Historie operačních systémů: Věčná brzda hardwaru – Živě.cz\nComputer, Jan Sedlák 22. června 2009\nčlánek Nový Pidgin 2.5.7 vylepšuje podporu MSN a Yahoo SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nTento článek vznikl ve spolupráci s časopisem Computer. Najdete ho v dubnovém čísle 8/09. Přečtěte si první část Historie počítačů: Od elektronky po internet a druhý díl Historie IT firem: Sto let bouřlivého vývoje.\nSoftwarové vybavení počítače je zvláštní věc. Na jednu stranu je to směrodatná složka, bez které by počítače ani v nejmenším nebyli tím, čím jsou dnes, na druhou stranu se však jedná o neuvěřitelně chybové výtvory brzdící reálný výpočetní výkon hardwaru. Pojďme se vypravit do historie zkompilovaných jedniček a nul.\nOperační systém je dnes naprosto samozřejmá věc, která nám na zlatém podnose obstará vše. Umožní ovládat systémové prostředky, obsluhuje veškeré hardwarové komponenty, umožňuje instalaci kompatibilních aplikací a svým do jisté míry otevřeným rozhraním de facto poskytuje naprostou volnost při práci s počítačem. Ale co je hlavní, všem, co chtějí na počítači vytvářet hodnoty, nebo programovat aplikace, nabízí již hotové rozhraní, frameworky a další knihovny, které neuvěřitelným způsobem šetří čas a zjednodušují práci. Ne vždy to ale bylo takové.\nJedna, nula, nula, jedna\nJeště dávno před tím, než přišly vůbec náznaky nějakého primitivního operačního systému, bylo nutné počítač obsluhovat pomocí přímých příkazů v binárním kódu. Už v padesátých letech minulého století existovaly sálové stroje, které neměly dostatečnou kapacitu na zavádení OS, proto se veškeré příkazy zadávaly pomocí děrných štítků. Programátor na speciálním mechanickém stroji naťukal do štítků určité velikosti (každý stroj měl nějaký vlastní standard) dírky, které dnes znamenají to, co v elektronice znamená jednička a nula. Kombinace těchto "vypnutí a zapnutí" pak dávala stroji příkazy k tomu, co přesně má vykonat.\nPo asi dvaceti letech na dnešní dobu relativně klidného vývoje, kdy se v průběhu začaly objevovat první náznaky OS vykonávající pouze primitivní zápisy do paměti, přišel na světlo světa UNIX. V roce 1969, kdy byl poprvé nasazen, sice stále sloužil spíše uzavřenému publiku, pracujícímu na sálových počítačích, co však na svoji dobu předvedl, bylo nevídané. UNIX uměl pracovat s více uživatelskými profily a působil jako zprostředkovatel pro spouštění aplikací. Tvůrci systém naučili i příkazy pro klasickou práci se soubory a daty, UNIX tedy uměl mazat, kopírovat, ukládat a další na tu dobu fantastické věci.\nTento původní systém byl napsán v assembleru, tedy programovacím jazyce na bázi strojového kódu, a už v roce 1973 byl kompletně přepsán do jazyka C, což jednoznačně usnadnilo jeho budoucí vývoj. UNIXové a značně modernizované jádro se používá do dnešní doby zejména u serverových operačních systémů.\nApple II jako průkopník\nPo mnoha letech akademického a vědeckého využívání počítačů přišel v roce 1977 naprostý zlom. Zakladatel společnosti Apple Steve Wozniak totiž přišel s počítačem Apple II, na kterém předtím dlouho pracoval. Tím, že se mu podařilo vměstnat dříve obrovské počítače do jedné malé krabičky a připojit k tomu i monitor a vstupní rozhraní, a navíc za běžným smrtelníkům přijatelnou cenu, spustil lavinu svých následovníků. Jeho operační rozhraní v Apple II umožňovalo programátorům psát své vlastní programy pomocí snadno pochopitelného jazyka C a díky zabudované disketové mechanice je pak následně prodávat.\nWozniakův vynález strhl lavinu nových 8 a 16bitových počítačů (Commodore, ZX Spectrum, Amiga a další), které vždy přišly se svým vlastním operačním systémem. Každý z nich vydržel ve hře tak dlouho, jak dlouho se ve hře udržel samotný stroj. Ve výsledku se tyto systémy lišily především tím, jak pracovaly s na sebe vázaným hardwarem.\nJako reakci na úspěch Applu přišlo IBM se svým prvním osobním počítačem (PC) a jelikož nestihlo včas vyvinout vlastní OS TopView, muselo do stroje implementovat jednu z prvních verzí DOSu od Microsoftu. Společnost Billa Gatese pak začala pracovat na dalších variantách tohoto OS, o inovace se mimo jiné snažilo i samotné IBM. IBM pak nakonec přišlo i s vlastním systémem OS/2, který se sice na trhu udržel poměrně dlouhou dobu, nedostatek aplikací, resp. už přílišné rozšíření aplikací pro DOS, mu nedarovalo příliš úspěchu.\nV 80. letech se objevilo mnohem více operačních systémů. Sun Microsystems například přišel se Solarisem, jehož otevřenou serverovou variantu dělá dodnes, začaly vznikat i první varianty open source systémů BSD. Jeden ze zakladatelů Applu, Steve Jobs, přišel s vlastní platformou NeXT Step, té však osud příliš nepřál. I když se jednalo o plně grafické rozhraní, bylo striktně vázáno na předem daný hardware a tak si tento pokus příliš fanoušků nenašel. Jobs se pak vrátil do Applu, kde působí do dnešní doby.\nKde už MS-DOS nestačí, přijde Windows\nI když se i díky MS-DOSu rozšířily osobní počítače do celého světa do domácností, začaly vznikat programy pro širší veřejnost a v neposlední řadě i hry, faktem zůstávalo, že samotný DOS bude muset v budoucnu někdo nahradit. DOS neuměl pracovat s více uživatelskými účty, špatně pracoval s pamětí a disky a hlavně nezvládal multitasking, tedy více spuštěných programů naráz.\nWindows 1.0 zaznamenaly od DOSu hlavní pokrok: umožňovaly spouštět více aplikací naráz\nV roce 1985 se proto na trhu objevila první Windows s označením 1.0. Nejednalo se ani tak o nový operační systém, jak by se na první pohled mohlo zdát, ale spíše o nadstavbu klasického DOSu, která do vínku dostala nové grafické rozhraní, mimo jiné inspirované applovským Mac OS (ktertý byl pro změnu inspirován systémem vyvíjeným u Xeroxu). První Windows umožnily spouštět více programů najednou, avšak okna spuštěných programů se nemohla vzájemně překrývat a programy se tak musely skládat vedle sebe. Rok 1987 proto přinesl Windows 2.0 eliminující tento nedostatek.\nTen pravý boom pro Windows nadešel až v roce 1990, kdy Microsoft vydal Windows 3.0. Tato verze už disponovala poměrně výkonným grafickým prostředím a skvěle spolupracovala s hardwarovými komponenty. Na poměrně výrazný úspěch proto navázaly v roce 1992 Windows 3.1 s mnoha vylepšeními, například s možností vykreslovat DOSovou grafiku v okně. Vzhledem k tomu, že programů a her pro DOS bylo v té době stále požehnaně, tato funkce se velice hodila. Microsoft zapracoval i na uživatelském rozhraní, změně virtuální paměti a mnoha dalších drobnostech. Krátce poté vyšly Windows 3.11 s přidanou podporou sítí, čímž Microsoft završil úspěšnou sérii a připravil si půdu pro velkolepý nástup nové generace.\nWindows 3.11 uměly dobře pracovat se sítí a hlavně:\nvzpomínáte na miny, Solitaire nebo Paintbrush?\nTa přišla léta páně 1995, konkrétně v srpnu. Uživatele šokovalo zcela nové a opravdu povedené uživatelské rozhraní, které dalo základ i dnešním systémům, jádro dokázalo pracovat na 32 bitech a v základu byla zabudována podpora TCP/IP. Windows 95 se staly jednoznačným fenoménem a mnozí se shodují, že právě toto byl systém, který Microsoftu zajistil nesmrtelnost a možnost obchodně dále rozvíjet. Červen 1998 pak přinesl netrpělivě očekávaného nástupce, Windows 98. Nová verze sice přinesla takové věci jako nový Internet Explorer 4, hezčí a uhlazenější okénka, nativní podporu USB portů a plně 32 bitové prostředí, i tak byl z počátku poměrně odsuzován. Systém bohužel obsahoval mnoho chyb v jádře a i různé špatné ovladače způsobovaly časté pády a nefunkčnost. I tolik propagovaná podpora USB rozhodně nebyla bezproblémová. Mnohé chyby proto vyřešily až Windows 98 SE v roce 1999. Právě tato edice se stejně jako Windows 95 zapsala do análů osobních počítačů zlatým písmem. Jako výborný krok ze strany Microsoftu se projevil postupný vývoj DirectX knihoven pro podporu multimédií a her.\nNaopak propadákem se stala Windows Millenium (Windows ME) v roce 2000. Nová okna přinesla například nativní vzhled z Windows 2000, nové DirectX a snažila se alespoň částečně oprostit od stále znatelných kořenů DOSu. To však doprovázely hrozné eskapády a opravdu špatná stabilita. Windows ME u uživatelů pohořela, a ačkoliv se nejednalo a vyloženě nepoužitelný systém, jeho špatná pověst byla rychlejší.\nWindows ME a zatím poslední WIndows 7\nMicrosoft už se v té době začal orientovat i na zákazníky z podnikové sféry a v odkazu na své serverové produkty představil Windows NT a později i Windows 2000. Vyspělé jádro NT zajistilo na Windows neuvěřitelnou stabilitu a tato řada si tak získala velikou oblibu u administrátorů. Z NT jádra vychází například i Windows XP. Windows NT a 2000 se však nikdy příliš neprosadily k běžným uživatelům, což však ani nebylo cílem. Rok 2001 pak přinesl Windows XP, které podle slibů kombinovaly to úplně nejlepší z NT technologií a klasických Windows. Vyspělost tohoto operačního systému už deklaruje historie a současnost, kdy "xpéčka" stále tvoří dominantní složku na desktopech.\nMac OS, Linux a žabomyší války\nMicrosoft sice s Windows dokázal ovládnout svět osobních počítačů, na scéně však úspěšně bojovalo i několik konkurentů, kteří bojují do dnešní doby. V lednu 1984 se například objevila první verze Mac OS od Applu. Na svou dobu se jednalo o neuvěřitelně vyspělý operační systém s podporou myši, multitaskingu, multimédií, sítí a povedeným grafickým rozhraním. Okenní systém se vždy velice podobal Windows a do dnes se vedou různé slovní války a nařčení, kdo od koho co okoukal.\nApplu se po celou dobu vývoje Mac OS dařilo vyvíjet velice dobrý operační systém a v mnoha ohledech lepší systém než Windows. Politika společnosti však velela k uzamčení na jednu jedinou hardwarovou platformu, což se promítlo i do celkových prodejů a nástupu Windows jako dominantní platformy. Apple vždy představoval významné novinky, až v roce 2002 vydal desátou verzi systém Mac OS X, která se v různých nových edicích objevuje i dnes.\nMac OS 1.0 a linuxová distribuce Gentoo 1.0\nV roce 1991 se objevila první verze Linuxu, kterou vytvořil dnes dobře známý Linus Torvalds. Linux vznikl jako odnož klasického Unixu, jako volně dostupný kód umožňující zájemcům zapojit se do jeho vývoje. Linux se prozatím nedokázal vymanit z pozice undergroundové záležitosti, ale za dobu své existence však prošel významným vývojem, a nyní je volně dostupnou aleternativou moderního operačního systému i pro běžné, méně zkušené uživatele.\nDiskuze (90) › Další článek: Nový Pidgin 2.5.7 vylepšuje podporu MSN a Yahoo\nTémata článku: Časopis Computer, Windows, Apple, Microsoft, Linux, Historie, Přímý příkaz, Výrazný úspěch, Nativní aplikace, Solitaire, Binární kód, První verze, Nesmrtelnost, Špatná věc, Postupné uzavření, Opera, ZX Spectrum, Uživatelské rozhraní, Opera ?, Multitasking, Pravý boom, První hra, Nový objev, Reálný výpočet, Špatná stabilita, Produkty Apple na jednom místě - Heureka.cz


SPŠE - Prohlášení o přístupnosti webových stránek\nŠkola se zavazuje k zpřístupnění svých internetových stránek www.spse.cz v souladu se zákonem č. 99/2019 Sb., o přístupnosti internetových stránek a mobilních aplikací a o změně zákona č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, který provádí Směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2102 ze dne 26. října 2016 o přístupnosti internetových stránek a mobilních aplikací.\nToto prohlášení o přístupnosti se vztahuje na internetové stránky www.spse.cz.\nTyto internetové stránky jsou převážně v souladu se zákonem č. 99/2019 Sb., o přístupnosti internetových stránek a mobilních aplikací a o změně zákona č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů.\nNíže uvedený obsah částečně není v souladu se zákonem:\nNěkteré odkazy neobsahují identifikaci jejich účelu ve formě popisku, ale pouze z textu odkazu (Pravidlo 2.4.9 Účel odkazu)\nProhlášení o přístupnosti bylo vypracováno dne 12. 1. 2021\nPro vypracování tohoto prohlášení byla použita metoda vlastního posouzení provedeného školou.\nStále pracujeme na tom, aby byly tyto stránky bez problémů přístupné všem uživatelům. Pokud narazíte na jakýkoli problém, dejte nám prosím vědět. Pro sdělení námětů, postřehů či informací o problémech se zobrazováním těchto stránek prosím využijte e-mail admin@spse.cz.


