Román Jáchyma Topola evokuje na příběhu dětí přízračný svět české vesnice sklonku šedesátých let. Je ovšem zejména nadčasovým románem archetypálním – zobrazením různých podob zla (společenského i osobního) a hledáním cesty k naději. Strhující jazyk vyprávění vtahuje čtenáře do napínavého děje s tajemstvím.\nKniha vychází ve druhém, opraveném vydání v nové řadě Topolových prozaických knih spolu se svazky Anděl, Kloktat dehet, Chladnou zemí a Citlivý člověk.\nTOPOL, Jáchym. Noční práce. Vyd. 1. Praha: Torst, 2001. 259 s. ISBN 80-7215-136-3.\nDruhý pokus o paměti?, recenze Jaromíra Slomka\nNoční práce je přikrytá podivnou tmou, recenze Josefa Chuchmy\nGlobální pochoutka, recenze Viktora Šlajchrta\nS městem za zády, analýza Ivo Říhy\nKaždej den riskuju život pro obdiv žen a závist mužů, rozhovor s Evou Hlinovskou, 2001\nNový Topolův román může být i jeho posledním, rozhovor s Jiřím Hlinkou\nDruhý pokus o paměti?\nrecenze Jaromíra Slomka, Lidové noviny, 03.11.2001, roč. 14, č. 257, str.16\nJáchym Topol vydal autobiograficky laděnou prózu nazvanou Noční práce\nJe to zvláštní. Tvář Jáchyma Topola se na čtenářky a čtenáře nešklebí z barevných stránek bulvárních periodik, nejuká do televizních kamer z porotních lavic stupidních soutěží ani nepřizdobuje přihlouplé talk-show. Topol se nesvěřuje redaktorkám „ženských časopisů“, kam pojede na dovolenou, co vaří nebo jaké dárky rád dává či dostává – a přece se o něm ví, jeho jméno je dobře známo i mimo literární kruhy, dokonce i v řadách studentů (středoškolskými počínaje), kteří údajně nic nečtou“.\nBěhem posledních dvanácti let – poté, co mu pád komunismu umožnil vystoupit z literárního ghetta, v němž dobrovolně setrvával v nesvobodných letech sovětské okupace – si Jáchym Topol získal svými staršími básnickými sbírkami a novými prózami početné, generačně spíše mladší publikum. Stal se autorem, jehož díla mají co říci českým i nečeským čtenářům a jehož názory na společenské, kulturní i politické otázky dneška je užitečné vyslechnout. Dnes, na prahu své životní i literární zralosti, je Topol svůj, osobitý a nezaměnitelný, s vyhraněným myšlením i rukopisem. Když na začátku 90. let vydal konečně i oficiálně – své básnické sbírky Miluju tě k zbláznění (vlastně tři sbírky v jedné knize: Náhodnejch 23, Vlhký básně a jiný příběhy a Krajina s Indiánama) a V úterý bude válka (vedle titulní sbírky ještě Můžeš zmizet a Duchové), byly jeho poetické možnosti jakoby vyčerpány. Udělal to nejlepší, co mohl, nechtěl-li se opakovat a podléhat rutině: od poezie přešel k próze. Není to postup nijak neobvyklý, jak dokazuje bibliografie třeba Pavla Kohouta, Milana Kundery či Jiřího Šotoly – ti také v jisté chvíli rezignovali na veršování a začali psát prózy a divadelní hry. Ostatně změna žánru prospěla i Topolovu generačnímu vrstevníkovi Emilu Haklovi (letos vydal svůj zralý prozaický debut, povídkový soubor Konec světa). Topol možná riskoval ztrátu svých čtenářů a hlavně čtenářek, okouzlených otevřeností, bezprostředností a jazykovou expresivitou jeho básní, prózami však zasáhl publikum jistě daleko širší.\nSestra jako katapult\nV roce 1994 vyšel román Sestra, próza ze současnosti“, po níž kritika tolik volala. Topol snad neměl ambice plnit nějakou společenskou objednávku“, prostě napsal mohutný příběh, v němž se reálné prolíná s fantaskním, lidé se potkávají s démony a upíry, čtenáři procházejí s autorem různými prostředími a také různými jazykovými rovinami – právě zde autor předvedl svůj jazykový cit a stylistický šarm mnohem přesvědčivěji než v dřívějších svazcích lyriky. Po Sestře, jež Topola katapultovala do nejvyššího poschodí současné české literatury, se přirozeně čekalo, co bude dál. Autor v rychlém sledu (1994, 1995) předložil kratší prózy Výlet k nádražní hale a Anděl. Druhá se stala předlohou k celovečernímu filmu Anděl Exit (2000, režie Vladimír Michálek) – jeho úspěšné tažení po českých biografech přivedlo, zdá se, k četbě i lidi, kteří jinak knihu do ruky po léta nevezmou. Teď už o Topolovi věděli i notoričtí nečtenáři. Ještě předtím, v roce 1997, se však Jáchym Topol obrátil na další čtenářské kruhy, když z angličtiny přeložil a stylisticky upravil indiánské legendy Trnová dívka.\n„Moje první knížka“\nKdyž už čekání na novou prózu začalo být dlouhé, ohlásil se autor v loňském roce svými memoáry“ Nemůžu se zastavit, žánrově pojatými jako interview s publicistou Tomášem Weissem. V nich poutavě rekapituluje svůj bohatý život, líčí pražské a částečně i venkovské dětství, rodinné vztahy, čtenářské dojmy, svět literárního disentu atd. Odpovídá na všechny otázky trpělivě, jednu však odmítá. O čem bude nová próza? ptá se Weiss. To říkat nebudu,“ utrousí Topol. Rok se s rokem sešel – a nová próza je tu. Na stránkách těchto novin její autor před časem prohlásil: Jsem přesvědčený, že je to moje úplně nejlepší knížka. Vlastně si myslím, že je to moje první knížka.“ A ještě jednou: Nevím, jak to popsat, ale mám pocit, že tohle je moje první knížka.“ Čtenář nemusí znát z předchozího Topolova psaní ani slovo, aby pro něj četba Noční práce (podle všeho je název myšlen jako singulár) byla silným zážitkem. Ten, kdo s Topolem prošel jeho životní děje v připomenutém knižním rozhovoru, je však ve výhodě. Záhy totiž nad novým románem zjistí, že v něm jsou uměleckými prostředky vylíčeny (jistěže rozšířeny, nakypřeny, přibarveny, transformovány) ty vzpomínky, které už spisovatel jednou odtajnil“: „Jako úplně malej jsem v Poříčí (nad Sázavou) trávil každý prázdniny. S bráchou a partou kluků. (…) To jsme s bráchou, bratrancem Česťou, Šiňďou, Milanem a Pavlem – vesměs klukama o pět, deset let staršíma než já (…) prolízali naplaveniny po povodních. (…) Voda nám přinesla i děravou pramici. Šikovný venkovský kluci ji opravili a já z ní mohl celý dny pozorovat vodní krysy. (…) Pamatuji se na bratry Limonovi (sic!), drsný venkovský máničky.“ Nuže, hned na začátku Noční práce v zimní řece zamrzla (…) i malá vodní krysa se špičatým čumákem plným zmrzlé krve“ a vzápětí v letním vedru autobiografický Ondra Lipka leží v loďce“, což je pramička (…) nahrubo sbitá, čouhaly z ní rezavé hřebíky a skoby, byla to pramička žebračka, zkoušeli na ní dehet a teklo do ní. Kdyby Límani věděli, kde ji má, rozbili by ji.“\nDěj příběhu se odehrává především na venkově, spíše vylidněném než zalidněném. Bizarní figury, bravurně odstíněné jazykově, v sobě místy nesou jakési echo hry Josefa Topola Konec masopustu. Říká si to o srovnání a jistě ho někdo časem provede. Zatímco dramatik prožil venkovské dětství se vším všudy, pro jeho syny už šlo jen o letní výlety do nejistého terénu. Ves, jež je útočištěm pro Ondru a Malýho“ v prvních dnech sovětské okupace roku 1968, umisťuje autor kamsi do pohraničí ( Támhle je Polsko“), aniž se pouští na tenký led nářečního lexika. Topolovy postavy si vystačí s češtinou spisovnou a obecnou, na jejichž půdorysu je znamenitě uplatněna například profesní mluva policejní či odporný žargon komunistických funkcionářů. Skvělé jsou i chlapecké a dívčí dialogy, rekonstruované“ po letech s velkou citlivostí (i když s občasnými lehkými frazeologickými anachronismy jako holky, mě vomejou“), rozkošnicky uplatněnou i v jemnostech hláskových ( dík za dýku“). Místy Topol básní snad až příliš, jazyková vyváženost celého textu však ani tehdy citelně netrpí ( blatník kola… jak šavle krájel mlžný vzduch“).\nO čem tedy Noční práce je? Jistěže ne o dobrodružných výpravách klukovské party la Bylo nás pět. To ani v nejmenším. Sám titul, citovaný nenápadně kdesi uprostřed románu, cosi napovídá, jde totiž o výrok policistův: Dohlídni teda na ně. Zastav tmářství. Konečně to zastavit, utnout zlu tipec, to je naše noční práce. Chápeš, soudruhu? Na zdraví!“ Časový průsečík zatajované či zkreslované minulosti plné hrůz, depresivní přítomnosti a nepředstavitelné budoucnosti je pro Topola východiskem k několikavrstevnatému podobenství o životě, smrti, odpovědnosti, svobodě, iniciaci, lásce a vzdoru. Třeba. Snad.\nNoční práce je přikrytá podivnou tmou, recenze Josefa Chuchmy. Mladá fronta Dnes, 19.11.2001, roč. 12, č. 269, str.4\nDlouho očekávaný nový román Jáchyma Topola vedle nadšení vyvolává i pochybnosti\nPoslední próza Jáchyma Topola (1962) vyšla před šesti lety – román Anděl. Nestal se tedy literárním výrobcem, který pravidelně produkuje, neboť je to lukrativní pro spisovatele i nakladatele. Přesto je Topol poměrně širokým čtenářským okruhem brán stále v potaz, na jeho texty se čeká. Kromě toho jsou jeho díla překládána, například do němčiny. Je to dobrá pozice, již podporuje docela zajímavý paradox: Jáchym Topol je vnímán jako eruptivní autorský typ, jako přitažlivý pražský živel, ačkoliv počet jeho knih tomu vůbec neodpovídá.\nOnu živelnost nejspíš sugeruje řečový proud hovorového jazyka -ten zaplavuje jak autorovy literární texty, tak jeho publicistické projevy, zejména interview. Ovšem nová próza, román Noční práce, zpochybňuje tuto ustálenou, ale ve skutečnosti už předtím vcelku vratkou charakteristiku Jáchyma Topolajako svého druhu přírodního úkazu. Topol, hltač knih, tvoří vědoměji, než se chce věřit. Že dříve psával i „nakopnut“ alkoholem, to nic na tom nemění; zdroje jeho kreativity jsou – a podobně tomu bylo u Hrabala včetně pití – kultivovány, tvarovány a průběžně přiživovány sčetlostí až zběsilou. V tomto bodě se Topol podstatně odlišuje od „primitivů“ typu Ivana Landsmanna, byť by možná mohli být vnímáni jako tvůrci téže chrlivé ražby.\nSlova jako údery\nNa první pohled se nezměnilo téměř nic. Noční práce se jeví jako další autorovo spontánní, a přitom suverénní vypravěčské gesto. Věty se snad ještě zkrátily, jsou odsekávány nikoli proto, aby se odehrává v osmašedesátém roce, kdy do Československa vtrhli „Rusáci“, že převažujícím dějištěm je jakási česká vesnice nacházející se kdesi v blízkosti hranic s Němci a Poláky, do níž jsou „uklizeni“ Pražáci Ondřej a Kamil Lipkovi, synové matky-alkoholičky a otce, jenž od nich odešel. Ale jakákoliv reálnost a realističnost je zpochybňována drobnými zázraky, záhadnými úkazy, vidinami; text je navíc zahušťován přesmyky časovými i prostorovými. Tak kupříkladu otec dospívajícího Ondry a po sražení autem částečně nemohoucího „Malýho“ (především tak je v textu označován Kamil) vymyslel jakési strojky, jež byly instalovány do všech domácností a měly poskytovat nějaká důležitá data, ale po okupaci byly ty přístroje likvidovány a po otci-vynálezci pátrali interventi. Jakmile se zhruba v pětině románu hoši probudí poprvé na vesnici, prostor románu se počne „zma-gičťovat“, malstróm vyprávění už může pozřít prakticky cokoliv a dílo se pozvolna stává podobenstvím. Jenže čeho?\nJáchym Topol v rozhovorech hovoří o novince jako o svém dosud nejlepším díle, jako o své první opravdové knize. Tomuto pocitu lze při četbě Noční práce, jež vznikala loni a letos, celkem rozumět, ale bohužel trochu jinak, než to při interview míní Jáchym Topol. V Andělovi se autor dotkl hranic možností své spontánnosti v tom smyslu, že uvolněný řečový proud už už hrozil převalit se v machu, kdy svůdná slovní samo-plodivost si vystačí s literárně pouze „ozvláětněným“, ve skutečnosti však jen publicisticky plochým uchopením reality. Myslím, že blízkost tomuto nebezpečí si Topol dobře uvědomoval, stejně jako to, že prozatím vyčerpal „městské“ reflektování idejí a současnosti, které přinesl v Andělovi i předtím v povídce Výlet k nádražní hale (1994) a v objemném románu Sestra (1994). Ponor do dávnější minulosti jak vlastní (Jáchym s mladším bratrem Filipem odjížděl o prázdninách z Prahy do Poříčí nad Sázavou a tam prožívali různá dobrodružství), tak i do historie českého národa byl možná autorsky pociťován jako osvobodivé vymanění se z již zavedených kolejí a šťastné tvoření románového světa, jenž není tolik odvislý od momentálních stavů spisovatele a společnosti a který vzniká sám ze sebe. A opravdu: mnohé partie jsou vynikající evokací dětských her, zbabělosti dospělých, české polovičatosti, venkovské atmosféry těsného sousedství a omezeného soukromí i mnohého dalšího. Úhrnný smysl se ovšem ztrácí, rozbijí se v lese literárně dobře rostlých jednotlivin, rozpyí se v mlhavé realitě vesnice. Hlavním hrdinou Noční práce je nakonec jazyk a styl, jež živorodou tkáň příběhu a postav překrývají jako skleněný poklop či ochranná fólie. Skoro by se chtělo tvrdit, že Jáchym Topol postrádá téma, že nemá vlastně o čem psát, ač nic neumí lépe než právě psát. Avšak tak daleko zase nepůjdeme, vykročíme dílu vstříc a řekneme toto: autor se pokusil stvořit cosi na způsob mýtu – vyprávění bezprostředně silné, nezávisící na původní podobě věcí (tedy původních a historicky reálných dějů), ale vyjevující jejich pravou podstatu. Avšak artikulace takového mytického vyprávění žádá nejen stylistickou dovednost a intuitivní vnoření se do času, nýbrž také hluboký rozmysl, který pomůže vyjevit jednotu světa při veškeré její rozpornosti. V Noční práci tak zůstává až příliš tušeného a ponechaného samo sobě napospas, a na druhou stranu je to román poněkud literátský a profesionálně odvedený v tom méně šťastném významu.\nrecenze Viktora Šlajchrta, Respekt, 20.11.2001, roč. 12, č. 47, str.21\nNový román Jáchyma Topola — suverénní vyprávění nejasného příběhu\nSvůj nejnovější román Noční práce vydal Jáchym Topol na prahu čtyřicítky, tedy ve věku, kdy už se zrovna nehodí označovat jeho generaci za „mladou“. Sám přitom až dosud přímo ztělesňoval prototyp mladého spisovatele, který s vášnivým nesouhlasem ohledává a odmítá strnulé konvence většinové společnosti „dospělých“. Hrdinové jeho próz z poloviny devadesátých let se od ní svým způsobem života distancují, nepodléhají konzumním lákadlům, zato se s niternou opravdovostí oddávají dobrodružství, lásce a poezii, jež rozhodně není idylická. Svět je vylíčen v beatnicky vyostřených konturách, v nichž hraničí opojení s děsem, euforie s depresí, něha se surovostí.\nTopol nemluvil jen za sebe, ale vyjadřoval často kolektivní pocity vzdorovitější části mladých lidí, inklinujících k alternativním životním stylům. Činil to v dobách undergroundu i později na oficiální literární scéně, nyní však zřejmě dospěl k potřebě trochu se odpoutat od skupinové senzibility a vytvořit obecnější obraz skutečnosti.\nČas mýtu a skutečnosti\nDěj nového románu se odehrává v napůl snovém prostoru, v jakém se občas ocitáme při usínání či probouzení. Obrazy volně plynou, reálné vzpomínky se prolínají s přeludy, logika příčin a následků nechybí, je však poněkud vyšinutá, a rozvíjení příběhu jako by často unikalo vědomé kontrole. Město, o němž je řeč, vypadá jako Praha, venkovská krajina je také nepochybně česká a dějinný okamžik zdánlivě přesně určuje invaze ruských tanků. Chlapec Ondra kvůli ní odjíždí s mladším bratrem k dědečkovi na vesnici, neboť jejich otec, autor převratného vynálezu, má nějaké tajné poslání a musí se skrývat před okupanty. Jenže dědeček zrovna umřel a chlapců se ujímá podivný strýček Polka, o němž nikdy neslyšeli. Kdysi prý byl rodinou zapuzen a nyní se vrátil, aby převzal grunt. Polka je od počátku postavou tajemnou, okouzlující i zlověstnou, které autor zřejmě přisoudil roli nevyzpytatelného trickstera, jaký se v klasických mýtech stává mazaným protihráčem slepých sil osudu.\nMýtické prvky prolínají celým vyprávěním. Obyvatelé vsi působí jako archaický chór, z nějž se vydělují tragicky či komicky zabarvení jedinci, v dívčí erotice zaslechneme ozvěny pohanských kultů a rituálů, esenbáci či estébáci zosobňují ďábelské síly moci, jež se inspirovala tradicí ruských běsů, ale zároveň jsou chvílemi uboze komičtí nebo připomínají usoužené staré čerty z pohádek. Mýtickým prostorem jsou i lesy, v nichž se každou chvíli někdo ztratí. Je pochopitelné, že v takto zapeklitém prostředí působí i ruské tanky jako přízračné obludy ze záhrobí. Historický čas se mýtu plně podřizuje v závěru románu, kdy dojde k hromadnému útěku obyvatelstva před pustošivými nájezdy barbarských dobyvatelů, kteří znenadání přesedlali z obrněnců na koně, snad aby připomněli Attilu z dob stěhování národů.\nHra se záhadami\nMýticky zabarvený rámec, který by sám o sobě mohl působit vyumělkovaně, oživuje Topol řadou příběhů a příhod, které jsou zřejmě tak či onak zakotveny ve skutečnosti. Z lyrického vnímání přírody, jejíž osou je řeka, z líčení klukovských výprav a válek, ale i prvních sexuálních zážitků s dívkami cítíme osobní zkušenost, vlastní smyslovou i citovou paměť, ale i zde se čas podřizuje rytmu vyprávění. Těžko odhadnout, kolik je vlastně chlapeckým hrdinům let. Autor jako by do několika týdnů, kdy probíhá děj románu, vměstnal reminiscence z řady prázdninových pobytů na venkově, během nichž se jeho vnímavost postupně vyvíjela. V románu se objevují mnohé motivy, které loni uvedl jako vlastní zážitky v knižním rozhovoru, což některé kritiky vedlo k tomu, že román označili za autobiografický. Vazba mezi textem a realitou je však propracována složitěji a nacházíme v ní posuny, které mají výraznou arteficiální funkci.\nOndru v knize zastihneme na samém vrcholu puberty. Hned v úvodu románu se poprvé miluje s dívkou, doma hltá vědeckofantastické knihy a mladšího bratra zasvěceně uvádí do tajů života. Tak bystrému mládenci by se ruská agrese v roce 1968 sotva jevila jako nevysvětlitelný pohádkový horor, jenž do všedního poklidu pronikl odněkud z temných říší Stephena Kinga. Pokud mu má být kolem čtrnácti, nejspíš by vytušil, že hrůzná je především politická tupost a brutální nešikovnost kremelských potentátů. Sám autor ovšem vpád cizích armád prožíval šestiletý, tedy ve věku, kdy děti hledají první klíče k chápání světa v pohádkách. Když nyní jako obratný vypravěč využil vzpomínek na své tehdejší iracionální vidění světa ke konstrukci vnitřního světa mnohem dospělejšího Ondry, vtělil do své fikce docela přesvědčivý závan autenticky prožité magie. Podobně zacházel i s lokalizací děje. Čtenáři knižního rozhovoru vědí, že Topolovým venkovem bylo vlídné Posázaví, kraj románu je však posunut kamsi k hranicím Polska, jež je obestřeno zneklidňující aurou čehosi cizího a nepříliš přátelského, co zlověstně kontrastuje s důvěrně známým terénem.\nSpíš než autobiografií je román jakýmsi „biografem“, filmem, který je sestříhán z hraných i dokumentárních sekvencí. Takový postup známe i z předchozích Topolových knih — v Sestře mají záběry společenské reality z konce osmdesátých let téměř reportážní ráz, zatímco příběh hrdinů divoce tryská z obrazotvornosti. V novém románu lze rozpoznat větší úsilí o formální kázeň a zvládnutí románového tvaru. Text se už netváří jako improvizovaná výpověď o generačních pocitech a postojích, ale předkládá probarvený dějinný obraz, v němž by měla být zkušenost z místa a času shrnuta do jasných, přesvědčivých a relativně trvalých obrazů. Něco takového se povedlo Kunderovi v Žertu a Vaculíkovi v Sekyře — oběma tehdy také táhlo na čtyřicet.\nI v Noční práci Topol zůstává sugestivním vypravěčem. Obzvlášť suverénně se pohybuje v nejrůznějších stylových rovinách přímé řeči, jež zapadá zcela přirozeně do textu, aniž by musela být vyznačena uvozovkami. Se smyslem pro dramatičnost vytváří neobyčejně živé situace a jeho jazyk probarvuje intenzivní citovost, jež se ozývá i v kadencích a rytmech vět. Jako romanopisec, demiurg příběhu, se úkolu zhostil o poznání hůř než jako vypravěč. Atmosféra, jež obestírá děj, je natolik tajemná, že se v ní ztrácí sám jeho smysl, z mlhoviny vykukují jen více či méně působivé segmenty, marně však hledáme nějakou orientační značku. Záhad Topol rozehrál dost, žádnou však pořádně nedořešil a zůstal jen u efektů. Největší záhadou tak zůstává, proč cítil potřebu sepsat zrovna tenhle námět.\nPříliš strašidelné peklo\nAutor si pěkně pohrál se vzpomínkami na dětství, proč je však obklopil historickými souvislostmi, které úmyslně pojal divně nevěrohodně? Podstatu příšerností, jež ovládly zemi po vpádu vojsk, nevystihují vraždami posedlí upíři s policejními legitimacemi, ale spíš docela normální a systematizovaní kádrováci, kteří si dnes mírumilovně užívají valorizované důchody. Umělecké ozvláštňování setřelo z tváře zla jeho nakažlivou banalitu, všednost a lidskou ubohost. Démonizovaný obraz komunismu jako by chlácholil všechny jeho přisluhovače, kteří se cítili spíš jako vykutálení Švejkové než démoni. Motiv dětského vnímání velké dějinné zvrácenosti, k jaké u nás došlo před třiatřiceti lety, zpracoval nedávno méně efektně, zato však přiléhavěji Topolův vrstevník Jaroslav Formánek v novele Dlouhá kakaová řasa. Peklo, v němž přežívají jeho postavy, je navenek celkem pohodlné a zábavné, ale o to víc evokuje tíseň z děsivé uzavřenosti, jaká v něm panovala.\nProplétání různě laděných dějových linií podněcuje čtenáře k srovnávání jejich působivosti. Realističtější nota přitom jednoznačně vítězí nad fantastickou. V české próze bychom obtížně hledali stránky, které by intenzitou naprosto nesentimentální jímavosti, grotesknosti a zoufalého veselí překonávaly Topolovo líčení alkoholických záchvatů matky obou chlapců, z řady vesnických příběhů sálá pochmurná síla velkých děl kritického realismu a neobyčejně svěže jsou vylíčeny konkrétní zážitky smyslového probouzení. Začíná-li však autor příliš básnit, vzdaluje se svérázu českého prostředí a ocitá se na půdě jakéhosi univerzálního magického realismu. Tuzemské zvláštnosti převedl, snad aby jimi příliš neunavoval „globálního“ čtenáře, do několika zjednodušených znaků, jaké si svět s Českem spojuje — ruské tanky, pronásledování Cikánů, policejní zvůle apod. — ale jinak by se příběh mohl klidně odehrát na Haiti nebo v Estonsku. Možná se právě takhle dá nejlépe zaútočit na branku světové literatury.