Jak se rodí vozíčkářkám v Čechách: aneb lehce komediální horor s dobrým koncem, který je vlastně začátkem :) :: Recenzník\nÚvod > Jak se rodí vozíčkářkám v Čechách: aneb lehce komediální horor s dobrým koncem, který je vlastně začátkem :)\nVarování: pokud jste těhotná vozíčkářka nebo plánujete děti, rozhodně tento text nečtěte. A pokud se do toho přeci jen pustíte, vězte, že takovéto zážitky jsou spíše mimořádné, než běžné… Doufám…\nKdyž se vdaná žena rozhodne se svým mužem počnout dítě, zpravidla zpráva o probíhajícím těhotenství vyvolává u lidí nadšení. Když se vozíčkářka, rozhodne mít dítě, nadšených je méně. A když, coby ochrnutá žena, rok a půl po porodu prvního syna, otěhotníte, je vám jasné, že ty, kteří vás za to pochválí, spočítáte na prstech jedné ruky. Je až s podivem, kolik lidí se myslí, že ví, co je pro vás dobré a kecají vám do života. Proto jsem první polovinu svého druhého těhotenství tajila. Věděl to můj muž, nejlepší kamarád Radek a mí rodiče – a to jen proto, že hlídali prvorozeného Matyáše, když jsme chodili na kontrolu.\nKdyž jsem se ve svém druhém těhotenství přehoupla přes polovinu a začala tak zvěst o něm šířit, respektive přestala tajit, rozhodl se můj pan doktor gynekolog, že mě pro jistotu odvelí do poradny pro rizikové těhotenství v okresní nemocnici. Budiž mu omluvou, že měl jen ty nejlepší úmysly. A tak se stalo, že mě můj obvodní gynekolog, zejména kvůli častým infekcí močových cest, poslal do nemocnice do rizikové poradny v krajské nemocnici. S tím, že bude lepší, že mě budou hlídat tam, abychom se vyhnuli komplikacím, zejména případnému zánětu ledvin. Zánětu jsem se bála jak čert kříže, takže jsem souhlasila. Ostatně na výběr, jsem stejně neměla.\nVydala jsem se tam. Ještě předtím jsem ale na stránkách Paraplete (pražská organizace pro vozíčkáře) našla několik článků o těhotenství žen s míšní lézí (přerušená mícha), od pánů doktorů z Čech i zahraničí, kteří mají s takto postiženými těhotnými ženami zkušenost. Ve všech článcích se objevovalo víceméně totéž, ale velmi mě zaujalo zejména důrazné varování před tzv. "autonomní dysreflexií". Přednesla jsem svou zvídavou otázku na pana doktora v poradně, co že by mohla ona autonomní dysreflexie být? Pan doktor v poradně nevěděl, co to je. „To bude něco neurologického. Když se Vám to přihodí, sem nejezděte a jeďte rovnou na neurologii!" řekl. Mou otázkou, že když nevím, co to je a jak to poznat, jak poznám, že s tím mám jet právě tam, se nenechal rozhodit a zopakoval, že s tím mám jet na neurologii, že jeho se to netýká. Špitla jsem ještě, že se ona autonomní dysreflexie může přihodit výhradně ženám s míšní lézí v těhotenství, nebo při porodu. A že by bylo dobré, aby si to nastudoval, když mě to potenciálně ohrožuje a on mě přeci má v péči. Ani to ho nikterak nepřesvědčilo a dál trval na tom, že to je neurologický problém, který se ho netýká! Pak se zaměřil na infekci v močovém měchýři a s tím mě poslal hned na urologii, ať mi pan doktor něco napíše a že se nemám nechat odbýt. Já si tedy troufla prohodit ještě cosi ve smyslu, jestli by to neměl s panem urologem spíše zkonzultovat on jakožto gynekolog, protože nejde jen o mě, ale také o mé nenarozené dítě. „Podívejte se, paní Marková“, řekl neochotně, „co se týká urologie má řešit urolog, co neurologie neurolog a já si budu řešit jen svou oblast.“\n„(Svou oblast? No to snad ne! On před sebou nevidí člověka, on před sebou vidí jen… ?!“)\n„Já teda nevím jestli tomu špatně rozumím, pane doktore, ale mám pocit, že v mém těhotném těle všechno tak nějak souvisí se vším a proto bych se nerada zříkala komplexnějšího přístupu.“\n„S močákem si jděte na urologii. Když budete mít neurologický problém, jděte tam. A ke mně na kontrolu za tři týdny. Nashledanou.“\nByla jsem opařená hrůzou, že můj život visí v rukách někoho, kdo před sebou v ordinaci vidí jen těhotnou dělohu, nebo nějaký jiný, s dělohou úzce související ženský orgán... Vtipné ještě bylo, že mi pan doktor asi 5x zopakoval, že kdyby se mi cokoli dělo, že mám jet urychleně do sousední fakultní nemocnice.\nPřipadala jsem si jak v Jiříkově vidění a měla jsem pocit, jestli si pan doktor ze mě tak trochu nedělá srandu. Nedělal...\nNa urologii jsem se nejdříve dostala na ultrazvuk, kde mě seřval, nějaký cizí doktor, jehož jsem viděla prvně v životě, že mám jakousi rozšířenou pánvičku na ledvině. V zápětí si v papírech všiml, že to je standardní stav a odeslal mě do urologické poradny. V poradně, už celkem duševně rozložená, jsem si pana doktora vyslechla výtku, že neví, co se mnou, protože jsem těhotná, a on mi nemůže pomoci, protože to musí přece gynekolog. Začala jsem brečet, že si ze mě snad dělají srandu. Pan doktor tak mile pronesl, že ví, že je to s tímto panem gynekologem obtížný. Ale že on mi nemůže nic napsat, protože nerozumí miminkům v bříšku, tak aby ho nepoškodil.\n„Víte pane doktore, já přemýšlím, jestli nemám jít raději rodit do fakultky…“\n„Já vám do toho teda nemohu mluvit, ale jde o zdraví Vaše a Vašeho dítěte. A tady skutečně nejste v dobrých rukách. Pokud ještě váháte, tak neváhejte…“\nA tak jsem se přehlásila do fakultní nemocnice. Úroveň odborné lékařské péče byla nepochybně lepší. Ale úroveň osobního přístupu, tak to bylo asi jako „z louže pod okap“. Celý můj pobyt ve fakultce, byl jak dobrá parodie na to, co se člověku může přihodit, když v nemocnici zavládne úřední šiml. Ovšem nebyla to parodie, ale smutná praxe.\nDokud jsem jezdila na kontroly na rizikové oddělení do nemocnice, postarší paní doktorka, bývalá primářka, které si nikdo nedovolí odporovat, se mě ptala proč jsem na vozíku. Řekla jsem jí, že po zánětu míchy od očkování. Problém byl, že já hloupá jí řekla i latinský název, který se dá přeložit jako zánět míchy, nebo taky zánět mozku. Paní doktorka zvolila druhou variantu a protože potřebovala mít v papírech diagnózu, vrazila tam dle svého uvážení: D93 Duševní poruchy a jiná onemocnění. Při příští návštěvě jsem se obořila, že nejsem blázen, a má tam být v kolonce diagnóza uvedeno: N67 Nemoci pohybového aparátu. Ovšem nepředbíhejme, a vezměme to poněkud více do hloubky. Mimochodem, flastru blázna už jsem se tam nikdy nezbavila…\nMé druhé těhotenství se zdárně blížilo ke svému konci. Jaro bylo v plném proudu, slunce rozehřálo co šlo, stromy téměř odkvetly, takže to vypadalo, že na svátek lásky, už nebude pod čím se nechat políbit, neboť všechny třešně už byly odkvetlé.\nDny byly krásné jarní a teploty spíše letní. Prostě idylka. Jen kdyby vzduchem nelítalo tolik viróz....\nA tak se stalo, že náš malý synek, potkal nějaký virus, ulehl s velkým kašlem, rýmou a teplotou. Obvykle bych zafrfňala, že je to na prd, protože venku je krásně a teplo, a že když konečně můžeme ven, tak musíme být doma. Teď se mi to ale obzvláště nelíbilo. Byla jsem v 36 týdnu těhotenství a z toho důvodu se mi zdálo nemyslitelné dovolit si chytit virózu. Bála jsem se, že případný porod i naplánovaný císařský řez, by mohla tato skutečnost dost znepříjemnit. Leč nemoci nechodí po horách, ale po lidech... Tak netrvalo dlouho, a už jsem se vedle syna placatila v posteli i já. Nicméně jsme se nenechala znepokojit, protože jsem se domnívala, že si dva, tři dny poležím, dalších pár dní si pochrchlám a za týden už budu zase jako rybička.\nLidské tělo je chytré. A tělo těhotné ženy, téměř dvojnásob. Aby taky ne, vždyť spravuje dva životy, a to je celkem makačka. Několik týdnů před porodem například má žena o polovinu více krve, než v nepožehnaném stavu. Takže místo šesti litrů ledviny filtrují litrů devět. Často se tak stává, že si tělo nezvládá vytvářet dostatečné množství červených krvinek, které po těle roznáší k životu tolik potřebný kyslík, a budoucí maminka tak trpí tzv. anémií. Ta samozřejmě postihla i mne při obou těhotenstvích. Už od šestého měsíce jsem trpěla jejími příznaky, zejména příšernou únavou, bušením srdce, rozpraskanými nezahojitelnými koutky úst, velmi nízkým tlakem, a zejména nemožností se dodechnout. Dokonce mě kolikrát i ze spaní vzbudilo to, že nemohu dýchat. Prostě hnus. Ve třicátém týdnu jsme mi v poradně jaksi zapomněli odebrat krev, takže se na mou očividnou anémii nepřišlo. Ovšem chvála andělům, rozumu, či vyšším silám, které způsobily, že mě jaksi trklo, že bych mohla být anemická (stejně jako při prvním těhotenství). Ovšem kde vzít železo, které pomáhá vytvářet červené krvinky, které roznáší kyslík po těle? Volně prodávané pilulky jsem obratem po spolknutí vracela v šílených křečích záchodové míse. A sehnat ty na předpis, znamenalo trpět další měsíc. Poradna mě čekala za dalších 14 dní, a to bylo na pořadu teprve odebrání krve. A tak se dostavila další spásná myšlenka, zavolat kamarádce, která nedávno rodila, jestli jí nějaké to „želízko v ohni“ nezbylo. A zbylo, jupí, hnedle celá krabice. Takže jsem se začala ládovat jednou pilulí Aktiferinu denně a už po týdnu jsem se přestala budit hrůzou, že se udusím. Taky mě opustily náhlé poklesy tlaku a bušení srdce. Znovuzrození... Krása... Po dvou týdnech jsem dorazila do poradny a navrhla sestřičce odebrání krve, že mám podezření na anémii. Ještě jsem tak nesměle procedila, že už jsem si železo obstarala a zobu. Sestřička mě po pár minutách uvedla k paní doktorce řka:\n„Odebrala jsem paní Markové na její žádost krev, protože se domnívá, že má anémii a už si sama nasadila železo.“\nPaní doktorka jen lehce pozdvihla obočí: „Vy jste si sama nasadila železo? Jak se jmenuje?“\n„Aktiferin,“ špitla jsem, „nikdo už mi dlouho krev neodebral a já evidentně trpím anémií.“\n„No to se pozná za 14 dní… kolik ho jíte?“\n„Jednu pilulku denně.“\n„Dobře, jezte ho dál, bledá jste, to Vám neublíží.“\n„Ještě jedna věc, paní doktorko, na poslední zprávě od Vás je v kolonce diagnóza uvedena diagnóza D93 Duševní poruchy a jiná onemocnění, ale to já nemám. Vždycky tam doktoři uvádí N67 Nemoci pohybového aparátu.“\n„To je tady naše vnitřní označení, toho si nevšímejte.“\n„Ale víte, že to Vaše vnitřní označení je špatné a nezakládá se na pravdě? Já nejsem nemocná duševně, ale fyzicky, proto mám ten vozík... invalidní…“ snažila jsem se úředního šimla odehnat.\n„To je tady naše vnitřní označení,“ trvala exprimářka na svém.\n„Ale je špatné,“ pokusila jsem se…\nExprimářka nehla brvou. Pak pronesla, že mám přijet za 14 dní a uvidíme, jaký je můj krevní obraz a rozloučila se se mnou . A tak jsem si řekla, že diagnózu blázna nebudu řešit, protože přeci jen odrodím a jdu domů…\nPo dalších čtrnácti dnech byly v poradně výsledky. A přesto, že jsem poctivě zobala železo, a spodní hranice dospělé ženy je 120 mm/l, mé výsledky ukázaly pouhých 94 mm/l. Paní doktorka tedy pronesla, že mám krevní obraz „pod obraz“ a jsem zralá na transfuzi krve. Piluli železa nemám jíst jednu, ale ať polykám rovnou pilule dvě. Oddychla jsem si, že snad už to do konce těhotenství nějak zvládnu.\nOvšem zpět k výše zmiňované viróze. Nejprve jí chytil Matýsek, pak Tom a nakonec samozřejmě já. Matýsek dostal ATB. Tom po třech dnech teplot začal vypadat lépe. Ovšem, ten, kdo to zase „odprdnul“ nejvíc, jsem byla já.\nZačalo to nepříjemnou bolestí v krku, kterou se mi jakž takž podařilo zvládnout a zanedlouho se jí i zbavit. Ovšem přišel čtvrtek a já ulehla s horečkou do postele vedle již chořícího synka. Stejně tak jsem proležela i pátek. Podezřelé začalo být, že mi hodně otekly nohy. Do rána se jim příliš splasknout nechtělo. V sobotu mi otekla levá noha a to až nahoru ke stehnu. Do neděle nejenom že nesplaskla, ale ještě se zvětšovala a začínala bolet. Už jsem z toho byla docela nervózní. Navíc mi bylo podezřelé, že ač jsem pořád pila nějaké tekutiny, téměř jsem nečůrala a má moč měla dosti sytou barvu. Propadla jsem panice, že mám něco s ledvinama.\nVyhrabala jsem se tedy z postele a zamířila přímo k pc a zadala na chytrém serveru porodnice.cz heslo „otoky nohou“. Vyběhlo mi spoustu dotazů tazatelek a odpovědí pánů doktorů, že otoky nohou jsou obzvláště na konci těhotenství relativně normální. Až jsem tam našla dotaz, že nějaké mamině otekla pouze noha jedna, tedy stejně jako mně. Odpověď pana doktora v poradně mě vyděsila: odpovídal tazatelce, že doufá, že nečekala na jeho odpověď a upalovala do nemocnice, protože se zřejmě jedná o zánět žil, tedy trombózu a jde jí o život.