Pavel Kozdas: Našinec na Times Square - Creativelife.cz - Kreativní inspirace každý den\nVypadá to jednoduše. Stativ, dlouhý čas a hlava vyvrácená vzhůru s očima sledujícíma pohyb cirrů a cumulů. Jenže kdyby to bylo jednoduché, má podobně nádherné fotky každý.\nPokud sledujete českou fotografickou scénu a zajímáte se o architekturu, pak by vám nemělo uniknout jméno Pavel Kozdas. Kompozičně bravurně zvládnuté fotografie dokáží strhnout pozornost i člověka, který nemá o fotografii a architektuře ani páru. Fantastické na jeho práci je, že dokáže vyfotit dům kolem kterého denně chodí tisíce lidí (včetně fotografů) tak, že vypadá jako z jiného světa. A to architekturu nevystudoval. Jen pro ni má cit a fotografické oko.\nNa otázku Creative Life na svůj největší fotografický úspěch odpovídá stručně: „Před dvěma lety se mi podařilo dostat s mými fotografiemi pozvání do celosvětové soutěže. Snímky následně běžely na hlavní obrazovce na Times Square, z toho jsem měl opravdu radost. Letos mě moc potěšilo navázání spolupráce s AFOPem (Atelier fotografické praxe) a především získání postu Ambassadora pro ČR za Carl Zeiss, pro které provozuji workshopy a přednášky.“ A jak najít budovu, která by stála za snímek? „Většinou mi nejvíce pomůže internet, kde lidé například dokumentují budovy s běžnou nevědomostí, co se v nich z jiného úhlu pohledu skrývá. Dále pak Google maps. Je výtečné, že se člověk může procházet přes monitor cizím městem a vyhlídnout si ideální objekt. A samozřejmě díky fotografiím autorů, kteří fotí architekturu tak rádi jako já.“ Je jasné, že nejde jen o samotné stisknutí spouště, ale i o následnou postprocesovou úpravu, o níž mluví na svých dílnách, seminářích a přednáškách.\nArchitektura – sbíhání linií\nArchitektura – sklo, beton a mraky\nArchitektura – sklobetonová moderna\nArchitektura – detail celku\nArchitektura – bílá pod modrou\nArchitektura – pohyb mraků\nArchitektura – umění stavět i umění vidět\nArchitektura – soustřeďte se na střed\nArchitektura – statické i dynamické\nArchitektura – v jednoduchosti je síla\nOsobně Pavlovy fotografie obdivuji právě pro nápad, čistotu stylu a preciznost provedení a přesně podle hesla „uč se od mistra“ se nechávám inspirovat. A teď máte tu příležitost i vy. Mimochodem, co třeba setkání na Open Air Foto festivalu v Českém Krumlově?


Kde fotit tropické motýly po celý rok | Petr Pazdera\nDomů » Blog » Slovem i fotografií » Kde fotit tropické motýly po celý rok\nSCHMETTERLINGSHAUS - Motýlí dům a dům tropů byl otevřen v únoru 2004 v lázeňském městečku Jonsdorf, které se nachází kousek (cca 10 km) od hraničního přejezdu Petrovice-Lückendorf u Jablonného vPodještědí. V dubnu roku 2011 jsem navštívil tento nádherný tropický dům skamarádkou a fotografkou Gábinou Novákovou. Byli jsme tam přes tři hodiny a domů se nám vůbec nechtělo.....Uprostřed tropického světa rostlin, obklopeni palmami, banánovníky a bambusovníky, jsme mohli hodně zblízka zažít tropické motýly v jejich přirozených podmínkách. Atmosféru džungle dodalo jezírko s malým vodopádem a nádhernými rybkami. Misky sovocem a karafiáty jsou ideálním místem na pozorování krásně zbarvených a zároveň dobře maskovaných motýlků. Motýlí dům má celoroční provoz. Osmihranná budova se skleněnou střechou se stará o optimální světlost a průnik slunečních paprsků. Nutností je vytápění na minimální konstantní teplotu 25 °C. Vyšších teplot se dosahuje přirozenou cestou při slunečním záření. Vlhkost vzduchu se udržuje kolem 75%.\nAktivitu tropických motýlů ovlivňují tři faktory: teplota, vlhkost a nejdůležitější je slunce. Kolem 35 druhů ze čtyř kontinentů (Papilio) z Indonésie a Austrálie, ( Morpho Caligos) ze střední a jižní Ameriky, ( Satyridae Attacus) z Číny a mnoho jiných. Pozorovat můžete námluvy a páření tohoto krásného hmyzu naší planety. Na rostlinách najdete motýlí vajíčka, housenky a kukly. Naleznete stopy po housenkách na jejich speciálních rostlinách, kterými se živí. Vedle různé techniky letu je i hledání potravy druh od druhu rozličné. Květy rostlin a také stolečky s ovocem jsou oblíbeným odpočinkovým místem tohoto exotického hmyzu.\nV motýlí hale vás zabaví i potěší, pohled na rodinku malých opiček Kosmana bělovousého. Můžete se procházet po upravených chodníčcích po celé hale nebo si sednout na některou z laviček a jen se kochat tou nádherou. Může se stát, že některý motýl si splete váš parfém nebo barvu oblečení s květinou a sedne si na vás. Motýlci jsou opravdu velmi blízko, takže si bohatě vystačíte s ohniskem 100. Použití blesku není možné, protože motýlci by „oslepli“ a ztratili schopnost orientace. V motýlí hale je vlhký vzduch a hodně velké teplo, tak si připravte vhodné oblečení, protože si budete připadat jako v sauně.\nVe vstupním prostoru a vprvním patře jsou k vidění v teráriích různí obojživelníci. Suchozemské a vodní želvy, chameleóni, nádherné tropické žabky, které ne a ne pořádně zapózovat a tak jsme se po chvilce s Gabčou střídali a cvakali. Dalšími živočichy byli ještěrky, hadi, sklípkani a další hmyz. Před vstupem do motýlí haly je asi 3m dlouhé mořské akvárium s korálovými rybami a kolem třiceti různých korálů a sasanek obývá tento vodní svět. I tady jsme si pěkně zafotili a lezli chvílemi i po kolenou a vyvolávali jsme úsměvné pohledy návštěvníků, kteří nechápali, proč musíme u focení ležet na dlažbě ;-)\nPestrý koutek se suvenýry nabízí jak hračky a upomínkové předměty, tak i odbornou literaturu. Po návštěvě zařízení přijde vhod i kavárna s občerstvením s pestrou nabídkou. Překvapí vás obsluha i na recepci hovořící velmi dobře česky. V celém objektu se nachází dostatek laviček k posezení a pro malé návštěvníky je tu i pěkný dětský koutek. Samozřejmostí je i bezbariérový přístup. Vstupné pro dospělé je 4,50 a pro děti 3 €.\nUrčitě stojí návštěva tohoto místa za to a navíc hned vedle Jonsdorfu je další lázeňské městečko (Oybín) s romantickou zříceninou hradu a celestinského kláštera s vyhlídkovou věží, založeného císařem Karlem IV. ve 14. století na hoře Oybín. Pokud by toto vše bylo pro Vás málo, můžete jet parním vláčkem úzkokolejkou z Jonsdorfu až do Žitavy a udělat si tak celodenní výlet s rodinou.\nNejsem si jistý... poraďte ;-)\nBabočka Morpho peleides\nBabočka Caligo teucer\nIdea leuconoe - známý též jako Paper kite (papírový drak) - pro svůj jemný a pomalý let připomínající poletující papír\nTento krásný motýl patří do rodiny Nymphalidae, která má 22 poddruhů. Je nápadný velkými křídly a klidným letem. Není ptačí potravou, protože jeho tělo obsahuje jed (alkaloidy). Žije od jižní Číny přes Malajsii, Filipíny a na indonéských ostrovech v hustých deštných lesích. V Indonésii je však téměř vyhuben díky narušenému přirozenému životnímu prostoru.