\nS městem za zády\nŘÍHA, Ivo. S městem za zády. Souvislosti, 2002, 13(2), s. 211-217. ISSN 0862-6928.\nKaždej den riskuju život pro obdiv žen a závist mužů\nrozhovor s Evou Hlinovskou, Pátek Magazín LN, 13.07.2001, roč. 28, č. 1, str.4\nS jedním z nejuznávanějších českých autorů 90. let o spisovatelské chudobě, globalizaci, soupeření s Martinem Maxou a řadě dalších témat\nJáchym Topol se zrovna vrátil z jedné čtecí cesty: ukázky ze své prózy četl v Lipsku, Řezně, Kolíně a Plzni. A další dvě čtení na září v Německu si stihl domluvit během rozhovoru. Takže s jeho pověstnou nesoustředěností to bylo ještě o trochu horší než obvykle. Byl plný cestování a své nové knihy s názvem Noční práce. Dělat s tímhle spisovatelem rozhovor chce pevné nervy. Nejdřív se dlouho nechtěl sejít, pak zase nesouhlasil s fotografováním, potom svolil, pak zas odmítl… Ale nakonec všechno dobře dopadlo a nemožné se podařilo – interview je na světě.\n– V současné době, téměř po šesti letech od vydání novely Anděl, jste dopsal novou knihu…\nTeď jsem ve fázi, kterou mám vždycky po dopsání. Knížku znám nazpaměť, říkám tomu spodní děj. Pořád na ni myslím, ať dělám cokoliv. Ať jdu do čistírny, na nákup nebo koupu dceru. Tahle fáze bude trvat tak měsíc. Jsem přesvědčený, že je to moje úplně nejlepší knížka. Vlastně si myslím, že je to moje první knížka. Jmenuje se Noční práce. Měla vyjít v září, ale dneska jsem mluvil s nakladatelem a říkal, že pravděpodobně vyjde až v listopadu. To je legrace, protože možná vyjde dřív v Německu a ve Francii.\n– Není to trochu paradoxní? Jste přece český spisovatel.\nAle mně je jedno, kde knížka vyjde dřív. Je prostě doba mailu a francouzský nakladatel se mě otáže: Máš ten román? On o něm ví, protože jsem dostal na jeho dopsání stipendium. Francouzi totiž přeložili Anděla a je to natolik velkorysé nakladatelství, že autorovi, jako jsem já, o kterém vědí, že věčně shání čas i prachy na to, aby mohl něco dopsat, dali dvouměsíční stipendium ve Flandrech. Co ž je bezvadný, protože jsem od dětství čtenář Tilla Euenspiegla. Já vám zarecituju básničku, chcete?\n– No, jasně.\nPamatuju si jí, když jsem byl v nemocnici jako malej kluk, tak mi tam strejda donesl Tilla Euenspiegla (začne recitovat): Charles de Coster, Vévoda z Alby: „Ratata, bum. Ratata, bum./ Povstaňte, gézové, vévodovi z Alby /vyrvěte střeva, střevy mu zmrskejte tvář.“ Euenspiegel je pro mě šíleně důležitej, protože je to takový pikaro. V Čechách ho máme degenerovanýho ve Švejkovi… (zarazí se) No, nic. Já se moc rozkecávám.\n– Ale to nevadí.\nO čem jsme se to bavili?\n– O nové knížce. Řekl jste, že Noční práce je vaše první knížka. Tak to není. Vyšla vám poezie…\nTo necháme stranou.\n– Ale také román Setra a novela Anděl.\nJo, má to desky a je to vytištěný. Nevím, jak to popsat, ale mám pocit, že tohle je moje první knížka. Spisovatel dneška je šíleně tlačenej do nových věcí. Já bych chtěl, abych byl dva lidi – jeden by byl sám a psal by… Největší paradox spisovatelství je, že všechno, co jsem kdy napsal, vzniká ze samoty, opravdický samoty.\n– A co ten druhý člověk?\nKdyž to ze samoty napíšu, přichází paradox. Abych to prodal, musím se bavit s vámi a jezdit na čtení. Nejenže jsem kvůli tomu introvert předělaný na extroverta, ale ještě mi to dělá v hlavě strašnou skobu.\n– Ale stejně to podstupujete.\nJá se trestám za drzost, že jsem něco napsal. A prodávám to, ale s takovým sebeironickým šklebem. Na druhou stranu velká samota je špatná, vede k pýše a přezírání okolí. A to já nechci. Mě lidi strašně zajímají.\n– To musejí, vždyť jste spisovatel.\nNo, jo. Jste můj matroš (ironicky).\n– Navíc úplně sám nejste, zpětná vazba existuje. Máte přece rodinu.\nNo, jasně. Normálně chodím s dcerkou do školky ze školky, ze školky do školky, na písek a tak dále. Píšeš knihu, samozřejmě to s ní konzultuješ, protože s ní trávíš nejvíc času. Ona má taky svý nápady: Táto, ať je to o zvířátkách. Takže tam nějaký zvíře připíšu. Ale teda zvířata, která jsem tam připsal, si jí moc líbit nebudou.\n– Jaká jsou to zvířata?\nJsou to takový mutantíci.\n– Aha. Něco jako v Andělovi – kočky-mutanti.\nAle to bylo autentický. Jeden z mála autobiografických momentů knížky. Dělal jsem v kotelně a tam opravdu byla napíchaná zvířata.\n– Co do nich píchali?\nNěco jako si píchají svalovci.\nNo, tak něco. Navíc jsem byl neustále zfetovanej z výparů, takže jsem všechno viděl jako v horečce.\n– A je autobiografický i ten moment, jak vaši kolegové házeli ty kočky do kotle?\nBohužel. To není jen moje zkušenost. Četl jsem kdysi dávno povídku, kde se popisoval tenhle obřad taky, obřad blbů. Nebudem to rozpitvávat. Člověk potká na svých cestách i takovýhle lidi, hovada.\n– Alespoň máte materiál na knihu. Berete tyto zážitky takhle cynicky?\nNo, snažím se. Ale když tě v životě něco zasáhne, ať je to třeba fyzická bolest, nebo rozchod, tak z toho se nevypíšeš. Jizvy v sobě máš.\n– Já jsem myslela, že psaní je i terapie. Jak vůbec vypadá vaše tvůrčí činnost? Zachováváte si časový odstup, nebo hned takový, dejme tomu bolestný, zážitek napíšete?\nJá jsem zjistil, že věci se ve mně přetavujou a zůstávají, takže to třeba napíšu až za deset let. A nedávno jsem četl větu Paula Riceura: „Role vyprávění příběhu je terapeutická rekonstrukce osobního.“\n– Takže ta terapie v psaní je. Mám pocit, že k vypsání z nepříjemných zážitků slouží třeba deníky.\nDeník si taky píšu. Ale mám počítač, takže ho skvěle ničím. Za čas to prostě vymažu.\n– Tak nám nehrozí, že by vyšla intimní zpověď Jáchyma Topola?\nNe. Já si myslím, že tahle stupidní móda už pomalu přechází – Chaun, Fendrych, Putna. Tihleti mladí mužové psali deník už s tím, že vyjde. Vůbec si nemyslím, že by česká literatura byla ve špatné situaci.\n– Ovlivňuje vás literatura, kterou si přečtete? Využíváte ve svých knihách třeba citáty, jako správný spisovatel žijící v postmoderní době?\nMám svý pověrčivý rituály. Z každé knížky, kterou dočtu při psaní, tam musím zamontovat jednu věc. Do Noční práce třeba větu od britského spisovatele: „Pane, s vaším padělaným doktorátem, nejspíš z Bukurešti.“ Neprozradím autora, sečtělý čtenář to pozná.\n– Tak si vlastně hrajete hru se čtenářem. Myslíte na něj při psaní?\nČtenářů i čtenářek si strašně vážím, ale při psaní na ně nemám čas, ani vteřinu. Jak myslet na čtenáře, já nevím, kdo to je, čtenář (rozčileně).\n– Jak to? Potkáváte je přece na autorských čteních.\nNe. Nemyslím ani na překladatele. Nesmiřuju se s postavením eurospisovatele, který je snadno přeložitelný a všude stravitelný. Mě by to nebavilo.\n– Jaký je to pocit čekat na vydání a vědět, že už v knize nemůžete nic změnit?\nJá si krátím čas tím, že píšu další knížku.\n– A kdy vyjde?\nJestli vyjde za 2 roky nebo za 10 let, to je fuk. Pro mě je smrt spisovatele, když se stane fabrikou na výrobu knih. Pak začneš myslet na ty čtenáře, ale nenene. Když u psaní nemůžu zažívat dobrodružství svých vnitřností, tak se na to můžu vykašlat.\n– Nemáte strach, jak bude Noční práce přijata?\nJá se strachy neklepu. Dělám to, jak nejlíp můžu. A buď se to líbí, nebo ne. Ale nemám hroší kůži, kritika mi vadí. Moje práce jsem já. A téměř vždycky jsem se při každé knížce zhroutil psychicky a fyzicky. V tý chvíli vím, že jsem exhausted, a končím. Na druhou stranu kniha je moje existence. Nic neumím, nevystudoval jsem žádnou školu, takže když to přestane fungovat, jsem vyřízenej.\n– Zmínil jste se, že kritika vás mrzí. Jaký k ní máte vztah?\nDobrý. Rád si čtu o knihách. Nemyslím si, že by to psaní bylo nějak obzvlášť kvalitní, ale to už je jedno. Narazím na urážlivou a nenávistnou kritiku (to nemyslím sebe, ale obecně) a řeknu si: To psal chudák a je mi ho líto. Tak jo. Nalejme si čistého vína.\nKdyž sleduješ kulturní přílohy Le Monde, Die Zeit nebo New York Review of Books, vidíš, že je tam víc psaní v jednom čísle než v Čechách ve všech denících za týden. Velká generace kritiků, jako byl Vohryzek, Lopatka, Machonin, Grebeníčková, vymřela. A teď je čas, kdy se mají ustavit ti noví.\n– Rozčílila vás nějaká kritika na vaši knihu?\nAsi dvakrát nebo třikrát. Strašně mě mrzela kritika Petra Dudka na Trnovou dívku nebo Putnova Setry. Říkal jsem si: Ty lidi to přece nečetli, píšou úplně o něčem jiným. Ale ne. Mě to nerozčílilo, to možná patří k literárnímu provozu.\n– Tak to záleží i na tom, co čtenáře, tedy i kritika, osloví. Navíc Putnova kritika byla přece kladná.\nJenže on tam píše, že Mesiáš nepřijde. Tak to vůbec nečetl. Mám v sobě takovýho raracha a vlastně se raduju, když někdo na mě napíše ostrou kritiku. Kdybych toho zlého kritika měl v kleci, tak bych mu sám házel lví maso.\n– Proč zrovna lví maso?\nAby byl silnej jako lev. Ze lva, kterýho mu ulovím.\n– Takže kritika vám vlastně pomáhá neusnout na vavřínech.\nTo jsem neřekl já, ale vy. Jaký vavříny? Já mám 100 000 dluhů (zvyšuje hlas).\n– Myslela jsem to tak, že jste zařazován mezi nejlepší české prozaiky 90. let.\nTeď řeknu jednu kacířskou větu, která mě napadla dneska ve vlaku: The best of Czech is not good enough. Musíš myslet na evropský a celosvětový kontext a máš paměťový schrány zavalený desítkama stovkama jmen úžasných spisovatelů. Tak co má bejt? Když se tomu věnuješ od 14 let, aby tě někdo neznal! Ale musíš jít ještě dál, do nekonečna, do smrti.\n– Právě jste se vrátil z jedné čtecí cesty. Jak byste je charakterizoval?\nNeexistuje standardní situace. Je to buď čtení v nějaký šílený stodole s padesáti máničkama, nebo čtení na univerzitě v Oxfordu, kde div že nemám kravatu. Teď třeba v Plzni v první řadě seděla nějaká holka s dredama, která měla spoustu těch kovovejch sraček na ksichtě a v pupíku. A hned vedle ní byl penzista s vnučkou. Oběma jsem pak podepsal knížku. Mám pocit, že přestává fungovat televize. Potkávám na čteních lidi, kteří se baví o knížkách, literatuře. Naposledy jsem měl čtení ve Znojmě, za který mi ještě dlužej sedm stovek, tam přišlo asi 35 lidí. Organizátoři říkali, jak je to bezvadný, že v obvodním kulturním domě je koncert Martina Maxy a v televizi běží, já nevím co, Vesničko má středisková.\n– Třicet pět lidí není ale na druhou stranu moc. Nemyslíte si, že čtení víc než o literatuře je o tom, že lidi chtějí vidět živého spisovatele?\nJežiš, to snad ne. Ve Znojmě to bylo v největší vinotéce a majitel říkal, že to víno vůbec neopíjí. Tak jsme samozřejmě koštova li a koštovali a ve 3 ráno jsem vylezl na náměstí a tam byl můj plakát – teda ksicht, kterej měl vypíchaný voči a byl propálenej vajglama. To na mě působilo hro zně negativně. Takže je blbost, že by lidi zajímalo, jak vypadám, nebo ne?\n– Myslím si, že v dnešní době lidi zajímají víc vizuální vjemy, a tedy i to, jak vypadáte.\nLidi, kteří se se mnou baví, většinou něco četli. Nevím, možná je to takový namíchaný, těžko říct. Teď třeba organizovali čtení 20letý lidi v Plzni a já jsem jen zíral, že jsou stejně oblečený, jako jsem byl já ve dvaceti. Manšestráky, korálky, dlouhý vlasy. Tak jsem se strašně smál a říkal jsem jim: Podívejte se na mě, jestli přežijete, tak budete plešatý čtyřicátníci a ještě budete mít radost.\n– To je dost zvláštní, že mladé lidi dneska oslovuje underground.\nPro mě to byl nejsvobodnější možný prostor k životu. Chci psát dobrý knihy a v tom okamžiku nějakej underground, mundergroud, punderground není zajímavej.\n– Ale své vzpomínky na underground jste hojně využíval. Jak je to v Noční práci?\nTo se odehrává na vesnici a hlavní hrdina je 14letá holka. Nevím, jestli jsem pověrčivej, ale nemůžu o tom mluvit. Já samozřejmě využívám svůj život a využíval bych ho, kdybych skákal padákem, nebo byl šéfem reklamní agentury. Narodil jsem se do undergroundu, do nejistý, riskantní doby. Ta už je sice pryč, ale stejně si myslím, že se dodnes pohybujeme v troskách. Troskách 2. světový války a v troskách sovětský invaze. Jiná věc je, že to nevidíme, že celé Čechy jsou pokryté vulgárním komerčním povlakem. Mě jímá zděšení, když přijedu z Francie nebo Německa a vidím takový vulgární podbízivý sex skoro z každý druhý reklamy. Fakt mi to připadá nechutný. S touhle zemí se děje něco podivnýho, co uvidíme za 10 15 let. Myslel jsem, že nemoc vykročení do svobody přejde, ale už to trvá nějak moc dlouho a myslím, že spousta lidí si na to zvykla. To mi přijde nebezpečný. Jakýsi podivný záškrt.\n– Ale přece jen 12 let od revoluce není zas tak dlouhá doba, dvanáctileté dítě má spoustu nemocí.\nTakže pořád žijeme ve zlomový době. Já mám rád Prahu, i když někdy se jí děsím, třeba v létě je hnusná.\n– Které město kromě Prahy máte ještě rád?\nJe to banální, ale Paříž.\nJá nevím, je mi tam nejlíp. Mně je strašně protivný v Čechách, že se všechno maluje na růžovo. Co třeba udělal Menzel s Hrabalem. Je to vynikající režisér, ale jeho filmy vypovídají, jako by byl Hrabal trouba, co popíjí zlatisté pivénko a pochutnává si na zabijačce. Přitom jeho literatura je tvrdá a šílená. A i minulost, na kterou se dá dívat jako na válečnickou: legionáři, odboj za 2. světový války. Tady je tendence všechno uhladit, dát do takový krychličky a převázat mašlí.\n– Tak pohled na českou minulost může souviset s 19. stoletím, obrozením a mýtem o holubičí povaze Slovanů. To byla ale čistě účelová záležitost, odlišit Slovany a Němce.\nNo, jasně. Ale ten mýtus pokračuje dodnes. Rozporuplný se prostě uhlazuje. Vezměte si třeba Ladovy ilustrace ke Švejkovi – taková ta bodrá uzenkovo – pivní kultura. Pohled na Švejka je takovej dobráckej, špumprnáklovskej (hlubokým hlasem), ale může být i jinej. A mě zajímá ten jinej. Já si nestěžuju, snažím se to jen pochopit, vidět. Mám na to celej život.\n– Jako spisovatele přelomu tisíciletí se vás nemůžu nezeptat na globalizaci…\nGlobalizace je jenom povrch – jazyk, rychlý vlaky, ty samý filmy a hadry. Ale když jsi v Pyšelech, vzpomeň si, jak mluví o Pražácích. Bojíme se obrovskýho prostoru svobody. Každá ves je tak bohatá, že chce být samostatná. Moravani, Slezani… A navíc ty kulturní stereotypy – když je ti dvacet, tak si myslíš, že zůstaneš nad tím, ale za 10 15 let člověk zjistí, že je potřebuje. Protože náš svět je šílenej, nebezpečnej. Potřebuješ nějaký pravidla. Sice to vím, ale stejně každej den riskuju život, když to lehce přeženu, pro obdiv žen a závist mužů.\n– Zmínil jste kulturní stereotypy. Jaké jsou tedy ty vaše?\nJá píšu romány. A také kamarádi – mám obrovské štěstí, že mám spoustu kamarádů od svých 17 let. Celý mládí jsem toužil rok studovat ve Francii nebo Spojených státech, ale nemohl jsem. Teď potkávám lidi, kteří mají život neukotvenej, nemají přátele. Nevědí, kde jsou doma. Ale já mám vytvořené pevné vazby.\n– Vazby s kamarády vás tedy udržují při životě?\nVazby s přáteli samozřejmě vedou k vyčerpávajícím opilostem. Já nemohu říct, že by mi pomáhaly přežít. Jak je ta otázka?\n– Které kulturní stereotypy a rituály potřebujete k životu?\nJe to les, čundr, chození. Ted jste slyšela, jak mi volal velitel Placák (Petr Placák, spisovatel – pozn. red.), abych si nezapomněl ešus. To je pro mě důležitý.\n– Jaký vůbec máte vztah ke svým vydaným knihám?\nRozpačitý. Uznávám, jsou tam pasáže, který se mi podařily, pasáže, které už míň. Při čteních to nikdy nečtu stejně, přemýšlím, škrtám. Text není definitivní. Občas mám místa, která přeskočím. Teď jsem měl příjemný čtení v Lipsku. Pasáže ze Sestry četla Beata Smandek, ona je úžasnej komik. A Němci se váleli smíchy! Lidi přišli s tím, že ta kniha je tragická a postihuje proměny Evropy a já nevím co a byli hro zně našprtaný. Pak říkali: Ona je to vlastně komedie. To je bezvadný.\n– A jsme zpátky u úhlu pohledu. Co tam četli za pasáž?\nJak hlavní hrdina žije v Berlíně. Tady používám válečnou lest Irokézů, kdy nedostatek musíš proměnit v obrovskou moc převahy. Neuměl jsem německy, tak se tam lidi domlouvají zparchantělým jazykem. Ale vlastně je to legrační: z kamelota milionářem. Žil jsem v Německu jako žebrák a teď tam čtu a dostávám prachy a lidi se smějou. Je to divný, že někteří hrdinové z knížky jsou třeba už mrtví, nebo si vyfetovali hlavy nebo jsou z nich diplomati. Nebo spisovatelé.\nNový Topolův román může být i jeho posledním\nNový Topolův román může být i jeho posledním, rozhovor s Jiřím Hlinkou. Hospodářské noviny, 19.11.2001, str.12\nPo „městských“ knihách Sestra a Anděl situoval spisovatel Jáchym Topol příběh svého nejnovějšího románu na venkov\nAbsence kvalitního systému grantů a stipendií v České republice může způsobit, že i v zahraničí oceňovaný spisovatel Jáchym Topol (1962) již nevydá žádný román. Ten poslední s názvem Noční práce se na knižní pulty dostal před několika dny.\n– Román Noční práce vznikal dílem během vašeho stipendijního pobytu v Německu, dílem ve Francii. Mělo toto prostředí vliv na výslednou podobu textu?\nSnažím se zužitkovat každé prostředí, ve kterém se při psaní vyskytuji. Ve Francii jsem bydlel ve Flandrech na Černé hoře, jejíž okolí bylo poseto tisíci hrobů vojáků, země je rozrytá bunkry. Svůj román Na západní frontě klid sem situoval Remarque, v knize Oheň jej zmiňuje také Henri Barbusse. Trochu cynicky musím říct, že mi ty masové hroby pomohly zmasakrovat mou knihu, seškrtat ji.\n– Dá se ve Flandrech najít i spojitost s mirákly, které mají v Noční práci důležitou úlohu?\nZcela určitě. Velký vliv na mě ovšem měl i můj děda (spisovatel Karel Schulz – pozn. red.), který během druhé světové války v katolických kruzích, kde se pohyboval kupříkladu Jan Zahradníček nebo Josef Florian, pěstoval kult La Saletty, zjevení Panny Marie La Salettské. Pouť do La Saletty už děda nestihl uskutečnit. Mně se to povedlo a skutečně jsem ve Francii navštívil onu mystickou jeskyni, kde se malému pasáčkovi a pasačce zjevila Panna Maria.\n– O mytologii se často opírá i jeden z vašich vrstevníků, Miloš Urban. Čím to, že současné tvůrce tato problematika tak láká?\nVe vší vážnosti si myslím, že trocha nadpřirozena žádné próze neublíží. Milošův román (Hastrman – pozn. red.) jsem nečetl, nicméně si myslím, že v určité době určité autory, kteří jsou geograficky i jazykově propojení, napadají podobné věci. Asi je něco ve vzduchu…\n– Mohl byste proces vzniku Noční práce srovnat s vaší knihou Sestra? Zalíbila se vám fragmentárnost?\nMusím se přiznat, že původně byl celý příběh vyprávěn očima hlavního hrdiny, třináctiletého Ondry. Pak se mi to přestalo líbit a vnímání děje jsem rozdělil mezi další postavy. Jednoduše jsem text rozsekal a připsal například Frídu, stařenku Ferdinandku a další. Kvůli tomu strašlivému úsilí, které jsem na Noční práci vynaložil, proto mohu tvrdit, že je to má první kniha. Moje předchozí texty vznikaly v podstatě samy od sebe. Sestra, která má i po neuvěřitelných škrtech přes čtyři sta stránek, byla hotová za tři měsíce.\n– Také jste se s dějem přestěhoval z města na venkov…\nUž jsem měl těch městských šílenců prostě dost, nechtěl jsem se prostě stát sériovým výrobcem. Abych mohl opustit téma zoufalých intelektuálů z města, kteří střídají holky a berou drogy, musel jsem sám projít určitou změnou. Základní schéma Noční práce jsem si vytvořil už při psaní Sestry. Chtěl jsem děti a chtěl jsem venkov. Ta vesnice v Noční práci je vlastně archetypální místo, které lze nalézt v každé středoevropské zemi s hospodou a kostelem.\n– Vaši čtenáři byli ovšem zvyklí na něco jiného. Myslíte si, že svým krokem neodradíte?\nUž mě na to lidé upozorňovali. Možná, že skutečně přijdu o čtenáře a nové nezískám. Psát proto, abych se zalíbil, ale nedovedu. To bych se také mohl zaobírat Pokémony. Ne, díky.\n– Čtenáře by mohlo napadnout, že postava Ondřeje je vaše alter ego. Dá se proto Noční práce považovat za autobiografickou či vzpomínkovou knihu?\nAutobiografičnost je u mě, alespoň myslím, něco druhořadého. Ondřej nejsem já, už proto, že v době, kdy se kniha odehrává, tedy kolem srpna 1968, mi bylo šest let. Mnohem významnější je v mém případě fantazie a hra. Noční práce není ani historická kniha, protože ji tvoří vesměs samé fabulace.\n– Na několika místech se přesto „obouváte“ do atributů české národní hrdosti či historie…\nTo je jen legrace. Rozhodně jsem tím neřešil žádné své národní sebeuvědomění. Možná že mě ale stále provokuje to „jiráskovství“ v nás, ten pocit, že nás stále někdo utlačoval a ubližoval nám. Navíc se nacházíme v době neuvěřitelného společenského přerodu, která je pro literáty jako dělaná. Skoro jako kdyby si ji vymysleli.\n– Noční práce stejně jako Sestra se zaobírá mimo jiné zlem dřímajícím v lidech. Čtete i jiné romány na toto téma?\nJsem ohromný čtenář ruské literatury. Nedávno jsem během čtrnácti dnů přečetl Annu Kareninu a Vojnu a mír. Mám slabost pro Isaaka Babela, Ivana Bunina a řadu dalších. Fascinuje mě, jak tito autoři dokážou zpracovat na první pohled banální témata, jako je třeba milostný trojúhelník.\n– Své texty s oblibou nazýváte hrami. Existuje k nim také ideální návod pro použití?\nTo ne. Patřím ale k autorům, kteří by od svého čtenáře chtěli, aby skutečně přečetl každou větu. Podobně jako Milan Kundera si myslím, že pokud pořádně nepřečtete druhou kapitolu, tak nemůžete porozumět deváté. A musím na sebe prozradit, že s oblibou využívám i citáty z děl jiných autorů. Tyto žertíky ale nejsou nic důležitého.\n– Jak se žije současným spisovatelům v Česku?\nVzhledem k tomu, že zde prakticky neexistuje systém grantů, stipendií a podobně, tak docela blbě. Dokonce jsem uvažoval o tom, že když na Noční práci prodělám, tak s psaním skončím.