\nPoučená díky článkům z Paraplete o těhotenství vozíčkářek, že vozíčkářkám hrozí v těhotenství zejména zánět ledvin, zánět žil a autonomní dysreflexie, neváhala jsem a vypálili jsme jak střela směr nemocnice. Ještě předtím jsem však zavolala do porodnice a ptala se, jestli mám jet tam, že mám zřejmě zánět žil. Pan doktor mi dal za pravdu, že se zřejmě jedná o zánět žil a ať se nezdržuju s porodnicí a jedu rovnou na Emergency.\nTak jsme naskákali do auta, Matýska vyložili dědovi v Chýšti, neboť babička ležela doma s virózou též. Dorazili jsme na pohotovost. Nahlásili se, jako důrazné podezření na akutní zánět žil, neopomněli jsme zmínit 2x, že jsem těhotná na konci těhotenství, že je mi zle neboť mám virózu a teplotu. A to, že jsem vozíčkář, je vidět na první pohled. Prostě mnoho důvodů, proč nečekat dlouho. Po hodině a půl, když vzali asi 15 lidí co přišli po mně, jsme urgovali aby mě vzali na vyšetření. Po dvou hodinách a předběhnutí dalšími cca pěti lidmi jsem se konečně dostala k doktorce. Nejprve se zděsila mé nohy, v zápětí mého pokročilého těhotenství, a nakonec toho, že už čekáme dvě hodiny. A velmi se nám omlouvala. Obratem mě poslala na ultrazvuk nohy.\nČekala jsem asi 5 minut a pak vykoukl MUDr. podivného lehce einsteinovského výrazu a řekl ať jdu dál. Tom mě přendal na lehátko a pan doktor započal s vyšetřením. Vypadal lehce zděšeně. Po chvíli pronesl, jestli bych si mohla lehnout na břicho. Nemohla – v devátém měsíci těhotenství už není možné lehnout si na břicho. Po dalších pár vteřinách jsem se zeptala, jaké to je. Odpověď pana doktora zněla: „No... špatný...“ To mě lehce vyděsilo. Zeptala jsem se tedy opět, jestli je to hodně špatný? „No, docela dost! Hodně špatný!“, zněla odpověď. Ještě mě chvíli vyšetřoval, ale zůstala jsem jak opařená. Možná že ještě něco říkal, ale „mysterium tremendum“ zcela paralyzovalo mou mysl a schopnost komunikace. Pan doktor mi dal zprávu a říkal, že by nejraději, abych vůbec neseděla, ale rovnou si lehla. Poté, co jsem vypadla z ordinace, odeslána zpět na emergency, propadla jsem naprosto zoufalému pláči. Nebylo to sice poprvé v životě, kdy se na mě někdo díval tak, jako když vidí mrtvolu, ale bylo šíleně aktuální! Konfrontace s vlastní smrtelností je poněkud těžší kalibr. S tím, že mi reálně hrozí, že během následujících chvil natáhnu ráfy, mě vyděsilo takovým způsobem, že jsem málem omdlela. Už chápu, proč se říká, že „nejhorší je smrt z vyděšení“! Na druhou stranu, jsem si v rámci zachování zdravého rozumu řekla, že jsem člověk smrtelný, a že už vlastně patnáct let „přesluhuju“ nebo žiju takový jakože „bonusový život“. Lehce jsem se zklidnila. Ovšem myšlení je úžasně rychlý proces. Takže jsem si v zápětí představila krematorium, rakev s mou fotkou, slyšela zpívat „Žila som správně“ od Hegerové... pak pohled na mého milovaného muže, kolem kterého krouží desítky mladých krasavic, které se jej snaží ulovit a rozptýlit ze smutku. To už byla představa poněkud dost málo příjemná. Na druhou stranu by člověk přeci nemohl čekat a chtít, aby zůstal sám. Jen aby nepřebral, nebo aby ho neklofla nějaká zlá dračice, která by jej trápila. I to jsem si ještě dokázala, světe div se, racionálně vysvětlit. Co však můj rozum už vydržet nedokázal byla představa, že cizí osoba vychovává naše dítě nebo tedy spíše děti. Protože v to, že by snad miminko z mých útrob zachránit dokázali, jsem nepřestala doufat. Představa, že někdo cizí učí mé potomky a geny hodnotám, které já neuznávám, nespatřuji jako důležité nebo jimi dokonce opovrhuji a nevěnuje jim zdaleka tolik lásky a času kolik by potřebovaly, mě odrovnala totálně. Proud krokodýlích slzí se nedal zastavit. Rozum se mi ještě pokoušel vnutit myšlenku, že když bych byla pod drnem, tak by mi to mohlo být stejně jedno. Což je pravda. Ale zřejmě nejsem tak silná, jak bych si přála. Muž, neznaje mé myšlenkové pochody, se mě snažil uklidnit. Což vzhledem k tomu, že mi funguje mozek a znám rodinnou anamnézu - veškeré mé přímé příbuzenstvo zemřelo na infarkt, mrtvici a embolii plic, tedy kus zaseklé sražené krve - nemělo valný efekt. Nechtěla jsem děsit ještě Toma, bála jsem se aby mu ze strachu o mě neklesl cukr a neomdlel. Tak jsem ho svými myšlenkovými pochody a domněnkami nechtěla děsit a nechala jsem ho, ať si myslí o mém pláči, co chce. Ale nebylo mi teda vůbec do smíchu.\nVrátili jsme se na emergency. Paní doktorka mezitím sehnala angiologa (žílologa), který mi vše vysvětlil a snažil se mě uklidnit. Řekl, že mi nasadí Clexan – lék na ředění krve. Nejvíce však varoval, že jsem ohrožená embolií plic. (Představa, že se dusím ve mně málem vyvolala infarkt.) A že mi nejspíše zavedou do žíly věc zvanou „kavální filtr“, což je takový 2,5cm dlouhý košíček, deštníkové konstrukce, který funguje jako záchytný košík, kdyby se krevní sraženina uvolnila. Pan doktor vypadal velmi sofistikovaně a rozumně, takže jsem se lehce uklidnila. V zápětí se mě ale ptal na rodinnou anamnézu. Odpověď, že všichni mí přímí předci zemřeli na zaseklou krevní sraženinu v různých částech těla, jej moc nepotěšila...\nPřevezli mě na oddělení interny a uložili do postele. Tom se chystal domů za Matýskem. Povzdechla jsem si, že vzhledem k tomu, že je 1. května, a my si vždy v tento svátek lásky dáváme pusu pod rozkvetlým stromem, tak že dnes to neklaplo. A bylo mi z toho smutno. Tom to poslouchal a hrál si s mobilem. Za chvíli mi ukázal na mobilu kytičku, kterou tam nakreslil. A to, co udělal pak mě totálně dojalo. Zvedl mobil s namalovaným květem nad naše hlavy a dal mi prvomájovou pusu. V ten moment jsem věděla, že to já i miminko přežijeme, navzdory tomu, jak se všichni okolo tváří i jaká je prognóza.\nV 6h večer přišli s první injekcí Clexanu, léku na ředění krve. Každou chvíli se na mě chodili dívat a kontrolovat, jestli je mi dobře. Mně ale nebylo dobře, měla jsem virózu a pořád jsem měla nucení na kašlání. Bylo to takové suché časté nucení na kašlaní. Ze sestřičky, která se mnou sepisovala vstupní dotazník, vypadlo, že takovéto pokašlávání je typické pro drobné sraženinky, které se uvolňují z trombu a zasekávají v plicích a člověka to nutí kašlat a kašlat a kašlat. Dokud však nevykašlává krev, nebo se nějak vehementněji nedusí s intenzivní bolestí na hrudi o nebezpečnou embolii se nejedná. Několika zdravotníkům jsem položila vcelku jednoduchou otázku, co by se mnou dělali, kdyby mě nedejbože postihla silnější embolie. Kupodivu jsem se žádnou odpověď nedozvěděla. Odpovědi se shodovali na jednoduchých tvrzeních typu: „Nebudeme malovat čerty na zeď.“, nebo „Nebudeme to přivolávat, to by se nějak vyřešilo.“ či případně: „Na to nemyslete, to bude dobrý.“ Na co jako nemám myslet? Na to, že by to znamenalo můj konec? Ještěže tam neměli wifinu, a já si tak na netu nemohla přečíst, že silná embolie vyvolá šok a smrt pacienta. Ale vzhledem k tomu, že na ní můj děda i prababička zemřeli, bylo mi to jaksi jasné. Všichni kolem toho chodili jako kolem horké kaše, ale nikdo mi to neřekl přímo. Už jenom skutečnost, že mě obložili zvonítky, neustále mi opakovali, že když se mi bude cokoli dít, hned mám zvonit, a nejpozději každé dvě hodiny mě chodili kontrolovat, vypovídalo o tom, že to není sranda.\nSituace byla neveselá a bála jsem se. V pondělí však nastoupil do práce můj ošetřující lékař. Byl jím mladičký pan doktor, právě odrostlý medik. Vtipný, úžasný, optimistický a hlavně, nebral se vážně. Prostě radost nechat se léčit normálním člověkem. Poměrně brzy jsme oba pochopili, že vládneme podobným smyslem pro komunikaci a humor. Pan doktor se o mě ale evidentně bál, přestože to dobře maskoval. Často se na mě chodil dívat a vyptával se, jestli nekašlu, jestli nekašlu moc, jestli nevykašlávám krev a když vykašlávám, jakou to má barvu a konzistenci. Úžasné téma hovoru pro ženu s mladým pohledným klukem – detailně mu popisovat, jak vypadají sekrety z mých útrob. Život je někdy fakt srandovní a paradoxní.\nV úterý jsem měla naplánovanou kontrolu u své paní doktorky gynekoložky v rizikové poradně. Myslela jsem, že se oblíknu, nasednu do vozíku a pojedeme na kontrolu na druhý konec nemocnice na oddělení gynekologie. Takže jsem pro tento případ povolala muže. Když už jsem byla v zápalu oblékání, přiběhl pan doktor a s lehce vyděšeným a přísným pohledem mi sdělil, že jízda na vozíku s mojí diagnózou není to pravé ořechové a hlavně bezpečné, takže povolal sanitáře a sanitku, aby mě tam odvezli. Tak jsem se po 15 letech opět projela sanitkou. A opět můžu konstatovat, že to teda zdaleka nespatřuju ani jako pohodlný, ani jako bezpečný druh dopravy. Pan doktor měl úmysl dobrý, nechat mě ležet, aby se mi neurvala krevní sraženina, páč to by byl průšvih. Jenomže to šílené drncání, neustálé drobné narážení do futer a dveří a podobně, nemělo s jemnou a bezpečnou jízdou nic společného. Ani jízda sanitkou nebyla nic moc, nemocniční silničky jsou hodně kroutivé, takže tato část jízdy tedy nedrncala, ale zase mé těhotné břicho ovládané zákonem setrvačnosti, vždy cestovalo na opačnou stranu než, už pro změnu zase zatáčel řidič sanitky. Znovu jsem tedy projevila intenzivní strach o svůj život. A při představě, že mě čeká ještě stejná cesta zpět mě jímala čistá a nefalšovaná hrůza.\nNa gynekologii jsme tedy dorazili a paní doktorka mě vyšetřila. Pak zkonstatovala, že jsem na prst otevřená, a že kavální filtr, o jehož zavedení se v rámci zachování mého života uvažuje je třeba zavést co nejdříve, neboť bych klidně do druhého dne mohla začít rodit. „A porod bez kaválního filtru by byl příliš riskantní.“ Pronesla svým hlubokým altem. To kdybych náhodu doposud chtěla být klidná, tak abych nebyla. A tak jsme se vydali zpět na internu. Cesta byla samozřejmě stejně otřesná – a to do slova a do písmene. Po dojetí mě tedy chytil takový cca pětiminutový záchvat kašle, ale žádné vykašlávání krve se nekonalo, takže dobrý. Netrvalo dlouho a přiklusal pan doktor, kterému jsem již mezi dveřmi a v záchvatu kašle vyčinila, že jestli považuje cestu se sanitáři za bezpečný způsob dopravy pro lidi ohrožené plicní embolií, hluboce se mýlí a že cesta do pekel často bývá dlážděna dobrými úmysly. Pan doktor se lehce vyděsil, ale když viděl, že se i můj záchvat kašle zmírňuje, oddychnul si. Pak mně říkal, že na druhou hodinu odpolední jsem tedy objednána na sálek na zavedení kaválního filtru.\nJeště jsem si neopomněla rejpnout, že na cestu na sál chci nějakého jiného příjemnějšího a usměvavějšího zřízence, který umí řídit. Pan doktor se ke mně naklonil a špitnul mi do ouška: „To víte, sanitáři, to jsou ti nejdůležitější lidi tady v nemocnici, na nich to celé stojí... A úplně nejdůležitější je ten pán co sedí u brány a zvedá závoru. Hotový ředitel nemocnice. My doktoři jsme malí páni.“\n„No jo vidíte, já hloupá to nepoznala... Děkuju za rozšíření obzorů.“\nCesta na sál s postelí už byla poněkud klidnější, co do drncání. Kavální filtr je asi 2,5cm dlouhé udělátko, které vypadá jako takové to současné populární drbátko na hlavu z drátků. Tento filtr se obvykle zavádí bez narkózy pod rentgenem žílou v třísle do duté žíly zhruba asi 10 až 15 cm pod srdce, kde se roztáhne a funguje tam jako takové zachytávátko před případnou uvolněnou krevní sraženinou. A nezachytí-li ji alespoň ji rozbije na menší kousky, takže následky případné embolie nejsou tak hrozivé. Mě to ale měli dělat žílou na krku, aby se zbytečně příliš neozařovalo miminko. Člověk totiž leží dlouhé minuty pod rentgenem a v žilách mu koluje kontrastní látka, to aby mudr. viděl, kam to má strkat.\nZeptala jsem se pana doktora, jestli to bolí, odpověď zněla, že ne, že to jen bude trochu nepříjemné. Od té doby vím že „trochu nepříjemné“ v lékařské terminologii znamená šílený zážitek. Leč nepředbíhejme. Zákrok jako takový prý trvá asi 15 minut, plus nějaká příprava kolem tak v celku to zabere tak hodinku. Původní informace, že mi zavedou malý ochranný košíček do žíly, zněla vcelku neškodně. Když jsem se dozvěděla že na to zavádění mají speciální operační sál, trochu mi zatrnulo. A když jsem k těmto speciálním operačním sálům procházeli sklepním prostorem přes několikatery ochranné dveře propustné pouze na čip, mé naředěné krve by se ve mně nedořezal. Zaparkovali mě i s postelí v předsálí, v místnosti bez jediného okna, kde na dalších dvou postelích leželi dva pánové, jeden po zákroku, druhý před. Ptala jsem se sestřičky, jak to probíhá a jestli to bolí – říkala, že u zubaře je to horší... nevím k jakému rasovi zubařovi teda chodila ona, ale moje paní zubařka mi zatím nic, co by bylo až takovýhle kalibr nepředvedla. Díky Bohu! Celé předsálí vypadalo pochmurně, ale optimistické byly čtyři větráky na stropě. Připomínaly mi Matýska, který za každým větrákem či mřížkou vidí ventilátor, jedno z prvních slov, které uměl. Ovšem po třech minutách čekání šla nostalgie a vzpomínka na syna pryč. Z větráků táhnul celkem intenzivně studený vzduch. Prosila jsem sestřičku jestli by to nemohla zmírnit a přidat teplo – nemohla. Jedná se o přednastavenou klimatizaci se kterou oni tam nemohou hýbat, protože to ovládá někdo jiný někde úplně jinde.