Autorádia - Praha | Aukro.cz\nLCD do auta (1)\nZesilovače do auta (4)\nCena (Kč) 1 - 9 800 Kč\npřehrává MP3 / WMA (158)\nRDS Tuner (69)\nslot pro paměťové karty (108)\nvýstup pro subwoofer (136)\njack vstup (121)\nAutorádia - Praha\nAutorádia můžeme rozdělit podle velikosti otvoru pro rádio. Základní rozdělení:\n1DIN rádio – Rádio můžete vložit do skoro každého auta, u novějších typů vám k tomu pomůže rámeček s redukcí na 2DIN. Velikost rádia je 180×50 mm.\n2DIN rádio – Většina automobilů vyrobených po roce 2000 má připravený otvor na 2DIN rádio. V případě, že vám nebude rádio sedět do konkrétního vozu, můžete si přikoupit rámeček. Velikost rádia je 180×100 mm.\nRádia s GPS navigací vám pomohou dostat se na místo určení bez složitého hledání v papírových mapách nebo v telefonu. GPS navigace komunikuje s družicí, která poradí nejvhodnější cestu. Hlasem může i upozornit na blížící se odbočení. Mezi největší výrobce autorádií s GPS navigací patří Pioneer, Blaupunkt a Alpine.\nPakliže jste milovníkem hudby a rádi posloucháte vaše CD od oblíbených interpretů a skupin, určitě oceníte rádio s přehrávačem. Mezi největší výrobce autorádií patří Blaupunkt, JVC a Alpine.\nAutorádio s DVD přehrávačem\nAutorádio s DVD přehrávačem vám může poskytnout příjemný poslech hudby a spolucestujícím možnost shlédnout na displeji i film nebo seriál. Výhodou autorádií s DVD je možnost propojení s externími monitory. K největším výrobcům autorádií s DVD přehrávačem jsou Pioneer, Blaupunkt a Alpine.\nMomentálně asi nejrozšířenější druh autorádií. I když máte autorádio bez mechaniky, můžete si pouštět kvalitní muziku. Stačí rádio připojit přes USB nebo Bluetooth s vaším telefonem nebo tabletem a vybrat si svůj oblíbený playlist.\nMezi největší výrobce autorádií patří Pioneer, Sony, Sencor a JVC.\nNašli jsme vám celkem 183 nabídek. Pro přesnější výsledky použijte filtraci.\nNašli jsme vám celkem 183 nabídek\nBlaupunkt retro autorádio\nStav zboží Použité, Doba dodání (od obdržení platby) 1-2 dny, Vlastnosti CD, RDS Tuner, přehrává MP3 / WMA, Značka Ostatní\n750 Kč 10 hodin\nS dopravou 850 Kč, osobně vplace Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - ŠKODA SUPERB 2 (4/64 GB)\n9 500 Kč 29 minut\nS dopravou 9 699 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - ŠKODA Octavia 2 (4/64 GB)\n9 800 Kč 27 minut\nS dopravou 9 999 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\n10,1" 2DIN ANDROID Autorádio + park kamera - Škoda SUPERB 3 (4/64 GB)\nNOVÉ 10,1" ANDROID Autorádio + park kamera - Škoda Octavia 3 (4/64GB)\n9 800 Kč 23 minut\n2 450 Kč 7 hodin\nBlaupunkt ACR 3230 - staré autorádio VW Opel Ford Škoda\nS dopravou 203 Kč, osobně vplace Praha (další z okolí Praha)\nAutorádio Ripspeed dv740 DVD/cd/ včetně DO\nAutorádio Swing Octavia 3\nStav zboží Použité, Vlastnosti RDS Tuner, bluetooth, přehrává MP3 / WMA, slot pro paměťové karty, Značka Ostatní\nS dopravou 80 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nŠkoda Auto Grundig - MUSIC SYSTEM 202 autorádio FABIA\nStav zboží Použité, Vlastnosti CD, RDS Tuner, USB port, bluetooth, jack vstup, přehrává MP3 / WMA, slot pro paměťové karty, výstup pro subwoofer, Značka Ostatní\n500 Kč 4 hodiny\nS dopravou 200 Kč, place ČESKÝ BROD (další z okolí Praha)\nKomplet autorádio PIONEER KEH-M9500RDS + CD měnič CDX-M6 rare !\nStav zboží Nové, Doba dodání (od obdržení platby) 2-3 dny, Vlastnosti CD, RDS Tuner, výstup pro subwoofer, Značka Pioneer\n2 750 Kč 2 dny\nAutoradio Citroen C5 III X7\nS dopravou 1 118 Kč, place Praha 5 (další z okolí Praha)\nNOVÉ 8" dotykové ANDROID autorádio - VW ŠKODA SEAT\n2Autoanténní nízkošum. zesilovač se sl. GSM ZEX2\n555 Kč 12 dní\nDoprava zdarma, osobně vplace Pošta (další z okolí Praha)\nNa Fiat Bravo II - prodám autoradio s CD přehrávačem\n1 190 Kč 4 dny\nS dopravou 1 320 Kč, osobně vplace Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 8" AUTORÁDIO Android + parkovací kamera - VW ŠKODA SEAT\n3 900 Kč 2 dny\nS dopravou 4 099 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 7" Dotykové AUTORÁDIO + parkovací kamera - VW ŠKODA SEAT\n4 400 Kč 8 hodin\nS dopravou 4 599 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - ŠKODA Octavia 2 (2/32 GB)\n5 600 Kč 22 hodin\nNOVÉ 8" AUTORÁDIO Android + parkovací kamera - VW ŠKODA SEAT (2/32 GB)\nS dopravou 4 999 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 2DIN AUTORÁDIO - VOLKSWAGEN Touareg & Transporter T5\nS dopravou 5 999 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 9" Android autorádio - VW ŠKODA SEAT\nS dopravou 3 699 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 9" Android autorádio - VW ŠKODA SEAT (2/32 GB)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - ŠKODA SUPERB 2\nNOVÉ 9" Android AUTORÁDIO + park kamera - VOLKSWAGEN TOUAREG\nS dopravou 5 399 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 9" Android AUTORÁDIO + park kamera - VOLKSWAGEN TOUAREG (2/32GB)\n6 100 Kč 1 den\nS dopravou 6 299 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - VOLKSWAGEN Jetta\nS dopravou 4 499 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nNOVÉ 10,1" Android AUTORÁDIO + park kamera - VOLKSWAGEN Jetta (2/32GB)\nVW Passat B7 & CC - 10,1" Android 10 AUTORÁDIO + parkovací kamera\n4 600 Kč 1 den\nS dopravou 4 799 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\nVW Passat B7 & CC - 10,1" Android 10 AUTORÁDIO + park kamera (2/32GB)\nNOVÉ 10,1" 2DIN ANDROID Autorádio + park kamera - Škoda SUPERB 3\n4 700 Kč 6 dní\nS dopravou 4 899 Kč, place Praha (další z okolí Praha)\n10,1" 2DIN ANDROID Autorádio + park kamera - Škoda SUPERB 3 (2/32 GB)\n5 700 Kč méně než minuta\nS dopravou 5 899 Kč, place Praha (další z okolí Praha)


Tipy na výlety v zahraničí | Navštěvujeme.CZ\nChcete si udělat krásný prodloužený víkend s partnerem či partnerkou? Rádi byste poznali cenově dostupná místa, která ve vás zanechají velice příjemnou vzpomínku a otevřou vám cestovatelské obzory? Pak se začtěte do následujících tipů na výlety v zahraničí.\nLetecky na překrásná místa\nNutno podotknout, že pokud půjde o zájezd na tři nebo čtyři dny, vyplatí se určitě letecká doprava, která vám ušetří spoustu drahocenného času a přinese náležitý komfort. A nyní už pojďme na výčet vhodných destinací.\nBenátky – Důraz kladený na velkou romantiku a možnost prohlédnout si most Ponte di Rialt.\nPaříž – Město zamilovaných vás nadchne Eiffelovou věží nebo katedrálou Notre Dame.\nSantorini – Řecký ostrov, kam by se měli vydat především milovníci moře a útesů.\nLisabon – Portugalský skvost ukrývající bezpočet nejrůznějších hradů a překrásné pláže.\nMalta – Pro vyznavače relaxace a plážových aktivit.\nBarcelona – Španělská pýcha, která vás okouzlí temperamentem místních lidí.\nrm76ster / Pixabay\nTak neváhejte a začněte s plánováním výletu do zahraničí už teď. V případě first minute zájezdů můžete ušetřit spoustu peněz stejně, jako u last minute variant. Dopřejte si adekvátní ubytování a okuste exotickou gastronomii se vším všudy. A to kdekoliv z výše uvedených měst a zemí.\nThis entry was posted in Ostatní and tagged eurovíkend, tipy na výlety v zahraničí, výlet v zahraničí. Bookmark the permalink.\n← Cestovní pojištění se vyplatí u moře i v kempech\nNejkrásnější pláže světa →


Plníme náš program, neodcházejme z vlády kvůli nevýznamnému personálnímu sporu, říká šéf středočeské ČSSD Povšík | Plus\nPlníme náš program, neodcházejme z vlády kvůli nevýznamnému personálnímu sporu, říká šéf středočeské ČSSD Povšík\nMěla by ČSSD zůstat ve vládě? Poslechněte si celé Pro a proti\nZůstat, či odejít z vlády? Tuto otázku bude v pondělí řešit předsednictvo ČSSD. Jde o reakci na několikatýdenní váhání prezidenta Miloše Zemana s odvoláním ministra kultury Antonína Staňka (ČSSD) a jmenováním místopředsedy sociálních demokratů Michala Šmardy.\nHLASUJTE: Odejde podle vás ČSSD z vlády, nebo ne?\nSociální demokraté by dnes měli rozhodnout o setrvání ve vládě Andreje Babiše (ANO). Jako podmínku si stanovili odvolání ministra kultury Antonína Staňka (ČSSD), které ale prezident odložil až do konce července a situaci tak dál blokuje.\n„Já jsem s Milošem Zemanem pracoval čtyři roky jako vládní mluvčí, takže ho docela znám. A když řekne, že Michala Šmardu nejmenuje, tak na tom bude trvat. A toto dilema bude muset ČSSD na předsednictvu řešit. Rozhodnout by se měla dnes, už se to táhne dlouho a strana navenek vypadá slabě a směšně,“ říká bývalý europoslanec Libor Rouček (ČSSD).\nSociální demokracie by podle něj měla trvat na tom, aby souběžně s odvoláním ministra Staňka k 31. červenci byl jmenován jeho nástupce. ČSSD by prý mohla akceptovat i výměnu rezortů, Šmarda by se například mohl stát ministrem pro místní rozvoj – Rouček si ale nemyslí, že by s tím hnutí ANO souhlasilo.\nČSSD se stává nejen slabou, ale už i směšnou. A to je to nejhorší, co může politika i stranu potkat. I když se vyřeší problém s ministrem kultury, tak přijdou další kauzy.\nRouček připouští, že strana má ve vládě určité výsledky, zároveň jí ale voliči neodpouštějí spolupráci s trestně stíhaným premiérem Andrejem Babišem (ANO), který má navíc „velmi pochybnou minulost z dob komunismu.“ Ukázalo se to prý v loňských komunálních i letošních evropských volbách.\n„Od počátku jsem byl proti účasti ve vládě, referendum rozhodlo jinak. Za poslední týdny a měsíce byla ČSSD tak ponížena, že nyní nezbývá než trvat na svém kandidátovi, dát jasnou lhůtu do konce července a ať prezident a premiér dají karty na stůl a ukáží, zda nás v koalici mít chtějí, nebo ne,“ zdůrazňuje.\nOndřej Konrád: Ústavní zvyklosti, alfa samec a jiná zvířena\nDejme tomu, že když prezident konečně v pátek přislíbil odvolat ministra kultury, má ČSSD půlku problému za sebou. Ale zůstává před ní nadále druhá polovina, tady prezidentova naprostá neochota jmenovat novým členem vlády stranického místopředsedu Michala Šmardu.