Rušivé světlo Část 5. - Cesty ekologie aneb patero jak na to | 4-construction.com\nRušivé světlo Část 5. - Cesty ekologie aneb patero jak na to\n18.06.2010 | [CZ]\nPo roční přestávce nastala vhodná chvíle k sepsání dalšího dílu seriálu o rušivém světle. Důvod je nasnadě. Tým pod vedením profesora Sokanského dokončil rok a půl trvající výzkum . Jeho výsledky jsou zajímavé a dosti poučné. V tomto pátém dílu se chci věnovat závěrům zmíněné práce užitečným pro praxi. Dále i nástinu možností vedoucích ke snížení nepříznivých účinků světla.\nV rámci řešení grantu byla sepsána příručka, či spíše stručný návod, jak lze minimalizovat nepříznivé působení osvětlení. Vzniklo desatero, či přesněji dvě patera. Patero jak ano a patero jak ne ...\nJak ano ?\nPravidlo první - použití plochých krycích skel\nTam, kde jsou svítidla použita jednotlivě nebo v několika kusech, kde je jednoznačně dána jejich pozice, je možné nepříznivé vlivy osvětlení omezit použitím vodorovně nainstalovaných svítidel uzavřených plochým sklem. To je tedy třeba ve vjezdech do objektů, na přechodech pro chodce, na zastávkách autobusů nebo tramvají, v případě malých osvětlovaných ploch apod.\nNapříklad přechod pro chodce obvykle osvětlují (při běžných šířkách komunikací) dvě svítidla. Každé z jednoho směru. Více cloněné svítidlo zvládne úlohu nasvětlit svislou rovinu (chodce) v podstatě stejně dobře jako necloněné svítidlo. Ba co víc, osamocené cloněné svítidlo bude méně oslňovat řidiče (viz ), takže ve výsledku budou zrakové podmínky lepší. Podobné to je i v jiných případech. Proč toto pravidlo neplatí obecně pro libovolnou osvětlovací soustavu, bylo zdůvodněno ve druhém dílu seriálu  (popř. ): souvisí to s tím, že s rostoucím cloněním, a svítidla uzavřená plochým sklem k více cloněným svítidlům patří, klesá účinnost svítidla a jeho vyzařovací úhel.\nPravidlo druhé - použití regulace osvětlení\nTím je míněna stupňovitá nebo plynulá regulace. V žádném případě nelze regulovat příkon osvětlovací soustavy tak, že se bude vypínat „ob stožár". Při takovém osvětlení se podstatně zhorší vizuální podmínky - zrak se musí neustále adaptovat na výrazné změny jasu (v podstatě světlo-tma) - a důsledkem může být dopravní nehoda.\nokud bude soustava provozována polovinu noci s polovičním světelným výkonem, sníží se zatížení nočního prostředí o čtvrtinu. To je významně víc než třeba záměnou „klasických" svítidel za svítidla s plochým sklem (to dokonce může mít i opačný efekt).\nPravidlo třetí - omezit vyzařování svítidel do nežádoucích směrů\nTo znamená taková svítidla buď nahradit vhodnějšími, nebo je dodatečně zaclonit. Zde nejsou míněna běžná svítidla pro osvětlování komunikací (s vypouklým difuzorem), protože ta, alespoň ta kvalitní, do horního poloprostoru emitují relativně malé množství světla. Typickým představitelem uvažovaných svítidel jsou svítidla s kulovým difuzorem. Jestliže se však taková svítidla nenacházejí v citlivé lokalitě (přírodní rezervace nebo astronomická observatoř), je žádoucí posoudit i jejich estetické působení a nepodcenit jejich význam pro prosvětlení okolí, např. zjasnění a zviditelnění fasád historických domů. Dokonce i v materiálech zastánců temné oblohy se lze dočíst, že jsou přípustná svítidla, která vyzáří do horního poloprostoru světelný tok až 2 250 lm ... podmínkou je, aby byla umístěna tak, že v prostoru o poloměru 2 m je pouze jedno svítidlo.\nPříklad odclonění světla vycházejícího ze svítidel nežádoucím směrem je na obr. 1. Svítidla (obr. 2) lze opatřit vnitřními clonami, které směrují světlo k zemi. Ovšem i tak část světla proniká okny do interiérů. Na obr. 1 je zachycen stav, kdy je jedno svítidlo (pravé) opatřeno clonou, která „chrání" průčelí obytné budovy (obr. 3).\nJen malá připomínka - svítidla lze clonit pouze homologovanými clonami. Svépomoc je vyloučena; aby bylo možné svítidlo používat, podle zákona  na ně musí být vystaveno prohlášení o shodě. Jestliže se však svépomocně upraví (plechovou clonou, polepením nebo zabarvením difuzoru, nebo dokonce jeho odstraněním), stává se jiným svítidlem, na které se ono prohlášení o shodě již nevztahuje. Takové svítidlo se nesmí provozovat.\nPravidlo čtvrté - rekonstrukce osvětlení\nJe třeba porovnat míru rušivých účinků jednotlivých typů svítidel, protože mohou nastat případy, kdy množství světla vyzářeného k obloze je větší u cloněných svítidel než u svítidel s obvyklými vypouklými difuzory (viz ). Porovnávané soustavy musí splňovat všechny kvalitativní i kvantitativní ukazatele pro daný účel (osvětlení komunikace, pěší zóny, pracovní plochy atd.). Obě soustavy musí být tvořeny svítidly stejné kvalitativní (cenové) třídy; nejlépe od téhož výrobce a téže typové řady.\nPorovnání soustav ukáže, které řešení je nejšetrnější. Nejšetrnější ekologicky. Ekologicky šetrná soustava však nemusí být šetrná ke kapse investora ani provozovatele. Jestliže je ekologická soustava s více cloněnými svítidly, v drtivém počtu případů to znamená, že svítidel je více než u klasické soustavy. Bude tedy investičně i provozně náročnější. Pak je zapotřebí rozhodnout, zda ekologický přínos vyváží tyto vyšší náklady. Jsou však místa, kde nelze nadřazovat ekonomická hlediska ekologickým hlediskům. Patrně tomu tak bude v blízkosti přírodních rezervací nebo významných astronomických observatoří (v ČR je to Ondřejov a Kleť).\nSvítidlo s plochým sklem není zárukou minimalizace rušivého světla. Přesto se lze s požadavkem na jeho použití velmi často setkat. Ekonomické důsledky takového kroku jsou zlehčovány a argumentuje se tím, že svítidla lze měnit postupně. Tedy v okamžiku, kdy doslouží „klasické" svítidlo. Jsou případy, kdy se takovýto postup obejde bez následků. Ovšem byla-li původní soustava navržena správně, tato záměna téměř jistě přinese zhoršení podmínek pro vidění. Nejlépe zřejmé je z následujícího příkladu.\nPůvodní soustava se svítidly s vypouklým difuzorem, osazenými vysokotlakými sodíkovými výbojkami 70 W (6 500 lm), zajišťovala jas komunikace 0,5 cd-m-2. Účinnost svítidla je 78,9 %; podíl světla do horního poloprostoru činí 0,5 %. Světelný tok je stanoven jako součet přímého světelného toku a toku, který se dostane k obloze po odrazu od terénu. Při průměrném činiteli odrazu terénu 20 % se k obloze od jednoho svítidla dostane [0,005+(0,789 - 0,005) x 0,2] x 6 500 = = 1 052 lm. Totéž svítidlo, avšak s plochým sklem, nevyzáří na oblohu přímo nic, směrem k terénu 64,2 %. Odražený světelný tok k obloze od jednoho takového svítidla je 0,642 x 0,2 x 6 500 = 834 lm. Příklad je zidealizován - předpokládá se, že se veškeré světlo odrazí od terénu k obloze, tedy prostor bez překážek, nerovností, okolní zástavby či vzrostlé zeleně.\nNa obr. 4 je zobrazena část komunikace. Horní úsek (A) ukazuje původní stav. Jas komunikace je 0,5 cd-m-2, např. pro čtyři svítidla je světelný tok na oblohu 4 x 1 052 = 4 208 lm.\nNa středním obrázku (4B) je situace, kdy se jedno ze svítidel zamění za svítidlo s plochým sklem osazené stejným zdrojem. Světelný tok na oblohu bude 3 x 1 052 + 834 = 3 990 lm. Účinnost tohoto svítidla je však nižší. Důsledkem je pokles průměrného jasu na 0,43 cd-m-2. To je nepřípustné.\nAby se jas komunikace zvýšil, je nutné osadit svítidlo výbojkou o příkonu 100 W a světelném toku 10 000 lm (4C). Z takového svítidla je na oblohu vyzářeno 0,642 x x 0,2 x 10 000 = 1 284 lm. Z celé soustavy 3 x 1 052 + 1 284 = 4 440 lm. Jas komunikace vzroste na přijatelnou hodnotu 0,56 cd-m-2. Příkon soustavy z 4 x 85 = 340 W na 3 x 85 + 120 = 375 W.\nPokud bude soustava A považována za základ, 100 %, soustava B vyzáří na oblohu o 5,2 % světelného toku méně, ovšem nezajistí bezpečnost dopravy. Soustava C již požadavky normy splňuje, avšak má vyšší příkon o asi 10 % a - což je ovšem podstatnější - na oblohu vyzařuje světelný tok vyšší o 5,5 %. Snaha o zlepšení nočního prostředí tedy vede k jeho zhoršení, a to dokonce se zvýšením nákladů na energie! To platí pouze pro tento případ. Jindy nemusí takové navýšení nastat, soustava B může zajistit podmínky pro vidění. Ovšem jindy může být výsledek mnohem horší (po náhradě všech čtyř svítidel by příkon vzrostl o 40 % a světelný tok na oblohu o 22 %!). Opět nezbývá než zopakovat: Jakékoliv úpravy je možné dělat pouze za spolupráce s kvalifikovaným světelným technikem.\nPravidlo páté - při osvětlování památek, architektury, při reklamním či informativním osvětlení preferovat směrování světlometů k zemi\nTo vždy není možné. A ani to není tolik rozhodující kritérium, nejde-li o plochy se zrcadlovým odrazem světla. Většina osvětlovaných ploch (např. omítky budov) odráží světlo převážně rozptylně bez ohledu na směr přicházejícího světla. To znamená, že množství světla emitovaného nežádoucími směry je téměř stejné při „horní" i „dolní" poloze světlometu. Při svícení směrem vzhůru však vzrůstá riziko, že světlo bude vyzářeno přímo na oblohu. Tento stav lze omezit pečlivou volbou svítidla, jeho přesným směrováním a případně doplněním vhodnými clonami.\nPatero pravidel Jak ne bude obsahem příštího dílu.\nIng. Tomáš Maixner, Siteco lighting s. r. o.\nLiteratura: SOKANSKÝ, K. a kol.: Výzkum emisí světelného rušení vyvolaného veřejným osvětlením za účelem jeho omezení v dopravě měst a obcí. MMR ČR, WB-23-05, 2005-2006.\n MAIXNER, T.: Rušivé světlo, Část 3 - Oslnění. Světlo, 1/2006.\n MAIXNER, T.: Rušivé světlo, Část 2 - „Ekologická" svítidla. Světlo, 6/2005.\n MAIXNER, T.: Svítidla s plochým sklem? Dostupné na http://www.dql.cz/texty/ skla.htm\n Zákon č. 22/1997Sb., o technických požadavcích na výrobky. Sbírka zákonů, 6/1997, s. 0128.\nano: 343 ne: 309\nSimulace denního osvětlení v Galerii hlavního...