\nPo třičtvrtě hodině čekání jsem jednak vymrzla. Trochu jsem se obávala jestli má slibně ustupující viróza nezíská opět trochu navrch. Ale dál už jsem myšlenky nerozvíjela, neb jsem se i s postelí vydala přímo na sál. Trochu mě zarazilo, že všude mají značky žlutočernýho znaku radioaktivity. Výborné prostředí pro těhule. Zdravotnický personál se pohyboval v rouškách, což je běžné, ale před rouškami měl ještě před obličejem nasazený plastový kšilt (že to je ochrana proti tryskající krvi mě napadlo hned, ale nějak jsem tomu nechtěla věřit) a na sobě měli nasazené takové těžké protiradioaktivní ocelové vesty které vypadaly jako řeznické. To ale nebylo zdaleka to nejhorší. Člověče neboj se, bude hůř...\nJsem labilní a nerada se dívám na psychologické thrillery. Ovšem nedávno jsem v souvislosti s úmrtím Annie Girardot udělala výjimku. Dávali s ní na ČT2 film s názvem „Léčba šokem“ z r. 1973, kde hlavní roli hrála ona a Alain Delon. Francouzský film, dobré obsazení, navíc už pár desítek let starý by nemusel být tak hrozný. Delon hrál lékaře vyhlášené omlazovací kliniky pro zbohatlíky. Údajně vyráběl elixír mládí z krve ovcí. Girardotová se na kliniku dostala, ale něco jí nesedělo, a tak slídila až vyslídila, že mladí obsluhovatelé a číšníci často mizí. Pátrala kam, až se dostala na operační sál, kde zjistila, že v obrovských vertikálních šuplících zabudovaných ve zdi visí mrtvoly těchto číšníků. A elixír mládí Delon nevyrábí z ovcí, ale z těchto mladíků.\nSál na který mě právě dovezli vypadal hodně podobně, jako ve výše zmíněném filmu. Ležela jsem vymrzlá, nahá, oděná jen v kompresních punčochách v sále vytopeném na 18C, mezi řezníky, kterým jediný kousek kůže který koukal, byl pruh kolem očí. Kromě krve v žilách mi ztuhnul i úsměv. Abych zcela nezešílela, vyprávěla jsem sestřičce o tomto filmu a že tam měli stejné vertikální šuplíky ve zdi, jako mají oni na tomto sále, a že v nich visely mrtvolky. Sestřička se v těžké řeznické vestě, schovaná za kšiltem pod rouškou pobaveně zasmála šíleným smíchem a řekla, že oni tam žádné mrtvolky nemají... No, ale co kdyby jo... když otvírali šuplík, aby si připravili nářadí na mě, nedívala jsem se.\n„Vlezte si na operační stůl,“ ozval se příkaz.\n„Nemůžu, jsem ochrnutá, musíte mě přendat.“\n„Máte vyholená třísla?“ poněkud zbytečná otázka, když vidí, že jsem nahá a nemám…\n„Třísla? Na co? Prý mi to kvůli miminku budete dělat přes krk...“\n„Kvůli miminku? Vy jste těhotná?“ ("Tak nevím, jestli je úplně bezpečné svěřit naše životy do ruky někomu, kdo na štíhlé nahé ženě v devátém měsíci těhotenství nepozná očividnou graviditu. Vysokoškolsky vzdělaný člověk! Kdybychom byli v soudní síni, došlo by mi, že je z Plzně... Že už by i medici kupovali diplomy? Bože stůj při nás...")\n„Ano v devátém měsíci. To obří břicho není výsledek neukojitelné žravosti…“\n„Pane doktore, paní to prý máme dělat přes krk? Moment, já se mrknu do papíru... no jo, přes krk, tak tedy přes krk.“\nChtěli mi zamotat celou hlavu do prostěradla, prý abych si do blízkosti rány nefuněla bacily, leč oháněje se klaustrofobií, vymručela jsem si malý průzor směrem ke stropu. Skutečnost mít turban téměř na celém ksichtě byla dle mého názoru spíše proto, abych neviděla co tam dělají a nechtěla třeba omdlít.\nPan doktor mě píchnul do žíly na krku jakýsi gel, který měl umrtvit nově vytvořenou dírku. Nevím, jak moc silný ten gel byl, ale mně přišlo že moc ne. Být pštrosicí, určitě bych s hlavou odputovala alespoň metr daleko. Hrbatá hadice prostupující mou žilou byla kardinálně nepříjemná a divně bolestivá. Cítila jsem proud tekutiny jak mi stéká po krku...\n„Něco mi teče po krku?“\n„To je jen dezinfekce...“\n(„Dezinfekce? Jako ta zaschlá kterou mi před deseti minutami otírali krk? To si myslí že jsem úplně blbá? Od kdy má dezinfekce červenou barvu a vytéká ze žíly dle pulzů srdce?“)\n„Zase budeme muset vytřít sál pane doktore...“ ozvalo se otráveně z úst jedné ze sestřiček.\n(„Aha, je to jasné. Kromě toho, že si myslí, že jsem blbá se asi domnívají, že jsem ještě hluchá.“\nDoktor mi zavadil o roušku před pusou, úzký prostor před ústy jsem měla hnedle zadýchaný a kyslíku se nedostávalo. Ruce jsem měla připoutané ke stolu. Intenzivně nepříjemný pocit bolesti z toho jak hadice prostupovala mojí nově vytvořenou dírou v krku na chvíli vystřídala panika z toho že nemůžu dýchat. „Aspoň nějaká změna myšlenky... Co teď?“ Napadlo mě vypláznout jazyk a pokusit se prostěradlo omotané před pusou odsunout jazykem. Myslela jsem při tom, zcela iracionálně, na krávy v kravíně, které mají dlouhý jazyk a dovedou jej hodně daleko vystrčit. „Proč já slušné děvče jako malá víc nevyplazovala jazyk na ty, co mě nasrali..? Co bych se v mládí naučila, dnes bych ráda našla...“ vyčítala jsem si. Ale za pokus to stálo a vyplázla jsem jazyk, co to šlo... Jak je to s tou nouzí a Daliborem? Sláva šlo to, rouška byla kousek poodsunuta. Tak ještě kousek a už jsem opět mohla dýchat líp, hurááá. Jenomže jen, co jsem vyřešila problém s kyslíkem ozvala se už zase ta nepříjemná bolest v žíle na krku...\n„Jak dlouho ještě pane doktore?“\n„Asi deset vteřin.“\nNo tak sláva, filtr je na místě, hadice z krku vytažená a já žiju. Pravda zažila jsem už horší věci, ale lepší pocit bych z toho měla, kdybych věděla, že už mě to nikdy v životě nepotká... Přesunuli mě zpět na postel a odvezli z vymrzlého sálu do vymrzlého předsálí. Po padesáti minutách a druhé urgenci přišel zřízenec, aby mě dopravil zpět na pokoj. Celá akce netrvala avízovanou hodinu, ale hodiny dvě a půl. Chudák můj drahý Tom, čekal a čekal, až mě vyvezou a já pořád nejela. Chudák bál se, jestli jsem jim tam nezkolabovala nebo neporodila.\nPo příjezdu na pokoj přiklusal můj ošetřující mladičký pan doktor, který už měl být dvě hodiny doma, neboť mu skončila pracovní doba.\n„Tak co paní Marková, jak se cítíte? Teď už můžeme být všichni mnohem klidnější.“\n„Ale jo dobrý. Vy jste pane doktore říkal, že to nebude bolet...“\n„Bolelo, au. Bylo by to hnedle snesitelnější, kdybych věděla, že už na to znovu nemusím. A taky zatopit by tam mohli, když je tam člověk nahý… Takhle se toho nachlazení jen tak nezbavím.“\n„Víte, to je kvůli personálu, aby jim nebylo horko.“\n„No možná kdyby odhodili plastové kšilty a ocelové vesty, bylo by jim dobře.“\n„Ale všechny ty roušky jsou pro Vaší bezpečnost.“\n„A olověné vesty...? Nebojíte se ke mně přiblížit? Jsem radioaktivní…“\n„Vždyť víte jak to je. A já se Vás nebojím. A teď už ani o Vás…“\nMůj drahý Tom, již obohacen o znalosti možných rizik, si též oddychl, že už jsem snad více chráněná před případnou embolií a vydal se vstříc domovu. Zhruba asi za necelé dvě hodiny dorazil na návštěvu můj taťka. Chudák on mě má tak rád a vždycky když se mi něco děje, vidí mě zpravidla v tom nejzbědovanějším stavu. Placatila jsem se v posteli s obrovsky nateklou nohou. Na nohách natažené bílé stahovací punčochy ověnčené optimistickým nápisem „anti-embilcism stocking“. Neustále pokašlávající doznívající virózou a nově skučející bolestí krku. Nejprve jsem myslela, že mě bolí ten nový otvor v žíle. Ale s každou nastupující půlhodinou mě bolel krk čím dál víc, až už jsem večer vůbec nemohla hnout hlavou. Nastydnul mi trapéz v onom úžasně klimatizovaném předsálí.\nRáno přišel pan doktor se stetoskopem a tlakoměrem.\n„Smím Vás požádat o ruku?“ zněla jeho první otázka k mé osobě.\n„Vy smíte vše, pane doktore, ale važte slova... myslím, že byste mě obratem vrátil...jen aby bylo komu...“\n„Tak teď bych si Vás ještě poslechnul. Smím Vám rozepnout knoflík u košile?“\n„A můžu si poslechnout i bříško? To víte, to se nám tady na interně příliš často nestává... Jé už ho slyším, chcete půjčit uši?“\nTak jsme si tam s panem doktorem půjčovali stetoskop a poslouchali rostoucí plod v mém břiše, bylo to hezké...taková bílá skororomantika...\n„Máte vysoký tep? Myslím tak kolem 120 a miminko má tak kolem 130. Ale ten Váš vysoký tep mě znepokojuje, kdybyste neměla kavální filtr, bál bych se o Vás.“\n„No možná pane doktore, že kdyby mě poslouchala stará ošklivá sestřička s bradavicí na nose, měla bych tep o poznání klidnější... Zvládnete ten knoflíček i zapnout..?“\n„Koukám, že se Vám viróza opět zhoršila?“\n„To není viróza, to jsem včera nastydla na té slavné fázografii. Pane doktore, místo aby mi bylo čím dál líp, tak jsem čím dál větší Lazar. Včera jsem už nemohla hýbat vůbec hlavou...nastydnul mi trapéz. Začínám pomalu věřit, ač nerada, konspiračním teoriím...“\n„Myslíte, že lékaři jsou zlé penězchtivé a krvelačné bestie? Vrazi starých babiček a malých dětí?“\n„No... nerada... Ale obávám se, že to, co zažívám to jen potvrzuje... až na ty děti a babičky doufám...“\nPan doktor se se mnou rozloučil a odeslal mě na oddělení gynekologie a těhotných. Myslela jsem, že mě čeká další transport „úžasnou“ sanitkou, ale kavální filtr umístěný v mé duté žíle zřejmě znamenal, že jsem již způsobilá absolvovat cestu na svém vozíku. Protože zmrzlí mužové toho května přišli o týden dříve, což odpovídalo tomuto dni, oblékla jsem na sebe, co jsem s sebou měla a vydala se v doprovodu pana sanitáře na druhý konec nemocnice.\nNa gynekologii mě očekávali jako velkou delegaci. Připravili pro mě pokoj s velkou polohovací postelí, kterou sem přivezli jen kvůli mně. Ale kdyby jen to. Dodali mi na matraci ještě jednu úžasnou antidekubitní nafukovací matraci. Pro ležící pacienty bezesporu dobrá věc. Matrace, tvořená mnoha nafukovacími tunely napříč v řadě, se velmi pomalu a nepozorovaně pod ležícím pacientem nafukuje a ufukuje stylem, že se sudé pruhy nafukují a liché vypouští a naopak, takže ležící nehybný člověk se nemá šanci přeležet ani proležet. Matrace ovšem musí být správě nastavena na tuhost nafukování. A taky je dobré kromě pouhého prostěradla na ni natáhnout i nějakou další protipotivou vrstvu, jinak člověka od ležení na gumě dělí jen to prostěradlo... Po dvou dnech ležení už jsem byla notně rozlámaná. A navíc na tomto oddělení byla příšerná, ale opravdu příšerná nuda. Sestřičky navíc očividně poprvé v životě měly na oddělení vozíčkářku, takže byly notně vyplašené. Později jsem pochopila, že je to proto, že nejsem obyčejný blázen, ale ochrnutý blázen. A nutno říct, že jsem při některých dialozích jako blázen koukala. To když za mnou přišla ošetřující doktorka a tvrdila mi, že jsem v nemocnici už rok. Když jsem tedy 1. 5. 2011 skončila v nemocnici s trombózou, pan doktor do papírů napsal, že jsem tam přijela o rok dřív, tedy 1. 5. 2010.\n„Paní Marková, Vy jste byla od 1. 5. 2010 hospitalizovaná na interně?“\n„Nee, já jsem tu od minulé neděle 1. 5. 2011.“\n„Ale tady je rok 2010…“\n„Jsem tu od minulé neděle, to se pan doktor spletl, tak to opravte.“\n„To já nemohu…“\n„Vy si jako myslíte, že jsem rok v nemocnici s trombózou a přitom jsem otěhotněla, a celou dobu tady ležím?“\n„No, podle datumu ano…“\n„A opravit to nemůžete?“\n„Ani když na tu internu zavoláte a zeptáte se mého ošetřujícího pana doktora?