\nBabiš prý ČSSD ve vládě chce, protože je to pro něj výhodnější než spolupráce s SPD, zároveň ale nedělá nic pro to, aby prosadil právo sociálních demokratů nominovat si své ministry u prezidenta, a to například prostřednictvím kompetenční žaloby k Ústavnímu soudu.\nPlníme svůj program\n„Máme několik krajských organizací, které od počátku říkají, že ve vládě nemáme být. A to, co se teď děje kolem ministerstva kultury, je pro část lidí jen záminka, aby po tom znovu volali,“ míní předseda středočeské ČSSD Robin Povšík.\nOčekává, že předsednictvo rozhodne o setrvání ve vládě a potvrdí požadavek na odvolání Antonína Staňka i nominaci Michala Šmardy. „Ten, kdo nejvíc porušuje všechna pravidla, je pan prezident. A poslední, co bych si přál, je, abychom odchodem z vlády dali obrovskou příležitost prezidentovi pohybujícímu se na hraně ústavy, aby se stal pánem situace.“\nO víkendu jsem mluvil s mnoha sociálními demokraty a musím říci, že tomu sporu příliš nerozumí. A i ti, kteří nebyli pro vstup do vlády, říkají, že bychom z ní určitě neměli odcházet kvůli nepříliš významnému personálnímu sporu.\nOdpůrci účasti ve vládě se podle něj mylně domnívají, že opozice automaticky znamená nárůst preferencí. „To mohlo platit v době, kdy jsme byli velkou stranu a střídali se s ODS. Dnes je situace jiná, jsme z jeden z nejmenších klubů ve Sněmovně,“ připomíná.\nČSSD se podle Povšíka ve vládě daří prosazovat její program, což je podstatou práce každé politické strany. Od července se například opět začaly zaměstnancům proplácet první tři dny nemoci díky zrušení karenční doby a podařilo se odhlasovat zvýšení rodičovského příspěvku.\n„To byly věci, které se při sestavování koalice velice složitě vyjednávaly, a nám se je daří dotahovat do konce. Pro tohle se dělá politika. Děláme ji pro naše voliče, kteří nám věřili ve volbách, a jde nám to,“ tvrdí náměstek ministryně práce a sociálních věcí.\nVládní krize mezi koaličními partnery ANO a ČSSD stále není u konce. Přestože proběhlo hned několik schůzek s prezidentem Milošem Zemanem. Rozpadne se vláda?\n„Musíme si zachovat politickou hrdost a to, že jsme suverénní stranou. Poslední věc, kterou bychom potřebovali, je, abychom se stali směšnými,“ dodává Kateřina Valachová.\nJsou Češi rasisté? Vietnamci nevadí, říká Joch. Ale pořád jim tykáme, oponuje Honzejk\nKdyby Churchill neměl tak brutální názory, možná by i Češi byli vyhlazeni, věří publicista Čulík


Cestovatelé uvedli, jaké jsou nejatraktivnější místa v Rusku - Sputnik Česká republika\n22:47 06.10.2018 Získat krátkou URL\nPřed deseti lety Rusové hlasovali o tom, jaká jsou nejvíce fascinující místa v jejich zemi a vybrali celkem sedm dechberoucích divů Ruska.\nInternetový portál Skyscanner, zaměřený na vyhledávání letenek, hotelů a autopůjčoven, uskutečnil mezi ruskými uživateli průzkum a zjistil, jaké lokality jsou mezi místními cestovateli nejvyhledávanější. Mezi první tři taková místa patří Kamčatka, Bajkal a Elbrus.\nNa prvním místě v žebříčku nejžádanějších památek se umístilo Údolí gejzírů na Kamčatce. Celkem 34 % respondentů by chtělo obdivovat úchvatný výhled na bublající termální prameny v největším gejzírovém údolí světa. Výchozím bodem údolí je Petropavlovsk-Kamčatskij.\nDruhé místo v žebříčku preferencí ruských turistů obsadil Bajkal — nejhlubší jezero na světě, které dokáže okouzlit svou krásou. Pro Bajkal hlasovalo cekem 33 % cestovatelů. Na Bajkal se můžete dostat z letiště v Irkutsku nebo v Ulan-Ude.\nElbrus ležící na severu pohoří Velkého Kavkazu se umístil na třetím místě. Cekem 13 % respondentů by se chtělo vyšplhat na nejvyšší vrchol Ruska a Evropy nebo tuto nejvyšší horu alespoň spatřit. K nejbližším oblastem Elbrusu patří letiště ve městě Nalčik a Miněralnyje Vody.\nMezi další místa, která by respondenti chtěli navštívit, patřily například Sloupy zvětrávaní (tzv. Maň-pupu-ňor) v Republice Komi (7 %), palácový komplex Petrodvorec (Petěrgof, 5 %), Mamajova Mohyla (Mamajev Kurgan) ve Volgogradě (4 %) a Chrám Vasila Blaženého v Moskvě (1 %).\nCestovatelé navíc vyjmenovali i vlastní varianty těch nejpůsobivějších míst v Rusku. Mezi ně patří ku příkladu Karelská republika, pevnost Stará Ladoga, přírodní park Lenské sloupy v Jakustku, růžové slané Kojašské jezero a Sacké jezero na Krymu.\npamatky, hora, cestování, příroda, Elbrus, Kavkaz, Kamčatka, Bajkal, Rusko


www.ladyluna.estranky.cz - Harry Potter a Stříbrná paní - 25: Výlet za hranice všedních dnů\nÚvod » Harry Potter a Stříbrná paní » 25: Výlet za hranice všedních dnů\nBradavice bez přátel přišly Harrymu příliš tiché a smutné. Nakonec si řekl, že když už trávil Vánoce u Fleur, může navštívit i Whitea.\nPo nesmělém zaklepání na dveře Whiteova kabinetu mu přišel otevřít rozcuchaný Leo. Vedl Harryho přes Whiteův kabinet do komnat za ním. Bylo to poprvé, co byl Harry v osobních komnatách nějakého profesora. Dokonce i s Remusem vždy mluvil pouze v kabinetu.\nWhiteův byt tvořilo šest místností. Obývací pokoj s jídelním koutem, Leova ložnice, ložnice jeho otce (což byla jediná místnost, kam nenahlédli), malá knihovna, koupelna a nakonec pracovna. Kromě koupelny a pracovny byly pokoje obložené světlým dřevem, takže nebyly vidět kamenné zdi.\nPracovna byla z celého bytu bezesporu nejzajímavější. Stejně jako jinde v Bradavicích stěny tvořil kámen, ale na rozdíl od zbytku hradu, kde byly vždy vidět spáry, pracovna vypadala jako vytesaná do vnitřku světlešedého kamenného bloku. Nebyla tu žádná okna, vznášely se tu však čtyři světelné koule stejné jako ta, již měl White ve své pracovně, když dal Harrymu své vzpomínky. Podél zdí stály řady skříněk, truhliček a misek, které obsahovaly nejrůznější prášky, křídy, krystaly a další věci. Na podlaze byla modře nakreslená velká osmicípá hvězda.\n„Zrovna se snažím připravit obřad pravdy,“ sděloval Harrymu Leo. „Chci to stihnout, než se vrátí táta.“\n„Šel za Severusem.“\nHarry si pomyslel, že si nikdy nezvykne na představu, že nějaký student říká profesorovi lektvarů křestním jménem. Ale když se přátelíte s otcem, asi nemůžete přehlížet jeho syna.\n„Poslyš, v které koleji byl tvůj táta?“\n„V Nebelvíru. A máma v Havraspáru.“\nJeště divnější. Jak se mohl někdo jako Snape spřátelit s nebelvírem?\n„Co tvoje máma? Tátu jsi měl taky v Nebelvíru, že jo? Jeho jméno je na několika starých famfrpálových pohárech v Pamětní síni.“\n„Máma byla taky v Nebelvíru.“\n„A prarodiče?“ vyptával se Leo, zatímco psal jakýmsi modrým krystalem podél ramen hvězdice symboly, které Harry viděl prvně v životě.\n„Pokud vím, z tátovy strany je to samý nebelvír. Mámini rodiče byli mudlové.“\n„To se máš. Taky bych chtěl mít nějakou rodinou tradici, co se kolejí týče. Naše rodina je taková směska.“\n„Alespoň ses nemusel bát, že by byl táta zklamaný, kdybys skončil jinde než v Nebelvíru. Odkud se zná tvůj otec se Snapem? Vím, že jsou zhruba stejně staří, ale nikdy bych neřekl, že se Snape přátelil s nebelvíry. On není... no... zrovna příjemná osoba.“\nLeo na okamžik vzhlédl a usmál se. „To není. Když jsem byl malý, trochu jsem se ho bál. Neřekl bych, že se nějak moc stýkali na škole, ovšem Snapeovi jsou naši sousedi, takže se asi znali od dětství. Každopádně se spřátelili až když se oba učili u stejného mistra.“\n„Co se u něj učili?“ Jediné, co Harryho napadalo jako společný prvek těch dvou, byla znalost černé magie.\n„Ech, víš, že ani nevím? Táta studoval ledacos.“\n„Slyšel jsem, že jste spolu jezdili po celém světě, než jsi musel do školy.“\n„Jo, to je pravda. Hlavně jsme byli v těch zemích, kde se učí magie jiným stylem než v Británii. Tibet, Grónsko a tak. Dřív jsme o prázdninách jezdili do Británie, teď jezdíme ven.“ Leo si povzdechl.\n„Jo. Je fakt, že jsem si tady našel pár přátel a tak, ale stejně nechápu, proč táta trval na tom, že se sem musíme vrátit a já musím chodit do Bradavic.“\n„To už máš jedno, jestli sedm let chodit do školy tady nebo v jiné zemi, ne?“\n„Jde o to, že táta mě učil. Zpětně vidím, že to byl pořádnej dril, ale tehdy mi to přišlo normální. Každopádně mě naučil nejen číst, psát, počítat a takový ty věci, ale i hodně z magie. Dobře, uznávám, že jsem moc nečaroval, s malými dětmi se toho koneckonců moc dělat nedá, ale uměl jsem všechno, co jsem se měl teprve učit v prváku. Pokud máme oba společně volno, učí mě dodnes. Mezi náma, pořád umím víc než to, co se učíme. Přijde mi, že pro mě jsou hodiny ztráta času. Uměl bych toho mnohem víc, kdybych pořád nemusel na hodinách a v sáhodlouhých esejích opakovat to, co už umím.“\n„Alespoň máš domov. Toho sis asi při všem tom cestování moc neužil.“\n„No jo, ale co je to domov? Nebelvírská věž, ve které trávím většinu roku? Tyhle komnaty, kde žije táta a já tu občas přespávám? Nebo náš dům, kde jsme odjakživa trávili jen půlku prázdnin?“\n„Nevím. Nemáš to jednoduchý. Jenže... víš... já vlastně rodinu nemám, ale myslím, že bych byl doma prostě tam, kde bych ji měl. Pokud ti nevadí, že se ptám, proč s vámi není tvoje máma?“\n„Nevadí, nepamatuju si na ni. Umřela.“\n„To je mi líto. Jak? Ve válce nebo...“\nTo Harryho zarazilo. „Jak to myslíš, že nevíš?“\n„Proto ten obřad pravdy. Na to, aby se povedl, musí prý člověk cituji: Vésti zoufalá neutuchající touha po odpovědi, kteroužto vyjeviti bez pomoci magie takřka či naprosto možno není.. Proto mi táta nikdy neřekl, co se jí stalo. Navíc mi k němu dal jen knížku. Sám jsem se musel naučit kreslit a tak. Říkal, že to mám brát jako učení se dokázat něco vytvořit bez toho, aby mi nejdřív někdo předváděl, jak na to, a opravoval mě. Táta pokaždý jen přijde, zkontroluje ho, ale opraví mi jen ty chyby, které by to tu mohly poničit nebo někoho zranit.