Kompletní nabídkaKočky Misky, krmítka Betonové\nBetonové misky Be-mi mají výhodu těžkého materiálu, který neujíždí před psem, kočkou zvířetem a nezneklidňuje ho při žraní krmiva. Jsou glazované, obvykle šedé případně barevně zvýrazněné, v mnoha tvarech kulatého, hranatého ale i oválného tvaru. Ty jsou vhodné a rozdělují se podle velikosti misek pro psy. Vysoké jsou pro plemena psů mající velké uši a nízko posazené tělo jako je baset, kokr.\nMiska BE-MI betonová kulatá barevná č.63 Ø154 x 67 0,50l - pes\nMiska BE-MI betonová kulatá šedá č.222 Ø154 x 70 0,5l - pes, kočka


Aplikace Telly pro Apple TV má novou grafiku. Došlo ke sjednocení napříč platformami – TV kompas\nAplikace Telly pro Apple TV má novou grafiku. Došlo ke sjednocení napříč platformami\nJuraj Koiš Publikováno 20. 10. 2020\nTelevizní operátor Telly výrazně mění grafický vzhled své aplikace pro Apple TV. Opouští dlaždicový design a přechází na klasický EPG formát a vizuální podobu, kterou již diváci Telly znají z ostatních aplikací.\nProgramový průvodce a procházení archivu ve webové verzi televizní aplikace Telly. Screenshot TVKOMPAS.cz\nNový vzhled aplikace pro Apple TV přinese jejím uživatelům lepší přehled a informace o programech. Ovládání a využití funkcí, které má divák k dispozici, je zase jednodušší a více intuitivní a odpovídá ostatním aplikacím Telly.\n„V posledních měsících jsme pracovali na sjednocení grafiky i funkcí všech aplikací, aby naši zákazníci ovládali svou televizi jednoduše a stejně bez ohledu na zařízení, na kterém zrovna Telly sledují,“ vysvětluje Iveta Šlapalová, ředitelka zákaznických služeb Telly.\nAktualizace se zákazníkům sledujícím internetovou Telly prostřednictvím Apple TV provedou automaticky. Pokud mají zákazníci automatické aktualizace vypnuté, novou verzi si mohou stáhnout manuálně prostřednictvím menu Apple TV.\nAktuálně lze internetovou televizi Telly sledovat na mnoha zařízeních a v mnoha aplikacích. Jednou z možností je Apple TV, dále chytré televizory Samsung Smart TV nebo televizory se systémem Android. Pro ostatní typy televizorů lze využít set-top-box Arris. Dalšími možnostmi jsou počítače a internetové prohlížeče, a samozřejmě chytré telefony a tablety. V přípravě je samostatná aplikace pro chytré televizory LG.\nDalší informace: Služba Telly uvolnila aplikaci pro nejnovější modely chytrých televizí Samsung\nczech pay tviptv operátorplacená televizetelevize přes internettelly cz\nBlíží se konec kanálů DIGI Sport. Přijde náhrada?