“\n„Nemám na starosti jen Vás…“\nZůstala jsem jako opařená. Jasně, jsem blázen, mám to v papírech, takže si můžu mlít, co chci, mně tu nikdo nevěří. A došlo mi to. Došlo mi, proč se ke mně všichni chovají tak divně. Já jsem v jejich očích ten nezodpovědný ochrnutý magor, který už rok leží v nemocnici s trombózou a nechal se zbouchout kdoví kým, přestože už doma jedno dítě má, a oni chudáci, to tady teď musí řešit. Já jim přidělávám práci… Tak nejenom Rusko je zemí neomezených možností, už i Čechy to postihlo…\nPozději jsem se pokusila mé ošetřující doktorce vysvětlit, že paní exprimářka mě omylem oflastrovala duševním onemocněním. Marně. Exprimářka je přeci zkušený doktor a všichni blázni říkají, že blázny nejsou, takže je očividné, komu se věří. Pravda přeci není důležitá, důležité je to, co je v papírech. A tak jsem se dožadovala, aby mi na postel napsali i VŠ titul, který mám, kterým se obvykle příliš neoháním. Ale v nemocnicích to na doktory docela zabírá, chovají se k člověku slušněji… Jenže nebrali mě vážně, kdo by věřil bláznovi, ani fakt, že ho mám uvedený v občance nezabral…\nSestřičky s každým dalším dnem, který jsem na oddělení trávila pochopily, že patřím k bláznům, kteří nekoušou, a přestaly se mě bát a začaly se mnou komunikovat. Hurááá. I když pravdou je, že jsem občas byla donucena chovat se bláznivě. Na konci těhotenství se mi taky přidala komplikace zvaná noční pocení. A venku, hned po zmrzlých, panovaly tropické dny i teplé noci. Pravidelně se mi stávalo, že jsem se v noci vzbudila úplně propocená, tak, že se košile dala ždímat. V živé paměti jsem ještě měla prochladlý trapéz, takže jsem si košili svlékla, přehodila přes postel, aby uschnula a spala pod peřinou nahá.\n„Dobré ráno, paní Marková, proč jste nahá?“\n„Protože jsem úplně propotila košili a studila mě.“\n„A proč jste si sestřičce neřekla o jinou?“\n„Řekla, ale nedonesla mi jí… A spát v mokré košili a nastydnout se mi nechce.“\nTomu, že by mi noční sestra nechtěla donést košili se jim ale věřit nechtělo. Na příští dny už jsem si opatřila na noc vždy košili novou, abych nemusela spát nahá…\nDost mě naštvali před porodem, když mi dali slupnout několik pilulí, z nichž alespoň jedna byla oblbovák, přestože jsem se dožadovala, že ho nechci. Fakt, že člověk musí podepsat několik papírů s tím, že je velmi pravděpodobné, že při císaři umře a nikdo z rodiny je za to nebude žalovat, ani nebudu rozvádět. Naposledy mě paní bohorovná exprimářka nasrala, když mě dovezli na vymrzlý operační sál a přehodili na operační stůl. V ten moment se na mě vrhli asi čtyři lidi a začali mě poutat, ke stolu. Chtělo se mi čůrat. Měla jsem zavedenou cévku, ale evidentně byla někde skřípnutá a proto se mi chtělo čůrat.\n„Potřebuju čůrat…“ vykřikla jsem, když se mi snažili nasadit plynovou masku.\n„To se vám jen zdá, paní Marková,“ řekli nekompromisně a skočili mi na ruce a násilím rvali na obličej uspávací masku.\n„Nezdá, cévka je někde skřípnutá…“ volala jsem už s nasazenou maskou.\nMně se to fakt nezdálo. A protože mám s cévkami zkušenosti a taky vím, že se při porodu dá krásně rozříznout omylem močák, bleskurychle jsem vyhodnotila situaci, že je potřeba se počůrat, tedy zatlačit a cévku občůrat a obsah měchýře vypustit dřív, než usnu, jinak mi fiknou i močák, a budu v nemocnici, ještě o měsíc déle. A jak jsem vyhodnotila, tak jsem učinila. Čůrat jsem začala…ale jestli jsem to dokončila nevím, už jsem byla v limbu. Uf, močák to přežil bez úhony. Ale ten pocit bezmoci, kdy člověka hodí na stůl, jako kus flákoty, je jim jedno, co říká, nebo prožívá, jen aby ho už rozkuchali, mnou otřásá ještě dnes, když si na to vzpomenu.\nMou naředěnou krev se naštěstí podařilo udržet v mém těle v dostatečném množství, přestože po operaci kolem mě s transfúzí kolem kroužili a bylo mi příšerně zle. Rozřízlé břicho vyvolávalo křeče do mých ochrnutých nohou a ty naopak zpět křeče do mého rozříznutého břicha. Začarovaný bolestivý kruh, který mohla zatavit jen poloha na boku s pokrčenýma nohama. Tu mi ale kvůli správnému svinování dělohy nechtěli dovolit. Vyškemrala jsem si jí na vlastní zodpovědnost až po půlhodině hodně vysilující třesavky a zimnice. Když mi odkryly obě peřiny, pod kterými jsem se marně snažila zahřát, zjistila jsem, že mé protiembolické punčochy mám do půlky lýtek mokré a nasáklé krví. Vlastní krví! Do toho ze mě stále, snad už mírně, utíkala naředěná krev, nejen z dělohy, ale i z obou konců mé staronové císařské rány, ve kterých jsem měla přišité dreny s cévkou a odvodem do pytlíku. To abych nevykrvácela dovnitř. Bylo mi tak zle, že mi bylo úplně jedno, že někde mám naše čerstvě narozené miminko. Jediné, na co jsem byla schopná myslet bylo, že už to nikdy nechci zažít! Hlavně ať už je mi líp!\nPo pár hodinách od operace se ale rozrazily dveře. Vstoupila sestřička a tlačila průsvitný plastový vozík. V něm pokukoval svým temnomodrým pohledem lék, po němž člověk zapomene na všechny bolesti a útrapy světa: ztělesněné čisté a nefalšované tříkilové štěstí.\nDevatenáctého dne, měsíce května, se nám tedy narodil druhý krásný zdravý syn, který pojal křestní jméno Dobroslav. (Čímž jsem si flastr blázna definitivně zpečetila, protože jméno Dobroslav tam prý ještě žádné miminko nikdy nedostalo.)\nPořád však nebyl konec úředním šimlům. Když mě po porodu drželi v nemocni už asi 5. den, kvůli té trombóze, poslali mě na UTZ mé už jen lehce oteklé nohy. Paní doktorka na UTZ říkala, že noha je z jedné třetiny neprůchodná, a ze 2/3 průchodná. Do zprávy to však napsala obráceně. Marné bylo pokoušet se cokoli vysvětlovat. Kdo by věřil bláznovi, když papír mluví zcela jasně. Proto jsme tam po porodu zůstali o několik dnů déle, než bylo třeba.\nPropadla jsem hysterickému pláči, protože venku panovalo letní horko. Já potřebovala slunce a vzduch, protože mi reálně hrozilo, že se zblázním… Doktoři kolem mě kroužili a snažili se do mě vecpat chemii, na uklidnění. Vyhrožovali, že když nepřestanu plakat, přijdu o mlíko. Neúspěšně. Po dvou hodinách vyměkli a řekli, ať si jdu na půl hodiny ven, jestli pak přestanu brečet. Slunce na mě má blahodárný vliv, i tehdy mělo. Nabrala jsem sílu a řekla sestřičce, že bych chtěla vidět svůj porodopis, abych věděla, co se mnou dělali. Hrozně jí to udivilo a nechtěla mi ho dát. Nakonec zavolala nějakému doktorovi a zeptala se jestli může. Tak jsem si to prohlédla. Ptala jsem se, jestli jsem jediná, kdo chce vidět, co si o něm doktoři píšou. Byla jsem, za poslední měsíce, druhá… Má předchůdkyně, byla doktorkou medicíny.\nTýden po porodu nás pustili domů s tím, že mám druhý den přijet na stehy. Nepřijela jsem. Vydezinfikovala jsem nůžtičky na nehty a donutila manžela stehy odstranit. Už jsem tam odmítala jet.\nPřes všechny útrapy však nelituji. Ten výsledek v podobě úžasných synů stojí za to!\nPS: Ačkoli je mé vyprávění napsáno trochu dobrodružně a vypadá to, že si s pány doktry moc nerozumím, tak to není tak docela pravda. Potkala jsem během života i obou těhotenství spoustu výborných doktorů i skvělých sestřiček a nepochybně nám zachránili život, za což jim patří velký dík. Kdybych se to ale pokusila do už tak dlouhého textu vměstnat, ztratil by čtivý spád...\nDiskusní téma: Jak se rodí vozíčkářkám v Čechách\nDatum: 12.07.2019 | Vložil: Zuzka\nTerko krásně napsané já sice jenom nevidím a jsem jenom epileptik a alergik takže mám se zdravotnictvím hodně zkušeností hodně dobrýh ale hodně i těch špatných přeji hodně štěstí celé rodině o svých zkušenostech bych mohla psát a taky píšu moje stránka se jmenuje cesta životem aneb život trochu jinak je na Facebooku děti zatím nemáme ale snažíme se a těším se až se povede takže ještě jednou hodně štěstí\nDatum: 07.04.2016 | Vložil: Petra\nTerko, vím o tobě, jak jsi statečná, inteligentní , zábavná a pečlivá žena. Při čtení jsem zažila tolik emočních změn, že je to až neuvěřitelné. Od ohromení, dojetí, výbuchy smíchu, hororové zatajení dechu a napětí až opět k ohromení… No krása. Děkuji.\nMůj porod trval 56 hodin a syna hned vezli do jiné nemocnice. Na dotaz jak je dítěti mi bylo odpovězeno, stroze – žije. Pak zase 12 hodin bez informací. To je jen setinka z negativních zážitků toho dlouhého víkendu. Takže v mé tváři se přes smích objevily i slzy.\nJsi úžasný vypravěč a styl, jakým jsi převyprávěla svůj příběh miluju. Vážím si toho, že tě znám a piš, piš a piš. Nenech se ničím zastavit!!! Petra\nDatum: 07.04.2016 | Vložil: Tereza\nDěkuju, Péťo. Ano, je to tak, že každá žena by o svých porodech mohla psát romány. Je to prostě důležitý a intenzivní mezník a zážitek v životě každé matky. Děkuji za pochvalu stylu, to mi lichotí. Snažila jsem se... :)\nDatum: 02.04.2016 | Vložil: Katka\nMusím říct, že to je silné kafe i bez vozíčku, ten bych řekla už je jen takový "bonus". Ano, všechno co je mimo normu, není normální, ale pokud jsou normy pokřivené? Já se vám divím, že jste neutekla. Hned na začátku. Do jiné nemocnice, města, co já vím, tohle bych nevydržela ani náhodou. I jedna diagnoza by stačila a takhle všechno dohromady, no děkuji pěkně. Je mi jasné, že píšete s nadsázkou a vtipem, ale po odstranění těchto čtivosti pomáhajících drobností je jasně a čistě vidět, jak to funguje. Fujtajbl :-) Gratuluji k vaší síle.\nDěkuji. Víte já už právě z jedné nemocnice utekla, do té druhé. Doktoři tam byli asi více profesionální z gynekologického hlediska. Upřímně mě nenapadlo jít ještě do třetí nemocnice, protože jsem byla přesvědčená, že je to prašť jako uhoď, zkrátka jsem tak specifický případ, že všude ze mě budou na větvi a jinde by bylo zase něco jiného. Nevěřila jsem, že by to jinde mohlo být lepší. Dnes už vím, že v Motole je dr., která se zodpovědně specializuje na porody vozíčkářek se vším, co s tím souvisí, takže dnes bych už šla přímo k odbornici. Děkuji za Váš názor.\nnejste blázen!!! :-)\nDatum: 01.04.2016 | Vložil: taky Tereza\nTerez, podle mě jste hrdinka! Muselo být hrozně těžké si to těhotenství ustát jako rozhodnutí zodpovědné, svéprávné :-) ženy. Moc Vám přeju, abyste byli s rodinou zdraví a aby se Vám dařilo. Moje máma pracuje v porodnici jako sestra, tak vím, že s tím chápajícím, lidským přístupem je to individuální. Někdo má shůry dáno, nebo chápe, že je to součást profesionality a postará se, pochopí Vás, vysvětlí. Někdo vás odbude, udělá z vás vola a ani mu nedojde, co to ve vás může způsobit (zvlášť v pokročilém těhotenství). Je dobré, že ty nemocnice máme, že si dokážou poradit s takovými komplikacemi, jaké jste zažila. Na druhou stranu to, co popisujete, z toho se mi dělalo zle. Když si to představím na sobě, jak tam ležím nahá, těhotná, nikdo mě nebere vážně,...to je fakt zoufalý. Díky za sdílení a opatrujte se!\nRe: nejste blázen!!! :-)\nDatum: 02.04.2016 | Vložil: Tereza\nDěkuju Terko. Je to tak i v nemocnichích pracují jen lidé. Samozřejmě jsem se za svůj život potkala se spoustou dobrých doktorů a skvělých sestřiček, a vlastně i během svého druhého těhotenství. A nepochybně nám zachránili život, za což jim patří velký dík. Ale o nich jsem se v textu nerozepisovala, protože by se to tam jaksi nehodilo. Už by to nemělo ten čtivý spád. I tak je to dost dlouhé... Každopádně díky za Vaši podporu :)\nDatum: 01.04.2016 | Vložil: Tereza\nMožná máte pravdu, že jsem tak trochu blázen. Pokud je normální to, jak to má většina, tak do normy rozhodně nezapadám... Nicméně nemám diagnostikované žádné duševní onemocnění, proto mi nepřijde zcela profesionální přistupovat k pacientovi podle diagnózy, kterou nemá. Mějte se krásně a přeji Vám, jen samé dobré zkušenosti s doktory :)\nDatum: 01.04.2016 | Vložil: Jana\nNevím, neznám Vás, ale řekla bych, že jste vážně tak trochu blázen. Nemám těm doktorům nic ve vašem textu za zlé, jen to strašně přeháníte a přepisujete podle svého. Tak a teď mě rozneste v zubech za můj názor :)\nDatum: 01.04.2016 | Vložil: Veru\nTo je doufám apríl.


Aktuální nabídka různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí než Vás někdo předběhne.\nKategorie různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující různé nemovitosti Kryštofovo Údolí, a to různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, pronájem různé nemovitosti Kryštofovo Údolí, dražby různých nemovitostí Kryštofovo Údolí.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii různé nemovitosti k prodeji Kryštofovo Údolí nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích různé nemovitosti Kryštofovo Údolí, různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, pronájem různé nemovitosti Kryštofovo Údolí, dražby různých nemovitostí Kryštofovo Údolí.\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro různé nemovitosti Kryštofovo Údolí, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nNehledáte různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí ?\nPokud jste v této kategorii různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí. Určitě lépe naleznete různé nemovitosti na prodej Kryštofovo Údolí, který hledáte.