“\n„Jak dlouho už se ho učíš dělat?“\nHarry na Lea nevěřícně zíral. Jeho otec mu odpíral pravdu o smrti jeho matky jen proto, aby ho naučil jeden obřad?\n„Tak jak jsi na tom?“ ozvalo se z otvírajících se dveří. „Aha, máme návštěvu. Vítej v našem skromném bradavickém domově, Harry.“\n„Dobrý den,“ pozdravil ho Harry nejistě.\n„Nepůjdeš se mnou vedle? Leo se musí soustředit. Na konci druhého cípu máš posunutý znak, Leo. Mohl by tě během obřadu popálit.“\nKdyž za nimi zaklapli dveře, Harry se na profesora nejistě obrátil. Byl si jistý, že slyšel víc, než dával najevo. White měl velice dobrý sluch, jak se již ke své smůle přesvědčilo několik studentů, kteří podlehli dojmu, že si spolu v zadních řadách mohou povídat. Profesor se pohodlně usadil v křesle a gestem ruky Harrymu nabídl druhé.\n„Jak sis užil prázdniny? Ve Vílím lese by mělo být příjemné teplo i v prosinci.“\n„Jak víte, kde jsem byl?“\n„Řád hlídal mezipřemisťovací místo.“\nHarry se trochu zaškaredil. „Začíná mi lézt na nervy, že pořád někdo sleduje, kde jsem.“ Zvláště když se nikdo tak dlouho nezajímal, jak žiju u Dursleyových, dodal v duchu.\n„Pochop je. Mnoho kouzelníků, ať už jsou v Řádu nebo ne, tě považují za velice důležitého. Věří, že to ty dokážeš porazit Voldemorta.“\nNebojí se říkat jeho jméno, povšiml si Harry. „Proč vlastně? Kvůli tomu, co se stalo, když mi byl rok, nebo vědí, co vlastně hlídali před ministerstvem záhad?“\n„Správný je ten první důvod. Ale ten druhý tomu nahrává. Vědí, že šlo o věštbu, ovšem celou ji zná jenom ředitel.“\n„Vy si to nemyslíte?“\n„Ne. Tu věštbu jsem nikdy neslyšel. Vím však dost na to, abych věděl, že výklad věšteb je dost nespolehlivý. Například před sto padesáti lety, plus mínus, bylo řečeno, že nejstarší dceři jistého šlechtice se narodí dítě nevídané síly. Hlídali ji jako oko v hlavě, vybral si ji dokonce za ženu velmi vážený muž. A to jen proto, že měla porodit dítě silnější, než byli dosavad všichni jeho rodu. Po dlouhých letech zkoumání, kde se stala chyba, když se věštba nenaplnila, vyhledali proroka, který onu věštbu vyřkl. Pak teprve zjistili, že onen šlechtic v dobách bujarého mládí zplodil nejstarší dceru se známostí na jednu noc. Věštby jsou dohady, ne exaktní výklad. Co se týče toho druhého názoru – pokud vím, před patnácti lety jsi Voldemorta neporazil ty, ale tví rodiče. A za to, že on přežil plný zásah Avadou, se dá říci mohl ten, kdo tam té noci zemřel také.“\n„Cože?!“ vyskočil Harry. „Kdo? O tom jsem nikdy neslyšel!“\n„To mě neudivuje. Není to důležité. Nepotřebuješ to vědět.“\n„Co pro mě je a není důležité, nechte laskavě na mě!“ rozhorlil se Harry. „Do nejdelší smrti nepochopím, proč mají všichni pocit, že můžou rozhodovat o věcech, které se týkají v první řadě mě!“\n„Protože za sebou máme dlouhá léta zkušeností, Harry. Albus se zoufale snaží dopřát ti každý kousek dětství, který může. Cítí vinu za to, že jsi u Dursleyových nebyl šťastný. A tady, v samotných Bradavicích, jsi byl vystaven mnoha zkouškám, s kterými by měl co dělat leckterý dospělý zkušený kouzelník.“\n„No právě. A vy se ke mně pořád chováte jako k dítěti. Chci vědět všechno o vraždě svých rodičů i všechno o Voldemortovi!“\n„Bez ohledu na to, že to jsou naprosto zbytečné informace, které ti nebudou k ničemu, jen rozjitří bolest ze ztráty?“\nWhite si povzdychl. „Víš, Harry, až opravdu dospěješ, pochopíš, že vědět všechno je víc prokletí než výsada.“\n„Opravdu? Proč v tom případě učíte Lea ten obřad pravdy?“\n„Protože nejsou jen bezcenné informace, ale i ty opravdu důležité. A někdy se k nim člověk normální cestou prostě nedostane. Pak přicházejí na řadu metody, mezi něž patří i obřad pravdy. Ale mýlíš se Harry, jestli věříš, že Leovi jakkoli pomůže, když se dozví pravdu o smrti své matky.“\n„Někteří lidé prostě chtějí znát pravdu.“\n„I v tom se mýlíš. Lidé nechtějí slyšet pravdu. Chtějí slyšet něco, co si vysnili. Nebo mají jen pocit, že by se měli zeptat, ale vlastně o odpověď ani nestojí. Když Británii pohltila válka se Smrtijedy, vyčlenilo se z úřadu pořádačů několik kouzelníků, jejichž jedinou prací bylo obcházet pozůstalé a co nejšetrněji jim oznamovat smrt blízkých. Věř tomu, že se téměř všichni zeptali jak. Jak zemřel ten, koho milovali. Ale myslíš, že někdo z nich chtěl slyšet, že jejich dcera byla mnohonásobně brutálně znásilněná, za plného vědomí ji odřezali kusy masa, mučili Cruciatem i jinak, a pak jí propíchli plíce tak šikovně, že se jí tři dlouhé mučivé hodiny plnily její vlastní krví, dokud se v ní neutopila? Nebo že jejich otce ovládli Imperiem a donutili ho vykuchat a stáhnout z kůže vlastního bratra? Copak Harry, dělá se ti špatně?“ dorážel White na chlapce, který při jeho slovech značně pobledl.\n„Jim se dělalo taky špatně. Protože tohle slyšet nechtěli. Chtěli slyšet, že to byla milosrdná rychlá Avada. Stejně jako můj syn chce slyšet, že Camilla, jeho matka zemřela během vteřiny, kdy se jí zlomil vaz pádem ze schodů nebo něco takového. Nechce slyšet pravdu. Nespočítám, kolikrát se ze mě snažil tuhle informaci vymámit. Rozhodl jsem se, že se to musí dozvědět z toho rituálu. Zaprvé aby se ho naučil. Zadruhé sobecky přiznávám, že i proto, abych mu to nemusel říkat já. Zatřetí, aby byl dost velký na to, aby lépe přijal pravdu. A za čtvrté, protože pak pochopí to, co se snažím vysvětlit teď tobě. Že podrobné detaily pravdy nejsou samospásnou cestou ke spokojenosti. To je jedna z nejdůležitějších věcí, jenž ho mohu naučit.“\nHarry polkl. Příklady, které mu dával White, byly opravdu hrozné. Na druhé straně si byl celkem jistý, že na něj žádný podobný kostlivec ve skříni nečeká. Díky vzpomínce, kterou v jeho paměti oživili mozkomorové, věděl velice přesně, jak jeho rodiče zemřeli. Ale kdo byl ten třetí, díky komu Voldemort stále žil? Nějaký Smrtijed, který tam šel s ním a za pomoci černé magie udržel naživu alespoň duši svého mistra? Nebo možná spíše nějaký Voldemortův domácí skřítek, který svého pána částečně ochránil skřítčí magií, která se tolik lišila od té kouzelnické. Podle Whitea ten třetí v domě také zemřel. O jiném čarodějovi nebo čarodějce by Harrymu jistě řekli. Ale domácí skřítek... většina kouzelníků skřítky přehlížela.\n„Stejně to chci vědět,“ řekl tiše. „Myslím, že jen čas ukáže, které informace jsou důležité. Jako to ministerstvo. Kdyby mi Brumbál tu věštbu ukázal hned, nikdy bych tam nešel.“\n„Opravdu? A neřekl by sis spíš rovnou, než že abys nechal umučit svého kmotra, raději ho vyměníš za tu věštbu?“\n„Mám právo to vědět!“\n„To je vlastně pravda,“ připustil White. „Právo na určité informace je zakotveno v našich zákonech. Ne že by se ministerstvo obtěžovalo s jejich dodržováním. Ale asi bych se neměl snížit na úroveň ministerstva, že?“ Nepatrně se usmál. Byl to úsměv, při kterém Harrymu přejel mráz po zádech.\n„Přiznávám se, že jsem člověk, který káže vodu a pije víno. Zajímám se o spoustu věcí. A proto... ti nabízím drobný obchod. Podrobně mi povyprávíš vše o svém druhém ročníku. A vezmeš mě do Tajemné komnaty. Na oplátku ti já dám odpovídající informace, po kterých bažíš. Možná, že jsi stejný jako já – chceš pravdu, i když je bolestivá. Jenže pro to se musíš rozhodnout ty sám, Harry. Viděl jsem hodně lidí, kterým pravda víc ublížila, než pomohla. Kteří nebyli připravení ani ochotní zničit iluze své vlastní mysli, jimž začali věřit. Jenomže nikdo nemá napsané na čele, jestli patří k těm či k oněm. A já tě neznám tak dlouho a dobře, abych si to troufl sám odhadnout.“\n„Jsi zbrklý. Dám ti na rozmyšlenou celý zítřek. Vím, že tě Remus vezme na jistý... výlet. Pokud si poté stále budeš jist, že znáš správné otázky a chceš k nim odpovědi, vydáme se spolu do Tajemné komnaty, a tam, mimo všechny zvědavé uši, si popovídáme. Znáš hru na otázky a odpovědi? Oblíbená pubertální zábava, ale hodí se i pro naše účely. A za to, že mě tam vezmeš, ti nakonec řeknu, jak došlo k tomu, že Voldemort přežil odraženou Avadu.\n„A budu se vás moct ptát na cokoli?“\n„Víceméně. Spoléhám na tvou soudnost. Neprozradím ti nic osobního ani tajnosti Řádu.“\nZ vedlejší místnosti se ozvalo tlumené zavolání. White vstal.\n„Sice se mu ten obřad nepovede, ale i nepodařený průběh vypadá docela hezky, jestli se chceš podívat.“\nKdyž si Leo stoupl doprostřed hvězdice, White starší s Harrym se uchýlili do ochranného kruhu v rohu místnosti. Leo se soustředěnou tváří začal zaříkávat. Z čar, jež tvořily hvězdu, začaly vyskakovat malé tmavomodré plamínky. Postupně z každého znaku nakresleného podél ramen hvězdy začaly vyskakovat stejné plamínky a vytvářet linie vedoucí k Leovi. Jediný rozdíl byl v tom, že tyhle byly příjemného bleděmodrého odstínu. Opravdu to byl nezvyklý zážitek. Harry si uvědomil, že cítí něco jako... opačný vítr, jako by něco lehce vysálo vzduch směrem od něj k Leovi pokaždé, když se z nějakého znaku vynořily nové plamínky. Nad obrazcem se telelil vzduch.\nNa slova pronášená Leem se začínala tvořit ozvěna. Plamínky doběhly až k Leovi, pak... kaskádově všechny zhasly.\nLeo se otráveně ušklíbl na kamennou podlahu, na níž nezůstalo ani stopy po čarách nakreslených modrým krystalem.\n„Netvař se tak,“ okomentoval to jeho otec. „Lepšíš se. Na začátku roku jsi dokázal oživit jen hvězdu a načít abecedu. Teď jde abeceda až k tobě a hlas se ti začíná pomalu vracet.“\n„No jo, vždyť já vím. Nezasloužil by si Nebelvír pár bodů?“\n„Jistě. Hned jakmile tenhle rituál začnu vyučovat,“ ušklíbl se White. Leo mu oplatil úsměvem. Poté se obrátil k Harrymu.\n„Tak co? Nechceš ji něco zahrát?“\n„Ehm... a co třeba?“ zeptal se nejistě Harry, kterému ještě na sítnicích hořely otisky plamínků. Měl celou hlavu té podívané. Netušil, co si můžou Whiteovi představovat pod pojmem obyčejná hra.