BEST TIME OF YEAR TO VISIT SANTORINI - Anniessecrets\nSedím na pohovce v našem malém pražském bytě. Třídím fotky z posledních let a vzpomínám. Každá fotka má svůj příběh. Zastavím se u fotek ze Santorini. První pořádná dovolená bez cestovky. Myslím na to, jak jsme dovolenou plánovali a zařizovali. Letenky jsme kupovali přesně touhle dobou. Už to bude rok. Jak je to možný? Čím je člověk starší, tím víc ten čas chvátá. Nemá to být spíš naopak?\nV říjnu to bude rok, co jsem zažila (zatím) mojí nejlepší leteckou dovolenou. První půlka října je totiž nejideálnější na návštěvu Santorini. Celou dovolenou jsme měli kolem 30 stupňů. Pláž jenom pro sebe (až na jeden jediný den, kdy přijel na hodinu ruský zájezd smočit si nohy a udělat si pár selfie fotek).\nČlánky ze Santorini už máte na blogu 3. TADY píšu o tom, jak jsme dovolenou zařizovali od nákupu letenek až po nasednutí do letadla. TADY máte popsaný přestup v Athénách a info o ubytování. A TADY je článek o výletu do hlavního města - Thiry. Ještě jsem Vám ale slibovala dost věcí, které by měl každý, kdo se chystá na Santorini vědět. Kam krom Thiry zajet ještě na výlet? Jak moc mě překvapila řecká kuchyně? A jaká je nejlepší přeprava napříč ostrovem? To se dočtete právě v tomto článku. Třeba Vás to ještě inspiruje na letošní pozdní dovolenou.\nDOPRAVA NA SANTORINI\nPokud nejste ležící typ dovolenkáře, tak Vás určitě bude zajímat, jak se nejlépe a nejvýhodněji dopravovat po ostrově. První možností je využít autobus, se kterým jsme jeli třeba do Thiry. Bylo to nejlevnější a taky jsme nechtěli řešit parkování. Navíc z Perissy, kde jsme byli ubytovaní, jel přímý spoj. Nevýhoda v jízdě autobusem je ta, že v Řecku si prostě každý jezdí, jak chce a hlavně v kolik chce. Tudíž nikdy nevíte, kdy autobus přijede.\nJako nejlepší a nejzábavnější způsob dopravy volím rozhodně čtyřkolky! Zapůjčíte si je na každém rohu, cena cca 20euro na den. Dojedete si kamkoliv chcete a kdy chcete a je to šílená sranda.\nNikdy bych neřekla, jak rozmanitá dokáže být řecká kuchyně. Je všeobecně známo, že když se jede do Řecka tak all inclusive nemá cenu, pokud nejedete do více jak 4 hvězdičkového hotelu. Řekové prostě all inclusive neumí. Navíc je škoda celý den kvůli jídlu trčet na hotelu, když ve většině měst (kort těch turisticky známých) jsou taverny, restaurace, bary a cukrárny, které je škoda nenavštívit. My jsme si zaplatili na hotelu jen snídani, čehož jsme potom docela i litovali, jelikož jsme nestihli ozkoušet všechny restaurace v okolí, které jsme měli v plánu.\nTřeba v Perisse jsme si oblíbili jedno pekařství, které mělo otevřeno 24 hodin denně! Ceny ještě nižší než u nás a ten křupavý chleba? Pán nám navíc ke každému nákupu dával ochutnávky různých nových druhů pečiva. Jo, zdarma.\nTaky mě dost překvapil přístup řeckých kuchařů. Jsem totiž silně alergická na rajčata a dokonce i v pražských restauracích s tím mají občas velký problém. Tady mi pokaždé vyhověli, zajímali se a ještě k tomu se snažili najít jinou alternativu. Za to mají u mě obrovské plus.\nA co ceny v restauracích? Samozřejmě záleží, do jaké restaurace jdete. Já se většinou koukám na TripAdvisor na hodnocení. Cena hlavního chodu v průměrné restauraci na Santorini vyjde na cca 7 euro. Ale za gyros s sebou dáte dokonce něco kolem 2 eur.\nPláž patří mezi nejznámější pláže na Santorini. Červený písek nebarví a moře je křišťálově čisté. A pokud si chcete pláž užít ve větším soukromí, je možné si pronajmout loď a zakotvit přímo u ní. V hlavní sezóně je zde totiž dost turistů, pláž je navíc dlouhá jen cca 300m. Byla by však velká škoda jí vynechat. Leží u vesničky jménem Akrotiri.\nTahle vesnička má prý jedny z nejkrásnějších západů slunce na světě. A je to taky ta nejmalebnější vesnička, jakou jsem kdy viděla. Hodně je oblíbená mezi fotografy, herci a taky korejci. Těch je všude plno. Snad i víc, než na Václaváku. Všude se ohání selfie tyčemi a balancují na zídkách s fotoaparáty, aby každý z nich chytil tu nejlepší fotku. Zkrátka na východ sluníčka tady určitě sami nebudete. Abych však městu jenom nekřivdila, zážitek, který z toho má být to zkazí jen trošku. Myslím si, že Oia opravdu stojí alespoň jednou v životě za vidění. A pokud nemáte rádi návaly turistů, tak je tu možnost zajít před západem sluníčka do restaurace či baru, kterých je na útesu plno, zabrat stůl s výhledem na moře a vychutnávat, jak výhled, tak jídlo.\nTo je ze Santorini nejspíš všechno. Kdyby Vás cokoliv zajímalo, klidně se zeptejte do komentářů. Když budu vědět, určitě na všechno odpovím. Doufám, že se Vám reporty ze Santorini líbily.\nMějte krásný zbytek víkendu. -A