Domácí espreso svou chutí zatím neoslní - iDNES.cz\n20. listopadu 2009 11:45, aktualizováno 11:45\nVýsledky testu domácích kávovarů, který provedla MF DNES ve spolupráci s Pražskou energetikou neoslnily. Každý ze tří typů kávovarů měl své mouchy. I vítěz testu - De’Longhi Magnifica - byl jen lepší průměr. Špatně dopadlo také hodnocení samotné kávy.\nV testu se hodnotily přístroje automatické, tradiční pákové i poměrně nové kávovary na kapsle. Jednoznačný závěr, který z těchto tří typů je nejlepší, však test nedal. Jednak proto, že každý typ se hodí pro někoho jiného, ale hlavně žádný jednoznačně nepřesvědčil.\nKaždé preso vyjde jinak\nPrvní překvapení přinesla degustace kávy. Espreso totiž odborníky, kteří ho posuzovali, vůbec nenadchlo. Jedničky se rozdávaly jen výjimečně, zato pětky padaly velmi často - za pěnu, za vůni i za chuť. Co je však podstatné, kávy z jednoho přístroje se mezi sebou lišily, přestože byly připraveny stejným způsobem.\nKáva uvařená jako druhá v pořadí chutnala a vypadala úplně jinak než čtvrtá nebo šestá. Že kávovary nevaří jeden šálek jako druhý, se později potvrdilo i při měření času a teplot. Ty se rozcházely až o 17 stupňů, u pěti přístrojů jsme zaznamenali rozdíl teploty vyšší než 10 stupňů.\nNěkteré vaří mizernou kávu, jiné žerou hodně proudu. Podívejte se zde\nPředstavte si, že budete připravovat šest šálků pro své hosty, jeden dostane kávu téměř studenou, druhý vařicí.\nEspreso na jedničku neuvařil ani jediný, nejvíce se ideálu přiblížil vítěz testu a Nespresso, nejhorší kávu vařil Philips, Ariete a Dolce Gusto.\nNěkteré jsou žravé\nDalší překvapení přineslo měření spotřeby elektrické energie. K samotnému vaření kávy spotřebují přístroje jen zlomek energie: od tří do deseti wattů za šálek. Mnohem více však zaplatíme za pohodlí -za to, že chceme, aby náš přístroj byl neustále v pohotovosti.\nPři přípravě kávy i ten největší "žrout" spotřebuje proudu jen zhruba za 70 korun ročně, zato pohotovostní režim si z peněženky vytáhne za rok víc, než kolik zaplatíte, když budete celý rok prát jednou týdně. Některé přístroje odebírají proud - byť jen nepatrné množství - i po vypnutí.\nCo z toho plyne? Při výběru kávovaru se ptejte, jak to má s odběrem energie v režimu standby. A přístroj vypínejte ze zásuvky. Jen tak zabráníte zbytečnému odběru proudu.\nVyzbrojte se trpělivostí U pákových kávovarů se ruční práce předpokládá, ale měla by být jasná a pokaždé stejná.\nNěkteré přístroje pracovaly pokaždé jinak a daly zabrat i profesionálním baristům, kteří kávu připravovali. Páky občas netěsnily - voda si pak našla cestu jinudy než přes sítko s kávou a na stole pak pod přístrojem zůstala loužička. Z pákových se nejvíc osvědčily Krups a ETA.\nAutomatické kávovary jsou dražší, ale vyšší cenu neplatíte za lepší kávu, nýbrž za vyšší komfort. Všechno, co musíte u pákových dělat ručně, za vás obstará automat. Kávu namele, přesune do válce, upěchuje, horkou vodou propaří a lógr slisuje do úhledných tabletek a spořádaně odloží do zásobníku. Tak by to mělo být v ideálním případě. Jenže takhle ideálně se přístroje neprojevovaly. Obsluha i káva zanechaly rozpačité dojmy.\nNapříklad Fagor se nám dlouho nepodařilo uvést do chodu. Stále se dožadoval čištění, třebaže jsme ho právě vyčistili, odmítal vařit, i když na displeji stálo OK. Ale hlavně dával kávu, která se degustátorům ani trochu nelíbila.\nLevný přístroj, drahá káva\nPřístroje na kapsle leckoho zaujmou nízkou cenou. Jsou levné, ale drahý je šálek kávy. Při ceně osm devět korun za kapsli vás jedno kapučíno přijde na šestnáct korun - potřebujete totiž jednu na kávu a jednu na mléko.\nKáva z Nespressa patřila k těm nejlepším, zato z Dolce Gusta zklamala, horší známku kávovar nezískal jen díky nesporným výhodám -rychlé a snadné obsluze. A Philips Senseo úplně propadl. Přístroj, který byl vytvořen ve spolupráci s Douwe Egberts, používá kapsle, které nejsou v Česku k dostání, pro testování jsme museli použít univerzální. Mizerná byla nejen káva (všichni degustátoři jí dali pětku), ale i práce s přístrojem.\nPákové: Čistě ruční práce.\nKávu musíte odměřit, vložit do sítka, upěchovat, páku zašroubovat. Pak ji opět uvolnit a zbavit mokrého kávového koláče. Některé používají i kávové sáčky, tzv. pody.\n+ můžete ovlivnit výsledek, pokud to umíte, kvalitní přístroj uvaří nejlepší espreso\n- vyžaduje dost zručnosti a času\nAutomatické: Mlýnek namele kávu, upěchuje a horkou vodou propaří.\n+ jednoduchá a rychlá obsluha, možnost zvolit hrubost mletí\n- kávovary jsou drahé\nNa kapsle: Kapsli vložíte do kávovaru, vše ostatní už přístroj obstará za vás.\n+ jednoduché, ideální pro začátečníky\n- šálek vyjde dost draho (8 až 16 Kč), kapsle zatěžují životní prostředí a přístroj funguje jen na ně.\nTémata: Redakční test MF DNES, Test iDNES.cz, ETA, Horka, Plyn, Pražská energetika, Testování


Japonské psaní - xcv.wiki\nPísmo Logografie a sylabus\nDoba využití max. 5. století dodnes\nPoužito v Japonsko , Palau (na Angauru )\nOficiálně v Japonsko Japonsko Palau\nBlok Unicode U + 4E00 - U + 9FBF Kanji\nISO 15924 Jpan (obecně)\nLatn ( latinsky )\nCvičení kaligrafie Kana - a Kanji - z Kjóta\nJaponský scénář se skládá z několika scénářů . V japonském psacím systému se Kanji , Kana a Romaji používají funkčně rovnoměrně vedle sebe jako kurzívní písmo . Kanji (japonsky漢字) pocházejí z čínského písma (Chinese漢字 / 汉字, Hànzì ) a jako logogramy obvykle zobrazují kořen slova. Kana, d. H. Hiragana (japonsky平 仮 名neboひ ら が な) a Katakana (japonsky片 仮 名neboカ タ カ ナ) jsou naopak slabičné skripty (přesněji Moralesovy skripty ) z historického Man'yōgana , který je odvozen z čínského „ travního skriptu “ (také koncepční skript ). Další scénář použitý v moderním japonském jazyce je latinská abeceda , který v Japonsku se nazývá Rōmaji (Japaneseローマ字). Čísla se zapisují pomocí kanji nebo arabských číslic .\nRůzná písma mají specifické funkce (např. Hiragana často pro gramatické tvary, Katakana hlavně pro cizí slova, Kanji často pro smysluplný obsah). Tato historicky pěstovaná složitá kultura skriptů s různými skripty se paralelně používá v každodenních textech.\n1 Pravopis a směr\n3 Padesát loutnová tabule\n3.1.1 Vyjádření - neprůhlednost\n3.1.2 Palatalizace - lom (ligatura)\n4 nápady na reformu\nPravopis a směr\nReklamní plakát z roku 1938 se třemi směry psaní. Nahoře, název produktu v levé rotaci:ン ミ タ ィ ヴ 研 理( n mi ta vi ta mi ni ), na zobrazené láhvi, stejný název vpravo:理 研 ヴ ィ タ ミ ン( ri ken vi ta mi n ), na krabici vedle ní shora dolů.\nV japonštině jsou slova obvykle spojena bez mezer a oddělena téměř v každém bodě na konci řádku nebo sloupce bez pomlčky (v závislosti na „pravidle“, nikoli však přímo před interpunkčním znaménkem nebo malou kanou). Znaky jsou psány imaginárními čtverci stejné velikosti: Na rozdíl od z. Například v latinském písmu, kde je „i“ mnohem užší než „m“, je každému znaku (včetně interpunkčních znamének) přiděleno stejné množství prostoru, takže kolem užších nebo menších znaků je o něco více prostoru . Při sazbě se však často používají proporcionální písma , takže napříkladっve vertikálním typu již nezabírá čtverec.\nV tradiční japonštině, stejně jako v klasické čínštině , se psaní provádí shora dolů, sloupce jsou seřazené zprava doleva. Tento směr psaní se dnes používá pro literární texty, novinové články a mangu .\n( Non-věcné ) texty, které obsahují mnoho Rōmaji ( latinské znaky ), stejně jako (vodorovné) znaky jsou dnes většinou psány vodorovnými liniemi zleva doprava podle západního modelu - pouze s historickými názvovými znaky starých budov nebo podobně. stále můžete dnes vidět tradiční vodorovný pravopis zprava doleva. Vozidla a lodě jsou někdy označeny nalevo vpravo a vlevo ve směru hodinových ručiček. V novinách se vyskytují vodorovné i svislé směry psaní , někdy smíšené.\n→ Hlavní článek : Kanji\nYamada (山田) Taro (太郎) - v. l. Ne. - Japonské osobní jméno v kanji\nKanji (jap.漢字) znamená znaky Han , přičemž „ Han “ (Ch.漢 / 汉) v japonštině znamená „ Kan “ (Jap.漢) jako synonymum pro Čínu a čínské výrazy.\nAbychom pochopili následující, je užitečné vědět, že japonština a čínština nejsou ani příbuzné, ani typologicky podobné.\nSamotné psaní ve formě čínských znaků přišlo do Japonska prostřednictvím Koreje nejpozději od 5. století . Původně byly texty nahrávány v čisté čínštině, tzv. Kanbun , styl, který se používal u čtecích pomůcek, počínaje setsuwskou literaturou 9. století, pro oficiální dokumenty v upravené podobě až do konce druhé světové války .\nKanji (na rozdíl od Kany) mají svůj vlastní význam a označují se také jako logogramy , které lze dále rozdělit do tří skupin: piktogramy , ideogramy a zvukové záznamy . Mnoho kanji se skládá z několika (často dvou) zmenšených znaků. Těmto ideogramům mezi těmito složkami, které často představují základní význam příslušného kanji, a podle nichž jsou uspořádány v lexikonech kanji, se říká radikály nebo Bushu ; druhý prvek ve dvoudílných znacích často označuje původní čínskou výslovnost, která obecně není totožná s japonskou výslovností. Ve výsledku bylo vyvinuto relativně malé množství jejich vlastních japonských kanji, takzvaných „národních znaků“ (přesněji „národních znaků“) nebo Kokuji , jako např. B.働(dó, německé dílo ),辻(tsuji, německý silniční přejezd ) a峠(tōge, německý horský průsmyk ).\nMnoho kanji má dvě nebo více různých hodnot, které lze rozdělit do dvou skupin:\nOn -yomi (doslovně: „zvukové čtení“) se také nazývá čínsko-japonské čtení (ve kterém se rozlišují tři podskupiny podle doby přijetí). Byl odvozen z čínštiny (jedná se o variantu původní čínské výslovnosti označení, která byla přizpůsobena japonskému fonetickému systému), a proto se mu často říká čínské čtení . ON-yomi se většinou používá, když postava stojí společně s ostatními kanji a tvoří složené slovo (přesněji složené nebo slabičné slovo ). ON-yomi se obvykle uvádějí v seznamech výslovnosti (např. V lexice) s katakanou , v latině jsou tyto seznamy často velkými písmeny.\nKun-yomi (doslovně: „Termín čtení“) je také nazýván čistě japonská četba. Takové čtení je obvykle japonské dědičné slovo (které nepochází z čínštiny), pro které byla postava přijata pouze pro svůj význam, ale ne pro svůj zvuk. Toto čtení se většinou (ale ne vždy) používá, když kanji stojí samostatně a tvoří celé slovo samo. V seznamech výslovnosti se kun-yomi obvykle vykreslují pomocí hiragany , a když jsou seznamy psány latinsky, jsou často psány malými písmeny.\nTéměř všechny kanji, s výjimkou několika kokuji, mají jednu nebo více hodnot, ale ne všechny mají hodnoty kun. Často několik různých načtení jednoho znaku vycházelo ze skutečnosti, že mnoho znaků bylo přijato několikrát v různých dobách nebo epochách z různých částí Číny , a tedy také různé výslovnosti označení v různých čínských jazycích . Která z hodnot se má použít, závisí na kombinaci Kanji, ve které se znak objeví.\nŘíká se, v japonských legend (10. kniha Nihonšoki ), že čínský učenec jmenoval Achiki (阿直岐, Kor. Ajikgi ) pracující v Baekje (Japanese Kudara), stav v dnešním Koreji , byl v 15. ročníku císaře Ōjin (opravené datum: 404) byl poslán do Japonska a stal se učitelem následníka trůnu Uji no Waka-iratsuko (菟 道 稚 郎 子). Na doporučení Achikiho byl učenec Wani (王仁, korejský Wang-in , čínský Wang-ren ) pozván na dvůr říše Yamato a Aredawake a Kamu-nagi-wake byli pozváni na jaře druhého měsíce 16. rok (pod Ōjinem) přenesený z Baekje.\nWani přinesl čínské znaky do Japonska na konci 4. století, aby učil konfucianismus , a v tomto procesu přinesl do Japonska čínské knihy Analects of Confucius and the Thousand Character Classic . Wani je zmíněn v Kojiki a Nihon Shoki. Není jasné, zda byl Wani skutečně naživu, nebo jen fiktivní osoba, protože verze dnes známé tisíce charakterové klasiky byla vytvořena později, za vlády císaře Liang Wu Di (502-549). Někteří vědci se domnívají, že čínská díla si našla cestu do Japonska již ve 3. století. Jisté je, že nejpozději do 5. století našeho letopočtu byly Kanji dováženy v několika vlnách z různých částí Číny . Dnes se klasický pravopis čínských textů pro Japonsko nazývá Kanbun .