\n„Šachy? Tchoříčky? Labyrint?“\nNakonec Harry s Leem hrál téměř tři hodiny lehce morbidní kouzelnickou deskovou hru Lupiče a mordýře, zatímco Leův otec se vzdálil za svými blíže nespecifikovanými povinnostmi.\nPodle toho, že White věděl o výletu, který Harrymu k Vánocům naplánoval Remus, Harry předpokládal, že je opět bude hlídat Řád.\nKdyž však následující ráno vypadl z krbu na Grimmauldově náměstí, kam opět odcestoval přes kabinet profesorky McGonnagallové, čekali na něj jen Remus, Ron a Hermiona. Když se dostatečně uvítali, všiml si Harry, že jsou všichni oblečení do kouzelnických hábitů, ale k tomu mají dlouhé mudlovské zimníky a boty. Podivná směsice mu připomněla oblečení, které na sobě měla v jeho vizi Anastázie Amberová. Jenže u jeho přátel to navíc vypadalo, že jim oblečení moc nesedí. Harry už se chtěl zeptat na důvod, když mu Remus podal hromádku podobného oblečení a poslal ho do vedlejšího pokoje se převléknout.\nKdyž byl převlečen, postupně všichni odcestovali letaxem. Harry už od Vánoc přemýšlel, kam ho Remus vezme. Nejpravděpodobnější se mu jevil Ostrov Bílého racka. Na Grimmauldově náměstí ostrov zavrhl. To by na něj určitě čekala i kapitánka Lara. Navíc oblečení všech bylo určeno do zimy, ne do magického věčného léta na ostrově. Během převlékání Harry přemýšlel nad jinými variantami. Ta pravá ho ale ani nenapadla. Cílová stanice zněla: Dům Arasenů ve Walesu, spodní krb.\nKrb Arasenů ústil v kuchyni větší, než měli Dursleyovi obývák. Činilo se zde deset skřítků. Jen se příchozím krátce poklonili a beze slova dál pokračovali ve své práci. Měli na sobě stejnokroj připomínající béžovou noční košili. Na hrudi byl černý erb se stříbrnou flétnou zkříženou s rovněž stříbrným mečem.\nSotva se nebelvírská trojka stačila rozkoukat, objevil se ve dveřích neznámý čaroděj, zřejmě pán domu. Skřítci se opět poklonili, mnohem hlouběji, než předtím Harrymu a ostatním. Div že hlavami neotřeli podlahu. Hermiona je sledovala nesouhlasným pohledem. Ulevilo se mu, když nic neřekla.\nČaroděj byl středně vysoké sportovní postavy. Černé vlasy měl staženy na zátylku. Na skráních se objevilo několik prvních šedin. Oči jak černé trnky na svět hleděly s moudrostí člověka, jenž už toho viděl hodně. Tvář měl bledou, ale ne tím neopáleným způsobem, jako White nebo Snape. Vypadal spíš, jako by mu byla zima. Úzké rty měl téměř fialové. Přitom v kuchyni bylo vedro. Ovšem první, co na něm Harryho zaujalo, bylo jeho oblečení. Měl na sobě černý upnutý kabátec dlouhý až na zem. Od pasu dolů se lehce rozevíral. Harry pod ním spatřil černé kalhoty, což byl kus oděvu, o němž si doposud myslel, že stojí mimo všechny zvyklosti čarodějů. Na srdci měl stejně jako skřítci drobný erb. Ovšem nejvýraznější na něm byly dva opasky s mečem, dýkou a řadou malých kožených kapsiček.\n„Vítejte v našem waleském sídle. Jsem Alwin Arasen, hlava rodu Arasenů. Kéž po dlouhou dobu nepotřebujete našich služeb,“ řekl muž hlasem mnohem příjemnějším, než by mu Harry přisuzoval podle jeho zevnějšku.\n„Buďte pozdraven, pane z rodu Arasenů,“ věnoval mu lehkou úklonu Remus s nečekanou obřadností. „Nechť se vám služba daří. Jsme poctěni vaším pohostinstvím. Toto je Hermiona Grangerová, Ronald Weasley a Harry Potter.“\n„Slečno Grangerová,“ stiskl Alwin ruku první jmenované. „Rád vás poznávám. Pokud vím, jste z mudlovské rodiny, že? Pak tedy nikoho z vašich příbuzných neznám. Vaše je zelená láhev,“ ukázal na stůl, kde na okraji stály tři mudlovské cyklistické lahve.\n„Buďte pozdraven. Hodně jsem toho o vás a vaší rodině četla.“\n„To je milé, ale upozorňuji vás, že nejméně polovina z toho jsou výmysly a dohady lidí, kteří naši službu nechápou.“ Hermiona se zakabonila. K rozladění ze skřítků se přidalo rozladění z pohanění jejích milovaných knih.\n„Pane Weasley, vaši rodinu pochopitelně znám. Doprovázel jsem několik vašich příbuzných, naposledy Fabiána a Gideona Prewettovy. Vaše láhev je ta bílá.“\n„Mám vás pozdravovat od matky,“ zamumlal Ron.\nPoslední na řadě byl Harry. Stisk Alwinovy ruky byl pevný a naprosto ledový. Na jizvu se Harrymu sotva podíval, díky čemuž byl Harrymu okamžitě sympatický.\n„I vaši rodinu znám, pane Pottere. Nejenže jsem doprovázel vaše rodiče i prarodiče, ale byl jsem přítelem rodiny. S vaším dědečkem, Harrym starším, jsem chodil do Bradavic. Tedy, co to povídám. Váš dědeček se pochopitelně jmenoval Harriwald, ale asi nevíte, že, jak jsem vám právě prozradil, mu všichni říkali Harry. Vaše je modrá láhev.“\nHarrymu se na okamžik stáhlo hrdlo, když Alwin zmínil jeho dědečka. Pocítil mírné provinění, že se vždy zajímal víceméně jen o své rodiče a později o jejich nejlepší přátele, zatímco se ani nepokusil si zjistit nic o svých dalších příbuzných. Neznal ani jména svých prarodičů z tátovi strany, nevěděl, po kom má jméno.\nVlastně toho moc nevěděl ani o svých mudlovských příbuzných. Teta Petunie o nich mluvila velice málo, jen když například zmiňovala před návštěvou, že recept na ten koláč, co jedí, se v jejich rodině předává už několik generací. Teta Petunie se od své rodiny zcela odstřihla. Všude po domě byly fotografie jí, Vernona a Dudleyho. Dalo se mezi nimi najít pár podobizen Vernonovy sestry Marge, jejich společné foto z dětství s jejich rodiči i jakási vzdálená sestřenice. Všichni to ale byli příbuzní pouze strýce Vernona.\n„Také vás rád poznávám. O svých kouzelnických příbuzných skoro nic nevím, přes léto žiju u rodiny své mudlovské tety, která se stýká výhradně s mudly. Je zajímavé potkat někoho, kdo znal dědečka Pottera,“ odpověděl Harry zdvořile. Zároveň svůj odhad Alwinova věku posunul o dvacet let výš. Jestli byl spolužákem jeho dědečka, muselo mu být nejmíň kolem šedesátky. Harry měl pořád špatný odhad věku kouzelníků. Stále ho mátlo, jak pomalu kouzelníci stárnou. Většina přirozeně zemřelých se dožila na sto dvacet let. Jak Harry slyšel, těm opravdu starým bylo až sto padesát. Ve skutečnosti ale bylo starých kouzelníků velice málo. Posledních několik generací smetla válka s Voldemortem, ty před nimi s Grindewaldem, ještě starší generace prořídly při epidemii ohnivého dechu a ti před nimi zažili poslední povstání skřetů.\n„Vskutku? Pokud budete mít chvilku času, rád vám o nich něco málo povyprávím. Případně napíšu, pokud byste si to přál.“\n„To bych rád...“\n„Nerad vás přerušuju,“ ozval se Remus. „Ale musíme jít. Nemáme zase tolik času. Harry se do Bradavic musí vrátit k večeři. Asi byste si měli spíš napsat.“\nAlwin s Remusem zdvořile souhlasil. Pak několika větami vysvětlili Harrymu, že láhve obsahují mnoholičný lektvar na čtyři hodiny. To proto na sobě měli špatně padnoucí oblečení – patřilo lidem, jejichž podobu na sebe kvůli svému bezpečí vezmou. Jen si musí každých padesát minut loknout.\nHarry zadržel dech a napil se. Hustý bahnovitý lektvar mu jen s obtížemi sklouzl do hrdla. Zdálo se mu, že z nějakého důvodu chutná líp, než si pamatoval. Buď to byla lepší receptura, nebo ho zocelily další čtyři roky, během nichž vypil na ošetřovně spoustu odporných lektvarů.\nTělo se mu různě napínalo a ohýbalo. Když proces skončil, na chvíli zůstal v předklonu, rukama se opíral o kolena a ztěžka oddechoval. Během toho si uvědomil, že přes své brýle vidí stejně jako předtím. I jeho nová podoba měla špatné oči. Pomalu se narovnal. Připadal si stejný, jen o kousek vyšší. Když se protáhnul, usoudil, že jeho nové tělo nepatří zrovna sportovci. Pohlédl na své přátele. Hermiona se proměnila do Larissy. Místo Rona proti němu stál vysoký mladík s jemným obličejem, velikýma ušima a krátkými černými vlasy. Když mu Remus podat zrcátko, zjistil, že on sám má stále černé, ale kudrnaté vlasy, černé oči a kulatou bradu. „Svůj“ věk odhadl na třiadvacet let.\n„Pamatuj si, že se jmenuješ Darren Criss,“ řekl mu Remus. Harry si to jméno několikrát zopakoval. „A ty...“ obrátil se Remus k Ronovi: „...jsi teď Joe Walker. Larissu znáte. Joe a Darren v těhle končinách prakticky nejsou známí, takže se můžete chovat přirozeně. Larissa se tu od léta čas od času objevuje, ale myslím, že ji Hermiona zvládne zahrát.“\nAlwin je mlčky odvedl z kuchyně po točitém schodišti o patro výš, kde schody ústily do široké chodby, jenž se na jednom konci rozšiřovala do haly, na druhé straně končila dvoukřídlou branou z masivního dřeva pobytého železem. V hale Harry zahlédl cosi, co mu připadalo jako recepce. Mladá blondýnka ve stejném oděvu jako Alwin právě mluvila se starou ženou, která si neustále otírala oči kapesníkem. Za nimi byl krb stejně veliký jako ty na ministerstvu nebo na Příčné ulici. Byly to veřejné krby, které zvládaly přesun více osob najednou. Právě když se Harry díval, oheň v krbu zeleně zazářil. Nepříliš důstojně z něj vypadl mladý pár. Alwin Remusovi a ostatním krátce pokynul, pak se vydal k nově příchozím.\nRemus své společníky mlčky odvedl bránou ven. Od domu vedla široká příjezdová cesta končící další branou. Tentokrát to bylo umělecké kovářské dílo využívající zvláště motiv píšťaly a meče. Skrz bránu Harry viděl obyčejnou mudlovskou asfaltku.\nVšude kolem bylo nejméně půl metru sněhu. V této chvíli naštěstí nesněžilo. Přátelé se vydali k bráně. Cestou minuli domácího skřítka, oděného ve stejné béžové košili jakou měli ti v kuchyni. Nadnášecím kouzlem odstraňoval sníh z příjezdové cesty.\nAsfaltová silnice byla naštěstí protažená pluhem. Jakmile na ni Harry vstoupil, zjistil, že dům Arasenů se nachází nahoře na boční straně údolí.\nRemus se na ně usmál: „Vítejte v Godricově dole.“\nV Harrym se vzedmula bouře pocitů. Godricův důl. Místo, kde se narodil. Místo, kde rok, který si bohužel nepamatoval, prožil ve skutečné milující rodině. Místo, kde byli zavražděni jeho rodiče.