KLIPSCH RP-280F + YAMAHA R-N303D - pouze 1 set za tuto cenu | Lepší zvuk\nKLIPSCH RP-280F + YAMAHA R-N303D\nAkční set reprosoustavy Klipsch s receiverem Yamaha. Dokupte si jenom reprokabel z naší nabídky v příslušenství.\nZ řady Reference Premiere zcela vyčnívá sloupová reprosoustava 280F kterou jsem doplnili stereo receiverem Yamaha R-N303D, která není žádným kompromisem pro milovníky lepšího zvuku a nabízí excelentní přednes.\nReceiver pro každodenní použití\nS podporou zvukových zdrojů s vysokým rozlišením, kompatibility s AirPlay, DLNA, internetovými stanicemi, FM tuner s předvolbami 40 stanic a DAB příjmem, přímou podporou Spotify a ovládáním z aplikace NP Controller zdarma stažitelné do mobilních zařízení. Podpora přehrávání audia ve formátu FLAC / WAV 192 kHz / 24 bit přináší reprodukci s vysokou přesností a výkonem, který je typický pouze pro zdroje s vysokým rozlišením. Receiver R-N303D je vybaven optickými i koaxiálními terminály pro připojení digitálního audio vstupu. Optický terminál slouží k přijímání audio signálu z televizoru, zatímco koaxiální k připojení audio vstupu z Blu-ray přehrávače.\nVýkon na kanál (W) 140\nPřipojení Airplay, Bluetooth, Wifi, DLNA, LAN\nVstupy analog, coax, optika\nFormáty MP3, WMA, MPEG4 AAC 48 kHz / 320 kbps WAV, FLAC, AIFF 192 kHz / 24-bit, ALAC 96 kHz / 24-bit DSD 2.8 / 5.6 MHz\nOstatní DAB+, FM tuner, Spotify, Tidal\nRozměry (mm) 435 x 141 x 340\nVáha (kg) 7.2


Pusťte barvy do koupelny i kuchyně. Nápadité mozaiky dají interiéru nový rozměr - TZB-info\nStavba / Podlahy, příčky a povrchy / Dlažby a obklady / Pusťte barvy do koupelny i kuchyně. Nápadité mozaiky dají interiéru nový rozměr\nVšechny svobodomyslné povahy zaujmou dekory s reliéfem mořského příboje či vícebarevný Dekor Zoom. Tyto oživující prvky dobře doplní ostatní obklady stejnojmenné série ve formátu 21,4 × 61 cm a nadchnou svou osobitostí a svěžestí.\nBarevné mozaiky z kolekce Arty, které se dají kombinovat s různými obklady jiných sérií jako například ZOOM či Whites, vnášejí do prostoru dynamiku a příjemnou svěžest. Oživte prostory pestrým dekorem, který bude jedinečným designovým doplňkem a podtrhne charakter místnosti. Pestrobarevné obklady, na které návštěva jen tak nezapomene, jsou ve formátu 30 × 30 cm. Mozaiku nalepenou na síti lze umístit i do ohybů, či nastříhat na menší rozměr. Arty se vzorem mozaiky řezané z keramických obkladů oživí svými hravými barvami každou koupelnu, či kuchyň.\nSérie Cool se vyznačuje jemnými lesklými reliéfy svých obkladů. Vnímejte krásu chladných odstínů nejen pohledem, ale také dotekem. Obklad v rozměru 25 × 70 cm. Koupelnu elegantně oživí především mrazivý modrý odstín. K dispozici jsou také barvy bílé, béžové, fialové, hnědé, šedé a černé. Ideálním řešením pro moderní koupelnu je kombinace s interiérovými dlažbami Planet.\nPříjemné prostředí koupelny vkusně doplní květinový fotodekor, jenž jde ruku v ruce s inovativním interiérovým designem. Svěží dekory květů jsou v designech růžovofialové, béžové a šedé. Rozměr setů dekoru je 50 × 70 cm.


Flexibilní verze P7010. Půvabná lemovací lišta se stylovým motivem růží a stuh. S technologií Flex už nebudou zakřivené stěny ani povrchy žádný problém. Poznámka: Použijte lepidlo DecoFix Pro nebo DecoFix Power. Prvek je nutno na stěnu přišroubovat. Flex Radius: R min = 20 cm\n938,28 Kč / m 1 876,56 Kč / ks\nd 200 x v 11,1 x š 1,9 cm Flex


OKI C612dn - LED tiskárna | Alza.cz\n»PC doplňky»Tiskárny»Laserové»Laserové / LED barevné»Dle připojení»LAN»OKI C612dn\n12 681,- 9 680,-\nProdloužení záruky + 3 roky Děsí vás poruchy? Prodloužením standardní záruky o 1, 2 nebo 3 roky se strachu a zlosti jednoduše zbavíte. 1 552,-\nPojištění proti rozbití a krádeži na 2 roky Neobávejte se nečekaných situací, jako jsou rozbití nebo krádež. Buďte v klidu kdekoli na světě. 968,-\nZáruka 24 měsíců (IČ 12) Kód: PI305n5b Rozšířená záruka +12 měsíců Prod. číslo: 46551002 Stránky výrobce\nOKI C612dn Skladem 4 ks\nTiskárna s flexibilním zpracováním médií, robustním zabezpečením a nízkými pořizovacími náklady umožňuje tisk vysoce kvalitních marketingových materiálů i dokumentů v rámci firmy.\nZařízení řady C6 umí rychle zpracovat tiskové úlohy na široký rozsah médií s gramáží až do 250 g/m2! Spolu s nízkými pořizovacími i provozními náklady sedne do vytížené kanceláře, kde zhotoví kvalitní marketingové materiály v barvě i koncepty a interní dokumenty v režimu úspory tonery. Díky LED technologii bez pohyblivých částí snese vysoké zatížení. K tomuto základu jsou přidané početné funkce pro její využívání více uživateli.\nBarevná tiskárna formátu A4 pro menší pracovní skupiny\nVysoké rozlišení i rychlost barevného tisku\nPodpora médií s gramáží až 250 g/m2\nRežim úspory toneru + oboustranný tisk\nLze přidat další 2 zásobníky (2× 530 listů, celkem až 1 460 listů)\nPříslušenství pro OKI C612dn\nChcete doručiť tovar na Slovensko? Prezrite si OKI C612dn.


Tvarování - napařování filcu - Diskuse - eMimino.cz\nRychlá navigace: eMimino.cz » Diskuse » Vše možné » Tvarování - napařování filcu\nTvarování - napařování filcu\nStálice 88 příspěvků 07.08.18 12:49\nTvarovani - naparovani filcu\nDobry den, chtela bych si z filcu vyrobit par 3D objektu. Neco jako pyramida.\nVidela jsem ze filcove klobouky se naparuji na nejakem lisu. Tusite jak bych mohla vyrobit neco takoveho jako filcova pyramida?\nPredem dekuji za navrhy a diskuzi.\nPS: pyramida musi byt duta a pohledova bude z obou stran (jako klobouk zevnitr a z venku).\nKecalka 382 příspěvků 07.08.18 13:11\nZáleží i na použitém materiálu. Klobouky se dělají hlavně z přírodních plstí. Proto se dobře tvarují napařováním, vlákno se při tom trochu srazí. Pokud máš hobby filc 100% polyester tak nevím jak to s ním půjde. Vlákno má jiné vlastnosti. Spíš si myslím, že to držet nebude.\nKelišová 7167 příspěvků 07.08.18 16:05\nZkusila bych se zeptat u zdroje. Třeba www.tonak.cz . Ti vyrábí klobouky. Fez Strakonice už asi neexistuje a nevím, jestli má pokračovatele.\nA jinak má trochu pravdu @zuzikka , z umelych plsti z obchodu toho asi moc neuděláš. Potřebuješ přirodni materiál, jako je vlna, či zvířecí chlupy. Ty pak pomocí vpichování ( speciálními jehlami s háčky) a teplé ( možná mýdlové ) vody můžeš plstit. Detaily už si nepamatuji, ale jsou různé dilničky, dne se plstěním vyrábí z vlny třeba zvířátky… Víc mne k tomuto tématu nenapadá.\nStálice 88 příspěvků 15.08.18 13:26\nDětský bazén bez filtrace - údržba\nDoporučíte levné parkování u letiště\nPísnička pro miminko


Ze zasedání Tripartity 28. 7. 2014\nVážení kolegové, děkuji vám všem za vaši dobrou reprezentaci ČMKOS na jednání dnešní tripartity a těším se na další jednání 4.9.2014. Poděkování patří také expertům ČMKOS, kteří se na každém našem dobrém výsledku podílejí :-) S...\nTři čtvrtiny seniorů mají finanční rezervu alespoň na dva měsíce. Naopak pětina uvádí, že s penězi vychází jen velmi obtížně. Důchodci jsou při spoření opatrní. Preferují možnosti s nižším úrokem a větší jistotou. Téma pro předsedu...\nZaměstnavatelé považují nové navýšení minimální mzdy za nesolidní. Vládní koalice se na něm dohodla při jednání o novém českém eurokomisaři. ČSSD upustila od svého kandidáta a spolu s navýšením peněz na sociální služby požadovala i vyšší...\nV Domě odborových svazů v Praze se v pátek, 18. 7. 2014, uskutečnilo pracovní setkání předsedy Českomoravské konfederace odborových svazů (ČMKOS) Josefa Středuly s europoslancem profesorem Janem Kellerem. Bývalý dlouholetý předseda ČMKOS a...\nOdbory: Nezvýší-li se platy státních zaměstnanců, hrozí protesty\nPředseda Senátu Milan Štěch jednal s předáky ČMKOS Předseda Senátu Milan Štěch přijal v pátek 11. 7., dopoledne k pracovnímu jednání šéfy odborových svazů největší odborové ústředny v zemi. Jednání bylo velice vstřícné a přátelské, což je...\nPremiér Sobotka jednal s odboráři\nS vedení ČMKOS a předsedy odborových svazů (OS KOVO zastupoval místopředseda Jaroslav Souček) jednal 3. 7. 2014 odpoledne ve Strakově vile v Praze premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Splnil tak svůj slib daný na nedávném VI. sjezdu ČMKOS,...\nRada vzájemné hospodářské a sociální dohody na svém zasedání projednala vládní návrhy v oblasti státní energetické a surovinové koncepce. Dalším významným tématem, které zástupci vlády společně se sociálními partnery diskutovali, byl zákon...\nProtestní mítink kováků v Ostravě\nOdbory z ArcellorMittal požadují od vedení informace a férové jednání Veřejný mítink, iniciovaný Výborem ZO OS KOVO Mittal Steel Ostrava – 3servis, se konal 17. června 2014 v hotelu KOVÁK, v Ostravě – Kunčicích. Zúčastnilo se ho na 250...\nŠkolení Public Relations v Pracově\nJak účinně komunikovat s veřejností Účinné techniky komunikace s veřejností Public Relationsbyl název školení, které se konalo ve dnech 9. až 11. června 2014 ve středisku v Pracově u Tábora. Zúčastnily se na dvě desítky členů svazu z...\nSetkání mladých kováků v RS Blaník\nChystáme se do Louňovic pod Blaníkem. Jak už jsme informovali v časopisu Kovák, Louňovice pod Blaníkem se stanou v roce 2014 hlavním místem mladých kováků. Komise mladých OS KOVO se rozhodla po „roční odmlce, která byla zaviněna malým...


Pronájem bytu 1+kk Maršov | Eurobydleni.cz\nAktuální výběr pronájem bytu 1+kk Maršov na Eurobydlení.cz obsahuje (220+) nabídek byt 1+kk Maršov pronájem. Vybírejte byty k pronájmu 1+kk Maršov na periferii i v centru.\nPronájem bytu 1+kk Maršov (220+)\nVelmi oblíbená kategorie na pronájem bytu 1+kk Maršov je oblíbená napříč spektrem kupujících. Jestliže hledáte pronájem bytu 1+kk Maršov jste na správné adrese. Máme pro vás nepřeberné množství nabídek pronájem bytu 1+kk v Maršov. Vyberte si váš vysněný pronájem – ať už podle ceny, lokality nebo bytových dispozic. Na naší stránce najdete jen prověřené inzeráty pronájmu bytu 1+kk Maršov od seriózních majitelů a realitních kanceláří.\nByty k pronájmu 1+kk Maršov\nKategorie byty k pronájmu 1+kk Maršov obsahuje (220+) možností. Začněte s hledáním toho pravého bytu 1+kk k pronájmu v Maršov ještě dnes. My vám nabízíme kvalitní seznam v kategorii pronájem bytů 1+kk Maršov.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem bytu 1+kk Maršov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 1+kk Maršov, a to byty 1+kk na prodej Maršov, pronájem bytu 1+kk Maršov, dražby bytů 1+kk Maršov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájem bytu 1+kk Maršov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Maršov, prodej bytů Maršov, pronájem bytu Maršov, dražba bytu Maršov.\nDalší lokality v okolí pronájem bytu 1+kk Maršov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem bytu 1+kk Maršov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem bytu 1+kk Maršov. Určitě lépe naleznete pronájem bytu 1+kk Maršov, který hledáte.