\nPo druhé světové válce se počet „znaky běžně používaných v každodenním životě“ byl stanoven ministerstvem školství 1850, v letech 1981 až 1945 a 2010 až 2136 ( Toyo - nebo Jōyō -Kanji ), které jsou také vyučuje ve školách . Oficiální texty a mnoho novin se omezují na tyto znaky a reprodukují všechny ostatní termíny v Káně. Existuje také asi 580 takzvaných Jinmeiyō Kanji , které jsou oficiální pouze pro použití v japonských vlastních jménech.\nKanji v zásadě odpovídají tradičním čínským znakům . Některé postavy však byly zjednodušeny reformou Toyo (viz reforma psaní v Japonsku  ), podobným způsobem, ale méně radikálně než zkratky v čínské reformě psaní z roku 1955 .\nExistuje více než 50 000 kanji, z nichž většina je neobvyklá. Není neobvyklé, že vzdělaní Japonci ovládají více než 5 000 kanji (alespoň pasivně), což je zvláště důležité pro čtení literárních textů. U některých profesí, které se vyučují od starověku, jako je právo, medicína nebo buddhistická teologie, je vyžadováno zvládnutí až 1 000 dalších kanji, kteří v této oblasti hrají roli. Jedná se však o technické výrazy. Moderní profesionální obory, jako je věda a technologie, obvykle píší své technické termíny v katakaně nebo latinkou.\nJaponské texty pro dospělé lze v případě potřeby „ číst “ vysokou rychlostí . Vzhledem k tomu, že hlavní obsah je psán pomocí kanji a složité výrazy lze reprezentovat pouze několika kanji, lze rychle pochopit význam textu skokem z kanji do kanji a ignorováním ostatních znakových systémů. Na druhou stranu lze vidět z celkového podílu a úrovně obtížnosti textu kanji, pro který věk nebo vzdělávací skupinu byl nejlépe napsán.\nKvůli silnému čínskému vlivu na Koreu se v Koreji tradičně používalo také Kanji (Kor. Hanja ), ale od reformy Kabo na konci 19. století byly tyto (do Severní Koreje úplně) nahrazeny znaky Hangeul .\nCelkově počet použitých kanji klesá, což může být také způsobeno skutečností, že vzhledem k elektronickým psacím prostředkům, které jsou dnes k dispozici v japonských systémech pro zpracování textu, je mladší Japonci stále mohou číst, ale stále častěji nejsou schopni psát vzácnější Kanji ručně. V mnoha tiskových médiích je nyní přidružená kana ( furigana ) vytištěna pomocí komplikovaného kanji .\nCommons : Čínské znaky - album s obrázky\n→ Hlavní článek : Man'yōgana\nVývoj jejich vlastního japonského písma spisovateli a učenci začal kolem roku 600, kdy byly čínské znaky sníženy na svou fonetickou hodnotu. Byl použit zvuk fonetického slova čínských slov, ale skutečný význam symbolů použitých tímto způsobem byl zanedbán. To bylo původně použito k reprodukci japonských místních a osobních jmen.\nKolem roku 760 se objevila první antologie poezie v japonštině Man'yoshu , ve které byly znaky přeložené do japonštiny použity podle jejich zvuku, tj. Jako fonetický přepis. Na základě této antologie se tento typ psaní nazýval Man'yōgana. Kana nebo v kombinaci -gana pochází z „vypůjčených jmen“ kari na (srov. Vypůjčené slovo ).\nV tomto bodě však také vyšly najevo problémy tohoto dokumentu. Fonetické znaky, z nichž některé znějí velmi podobně, nebyly použity podle konkrétního systému, ale podle jejich vzhledu. Design písma a s ním dosažené estetické efekty hrály pro básníky rozhodující roli. Z tohoto důvodu byla nejen používána Man'yōgana citem, ale také směs Man'yōgana a čínských ideogramů. Vzhledem k tomu, že se tyto dva neliší ve své vnější podobě, je pro čtenáře obtížné rozpoznat, zda mají být postavy interpretovány z hlediska jejich fonetického nebo obsahového významu. Kromě toho byl tento typ psaní velmi časově náročný a komplikovaný. Často mnohonásobná japonská slova vyžadovala několik komplikovaných čínských znaků.\nV té době však soud neviděl potřebu rozvoje jednotného a jednoduchého psacího systému navzdory těmto problémům dosud nezralého psacího systému, který nemohl být z ruky vyloučen. Čínská poezie byla pro vzdělané stále skvělým vzorem, proto bylo součástí dobrého stylu té doby psát své básně v čínštině. Man'yōgana nebyla elitou respektována a podle své koncepce poezie byla vhodná pouze pro psaní deníků, poznámek nebo milostných dopisů.\nTeprve v 9. století se objevila samostatná japonská slabika nebo přesněji Morescript, takzvaná Kana (japonsky仮 名/仮 字/假名). Jsou to slabikové abecedy, ve kterých jednotlivé, velmi zjednodušené znaky nemají žádný nezávislý význam, ale spíše reprodukují zvuky a kombinace zvuků. Rozdělení japonských slabik na časové jednotky ( moras ) je ve scénáři zobrazeno skutečností, že kromě slabik od samohlásky nebo souhlásky s následující samohláskou, druhou částí dlouhé samohlásky nebo dvojhlásky , končí zvuk slabiky n a zvuk nádivky jsou reprodukovány v jejich vlastní kana.\nNezbytné změny byly provedeny v Japonsku podle buddhistického mnicha Kukai , který zahájil vývoj kana, slabiky psaní. Kūkai byl jedním z nejdůležitějších učitelů náboženství. Japonci si ho dodnes váží, protože měl nejen velký náboženský vliv na vývoj Japonska, ale byl také nadaným básníkem a jedním z prvních japonských lingvistů. Japonsko dluží svůj vlastní scénář Kūkai.\nV roce 804 učil Kūkai dva indičtí mistři sanskrt , aby mohli přečíst sútry , které jsou v Japonsku dodnes studovány hlavně v čínském překladu, v původním jazyce. Během této doby se naučil slabikář Siddham, ve kterém byly napsány sútry. Po návratu do Japonska začal co nejpřesněji překládat sanskrtské texty do japonštiny. Výslovnost sútry však může být kvůli čínskému přepisu reprodukována jen velmi nepřesně; Japonské slabiky jsou vhodnější pro přesnější výslovnost, protože japonština má díky mnoha víceslabičným slovům větší škálu slabik.\nVe své šingonské škole, jednom z nejdůležitějších buddhistických hnutí v Japonsku, sdělil své znalosti sanskrtských textů pomocí fonetických znaků. Po jeho smrti v roce 835 jeho učení pokračovalo.\nVýsledkem bylo, že fonetické znaky byly stále více používány v písemné formě. Psaní fonetickým přepisem se stalo běžným kolem roku 900, což zvýhodňovali japonští básníci, kteří psali svá díla fonetickými znaky. To zase zajistilo, že se japonská literatura začala oddělovat od čínské.\nBěhem této doby došlo také ke zjednodušení Manyogany, která do té doby stále měla podobu složitých čínských znaků. Postavy byly zkráceny a obroušeny.\nJelikož v japonštině převládala u každé slabiky určitá postava, koncem 10. a začátkem 11. století došlo k tomu, že mniši uspořádali slabikové znaky v abecedě. Tento stůl s padesáti loutnami je dnes ještě běžný.\nVe 12. století byly čínské znaky a slabikové znaky propojeny tak, aby se navzájem doplňovaly a odpovídaly gramatickým podmínkám jazyka. Japonský systém psaní ve své obvyklé podobě vznikl. Kanji se používají pro kořen podstatných jmen, sloves a adjektiv, gramatická podoba slov je objasněna přidáním japonských fonetických znaků.\nVýsledné slabičné skripty jsou shrnuty pod pojmem Kana a lze je rozdělit na takzvané Hiragana a Katakana kvůli určitým rozdílům v písmu i ve tvorbě a použití .\nViz také: tabulka odvození znaků kana\nVývoj hiragany z Man'yōgany\nSymbol hiragana pro slabiku mu\n→ Hlavní článek : Hiragana\nHiragana (ひ ら が なnebo平 仮 名) byly vyvinuty v 9. století a byly poprvé použity především aristokratickými ženami, protože jak studium čínského jazyka, tak studium Kanji byly považovány za nevhodné pro ženy. Hiragana jsou leštěné kurzívy výše popsané Man'yōgany, takže vypadají relativně jednoduše a zaobleně. V průběhu let převládal jeden znak pro každou možnou japonskou slabiku. To bylo uspořádáno v abecedě, která byla systematicky vytvářena podle modelu Siddhamova písma sanskrtu té doby , jediného abecedního písma, které někteří japonští učenci poznali prostřednictvím buddhismu . Tato abeceda, padesát zvukových tabulek , se v Japonsku dodnes používá v abecedním pořadí, například ve slovnících; Slova napsaná v kanji nebo katakaně jsou klasifikována podle jejich přepisu hiragana. Kromě toho historicky pokračovaly psané varianty hiragany, které se označují jako hentaigana (odchylující se kana).\nJaponské děti čte a píšou vše nejprve v hiraganě, která se už naučila v předškolním věku, než postupně a postupně přecházejí k učení kanji od prvního ročníku (příklad:ひ ら が なznamená hiragana napsaná v hiraganě a平 仮 名znamená hiragana napsaná v kanji). V textech pro dospělé se hiragana používá hlavně pro předpony a přípony, pro gramatické částice ( okurigana ) a pro ta japonská slova, pro která neexistuje kanji nebo pro která je kanji tak vzácný, že by se měl používat s ohledem na čtenáře. Nechci použít. Mnoho hiragana se také používá v soukromých dopisech, protože je považováno za nezdvořilé pokusit se zapůsobit na příjemce svým vlastním vzděláním.\nPři použití málo známých nebo dosud neznámých kanji (např. Ve školních knihách) a nepravidelné výslovnosti je správná výslovnost napsána ve formě malé hiragany nad (se svislým pravopisem vpravo od) příslušného znaku. Taková hiragana se nazývá furigana (ふ り が な).\nCommons : Hiragana - album s obrázky, videi a zvukovými soubory\nSymbol katakana pro slabiku mu\n→ Hlavní článek : Katakana\nKatakana (カ タ カ ナnebo片 仮 名) byly vyvinuty buddhistickými mnichy , zejména sektou Shingon , a původně sloužily jako pomůcka pro čtení čínských náboženských textů a také jako zkratka, která se používala k psaní poznámek na náboženských přednáškách. Většinou jsou vytvořeny z jednotlivých prvků komplikovaného Kanji a vynikají jako obzvláště jednoduché a hranaté. Kvůli jejich futuristickému vzhledu se někdy mimo Japonsko používají k designovým efektům nebo dokonce k sci-fi filmům (např. Zelené kaskády postav, které se ve filmech trilogie Matrix pohybují po obrazovce, se skládají z čísel i zrcadlově převrácených ty Katakana).\nDnes se katakana používá hlavně pro zdůraznění, podobně jako kurzíva v němčině. Štítky reklam , manga a spotřebního zboží používají odpovídající počet katakan.\nPoužívají se také pro přejatá slova a jména z jiných jazyků, pro které neexistují žádné čínské znaky. V posledních letech jsou také umělci a místní jména z korejštiny a čínštiny zastoupena hlavně katakanou, aby při jejich vyslovování následovali originál. Pro lidi politického života a historie, kteří jsou většinou významní v písemné formě, zůstává přijetí čínských (kanji) znaků běžné - například Máo Zédōng ( čínsky 毛澤東 / 毛泽东, W.-G. Máo Tsê-tung ) se nazývá “Mō Takutō” v Japonsku ( japonský 毛 沢 東 も う た く と う), což odpovídá japonské výslovnosti Kanji jeho jména. Tady název „Máo Zédōng“, který následuje původní vysokou čínskou výslovnost v - Katakanaマ オ ･ ツ ォ ー ト ン, Hiraganaま お ･ つ ぉ ー と ん, po shinjitai - kanji毛 沢 東, každý mao-tsó-ton .\nPři použití katakany se cizojazyčné slovo naopak nepřeměňuje pomocí původního pravopisu, ale pouze podle výslovnosti, takže například z Toys „R“ Us in Katakanaト イ ザ ラ ス( do -i-za-ra-su , toi-za-rasu ) se stává.\nVědecká jména zvířat a rostlin jsou také psána katakanou, ačkoli v posledních letech došlo k určitému trendu zpět ke Kanji. Ve výuce jazyků katakana naznačuje čtení kanji.\nCommons : Katakana - album s obrázky, videi a zvukovými soubory\nViz také: Gairaigo - japonský přepis nebo přejatá slova ze zahraničí\nRōmaji (ローマ字, Roman (= latinsky) znaky ) jsou latinské abecedy .\nLatinské znaky přicházely hlavně portugalskými jezuitskými misionáři do Japonska, které krátce po vylodění prvních Evropanů v roce 1544 odcestovalo do země, aby rozšířilo svou víru . V roce 1590 byl první tiskařský lis přivezen do Japonska z Portugalska. Tyto a další zavedené lisy vyráběly po dvacet let kirishitanban (křesťanské tisky), které byly psány latinsky, portugalsky nebo romanizovaně japonsky.\nPoté, Rōmaji zmizel téměř úplně z Japonska kvůli politickému klimatu a znovu získal význam až poté, co se země otevřela . Americký lékař a misionář Dr. James Curtis Hepburn napsal první japonsko-anglický slovník v roce 1867 , waei gorin shūsei (和 英語 林集成), a vyvinul latinský transkripční systém , systém Hepburn pojmenovaný po něm .