\nSlyšel jakýsi mužský hlas, jak mluví. Teprve po chvíli si uvědomil, že ta slova vycházejí z jeho úst.\n„Vždycky jsem si myslel, že Godricův důl je město.“\n„Také, že je. Tamhle, na dně údolí, vidíš? Ale i celé tohle údolí se jmenuje Godricův důl.“ V lůně údolí skutečně bylo městečko. Všude na svazích okolo byly malé, zasněžené farmy.\n„To je úžasné,“ vydechla Hermiona. „Doufala jsem, že se sem někdy podívám.“\n„Ani já jsem tady nikdy nebyl,“ podotkl Ron.\n„Svého času byl Godricův důl čistě kouzelnickou destinací,“ přepnula Hermiona do poučovacího módu. „Ale nikde jsem se nedočetla, proč se to změnilo.“\n„Neměli bychom být oblečeni jen v mudlovském?“ zeptal se trochu nervózně Ron. „Ty hábity jsou pod kabáty vidět. Nebude to mudlům divné?“\n„Nebude,“ odpověděl Remus klidně, zatímco šli po mírně se svažující silnici směrem k městečku. „Je sice pravda, že tu nežijí jen kouzelníci, ale všichni o našem světě vědí. Žije tu spousta lidí spojených s kouzelnickým světem. Rodiny, kde jsou motáci už třetí generace, ale stále se stýkají s kouzelnickými příbuznými. Mudlovské páry, které se sem přestěhovali, když se ze všech jejich dětí vyklubali kouzelníci, lidičkové, co tu stráví rok dva, aby se jim lépe přecházelo do čistě mudlovského světa. To ho odlišuje od Prasinek, které jsou limitovány například tím, že se do nich dá dopravit pouze magicky. Jediný mudla, který se tam kdy sám dostal, byl polomrtvý z téměř desetidenního bloudění. Oproti tomu Godricův důl oficiálně patří do mudlovského světa. Je to dost odlehlé místo, málokdy sem zabloudí někdo zvenčí. A nic netušící mudlové, kteří si vyhlídnou zdejší, kraj, aby se tu usadili, jsou rychle odrazeni nepříjemnými starousedlíky a hlavně tím, že jim nikdo nic neprodá ani nepronajme. Žije zde řada nejstarších a nejváženějších kouzelnických rodů. Ti žijí většinou na svazích. Mimo město jim patří všechny pozemky. Pochopitelně ani tady by se nemělo kouzlit na veřejnosti, jinak je to podobné, jako v Prasinkách.“\n„To asi nebudou farmy, že?“ přemítala Hermiona. „Staré rody mají určitě sídla jako Araseni nebo Blackové.“\n„Ano. Jejich pravou podobu uvidíš, až když se dostaneš za vstupní bránu. Pak už pravou podobu vidíš vždy. Ale nezvaní hosté se tam nedostanou, takže pro zraky mudlů je to jen jedna ze zapadlých waleských zemědělských městeček.“\nHarry se ohlédl. Čtyřpodlažní sídlo Arasenů se za nimi stále tyčilo v celé své velikosti i se svou dominantou, což byla pravděpodobně astronomická věž na vrchu s prosklenou kupolí. Znamenalo to, že všechny ty malé farmičky byly ve skutečnosti podobné div ne zámky? A jedno sídlo... snad dokonce patří jeho rodině? Je to možné? Vždycky všichni říkali „dům Potterových“. To znamená, že asi jeho rodině patřil jeden z domků dole ve městě.\n„Proč jsme vlastně tady, Remusi?“ zeptal se pomalu. „Chceš... Ty mi chceš ukázat...“ Dál nemohl mluvit.\n„Ano. Doufal jsem, že to bude příjemné překvapení,“ pohlédl na něj trochu starostlivě Remus. „Ale nemá to být jen... vzpomínkový výlet. Když jsem se stal tvým poručníkem, dostaly se mi do rukou všechny papíry patřící k tvému dědictví. Tehdy mi došlo, že tys je nikdy neviděl. I přestože jsi bydlel u Dursleyových, podle zákonů magie měl ke všemu přístup jen Sirius. A ten dvanáct let trčel v Azkabanu, pak se toulal všude možně a až poslední rok svého života strávil na štábu, kde byly uloženy všechny písemnosti. Ale nevypadalo to, že je vůbec otevřel. Vlastně to moc nemělo smysl, když byl na útěku. Stejně se nemohl nikde objevit, nic zkontrolovat. Abych to zkrátil – ty nemáš ani tušení, co všechno vlastně patří tvé rodině. Chci ti z toho alespoň něco ukázat. Podle pár poznámek, co jsi měl, mi došlo, že za své jediné dědictví považuješ svůj trezor a dům rozbořený po Voldemortově zásahu, nemám pravdu?“\n„Jenomže Potterovi jsou velice starý a bohatý rod.“\nHarry se znovu ohlédl po sídle Arasenů.\n„Máte podobné sídlo,“ potvrdil mu Remus sledujíc jeho pohled. Harry se jako ve snách obrátil a pokračoval v cestě. Že by mu skutečně patřil nějaký opravdický obyvatelný dům, kam by se mohl přestěhovat hned, jakmile dospěje?\n„Každé sídlo je pochopitelně naprosto odlišné,“ vysvětloval Remus cestou Harrymu a Hermioně. „Vždy vypovídá něco o rodu, kterému patří. Tedy pokud mluvím o tom hlavním sídle, ti bohatí mívají i jiné nemovitosti. Blackovým patřil čistě městský dům, absolutně nepřístupný mudlům. I pro kouzelníky je zvenčí prakticky skrytý. Z toho vidíte, že byli odjakživa velice uzavření vůči okolí. Dokonce si i zvolili místo daleko od jiných kouzelníků. Zároveň jsou velice blízko ministerstvu. Jsou s Ollivanderovými jediným významným rodem, jenž má hlavní sídlo v Londýně. Araseni mají víc pevnost než dům. Kdybychom šli po cestě na druhou stranu, zjistili byste, že hned vedle jejich domu je hřbitov pro všechny obyvatele Godricova dolu, kteří nemají vlastní hrobku.“\n„Co jsou tedy zač?“ zeptal se Harry.\n„COŽE?!“ Všechno ostatní v Harryho mysli bylo pro tuto chvíli potlačeno. Harrymu se vybavila dlouhá řada béčkových hororů, které si s oblibou pouštěl strýc Vernon.\n„Kouzelníci chápou nekromanta jinak než mudlové,“ vysvětlovala rychle Hermiona. „Nekromant je kouzelník, který umí udržet v mezích upíry, ničit neživé a podobně. Nekromancie je prostě druh působení magie stejně jako přeměňování nebo formule. Araseni jsou zároveň... jak to říct... pohřební službou pro kouzelníky.“\n„Hermiona má pravdu. Omlouvám se, že jsem tě vyděsil slovem nekromanti. Netušil jsem, že pro mudly to znamená něco jiného.“\n„A že jsou pohřební službou... znamená... znamená, že... když říkal, jak doprovázel mé příbuzné, měl na mysli pohřby?“ dostal ze sebe Harry.\n„Ano,“ přikývl Ron. „Platí velmi přísný zákon, podle nějž se do dvou dnů po smrti musí kouzelník předat Arasenům, aby tělo připravili k pohřbu a zastavili případné oživování. Jsou všeobecně považováni za nejmocnější britský rod. I když se to asi říká také proto, že je to velká rodina, takže když se spojí...“\nRemusův hlas byl tichý, vážný. „Lidé jim nerozumí, nevidí do nich, ani do jejich služby.“\n„Tím myslíš jejich práci, že?“ ptala se Hermiona. „Proč se o tom mluví jako o službě a ne zaměstnání?“\n„Prostě zvyk, nejspíš. Oni nepotřebují pracovat, jsou velice bohatí. Své povolání považují za službu veřejnosti, kterou dělají, protože to cítí jako dědičnou povinnost. Nevstupují do politiky, přestože by je volilo mnoho lidí. Za oplátku vyžadují určitou úctu. Předně proto, že jsou si dobře vědomi své nenahraditelnosti.“\n„Ale to je jen protože jsou tak tajnůstkářští,“ přela se Hermiona. „Alespoň tak jsem o tom četla. Kdyby byli ochotní vzít do učení i jiné kouzelníky než jen členy rodiny...“\n„To není možné. Alwina znám dlouhá léta, od doby, co jsem začal navštěvovat Potterovy. Vím od něj pár zajímavých věcí. Zaprvé že nekromancie je vrozené, až na výjimky dědičné nadání. Stejně jako třeba hadí jazyk nebo metamorfagie. Vyskytlo se pár případů, kdy potkali někoho cizího, kdo byl nadaný, ale toho mohli jen přesvědčit, aby se přiženil nebo přivdal do rodiny a tím posílil dědičnou linii. Na Araseny své děti cvičí od útlých let, ještě dříve, než jdou do Bradavic.“\n„Řekl jsi posílit dědičnou linii,“ opakoval Harry. „To znamená, že všichni se nenarodí jako nekromanti?“\n„Ne. Asi jedna třetina dětí nemá nadání. Přitom se jim už nejmíň čtyři staletí nenarodil moták. Jakoby byla nekromancie tak silná forma magie, že dítě nekromanta nikdy nemůže být nekouzelník. Z toho důvodu jsou velmi... přitažliví pro čistokrevné rody, přestože Araseni na čistokrevnost nedbají. Berou si i mudlorozené.“\n„Takže ano mudlorozené, ale ne mudly,“ mračila se Hermiona. „A posedlost po čisté krvi vyměnili za posedlost po cizích nadaných.“\n„Svým způsobem tím pomáhají ředit krev i v jinak zapřisáhle čistokrevných rodinách. Když si Arasen vezme někoho, kdo přijme jeho příjmení, znamená to, že si vzal nadaného. To je signál pro ostatní rody. Jak jsem říkal, nekromant nemůže mít motáka. Proto jsou i jinak čistokrevné rody, v nichž magie skomírá, ochotny spříznit se s mudlorozenými sourozenci nového Arasena. Považují za menší zlo přivést na svět ne úplně čistokrevné dítě, než porodit motáka a riskovat, že skončí celá jejich kouzelnická linie. Araseni jsou tak vážení, že ani spojení se s mudlorozeným v očích ostatních rodin dotyčnou čistokrevnou rodinu nijak nesníží.“\n„Což je jen další pokrytectví. Místo aby se úplně normálně ženili a vdávali s mudlorozenými, vezmou si jen příbuzného nejváženějšího rodu.“\n„Promiň, Hermiono, ale zrovna Araseny z ničeho neviním,“ ozval se Ron. „Co kdyby nekromantské umění postupně vymizelo? Co bychom bez nich dělali? Umíš si představit, že se z jednoho konce Británie na druhý potácejí hordy živých mrtvých a není nikdo, kdo by je zastavil? Bez pomoci nekromanta je hrozně těžké neživého zničit. Bill jednou s několika dalšími odeklínači na jednoho nečekaně narazili. Měli s ním plné ruce práce, a to víš, jací jsou odeklínači machři! Co taky dělat s chodící mrtvolou? Oslepit je? Přesekat vazy? Chodí a vidí díky magii, takže taková kouzla jim vůbec nevadí. Zapálit je? Maso nepotřebují a kosti jen tak neshoří. Odseknout ruku? Ani si toho nevšimne, ruka se vedle něj bude dál plazit sama. Ani Avada na ně neplatí, vždyť už jsou mrtví. Musíš je prostě rozpustit. Čtyři elitní odeklínači se s ním párali dvě hodiny. Nekromant by si s ním poradil během pěti minut.“\n„Ale na tom je právě vidět, že nekromant není potřeba,“ hádala se dívka. „Když teď už Bill a ostatní vědí, jak na ně, zvládli by to mnohem rychleji. Skupinka bystrozorů by to taky zvládla. Jak často se asi nějaký nemrtvý objeví?