KD│Mnozí pozorovatelé napsali, že změna ve vedení Spojených států otevře americko-ruským vztahům nové příležitosti. S tím je těžké polemizovat, a to z jednoduchého důvodu -- že totiž tyto vztahy mohou být sotva horší, než jsou dnes, napsal ve čtvrtečním vydání listu Moscow Times editor časopisu Rusko v globální politice Fjodor Lukjanov.\nZaprvé, mezi oběma zeměmi vládne mimořádně vysoká úroveň nedůvěry. Obě takřka úplně ztratily zájem chápat motivy protistrany.\nZadruhé, americko-ruské vztahy jsou zcela vyvedeny z rovnováhy. Když lídři činí obvyklá prohlášení o sdílených hrozbách nebo o výzvách, jimž obě strany čelí, jejich slova znějí hluše. Dokonce i v oblastech, kde se zájmy obou stran jasně kryjí, neexistuje skutečný pokrok, protože každá se snaží "prodat" svou spolupráci za vyšší cenu než partner.\nZatřetí, mechanismy udržování zdravých vztahů se rozplynuly. Mnohostranná komunikace mezi Ruskem a Spojenými státy, jaká existovala během sovětské éry a v letech devadesátých, byla nyní omezena na pouhé formální kontakty a výměnu demagogických frází.\nBa co více, vztahy jsou jednostranné. Spojené státy v ruském politickém myšlení zaujímají mnohem významnější místo než je tomu s Ruskem na opačné straně. Administrativa prezidenta Baracka Obamy neučiní ze vztahů s Ruskem hlavní prioritu, ačkoliv relativní význam Moskvy se může v závislosti na situaci o stupeň či o dva zvýšit. Pokud vůbec vznikne nějaké hypotetické uvolnění, tedy nikoliv proto, že by si Washington sám vytyčil takový cíl, ale pokud uvidí, že Rusko aktivně napomáhá řešení problémů, které Washington za priority považuje.\nCo přesně představuje tyto priority?\nJasně vede překonávání hospodářské krize. Ruský vliv na globální i na americké hospodářství je mnohem menší než vliv Číny nebo Evropy, a dokonce i cena ropy závisí na Moskvě jen v malé míře. Navíc se spíše dá očekávat, že ve snaze bojovat s krizí zavedou Spojené státy opatření ostatním zemím nepříznivá, takže napětí ještě vzroste.\nStřední východ se nepochybně stane další z takových priorit. Palestinsko-izraelský konflikt je jádrem všech regionálních problémů a Obama se bude snažit věnovat tomuto nekonečnému sporu prakticky ihned po své inauguraci. Často se má za to, že Moskva v tomto procesu může sehrát pozitivní roli, nicméně Rusko nemá na žádnou ze stran beznadějné remízy prakticky žádný vliv. Moskva má některé páky kvůli právu veta v Radě bezpečnosti OSN, ale pravděpodobně se podřídí iniciativám jiných zemí, spíše než by v této věci převzala vedoucí roli.\nSituace v Iráku je podobná. Moskva neudělá nic pro vytvoření podmínek, které by Washingtonu umožnily urychlit stahování jeho jednotek, ale také nebude tento proces komplikovat.\nSpojené státy nemohou vyřešit íránskou otázku bez ruské účasti. Zůstává stále možné, že Rusko využije svůj vliv, aby tuto zemi přimělo k větší ochotě přistoupit na kompromis. Oboustranný pokrok v íránské otázce může současně zmírnit pocit ohrožení ze strany této země v Evropě -- a tak odstranit hlavní argument Washingtonu pro umístění jeho protiraketového systému v Polsku a České republice.\nPodobně v Afghánistánu. Problém nemůže být vyřešen bez úzké spolupráce všech regionálních mocností -- Indie, Číny, Ruska a Íránu. Jakou podporu Washington potřebuje? Obama zde plánuje rozšíření vojenských operací, ale žádná ze zmíněných zemí k tomu nepřispěje svými jednotkami.\nJe samozřejmě možné, že si Spojené státy přejí v regionu založit zcela nový systém kolektivní bezpečnosti s účastí všech stran. To by podpořilo Obamovu touhu po změně, ale pravděpodobnost takového scénáře je patrně nízká.\nOblast, která mezi Moskvou a Washingtonem způsobuje největší frikci -- bývalé sovětské republiky -- zůstane zdrojem napětí. Je velmi nepravděpodobné, že by Obama oponoval dalšímu rozšiřování NATO, ale události v Gruzii a na Ukrajině ukázaly, že členství by nemělo být nabízeno uspěchaně. Je jasné, že žádná z obou zemí nesplňuje cílová kritéria členství.\nNehledě na rozdělující témata protiraketové obrany a rozšiřování NATO se americko-ruské vztahy poněkud uvolní. To umožní obnovit rovnováhu a znovu vybudovat konstruktivní dvoustranné vztahy.\nSvou roli však sehraje psychologický faktor, vzhledem ke skutečnosti, že americkou diplomacii povede Hillary Clintonová. Její jméno okamžitě vyvolává asociace s 90. lety, což je období, které ruská propaganda vidí jako černou díru, ze které Moskva jen zázrakem unikla. Na druhé straně ti členové bývalé Clintonovy administrativy, kteří byli zodpovědní za vztahy s Ruskem, nemohou nyní než že posílit nepříjemnou pachuť.\nStřet opačných pohledů na tytéž události -- ruského a amerického -- nevěstí pro vytvoření klimatu důvěry nic dobrého. Není samozřejmě žádný důvod očekávat, že veteráni Clintonovy administrativy obnoví politiku minulé dekády. Jsou to zkušení politici a diplomaté, kteří perfektně chápou, jak moc se svět od té doby změnil.\nAle vedle racionálního a profesionálního zhodnocení současných událostí existuje ještě cosi obtížněji měřitelného. Je to dojem, že rozhodující kádry Clintonovy administrativy při návratu k moci pocítí přání dokončit nedodělanou práci. Proto se mohou nevědomky snažit o vzkříšení politiky předchozí dekády, navzdory všeobecnému přání zformulovat nový přístup.\nReakce Moskvy na vzkříšení jakýchkoliv "démonů" minulosti je předvídatelná -- vzhledem k tomu, že všechny zúčastněné strany vyčerpaly svou trpělivost.\n22. 1. 2009 Ideologické hrůzy pana magistra Šnajdra Petr Wagner\n22. 1. 2009 Gaza: Boje zastaveny, zůstává však žal a devastace\n22. 1. 2009 Přicházím do stínu tvých očí Mahmud Darwiš\n22. 1. 2009 Evropští právníci údajně požádali o zatykač na Livniovou\n21. 1. 2009 Izrael přiznal, že možná používal bílý fosfor v rozporu s mezinárodním právem\n22. 1. 2009 Bílá kniha čínské obrany Oskar Krejčí\n22. 1. 2009 Independent: Kaplický měl pocit, že je oběť\n22. 1. 2009 Chce vyjednávat s Íránem bez předchozích podmínek\n22. 1. 2009 Obama citoval nejen George Washingtona, ale i Toma Paina\n22. 1. 2009 Nerušte azylový dům\n22. 1. 2009 Malé cvičení představivosti -- proč ano? Miloš Dokulil\n22. 1. 2009 Pár nedávných citátů pro osvěžení paměti (1) Miloš Dokulil\n22. 1. 2009 Vizionář Edgar Allan Poe Jan Paul\n22. 1. 2009 Izrael a my\n22. 1. 2009 Vyšší účast žen v politice bude velkým přínosem pro společnost\n21. 1. 2009 Toto je cena a příslib občanství Barack Obama\n21. 1. 2009 Proč nevydala iDnes Obamův projev celý?\n21. 1. 2009 Co Obamův projev znamená\n21. 1. 2009 Nový tón. Opustil falešný optimismus\n21. 1. 2009 Obama zastavil procesy z Guantánama\n21. 1. 2009 Tomáš Cikrt: Nebyl jsem zanícený svazák\n21. 1. 2009 Etika serveru iDnes?\n22. 1. 2009 Má být podle Schwarzenberga Rusko součástí amerického protiraketového deštníku? Jiří Paroubek\n22. 1. 2009 To už je 20 let! - A zase za demokracii!\n18. 9. 2008 Kterak se Rusko, USA i Kanada hodlají podělit o Arktidu\n25. 12. 2008 Bývalý gruzínský zástupce v OSN vyzval k předčasným volbám Karel Dolejší\n8. 1. 2009 Rusko vůči Ukrajině přitvrdilo - chce pro Ukrajinu evropské ceny\n9. 11. 2008 Rusko dostavělo atomovou ponorku pro Indii, při poruše zabil plyn 20 lidí\n25. 12. 2008 Ahmadinežád blahopřeje abrahámským vyznáním při příležitosti Ježíšova narození\n24. 12. 2008 Britská televize bude vysílat k Vánocům projev prezidenta Ahmadinežáda\nSmlouvy o konvenčních ozbrojených silách v Evropě\n29. 11. 2008 Izvestija: Saakašvili prý "přiznal, že vyprovokoval válku s Ruskem; podle opozice chce uprchnout ze země"\n9. 10. 2008 OSN: O nezávislosti Kosova má rozhodnout Mezinárodní soudní dvůr\n21. 1. 2009 Komentář deníku Daily Telegraph\n21. 1. 2009 Bloggeři a komentátoři nejednotni ohledně Obamova projevu


V Plané nechtějí táborské bahno - Jindřichohradecký deník\nV Plané nechtějí táborské bahno\nPlaná nad Lužnicí - Plánský starosta si najde advokáta, který prověří postup táborské radnice.\nBahno z Jordánu bude projíždět Planou nad LužnicíFoto: Daniel Vacek\nNás odbahnění jejich rybníka Jordán nezajímá, nás zajímá bahno. A to tady nechceme.\nTaková slova padala na středečním zasedání plánských zastupitelů, kteří jsou plánem Tábora zděšeni.\n„Jak je možné, že před několika lety odběry sedimentu vykázaly několikanásobné překročení limitů a teď, při nových odběrech, je vše v pořádku,“ zpochybňuje kvalitu rozboru Miroslava Rokosová z Plané nad Lužnicí.\n„Navíc je pod ním podepsaný stejný člověk. A nová tolerantnější vyhláška najednou shledává bahno jako nezávadné,“ podivuje se i zastupitel Jiří Rangl.\nRadnice se o záměru Tábora vyvážet bahno do jejich katastru do oblasti Hůrka dozvěděla teprve nedávno.\n„Nelíbí se mi, že obec byla postavena před hotovou věc. Nikdo s námi nic nekonzultoval,“ říká starosta Plané nad Lužnicí Jiří Šimánek.\nStarostka Tábora Hana Randová tvrdí, že jednání vedli s jeho předchůdcem Františkem Chramostou.\nŠimánek si teď chce u advokáta zjistit, jaké mají právní šance na protest.\nŘíká, že sotva si obec odpočinula po stavbě koridoru, očekávají ji šňůry aut směřujících na stavbu plánované dálnice. Auta s bahnem už by byla nad jejich síly.\n„S dálnicí mají lidé vidinu na snížení provozu, ale s bahnem si spojí znečištění Hůrky, silnice, a v případě prosaku nebezpečných látek z bahna, i spodních vod a studní,“ vysvětluje starosta.\nJeho slova potvrzují s obavami i obyvatelé a chataři.\n„Nevěřím, že bahno není toxické, a o dopravě nemluvě. Ráno ani odpoledne není vidět konec kolony,“ reagoval majitel stavebnin na kraji města Josef Svačina.\nProvozovatelé penzionu Na Černé se zase obávají, že přijdou o své klienty.\n„Bahno sem přitáhne komáry a nemyslíme si, že nebude páchnout. To lidi odradí,“ soudí manželé Hrnčířovi.\nMezi druhem navážky k rekultivaci lomu ale nevidí žádný rozdíl chatař Jiří Byrtus z Prahy. Jestliže nebude bahno závadné, tak podle něj splní funkci stejně jako suť, která do Hůrky putuje nyní.\nJordán je léta opředen mýty a tajemnem, spolu s bahnem o ně však může přijít\nTábor - Nejostřejší diskuze vypukla až když byly vypnuté mikrofony. Dvě protistrany na sebe zvyšovaly hlasy. Šlo jim o jedno: bahno z Jordánu.\nRadnice si první z diskuzí o plánované investici – stavby výpusti a odbahnění Jordánu, svolala na středu. Pozvala zhruba desítku odborníků, kterým trvalo dvě hodiny než pustili ke slovu také publikum. K jejich uším se nesly argumenty, proč nádrž výpusť nutně potřebuje a proč by se z jeho dna měl odtěžit dvousetletý sediment.\nZatímco za stolem odborníků působil Jakub Borovec z Biologického centra Akademie věd ČR jako osamocený hráč, v publiku byli jeho lidé slyšet víc než příznivci bagrování. Do konfrontace se dostala všechna pro a proti, která se dají shrnout do několika vět: obě strany se shodují, že výpusť by měl Jordán mít. Rozcházejí se však v pohledu na bahno a finanční náklady.\n„Za stávajícího stavu převážná většina – 70 až 80 procent živin (pro sinice) přichází do Jordánu z povodí. A pouze ten zbytek se uvolňuje ze sedimentu. Pokud se tedy sediment odstraní, stejně budou natékat z povodí. Běžný občan tedy vyčištění dna nepozná,“ říká Borovec, který ve své studii popisuje pětiletý monitoring Jordánu i cestu k čistotě jeho vody.\nPeníze pro Jordán\nNa jeho stranu se kloní sdružení Za klidný Tábor, které chce přimět radnici, aby ustoupila ze svých plánů a „neutopila“ do nádrže téměř půl miliardy korun.\n„Stačilo mi pár telefonátů, abych zjistila, že se počítá s dotačním titulem pro stavby čističek pro malé obce. Ty by zamezily přísunu živin,“ uvedla předsedkyně sdružení a zastupitelka za Stranu zelených Michaela Petrová. Domnívá se tak, že Tábor může dotaci využít pouze ke stavbě výpusti a čištění dna odložit.\nStejnou úvahu o stavbě čističek využil i radní Jiří Fišer (T2020). Ke svému výkladu mu posloužila pouze tabule s křídou a jedna přímka.\n„Teď máme rok 2009, dvoumetrový sediment a peníze na odbahnění. Uvažujeme–li, že v roce 2015 už budou i na přítocích čističky, stihne se za šest let uložit jen slabá vrstva nového bahna. Pokud ale budeme čekat na čističky, Jordán nikdy nevyčistíme, protože to už nebudeme mít dotaci,“ vysvětlil co se stane, když dotaci vrátí.\nFišer tedy nabádal, aby se občané tak lehce nevzdávali šance, která se už v budoucnosti zřejmě nenaskytne.\n„Každý, kdo kolem Jordánu chodí, tak vidí, jak se nádrž zanáší. A teď máme možnost s tím něco udělat. Nebo budeme čekat dalších pět set let?“ kloní se k příznivcům bagrování rodilý Táborák Jan Heřmánek.\nJenže odbahnění s sebou nenese jen rétoriku o penězích a šancích, ale také o velkých rizicích.Pyrotechnik 15. ženijní záchranné brigády AČR Ondřej Tichý jedno naznačil: pyrotechnickou sanaci uprostřed hustě osídlené lokality, a také nebezpečí pro bagristy. Za zneškodňováním munice je pak třeba vidět i zřejmé evakuace stovek lidí. Od starostky Hany Randové se mu dostalo odpovědi, že už o tom jednají s armádou.\nDo velké neznámé by se však pustili i rybáři, kteří by museli Jordán slovit.\nTo nikdo z žijících neumí a navíc by stále museli mít na mysli, že sítí spolu s rybami vyloví i munici. „Neumím si představit, kam by se například stavěly kádě. Proti odbahnění nic nemám, ale Jordán by přišel o svoje tajemno,“ říká majitel Štičí líhně Esox Oldřich Pecha mladší.\nNa akci získal Tábor dotaci 406 milionů, vlastních hodlá přidat padesát.