\nRōmaji se dnes používají pro marketingové účely, protože japonština napsaná v Rōmaji má mít obzvláště moderní a mezinárodní účinek a používá se k přepisu japonských znaků, aby se cizinci lépe zorientovali. Jelikož se všichni studenti v Japonsku také učí anglicky, všichni se také učí Rōmaji. Existují tři uznávané systémy transkripce japonských skriptů podle Rōmaji: Kromě systému Hepburn , který je v praxi nejpoužívanější, existuje také systém Nippon a systém Kunrei . Systém Nippon je upravená forma systému Hepburn a standardizovaná podle normy ISO 3602 Strict . Systém Kunrei je zase upravenou formou systému Nippon a standardizován podle ISO 3602 . Existuje také několik dalších transkripčních systémů, které jsou méně důležité, např. B. JSL . Jelikož jsou obvykle odvozeny z jednoho z uznávaných systémů, mohou je bez větších problémů přečíst ti, kdo znají jiný systém.\nSamohlásky se symboly rozšíření (ā, ī, ū, ē, ō) lze od šíření Unicode bez problémů zobrazit pouze na počítačích. Většina dříve používaných znakových sad, například ISO 8859-1 , je neobsahovala. Stejně tak většina počítačových systémů nepodporuje nativní zadávání těchto znaků, a proto se v neprofesionální oblasti prakticky nepoužívají. Na internetu se proto etabloval pravopis, který je založen na Hepburnovi, ale důsledně používá zdvojnásobení samohlásek místo samohlásek se striemi. Tímto způsobem zůstává možné fonetické jednoznačné přiřazení slov, což by již neplatilo, kdyby byly symboly expanze jednoduše vynechány.\nRozdíly mezi japonskými systémy romanizace\n-a + a aa ā (aa) * - A aa aa\n-i + i ii ii ī „ ii ii\n-u + u ū (uu) ** ū (uu) ** ū û U u U u\n-e + i ( japonsky ) vejce vejce vejce vejce vejce vejce\n-e + i ( čínsko-jap. ) vejce vejce E E vejce vejce\n-e + e ee ē (ee) * E E ee ee\n-o + u ō (ou) ** ō (ou) ** Ó Ó ou / oo ou\n-o + o ó (oo) * ó (oo) * Ó Ó oo oo\nSymbol rozšíření ー ¯ ¯ ¯ ^ Zdvojnásobení samohlásky -\nず, ズ na na na na na na\nつ, ツ tsu tsu dělat dělat dělat tsu, udělej\nづ, ヅ na na vy na vy vy\nを, ヲ Ó Ó Kde o / kde Kde Kde\nん, ン před m *, b *, p * m n n n n̄ n\nん, ン před a, i, u, e, o, y *, n * n / n- n '(n v n *) n ' n ' n ' nn, n '\nZvlněný zvuk (っ, ッ) (První) zdvojnásobení souhlásky, ale cch → tch (První) zdvojnásobení souhlásky\nČástice は wa wa Ha wa wa Ha\nČástice へ E E Ahoj E E Ahoj\nPodstatné jméno velké Ne Ne smět smět Ne smět\nDůraz Ne Ne Ne Ne ´, `, ^ Ne\n* Pokud je mezi dvěma písmeny hranice slova.\n** Pokud je mezi dvěma písmeny hranice slova nebo je kombinací konec slovesa v konečné podobě.\nRōmaji se nyní staly standardní metodou pro počítačový vstup pro Japonce , protože téměř všechny počítače v Japonsku mají anglické klávesnice. Chcete-li psát japonštinu na japonském počítači, jsou jednotlivé slabiky obvykle napsány v Rōmaji, které se zpočátku objevují na obrazovce jako kana. Tato romanizace se nazývá wāpuro rōmaji (z anglického textového procesoru ). V zásadě jsou přijímány jak romanizace Hepburn, tak Kunrei a Nippon. Zvláštností tohoto systému je, že dlouhé samohlásky jsou zadávány dvěma samohláskovými znaky podle jejich notace kana a že malá kana může být zadána pomocí předchozího x .\nPro zadané slabiky počítač nabízí seznam možných kombinací Kanji nebo Kanji, ze kterých si můžete vybrat správný výraz. Po potvrzení budou slabiky nahrazeny vybraným výrazem.\nPadesát loutnové tabule\nAbecední pořadí slabik, jak se používá v japonských telefonních seznamech nebo encyklopediích, sleduje řádky „ 50zvukového stolu “, který se v japonštině nazývá gojūon a který je zase založen na uspořádání zvuků v sanskrtu a Brahmi skript se vrací.\nHiragana i katakana nemají přesně 50, ale 46 základních kana (sudých zvuků) . Do roku 1945 jich bylo 48; protože počáteční w- již nebylo artikulováno kromě slabiky wa , znaky pro wi a my (ゐaゑneboヰaヱ) byly zrušeny a nahrazeny samohláskami i a e (いaえneboイa replaced ) nahrazeny . Pouze místo (をneboヲ) zůstalo navzdory stejné výslovnosti jako samohláska o , ale pouze v jeho funkci jako částice pro akuzativní předmět, protože zde poskytuje cennou službu pro rychlé uchopení struktury věty; protože tato částice je vždy napsána v hiraganě (を), byla v praxi zrušena také katakana wo (ヲ), takže se objevuje prakticky pouze v tabulkách katakana. Všechna ostatní použití kde byla nahrazena o .\nZnaky, které se nepoužívají od roku 1945, jsou uvedeny v závorkách v následující tabulce. V závorkách (w) je uvedeno, že se tam v minulosti mluvilo (anglicky) w, ale v dnešní japonštině už ne.\n50-loutnový stůl (i loutna)\nPřepis ( Hepburn )\nA i u E Ó あ い う え お ア イ ウ エ オ\nsa shi viz. níže se tak さ し す せ そ サ シ ス セ ソ\nta chi tsu te na た ち つ て と タ チ ツ テ ト\nn / A ni nu Ne Ne な に ぬ ね の ナ ニ ヌ ネ ノ\nHa Ahoj fu Ahoj ho は ひ ふ へ ほ ハ ヒ フ ヘ ホ\nma mi musí mě mo ま み む め も マ ミ ム メ モ\nya yu jo や ゆ よ ヤ ユ ヨ\nwa (w) i (my (Kde わ (ゐ) (ゑ) を ワ (ヰ) (ヱ) ヲ\nOd roku 1945 byly systematicky používány dva znaky s diakritikou a menší připojená samohláska, dříve pouze v případě pochybností a z popudu písaře. V abecedním pořadí jsou přiřazeny odpovídajícím znakům bez přízvuku.\nVyjádření - neprůhlednost\nNěkteré kana mohou být změněny ve výslovnosti přidáním dvě malé pomlčky (゛) - dakuten 濁点nebo nigori 濁, UGS. Ten deset 点々 - nebo malý okruh (゜) - handakuten 半濁点nebo Maru 丸- přidat další slabiky přijímat. Dakuten (Nigori) vydává zvuk vyjádřený nebo „zamračený“. Handakuten (Maru) transformuje h ( f ) na p, a proto se používá pouze u postav ze série h . Prostřednictvím Dakuten tedy k → g , s ( ts ) → z ¹, t → d , h ( f ) → b a ch ( sh ) → j . S ručním akutní (Maru), na druhé straně, H ( f ) se stává p v h -series .\nPoužití Dakuten (Nigori) z k → g - příklad:か=カ= ka →が=ガ= ga , například v „hira ga na“ -ひ ら が な-平 仮 名( německy Hiragana - japonské morální písmo )\nPoužití Dakuten (Nigori) z h ( f ) → b - příklad:ふ=フ= hu ( fu ) →ぶ=ブ= bu , například v „kon bu “ -こ ん ぶ-昆布( německy Konbu - jedlé mořské řasy )\nPoužití Dakuten (Nigori) z h ( f ) → b - příklad:ほ=ホ= ho →ぼ=ボ= bo , například v „san bo “ -さ ん ぼ う-三宝( německé tři poklady - buddhismu )\nPoužití akutní ruky (Maru) z h ( f ) → p - příklad:ふ=フ= hu ( fu ) →ぷ=プ= pu , například v „on pu “ -お ん ぷ-音符( německá nota )\nPoužití akutní ruky (Maru) z h ( f ) → p - příklad:ほ=ホ= ho →ぽ=ポ= po , například v „ho ip po “ -ほ ･ い っ ぽ-歩 一 歩( německy krok o krok - příslovce )\nPoužití Dakuten (Nigori) z s ( ts ) → z ¹– Příklad:す=ス= su →ず=ズ= zu , například v „su zu me“ -す ず め-雀( německý vrabec )\nPoužití Dakuten (Nigori) z t → d - příklad:た=タ= ta →だ=ダ= da , například v „hane da “ -は ね だ-羽 田( německy Haneda - okres v okrese Tokio Ōta )\nPoužití Dakuten (Nigori) z ch ( sh ) → j - příklad:し=シ= si (shi) →じ=ジ= ji ( di , zi ), například v „kyū ji “ -き ゅ う じ-給 仕( Německý sluha - číšník , pochůzkář , kancelářský asistent )\n¹ S - jako s v A s t a Z - jako s v S na zádi\nZakalené a polooblačno zvuky\nga gi gu ge jít が ぎ ぐ げ ご ガ ギ グ ゲ ゴ\nza ji na ze zo ざ じ ず ぜ ぞ ザ ジ ズ ゼ ゾ\ntam ji na de dělat だ ぢ づ で ど ダ ヂ ヅ デ ド\nba bi bu být bo ば び ぶ べ ぼ バ ビ ブ ベ ボ\nPalatalizace - lom ( ligatura )\nV případě patrových nebo tzv rozbité zvuků ( Digraphs nebo Yoon ) - se vyskytují při renderování čínské loanwords - na slabiku končící v I ( i Ko , druhý sloupec) následuje (redukovaná) začínající s y ( ya dan , osmý řádek). Společně tvoří společnou slabiku, takže buď je vyslovován pouze jeden j zvuk, nebo je zcela vynechán: pi a malá písmena yu (ぴ ゅ/ピ ュ) se stávají pyu , s (h) i následované malými písmeny yo (し ょ/シ ョ) by Němec napsal „scho“.\nya yu jo ゃ ゅ ょ ャ ュ ョ\nsha šu sho し ゃ し ゅ し ょ シ ャ シ ュ シ ョ\ncha ču cho ち ゃ ち ゅ ち ょ チ ャ チ ュ チ ョ\nAno ju jo じ ゃ じ ゅ じ ょ ジ ャ ジ ュ ジ ョ\nbya byu čau び ゃ び ゅ び ょ ビ ャ ビ ュ ビ ョ\nKatakana také nabízí další možnosti pro cizí slova pro mapování slabik, které se v japonštině nevyskytují, kombinací slabik na jiných samohláskách s malými verzemi samohlásek (ァ,ィ,ゥ,ェ,ォ). ヰ( wi ) aヱ( my ), které byly v roce 1945 vynechány, mohou být nahrazenyウ( u ) plus samohlásky (ウ ィaウ ェ), pokud se zvuky vyskytují v jiném jazyce; Kromě toho, na rozdíl odヲ,ウォpronáší w . U Nigori se samohláska nakonec stává souhláskou slabikou:ヴ= vu (dt. Wu ), kterou lze zase kombinovat s ostatními samohláskami, např. B.ヴ ィ= vi . Od su a do (ス,ズ) a navíc i se stává si i zi . Sche / she / še , - / je / že a tsche / che / če jsou odvozeny ze slabik na i (シ= s (h) i ,ジ= z (h) i / ji ,チ= ti / chi ) s vzniklo malé písmeno e (ェ). Pro t a d jsou na jedné straně slabiky na e (テ,デ) s malými písmeny i spojeny s ti nebo di , na druhé straně jsou slabiky na o (ト,ド) s malými písmeny u (ゥ) spojeny do tu a du . Slabikyツ( tsu , dt. To ) aフ( FU / HU ) může nakonec , i , e a o jsou kombinovány tak, aby se u odstraněny. Druhý může také následovat malý yu :フ ュ( fyu ).\nA i u E Ó ァ ィ ゥ ェ ォ\nvy イ ェ\nwi my Kde ウ ィ ウ ェ ウ ォ\nzvláště vi vu ve vo ヴ ァ ヴ ィ ヴ ヴ ェ ヴ ォ\nona シ ェ\nvůbec ジ ェ\nti dělat テ ィ ト ゥ\ndi vy デ ィ ド ゥ\n→ Hlavní článek : Iroha\nKromě tabulky padesáti louten se k určení pořadí občas používá iroha-jun (い ろ は 順). Je to „abeceda“ z 2. poloviny 10. století ve formě písně, ve které se každá možná slabika vyskytuje právě jednou (伊呂波 歌 iroha-uta ):\n(bez Dakutena) Přepis\n(Rōmaji) Kanji a\ni ro ha ni vysoko\nchi ri nu ru kde\nahoj mo se su\nI když květiny voní\npřece jen chřadnou.\nvšechno netrvá věčně.\nHluboké hory povstání a odchodu\nChci to dnes překonat\n(ve světě osvícení) nesnít prázdné sny,\nneopíjej se iluzí.\nUvedená katakana odráží původní výslovnost té doby, v dnešní japonštině některá slova zní trochu jinak. Znakン n chybí, protože byl představen relativně nedávno jako nezávislý znak; dříve jste psali pro mluvené n jako provizorníム mu , což je také případ této básně. Místo toho existují dvě postavyヰwi a ften we, které byly po roce 1945 zrušeny .\nV průběhu staletí se japonský systém psaní vyvinul v pravděpodobně nejsložitější systém psaní na světě. Mnoho kanji může mít více než pět různých, zřídka až téměř tucet různých hodnot. Kromě toho lze mluvené slovo psát jak s různými kanji, tak s různými variantami Okurigana (Kana pro „konce“ slova), aniž by existovala nějaká obecná pravidla . Nakonec existují i slova, která mohou být složena z různých kanji jako rébus: Například slovo tabako (cigareta, tabák) , které bylo převzato z portugalštiny, bylo reprodukováno s kanji pro kouř a trávu , ale nebylo vyslovováno jako tyto Kanji se běžně čtou. Tento vývoj dosáhl svého vrcholu v období Meiji , ačkoli bylo běžnější než nyní přidávat Kanji Furigana (malá kana vedle nebo nad Kanji pro instrukce výslovnosti), aby byl nápis čitelný.\nOd doby Meiji existovalo v Japonsku několik úvah o radikální reformě japonského písma. Návrhy sahají od omezení až po slabičné skripty (například v korejštině ) s rozsáhlým vzdáním se kanji až po úplnou konverzi do latinského písma (podobně jako tomu bylo například v turečtině ).\nTo zatím selhalo kvůli mnoha faktorům:\nNa rozdíl od Turecka, kde byla negramotnost normou až do konce Osmanské říše a latinské písmo bylo prvním písmem, které se naučili pro většinu Turků, má Japonsko již několik století rozsáhlou gramotnost, a proto je japonské písmo hluboce zakořeněno v kultuře . Japonsko bylo v 19. století na chvíli dokonce nej gramotnější zemí na světě.\nVelké knihovny a tisíce let stará rozsáhlá písemná kultura by byly přístupné pouze několika vědcům a / nebo by všechny musely být převedeny do nového systému. V případě změny by také existovalo riziko, že další generace již nebudou moci číst starý systém psaní.\nNapříklad při psaní pouze s Kanou by se text prodloužil.\nJaponský jazyk má neobvykle velký počet homonym , zejména u slov převzatých z čínštiny , která by již nebyla rozlišitelná latinským písmem nebo v káně. S pouhými více než 100 různými možnými slabikami je japonský jazyk relativně „špatný“ na zvuky - na rozdíl od např. B. na čínštinu, která ví asi 400 různých slabik. To je důvod, proč je kontext slova v japonštině často důležitý pro určení jeho významu.\nZtratily by se také některé zvláštnosti japonské kultury. Například existuje mnoho různých hláskování pro mnoho křestních jmen, z nichž si rodiče obvykle vybírají jedno na základě estetických úvah: Například japonské křestní jméno Akira může býtあ き らv Hiragana ,ア キ ラv Katakana a明,光,旭,玲,日明,彰,晶,彬,明朗,晄,徴nebo亜喜良lze zapsat. I když je toto jméno extrémním příkladem, většina jmen má alespoň dvě nebo tři různá hláskování. (Porovnejte např. V němčině různá hláskování Maier, Mair, Mayer, Mayr, Meier, Meir, Meyer a Meyr.)