nByli jsem domluveni, že začne o něco ambiciózněji než v předešlých závodech, včera se smál do fotoaparátu na 100km a bylo vidět, že je v pohodě. Večer jsem ulehal a říkal si, to není možné, Ondra pořád běží, co je tohle za sport, bylo mi jeho i ostatních ultra-běžců tam v podstatě líto.\nJeho výkon je neuvěřitelný, sázka na kvalitní trénink se vyplatila. Dlouhodobě jsme se rozhodli tlačit neustále v oblasti udržitelnosti výkonu ve spodní zóně ANP a z hlediska ultra ve směšných týdenních kilometrážích a ono to funguje neskutečně. Je to zcela jiný přístup, než většina ultra-běžců trénuje. Nepoužíváme v tréninku delší běh než 34 km, ale skladbou vytváříme podmínky pro vytrvalostní růst, který je kvalitní. Do toho velmi dlouhé závody, které ale necháme velmi důkladně odpočinout a tím netlačíme tělo do stavu, kdy se naučí šetřit, aby mu zbylo…\nMám zato, že pravidelné předlouhé klusání nemůže vést k dlouhodobému výkonnostnímu růstu v ultra a tenhle výkon mi to jen potvrzuje.\nNemohu ale také nevidět Ondrovu úžasnou mentální sílu, která se příliš nevidí a je jeho velmi silnou zbraní.\nOndro, velká gratulace a díky, že mohu jít s Tebou na této cestě“\nNemůžu se ale nezmínit také o úspěších na 100 km trati. Stejně jako loni jsem letos běžel 3 závody, prvním bylo březnové mistrovství ČR v Plzni, v září následovala stovka v holandském Winschotenu a v listopadu mistrovství světa na 100 km ve španělském Los Alcazares. V každém z těchto závodů jsem dokázal posunout své osobní maximum a to je pro mě důležitý důkaz mé rostoucí výkonnosti a podávání stabilních výsledků. Opět ocituji Pavla z jeho Facebooku po mém posledním závodě loňské sezóny ve Španělsku:\n„Ondra Velička dotáhl tuto sezonu do zdárného konce a posunul své maximum v rámci 100 km tratě při MS ve Španělsku na 7:23:01hod. Opět posunul letos osobní rekord na 100 km a to pouhých 5 týdnu po svém stříbru na ME na 24 hodin.\nJe až k nevíře, co dokáže lidské tělo, ale ještě více, jak silný dokáže být lidský duch. Ondra je běžec velkého srdce, když mi nastínil, co chce letos absolvovat, lámal jsem si hlavu, jak to udělat, aby vše fungovalo. Vsadili jsme na kvalitní práci i kvalitní odpočinek, to jde ruku v ruce s každým úspěchem.\nJenže člověk by řekl, že dokud se trénuje, můžeme se vším hýbat, když tam ale začne padat v sezoně jedno ultra za druhým, občas mi jako trenérovi nezbývalo nic jiného, než se modlit. Myslím, že občas to bylo hodně fousové a i když tato sezona byla excelentní, měli bychom se poučit i z toho, jak vznikaly a jak jsme zažehnávali krize, příště bychom nemuseli mít tolik štěstí.\nOndra je běžec přirozenosti, když běží, dělá to jakoby mimochodem, to je jeho hlavní síla, protože přesně jak to vypadá, tak to je i ve skutečnosti. Vůle držet a nepovolit je pro něj přirozená.\nChci mu veřejně poděkovat za všechny zážitky s ním, je to výborný a poctivý svěřenec a také výborný kluk. Ondro, moc díky!!“\nSeznam všech loňských úspěchů seřazených podle důležitosti:\n1. Stříbro na mistrovství Evropy v běhu na 24 hodin. Druhý nejlepší výkon v České historii (258,661 km).\n2. Titul mistra České Republiky v běhu na 24 hodin.\n3. První místo v Českém poháru ultramaratonců Ultracupu.\n4. 41. místo na MS v běhu na 100 km, v cíli jako první Čech.\n5. Třetí místo na mistrovství ČR v běhu na 100 km.\n6. Třetí místo v závodě na 100 km v holandském Winschotenu.\n7. Třetí místo na mistrovství ČR v ultratrailu.\nLeden – 427 km\nÚnor – 398 km\nBřezen – 397 km\nDuben – 397 km\nKvěten – 448 km\nČerven – 364 km\nČervenec – 597 km\nSrpen – 336 km\nZáří – 612 km\nŘíjen – 427 km\nListopad – 433 km\nProsinec – 321 km\nKromě vylepšení osobních maxim v ultra se mi v roce 2016 podařilo vylepšit také rekord na 10 km a maraton. Věřím, že mám ještě potenciál dále vylepšit maraton i půlmaraton, ale nejsou to tratě, které jsou pro mě prioritní. Proto je příliš neběhám a pokud se na nějaký připravím a nevydaří se, není moc příležitostí to napravit. Přesně to se mi stalo na loňském Runczech maratonu v Praze, který se mi nevydařil a tak jsem byl rád alespoň za garážový maraton, který není ideální pro osobáky a běžel jsem ho víceméně tréninkově. Ale i tak jsem se překvapivě dokázal zlepšit. Svůj čas se mi podařilo vylepšit i na Spartathlonu, který ale považuji za méně vydařený, jelikož mi vše nevyšlo úplně podle představ a cítím u něj ještě možnost velkého zlepšení.\nTři nejzajímavější medaile z roku 2016.\nCelý rok jsem plánoval a trénoval s výborným trenérem Pavlem Novákem. Vloni jsem si už pravděpodobně zvykl na vysoké a intenzivní tréninkové dávky a tak jsem je dokázal lépe snášet a rychleji regenerovat. Snad bude mít podobný průběh i rok 2017. Bez Pavla bych rozhodně takových úspěchů nesáhl a musím mu za celý rok moc poděkovat.\nLetos mám opět velké plány, chtěl bych omezit množství závodů a velmi důkladně se připravit pouze na 3 závody, ostatní poběžím spíš jen tréninkově. Vloni jsem také vyhrál český pohár ultramaratonců Ultracup, ale letos již přenechám příležitost jiným. Dobře zaběhnout 6 závodů z tohoto poháru už by bylo příliš. Jako hlavní cíle aktuálně plánuji vylepšení osobáku na 100 km, největší příležitost budu mít pravděpodobně v březnu na mistrovství ČR. Dalším největším cílem letošního roku bude mistrovství světa na 24 hodin v Belfastu na začátku července, kde cítím velkou příležitost uspět v hodnocení týmů. Je možná odvážné chtít dále posouvat svůj rekord na této trati, ale dávám si vysoké cíle. V září bych chtěl opět absolvovat Spartathlon, kde bych chtěl dosáhnout času pod 30 hodin.