Slídivé kukátko: Super kniha\nDohromady je to jedna knížka, ale tři díly. Možná vám něco říká název Piráti z karibiku. Asi si pod tím názvem představíte Johnyho, Orlanda nebo Kheiru. Tato knížka není o těchto filmových hrdinech. Je o jedné dívce - Jolly a o chlapci. Oba dva to jsou pulci. Umí chodit po slané vodě. Pod vodou vidí jinak, než ostatní. Dokáží pod ní strávit mnoho dnů, jestliže mají sebou jídlo a pití.\nTito dva hrdinové mají za úkol ve všech třech dílech se vypořádat s Malströmem. Velkým výrem, který je branou do jiného světa a dokáže vypustit do toho jejich velké příšery. Dokáže Jolly objasnit záhadu smrti jejího nejlepšího přítele, který ji vychoval a zároveň spolu s chlapcem zničit Vír? To vše se můžete dočíst v Pirátech z karibiku - Běžci po vlnách, Magie mušlí a Malström.\nJe to velmi napínavé čtení. Já osobně jsem od toho nedokázala odtrhnout oči. Cítila jsem se, jako kdybych já byla Jolly. Prožívala jsem to jejich dobrodružství i svým srdcem. A od koho, že je tato skvělá kniha? Napsal ji Meyer Kai. Zaručeně se vám to bude líbit.\nTakže hurá do knihovny, a nebo do knihkupectví.\nTou branou do jiného světa, tím velkým výrem myslíš něco takového, že? :P\nNe :D je to velký vodní výr, kterému říkají Malström :) Dost jsi mě pobavil :D\n... takže velký vodní vír. ;-)\nAle výr velký je taky hezký :-), proto jsem si neodpustil obrázek. :-))\nTu knihu jsem četla:))


3 / 6 Vybírat můžete mezi manikúrou včetně P-Shine, klasickou mokrou pedikúrou nebo si dopřejte rovnou obojí.\n400 Kč 329Kč Vybrat variantu\n4,3/5 Salon Vittoria Praha - Vinohrady\nNabídka Hodnocení (678) O podniku Dotazy (2)\nŘímská 418/19, Praha – Vinohrady\nVšechno bylo super, ráda se vrátím.\nPlatnost do 9. 9. 2019\nPlatnost do 9. 9. 2019.\nRezervace: předem na tel. 739 870 127. Pokud v salonu telefon nezvedají, zavolají vám zpět.\nV případě 3 ošetření vám voucher bude vyměněn při první návštěvě za permanentku s platností 3 měsíce.\nLakování ... 60 Kč\nLakování Infinite Shine OPI Collctions (gelový lak tvrdnoucí bez lampy pouze na vzduchu a jednoduché odlakování běžným odlakovačem) ... 150 Kč\nLakování gel lakem v tvrdnoucí v lampě - dlouhá trvanlivost\nAlergie na včelí produkty, plísňová onemocnění\nCelková doba trvání je 75–105 minut.\n3× klasická mokrá pedikúra\n3× manikúra s P-shine\nCelková doba trvání je cca 20 minut.\nV salonu Vittoria si můžete dopřát fantastickou péči o vaše nohy a ruce. Vybírat můžete mezi manikúrou včetně P-Shine, klasickou mokrou pedikúrou nebo si dopřejte rovnou obojí. P-Shine si můžete dokoupit i k pedikúře, nebo ho absolvovat zvlášť. Nabídka je vhodná pro muže i pro ženy.\n„Velmi milá kosmetička a krásné prostředí. Člověk pokaždé odchází s moc dobrým pocitem, že pro sebe opět udělal něco dobrého.“ – Stanislav (3/2019)


Petr Havlovic z Rakovníka si nechal prověřit tachometr i zkontrolovat autolékárničku.\nI nově zakoupená autolékárnička nemusí od ledna platit\nPolicisté prověřovali tachometry\nRAKOVNÍK. Všichni řidiči, kteří ve čtvrtek 8. července zastavili u policejní hlídky v blízkosti rakovnického Autostopu, mohou jezdit s klidným svědomím. Pokud totiž tachometr jejich vozidla ukazuje rychlost 50km/h, tak ji skutečně dodržují. Díky dopravnímu inspektorátu si to v době od 13 do 15 hodin mohli ověřit při veřejném měření v Luženské ulici. Tuto možnost využilo patnáct zájemců.\nDopravní policie a firma Autostop připravily tuto akci v prázdninovém termínu z důvodu, že mnoho řidičů jede na dovolenou automobilem. Aby se nemuseli obávat, že nevědomky porušují povolené rychlosti, mohli si přijít svoje tachometry prověřit. „Měříme kvalitním laserovým radarem, který používáme při výkonu služby. Probíhá to tak, že se zájemce u nás zastaví, my mu vysvětlíme, ve kterém úseku rychlost měříme a on pak při jeho projíždění musí sledovat tachometr, jestli ukazuje rychlost 50 km/h. Když opět přijede k nám, tak mu řekneme, jestli mu v daném úseku tuto rychlost naměřil i náš radar,“ popisuje Ladislav Heller z dopravního inspektorátu.\nNěkteří řidiči si dělají podobné zkoušky s radary, které jsou umístěny v obcích. Na ty by se ale podle policie neměli spoléhat. „Podle naší zkušenosti víme, že jsou nepřesné. V každé vesnici ukazují jinak,“ říká mluvčí rakovnické policie Lenka Černá.\nPři veřejném měření policisté kontrolovali rychlost dvakrát. Nejprve měli řidiči jet padesátkou, podruhé sedmdesátkou. Kvůli tomu také měla policie na dobu konání akce povolenu v tomto úseku ulice změnu rychlosti dodatečnou tabulkou. „Přišel jsem ze zvědavosti. Bydlím kousek odtud, tak jsem si řekl, že sem sjedu a vyzkouším to. Neměl jsem žádné podezření, že tachometr ukazuje špatně, ale proč si to nepotvrdit? A dopadl jsem dobře. Projel už jsem obě rychlosti a v obou případech tachometr ukazoval dobře,“ říká Petr Havlovic z Rakovníka.\nKromě samotného měření využil i další službu, kterou policie nabízela. Seznámil se s novinkami, které budou pro řidiče platit od ledna příštího roku. Tedy s novým povinným obsahem autolékárniček. „Od Nového roku musí být součástí lékárničky resuscitační maska, izotermická folie, speciální zahnuté nerez nůžky a obrázkový a textový návod, jak poskytnout první pomoc,“ vysvětluje mluvčí Lenka Černá. Do této doby si tedy řidiči musejí koupit buď lékárničku novou, nebo jen doplňkový balíček k té původní, v němž jsou všechny předepsané novinky. Ten však ve výsledku vyjde cenově téměř nastejno, jako když si pořídíte lékárničku novou.\n„Autolékárničky s obsahem, který je od ledna povinný, už v Autostopu prodáváme. Řidičům, kteří se do měření zapojí, ji také prezentujeme. Někteří nabídky využili a koupili si ji u nás. Mají tak zaručeno, že koupili lékárničku, která jim bude skutečně od Nového roku platit,“ říká Radek Fišer, spolumajitel firmy Autostop. Na to by řidiči skutečně měli dávat bedlivý pozor. Může se totiž stát, že si koupí novou lékárničku s vědomím, že je platná i od ledna, a ono tomu tak nebude.\n„Někteří obchodníci se zbavují starých zásob. Zrovna před chvílí jsme to tu řešili s jedním řidičem. Ten si koupil minulý týden v marketu novou autolékárničku a až tady zjistil, že mu platí jen do prosince, protože nové doplňky v ní chybí. Zbytečně vyhodil 300 korun. Je to problém především marketů. Řidiči by si tedy při koupi měli zkontrovat, jestli je na autolékárničce napsáno, že obsahuje vše, co stanovuje nová vyhláška č. 283/2009,“ radí Ladislav Heller.


Jméno Andrea Olivie Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Andrea Olivie má 1 člověk, je na 17610. místě a věkový průměr je 10 let.\nJméno Andrea Olivie je složeno z více jmen. Jméno Andrea nosí 41151 obyvatel ČR, svátek slaví 26.9., má význam: odvážná, statečná a původ řecký. Jméno Olivie nosí 251 obyvatel ČR, svátek slaví 2.10., má význam: oliva a původ latinský.\nDiskuze na téma: Jméno Andrea Olivie Ostatní diskuze:


Jednorázové Rukavice Nitrilové Bez Pudru, Vel. M 200 Ks – České roušky\n3,88 za kus Nitrilové rukavice bez pudru, které neobsahují latex. Rukavice disponují vysoce účinnou ochranou proti chemikáliím. Hodí se do zdravotnictví, laboratoří a potravinářského průmyslu. Hladký povrch bez pudru umožňuje velmi snadné navlečení i svlečení rukavice.\nKatalogové číslo: Rukavice Protects vel. M Kategorie: Ochranné rukavice Štítky: Covid-19, jednorázové rukavice, koronavirus, ochranné rukavice, rukavice, rukavice skladem\nRoušky 4,90 Kč/ks akční cena 500ks roušky 3vrstvé\n150 Kč Není sklademČtěte více\n1 145 Kč 590 Kč\n759 Kč 289 Kč\n889 Kč 349 Kč\n1 519 Kč 569 Kč


Zelené stuhy s metalickým povrchem mají šířku 5 mm a prodáváme je v návinu 250 Yd na plastové cívce. Jsou vhodné k balení dárků, k přivazování svatebních dekorací či výzdobě svatebního auta. Tyto stuhy se často využívají také k vázání květin a kytic. Základním materiálem je polypropylen.\nVáš identifikátor: idsgupf32buk7cpk2u75f0odjv


Vyplatí se přehlídka za desítky milionů? Armáda chtěla zapůsobit hlavně na Čechy – Deník N\nArmáda ČR 28. října 2018 7:29\nVyplatí se přehlídka za desítky milionů? Armáda chtěla zapůsobit hlavně na Čechy\nGenerální zkouška na vojenskou přehlídku k 100. výročí vzniku Československa Foto ČTK/Václav Pancer\nK čemu je Česku vojenská přehlídka, za kterou zaplatí desítky milionů korun? Kritici mohou namítnout, že přehlídky dávají smysl v případě velmocí, které ukazují svou sílu protivníkům, nebo pro propagandu autoritářských režimů. Svůj smysl ale mohou mít i v demokraciích.\nTéměř 1 800 pochodujících vojáků včetně veteránů ze zahraničních misí a příslušníků aktivních záloh, 25 vrtulníků, bitevníků a stíhaček, 103 kusů pozemní armádní techniky včetně tanků a obrněných vozidel. Mezi druhou a třetí hodinou odpoledne 28. října se před tribunami u hotelu Diplomat na pražské Evropské třídě odehrála největší tuzemská vojenská přehlídka po roce 1989. Kvůli její letecké součásti měl být na více než hodinu přerušen provoz na Letišti Václava Havla. (Aktualizace: letecká část přehlídky byla kvůli nepříznivému počasí částečně zrušena.)\nLze vznést otázku, zda je přehlídka účelná. Zaznívá například teze, že ruskou armádu české pancéřové svaly stejně nezastraší. Pohled na armádu navíc zkresluje zkušenost starších generací s komunistickou vojnou a tehdejšími přehlídkami.\nRozpustí se tedy vynaložené miliony v dýmu v barvách trikolory, který nad Prahou vypustí armádní vrtulníky?\nVojáci: Jsme součástí systému\nOdborníci se shodují, že armáda pro podporu a pochopení ze strany veřejnosti potřebuje, aby ji lidé vnímali jako součást státu. Zdůrazňuje to i náčelník generálního štábu Aleš Opata. „Není pro nás zásadní samotná přehlídka. To je čistě technická věc. Důležitý je návrat k tradicím a historii. To, že u vzniku státu stála armáda v podobě legií, je zavazující a důležité. Jsme součástí toho systému,“ řekl Deníku N náčelník generálního štábu.\nZároveň pomáhá přehlídka budovat v lidech přesvědčení, že obrana země je záležitostí všech a že armáda je jen jedním z jejích nástrojů. Pokud to tak společnost nevnímá, není – i přes existenci armády – schopna se bránit.\nDůvěra Čechů v armádu po propadu na začátku 90. let víceméně setrvale roste. Souvisí to jak s výkonem českých vojáků v zahraničních operacích, tak i se zrušením základní vojenské služby. Nejprudší nárůst důvěry přišel poté, co se povinná vojna začala zkracovat.\nDalší úhel pohledu souvisí s nábory. Armáda se početně zvětšuje a musí se snažit být atraktivní pro budoucí vojáky, zvlášť když je konkurence na trhu práce vysoká. Právě tomu veřejné prezentace jako přehlídka, Dny NATO či akce Bahna pomáhají.\nČeská armáda se potýká s poměrně vysokým věkem vojáků – rekrutům je v průměru 25 let, vojákům přes 37 let. Podle bezpečnostního poradce Františka Šulce by proto potřebovala nastavit „průtok“ lidí aktivní službou tak, aby se do armády dostávali vojáci mladší, kteří případně ve věku 30–35 let budou snáze začínat novou životní dráhu než čtyřicátníci. „Takových lidí, kteří v armádě nezůstanou, je většina. Kromě toho, že se v mladším věku snáze začlení na trh práce, tak vznikají i mladší a použitelnější zálohy,“ vysvětluje Šulc.\nPřímý útok na bezpečnost země, řekl Opata o škrtu deseti miliard. Rozhodne premiérova hra na kuře s komunisty\n10.Radikální islamismus zase zabíjel ve Francii. Macron trvá na svobodě slova, nemůže jinak. Erdoganovi navzdory\n11.Promoříme se nejspíš dřív, než bude vakcína, říká imunolog\n12.S politikou je spokojeno nejméně lidí od loňského srpna. Poslední vývoj nalomil zejména voliče ANO\n14.Studio N: Tajemství vyšehradské schůzky a mlčení Pražského hradu\n15.Nebudu říkat slovo „přitvrdit“, není hezké, prohlásil Prymulův nástupce Blatný. Chce změnit strach na respekt