\nV roce 1945 , jako součást reformy psaní, se počet „ každodenních kanji “ snížil na 1850 (95 jich bylo přidáno znovu v roce 1981), pravopis mnoha kanji byl zjednodušen, počet čtení kanji byl výrazně snížen a nové jsou stanovena pravidla pro používání Hiragany, Katakany, Okurigany a Furigany. Nový seznam Jōyō Kanji s 2136 znaky platí od roku 2010, kdy bylo přidáno 196 Kanji a pět odstraněno ze starého seznamu.\nInformace o studijním úsilí ve školních lekcích najdete v Škole v Japonsku .\n^ Bruno Lewin, Wolfram Müller-Yokota, Michio Fujiwara: Úvod do japonského jazyka . Čtvrté vylepšené vydání. 4. vydání. Otto Harrassowitz, Wiesbaden 1990, ISBN 3-447-03042-9 , lekce 2, str. 54 , 2.2.2.1 ( náhled ve vyhledávání knih Google): „Čínské znaky mají v japonštině v zásadě dvě čtení: čistě japonskou (tzv. Čtení kun) a čínsko-japonskou (tzv. Čtení).“\n↑ Literatury Východu v jednotlivých reprezentacích . Volume X History of Japanese Literature, Karl Florenz , Leipzig, CFAmelangs Verlag, druhé vydání, 1909, s. 7.\n↑ Volker Grassmuck : Japonské písmo a jeho digitalizace . In: Winfried Nöth, Karin Wenz (Hrsg.): Intervalle 2. Mediální teorie a digitální média . Kassel University Press, Kassel 1999., ISBN 3-933146-05-4 (kapitola také online) ( Memento od 6. ledna 2007 v internetovém archivu ), zpřístupněno 23. dubna 2019; Podsekce „Znamení Han “.\n↑ Odchylky od Hepburnovské úmluvy na AniDB : Použití Macronu pro dlouhé samohlásky Nepřijato.\n↑ Rōmaji Convention a Fansub group : Celá jména v romaji (Yoko, ne Yoko; Ryuuzouji, ne Ryuzoji atd.).\nNanette Gottlieb: Kanji Politics. Jazyková politika a japonský skript . Kegan Paul International, London 1996, ISBN 0-7103-0512-5 .\nYaeko Sato Habein: Dějiny japonského psaného jazyka . University of Tokyo Press, Tokio 1984, ISBN 0-86008-347-0 .\nWolfgang Hadamitzky: Kanji & Kana - Svět japonského psaní v jednom svazku . Iudicium, Mnichov 2012, ISBN 978-3-86205-087-1 .\nWolfgang Hadamitzky a další: Langenscheidtův velký slovník japonština-němčina. Slovník znaků . Langenscheidt, Mnichov 1997, ISBN 3-468-02190-9 .\nWolfgang Hadamitzky mimo jiné: japonsko-německý slovník symbolů . Buske, Hamburg 2002, ISBN 3-87548-320-0 .\nJames W. Heisig, Klaus Gresbrand: Učte se a udržujte Kanu . Frankfurt nad Mohanem 2006, ISBN 3-465-04008-2 .\nJames W. Heisig, Robert Rauther: Naučte se a udržujte Kanji. Význam a pravopis japonských znaků . Frankfurt nad Mohanem 2005, ISBN 3-465-03411-2 .\nWolfram Müller-Yokota: Psaní a psaní historie . In: Bruno Lewin a kol. (Ed.): Jazyk a psaní Japonska . Brill, Leiden 1989, str. 185 ff .\nChristopher Seeley: Historie psaní v Japonsku . Brill Academic Publishers, Leiden 1991, ISBN 90-04-09081-9 .\nChristopher Seeley: Historie psaní v Japonsku . University of Hawaii Press, Honolulu 2000, ISBN 0-8248-2217-X .\nChristopher Seeley: Japonský scénář od roku 1900 . In: Viditelný jazyk . páska 18 , č. 3 , 1984, ISSN 0022-2224 , str. 267-302 .\nHarald Suppanschitsch, Jürgen Stalph: japonský jazyk a psaní . IUDICIUM, Mnichov 2001, ISBN 3-89129-399-2 .\nJürgen Stalph: Japonský systém psaní . In: Hartmut Günther, Otto Ludwig (Ed.): Psaní a psaní. Interdisciplinární příručka mezinárodního výzkumu. (= Příručky pro lingvistiku a komunikační vědy ). páska 10.2 . de Gruyter, Berlín 1996, str. 1413-1427 .\nNanette Twine: Jazyk a moderní stát. Reforma psaného japonštiny . Routledge, London 1991, ISBN 0-415-00990-1 .\nJames Marshall Unger: Gramotnost a reforma skriptů v okupačním Japonsku. Čtení mezi řádky . Oxford University Press, London 1996, ISBN 0-19-510166-9 ( výňatek ( memento ze dne 29. září 2013 v internetovém archivu )).\nViola Voss: Typologie písma a japonský systém psaní . Weissensee, Berlin 2003, ISBN 3-89998-017-4 .\nPeter-Matthias Gaede (ed.): Císařské Japonsko (= éra GEO . Ne. 2 ). 2006.\nCommons : Japonské znaky - sbírka obrázků\nNaučte se japonsky - na nihongo4u.de\nČtení japonských znamení - psaní ve volné přírodě - na manythings.org\nFurigana.jp ( Memento z 18. května 2007 v internetovém archivu ) (anglicky) - překládá japonské webové stránky a texty do tří různých formátů pro lepší porozumění a čtení: Furigana, Kana nebo Romaji\nKotobank - lexikon online - na kotobank.jp (v japonštině)\nMateriály pro učitele a studenty:\nUčitel písma Henrik Theilings: Naučte se Hiraganu a Katakanu online na theiling.de\nThomas J. Golniks Japan-Seiten: Materiály pro učitele a studenty na thomas-golnik.de\nBenri Nihongo - Kana - Cvičebnice (PDF) (1,87 MB) na brng.jp (čínština, angličtina, japonština)\nEMBJAPAN - Recenze sešitů japonského psaní a jazyka ( Memento od 18. září 2015 v internetovém archivu ) na embjapan.de\nWadoku : bezplatný japonsko-německý slovník s více než 230 000 zkontrolovanými položkami, wadoku.de\nJaponsko-německý kanji lexikon, mpi-lingweb.shh.mpg.de\nJim Breens WWWJDIC : Online Japanese Dictionary Service , edrdg.org (anglicky, japonsky)\nOnline japonská slovníková služba , tangorin.com (angličtina, japonština)\nJWPce ( Memento od 7. března 2015 v internetovém archivu ), speciální textový procesor pro japonštinu jako cizí jazyk, včetně slovníků ( svobodný software , GPL, pro Windows )\nJFC (bezplatný software, GPL) pro výuku Kanji ( Memento od 17. července 2014 v internetovém archivu ) ( také pro Mac OS X )\nMoji je rozšíření pro Mozilla Firefox, které lze použít k vyhledávání slov a kanji. Slovníky zahrnují k dispozici pro němčinu a angličtinu (svobodný software, GPL, angličtina).\nSlovník kanji KanjiQuick 2.2. - Stránka ke stažení ( Memento od 18. prosince 2017 v internetovém archivu ) - Slovník kanji-němčina, němčina-kanji s překladem a modulem TTS („Text To Speech“)\nKanji Gold (freeware) pro učení se kanji (pro Windows, anglicky)\nKanji Trainer - bezplatný online program pro učení kanji s rozpoznáváním rukopisu a poznámkami pro každou postavu\nKanjiGym Light ( Memento od 18. září 2013 v internetovém archivu ) - Freeware (pro platformu Java ) pro procvičování významu a pravopisu kanji podle systému Heisig, viz výše Heisig / Rauther: Naučte se a udržujte Kanji\nTento článek byl přidán do seznamu vynikajících článků 27. srpna 2005 v této verzi .\nTato stránka byla naposledy upravena 7. června 2021 v 22:48.


NEJLEPŠÍ ZASTŘIHOVAČE VOUSŮ PRO MUŽE V ROCE 2021 - PÉČE\nHlavní Péče Nejlepší zastřihovače vousů vám pomohou udržet tvar vašich záhybů\nStylový a zdravý vous vyžaduje tvarování, zastřihování a výživu. Zásobte si jeden z našich oblíbených zastřihovačů vousů od Phillips Norelco, Panasonic, Braun, Andis, Gillette, Bevel nebo Wahl, abyste si udrželi nejlepší vousy.\nZjistit nejlepší zastřihovač vousů pro vaši konkrétní situaci na obličeji je osobní cestou, protože skvělé vousy mají mnoho tvarů a velikostí: perfektní strniště nebo samozřejmě vousy umělecky tvarované a stylizované . Ale i když se rozhodnete narostl dlouhý vous , budete stále potřebovat vědět jak to oříznout jak roste. A pro všechny tyto situace - v podstatě pro cokoli kromě hladkého oholení - potřebujete dobrý zastřihovač vousů.\nNaštěstí pro vás jsme testovali nejlepší zastřihovače vousů na trhu, a to prostřednictvím zimních horských manů, karanténních stachů a blízkých letních strnišť. Všechny naše oblíbené mají své silné stránky - cena, přesnost, řezná síla, potenciál pro použití od hlavy až k patě, vstřícnost k cestování nebo tělocvičně, dokonce i čisté funkce vakua. Pročesali jsme se tedy celým trhem - očekáváme, že v níže uvedeném seznamu najdete perfektní zastřihovač vousů pro vaše sruby.\njak vám rostou vlasy\nNejlepší nástroj pro údržbu vousů typu „vše v jednom“\nAll-in-one groomer společnosti Philips Norelco (bylo 100 $, nyní 15% sleva)\n100 $85 $Amazonka Kup nyní\nVousy si zaslouží víc než jednoduché a jednotné zdobení. Zvažte sadu vousů s různými hlavami a ochrannými kryty, které mohou zajímavým způsobem podrobně popsat živé ploty: Některé z nich kreslí čisté linie, zatímco jiné pracují na bodové kontrole chloupků na těžko čistitelných místech (jako je odstraňování chloupků přímo pod nos, aniž byste si náhodou oholili polovinu kníru). Tato sada Philips je ta sada s omyvatelným zastřihovačem a hlavami, které mají sklon k obočí, knírům, chloupkům v nose a dokonce i vaší hlavě - ale nejlépe tvaruje vousy.\nNejprodávanější čtečka tinews\nSada zastřihovačů vousů Hatteker\n41 $Amazonka Kup nyní\nNaše interní analýzy nám říkají, že tato sada Hatteker je nejlepší prodejce mezi čtenáři tinews, a z dobrého důvodu. Nejprve je to vysoce kvalitní souprava vše v jednom, která pokrývá každý druh úpravy vlasů, od lineupů přes kotlety až po vousy, obočí a ochlupení na těle. Vydrží hodinový náboj 90 minut plug-in času —Stej na týdenní dovolenou. Celkově je to smlouva, protože je to zatraceně dobrý (a komplexní) kůň.\nNejlepší vakuový vyžínač\nZastřihovač vlasů a vousů Remington\nOřezávání vousů je špinavé a rychlé. Ve vousech, na rukou, ve dřezu se vám střídají odřezky, ale zastřihovač Remington udržuje proces čistý a zároveň udržuje vousy uklizené. Vysává velkou většinu chloupků při jejich pádu, což umožňuje jejich následnou snadnou likvidaci. Jedná se o dvojitý zastřihovač vlasů a zastřihovač vousů, a ačkoli to není bezšňůrové, tato síla na stěně vám poskytne silný a konzistentní střih. Mnoho zastřihovačů vousů nedokáže zvládnout obtížnější úkol stříhat vlasy na hlavě, který má tendenci být silnější a méně kooperativní. Pokud tedy chcete zařízení pro oba - a zařízení pro úklid domu, pak jste tady.\nNejlepší vyžínač vhodný pro cestování\nZastřihovač vousů Wahl Groomsman a zastřihovač nosu / obočí Duo\nTato dvojice lehkých vyžínačů napájených z baterie je skvělá, pokud potřebujete zarovnat hrany a stříhat na bloudících, když jste mimo domov. (Proč si zabalit něco drahého a těžkopádného na víkend?) Nůžky na vlasy do vlasů by se nemuseli oplatit zabalit na všechny kromě těch nejdelších cest, ale čistí fuzzy nosní dírky a vyzařují obočí.\njak přestat dostávat pupínky na zádech\nNejlepší zastřihovač vousů Toss-in-your-Gym-Bag\nSada zastřihovačů vousů Braun\nSkutečné zařízení vše v jednom. Levná a vysoce kvalitní sada zastřihovačů Braun může udělat víc než jen uklidit vaše vousy: výměna zastřihovače nosu a uší, přesná hlava nebo delší chrániče pro obecnou údržbu. Je to dokonalý a lehký nástroj, který si můžete unést do tašky na tělocvičně nebo na cesty, a na 60minutové nabíjení nabízí pár týdnů seřizování vousů. Tento konkrétní model je dodáván s holicím strojkem Gillette ProGlide pro všechny detaily holé kůže, které byste chtěli udělat (jako je čištění krku nebo tváře).\nNejlepší zastřihovač vousů, který udržuje vlasy na těle pod kontrolou\nZastřihovač vousů a zastřihovač vlasů Panasonic\n90 $Amazonka Kup nyní\nVyžínač Panasonic má 19 různých nastavení a stříhá závratnými 9 800 řezy za minutu. A i když je to jeden z dominantnějších zastřihovačů vousů na tomto seznamu, je také skvěle vhodný k udržení hrudníku, rozkroku a zadních vlasů. Zvládne také jednoduchý buzz cut, i když se vždy budeme zasazovat o použití samostatného, úplného sponka do vlasů pro to.)\nNejlepší rozpočtový zastřihovač vousů\nZastřihovač vousů King C. Gillette\n30 $Amazonka Kup nyní\nNení hanbou, že si nechcete kupovat drahý zastřihovač vousů. Ve skutečnosti je dobré začít s menší investicí, pokud si nejste jisti, jak dlouho budete věci pěstovat. Král C. Gillette na volání odpověděl: holou hlavou a třemi strážci může ořezávat mezi 1–21 mm.\nNejlepší zastřihovač vousů pro sestavy\n162 $Amazonka Kup nyní\nErgonomický elegantní zastřihovač zkosení si před pár lety odnesl ocenění za úpravu prstů za prsty a je třeba ho ještě vyměnit. Poskytne vám čistou sestavu kadeřnictví na tvářích, popáleninách, knírech a krku. Je to vaše zařízení typu go-to pro čištění výstřihu: Není součástí dodávky stabilního jiného významného jiného nebo nejlepšího přítele. Je také skvělé, pokud si chcete zachovat krátké strniště a jste jinak náchylní k zarůstání chloupků. A pokud je vše-černé-všechno vaše hra, pak k tomu je k dispozici zastřihovač zkosení , také.\nNejlepší zastřihovače vlasů pro domácí kutily\nOd profesionálního holičského standardu po skvělý obchod.\nPodleAdam HurlY aAvidan Grossman\njak zastavit růst pupíků\nrecenze hvězdných válek vzestup skywalkera\nHra o trůny 1. sezóna nahá\nkdo vyjádří Franklina v GTA 5\n1 libra tuku se rovná počtu kalorií\nJackie Chan jste všichni odpadky\nJak vypadá perfektní mužské tělo teď\nMilo Yiannopoulos je v dluzích miliónů dolarů