“\n„Pravdu má Ron. Ti odeklínači věděli, co dělat, učí se to v obraně sedmého ročníku. Ale i tak jim to trvalo tak dlouho. Rozpustit tělo není nic jednoduchého ani rychlého. Ve skutečnosti se nemrtví objevují častěji, než by sis myslela, Hermiono. Ne mezi kouzelníky jako takovými. Všichni mrtví se předají Arasenům, kteří před pohřbem učiní nějaká opatření, aby k jejich oživení nemohlo dojít. Ale mají i jiné úkoly, než připravovat těla k pohřbu. Prý čím mocnější čaroděj, tím je menší šance, že z něj bude neživý. Bohužel zrovna ti, kteří se nejčastěji proměňují, se k Arasenům vůbec však nedostanou, neboť nejsou spojeni s kouzelnickým světem.“\n„Lidičkové?“ hádal Harry, který jinak necítil potřebu se do rozhorlené debaty zapojovat.\n„Přesně tak. Mudlorození s tak malou mocí, že nikdy nestudovali kouzla, ale zároveň s tou potřebnou špetkou magie, aby zlovolná magie mohla po smrti ovládnout jejich mrtvá těla. Araseni tráví třetinu života tím, že připravují těla k pohřbu, a třetinu cestováním po Británii za nemrtvými.“\n„Myslím, že už je nám to všech jasné, viď, Hermiono? Tak co kdybychom se přestali bavit o tak depresivních tématech?“ Dost na tom, že jdu do domu, kde mi Voldemort zabil rodiče, dodal Harry v duchu.\n„Já jsem pro,“ souhlasil okamžitě Ron. „Hlavně za chvíli přijdeme do města, takže bychom se měli bavit o něčem neutrálním a oslovovat se Larisso, Joe a Darenne.“\n„To je pravda,“ kývl Remus. „Zkuste si užívat, kde jste. Ta „farma“, okolo které jsme právě prošli, je ve skutečnosti sídlo Bulstrodeových. Teď jdeme kolem domu Longbottomových.“\n„Nemůžeme se tam podívat?“ rozdychtil se Ron.\n„Rozhodně ne. Navštivte v létě Nevilla.“\n„Teď je doma přece taky...“\n„Já vím, JOE.“\n„A jo. Zapomněl jsem.“\n„Ta ruina naproti nim patřívala Lestrangeovým. Když celý rod skončil v Azkabanu, jejich majetek propadl ministerstvu. V aukci ho koupila Augusta Longbottomová a se svými příbuznými ho vypálila do základů.“\n„Kdo sousedí s naším... mým domem?“ zajímal se Harry s pohledem na několik pobořených zdí, jediný pozůstatek kdysi zřejmě velikého a pyšného domu Lestrangeů.\n„Asi nebudeš moc nadšený. Máš pět sousedů. Na straně ke městu Snapeovi...“\n„To snad ne!“ vykřikl Ron.\n„...Tedy spíše jen Severuse, neboť nikdo jiný z jeho rodiny už nežije,“ nenechal se přerušit Remus. „James se se Severusem stihli naprosto znepřátelit pár let předtím, než vůbec přišli do Bradavic. Popravdě řečeno mezi Potterovými a Snapeovými panuje řevnivost už tři generace. Nikdy jsem se nedozvěděl proč. Mám takové podezření, že to nevěděl ani James, ani Severus. Hned vedle nich je dům Whiteových. Opět to není zrovna obydlené místo. Jak už jsem vám říkal, Leo je jediným Aldovým příbuzným.“\n„Zlaté Doupě,“ zabručel Ron. „Nejbližší sousedi jsou od nás dvě míle a všichni jsou to mudlové.“\n„Po Whiteových následují Pantoflíčkovi.“\n„Sympatické jméno,“ nejistě ohodnotil Harry. „Co jsou zač?“\n„Pantoflíčkovi vlastní Britskou magibotanickou zahradu. Lásku k rostlinám sdílí celá rodina. Nevillova matka je rozená Pantoflíčková. Na straně od města mají pozemky Ollivanderovi, ale mají hlavní sídlo v Londýně na Příčné. Mezi Ollivanderovými a Snapem... no... Tam bydlí Malfoyovi.“\n„Malfoyovi?!“ vykřikli trojhlasně.\n„Můj otec byl přece bystrozor! Jak mohl bydlet vedle Smrtijeda a nic neudělat?“\n„Co měl dělat? Vloupat se do Malfoy Manor a zavraždit každého, koho potká? Tehdy bylo známých málo Smrtijedů, zvláště z vysoko postavených rodin. Většina se odhalila až při procesech po Voldemortově pádu. A z těch se z toho ještě nemalá část vymotala díky právníkům a tvrzením, že byli pod Imperiem nebo že jim vyhrožovali.“\n„Malfoye staršího před nedávnem pustili z Azkabanu, ne?“ zeptala se Hermiona se zjevným znechucením v hlase. „Nehrozí nám nebezpečí? Co když mu dojde i přes ten lektvar, že ta trojice s tebou jsme my?“\n„Podle toho, co jsem slyšel, se vrátil dost pocuchaný. Byl tam půl roku, to zamává s každý. Zvláště s lidmi zvyklými na nejvyšší standart a úctu od ostatních. A i kdyby, Malfoy není hloupý. Nikdy by nikoho nenapadl ve městě, kde žije.“\nDál šli mlčky. Trvalo jen pár minut, než minuli ceduli s nápisem Godricův důl. Všechno tu vypadalo tak mudlovsky, až bylo k neuvěření, že procházejí jedním z kouzelníky nejobydlenějším městem. Lidí bylo venku jen málo. Většina si doma užívala vánoční pohodu. Jedna žena, kterou potkali, popřála Remusovi hezké svátky a na jeho společníky se přátelsky usmála. Jiná přes ulici zavolala na Larissu a zamávala jí, než nasedla do auta. Naštěstí si s nimi nikdo nechtěl popovídat. Přestože Larissu už poměrně dobře znali, nemohla ji Hermiona napodobit tak, jak by chtěla, když o jejích přátelích nic nevěděla.\nSilnice, po které přišli, byla jediná asfaltka, která vedla do města. Všechny ostatní cesty z města byly v létě podle Remuse pouhé prašné cesty, nyní zasypané sněhem s pouhými úzkými vyšlapanými cestičkami, výjimečně projeté koly podle Harryho odhadu spíš kočárů než aut. Když vyšli z města, právě po jedné takové prošlapané stezce namáhavě stoupali vzhůru.\n„Žádný mudla se bez doprovodu nedostane za bránu kouzelnického sídla,“ vysvětloval jim Remus, když se zastavili vydýchat. „Každý kouzelník tam ale může volně vstoupit. Nechráněná je celá cesta od brány až do rodinné hrobky, aby mohl kdokoli přijít vzdát úctu mrtvým. Zbytek panství bývá chráněn nejrůznějšími ochrannými kouzly podobně jako Ústředí. Manipulovat s nimi může jen právoplatný vlastník. Máme štěstí, že Sirius dal Albusovi volnou ruku, co se jejich nastavování týče, jinak bychom tam nemohli přivádět nové členy, dokud by Harry nedospěl. Do té doby by bylo vše zablokované. Poručníci nemají magické právo jakkoli nakládat s majetkem svých svěřenců. To je důvod, proč ani my nebudeme moci vstoupit do sídla. To se Harrymu podaří, až mu bude sedmnáct.“\n„Jak to tedy... promiň, Harry... jak to dostali ven? A těla jeho rodičů?“ zarazila se Hermiona.\n„Vím, že s tím nesouhlasíš, ale ke každému velkému sídlu patří domácí skřítci. Patří mezi dědictví. To oni aktivují ochranná kouzla, dokud si majetek nepřijde převzít právoplatný dědic. Do té doby v poklidu žijí v sídle a udržují ho v pořádku. Krátura byl výjimka. Než jeho paní zemřela, nechala dům naprosto zpustnout, takže necítil nutkání uklízet ho ani po její smrti.“\nU brány zůstali všichni stát. Svorně pohlédli na Harryho. Cítili, že to on by měl vstoupit první.\nHarry ztuhlými prsty otevřel západku na bráně z hrubých prken. Na druhé straně viděl jen malé stavení, jenž se téměř ztrácelo pod sněhem. Jakmile vstoupil, vzduch všude kolem se rozmlžil. Kolem Harryho vířilo tisíce barevných bodů. Když víření zmizelo, čekala na Harryho docela odlišná scenérie.\nOtevřená brána, v níž stál, byla umělecky kovaná stejně jako brána Arasenů. Jedinou odlišností byly motivy – Arasenskou flétnu a meč vystřídal luk a oko. Pozemek byl mnohem větší, než se zdálo z cesty. V té sněhové planině ani Harry nedokázal najít hranice. Věděl jen, že malá chatrč vysoko na úbočí patřící Ollivanderům je teď nejméně třikrát dál, než předtím. Pomalu mu docházelo, že to nevelké údolí, kterým procházeli a které viděli stejně jako mudlové, je ve skutečnosti ohromné.\nAvšak to nejúžasnější, co viděl, bylo samotné sídlo. Slyšel zakřupání sněhu, jak se vedle něj postavil Remus.\n„Tohle je Panství Potterů, Harry. Tvoje Panství.“\nDům se Harrymu zalíbil na první pohled. Nebyl tak veliký jako dům Arasenů, ale to mu vůbec nevadilo, spíš naopak. Působil mnohem útulnějším dojmem. Hlavní podlaží bylo víceméně přízemní, patro nad ním bylo z větší části tvořené podkrovím. Na boku se k domu tulila věž jen o patro vyšší než zbytek domu. Přesto rozhodně nebyl malý. Dům Dursleyových by se do něj vešel nejmíň třikrát.\nHarry by nejraději zamířil rovnou dovnitř. V hloubi svého srdce cítil, že tohle je jeho domov. V Kvikálkově byl vždy jen sotva trpěným hostem. Bradavice miloval, ale byla to škola, naplněná stovkami studentů. Přesto se tam vždycky cítil jako doma. Jenže teď, když se díval na dům, kde by nebýt smrti svých rodičů žil, bolestně si uvědomovat, že Bradavice nikdy nemohou být toto. Opravdický domov.\nSkrz bránu přes zasněženou zahradu pokračovala vyšlapaná cesta.\n„Vypadá to, že sem někdo docela často chodí,“ podotkl Ron.\n„Lidé nikdy nezapomněli,“ řekl Remus. Také se díval směrem k domu, ale ne na něj. Díval se kamsi jinam, do svých vzpomínek.\n„Vzniklo tady skoro poutní místo. Dříve sem chodívali položit květiny vždy o výročí. Od té doby, co Voldemort znovu povstal, sem chodívají neustále. Hledají naději, sílu k boji. Připomínají si, že zlo, které bylo jednou poraženo, se dá porazit znovu. Dokud lidé neztratí odvahu s ním bojovat, postavit se mu stejně, jako to udělali Jamie s Lily, do té doby má svět, jak ho známe, velice slušnou šanci zůstat zachován.“\nHarryho zahřála myšlenka na to, jak lidé ctí jeho mrtvé rodiče. Na druhé straně cítil lítost, že on jim ještě u hrobu nepostál. A také provinění za to, že se o to ani nikdy nezajímal.Třeba o prázdninách mezi prvním a druhým ročníkem, když byl u Weasleyů. Proč je nepožádal, aby ho sem doprovodili? Určitě by mu to neodmítli. Dokonce ještě ani pořádně nehrozilo nebezpečí od Voldemorta a Smrtijedů.\nProstě ho to nikdy nenapadlo, to byla správná odpověď. Dursleyovi neměli ve zvyku chodit na hřbitov. Podle strýce Vernona to nemělo smysl, když byli stejně mrtví. A teta Petunie nikdy neprojevila touhu jít na hřbitov za svými mrtvými blízkými.\nVyšlapaná cestička je vedla až k jeskyni ve skále stranou od domu. Harrymu bylo jasné, že je to hrobka. Tohle tedy rozhodně nebylo to, co čekal. Kdykoli si v duchu představoval hrobku , byla to malá stavba buď z bílého, nebo černého leštěného kamene.\nPřed vstupem do jeskyně byla skála takřka obložena květinami chráněnými kouzly před nepřízní počasí. Ke každé byl připevněn kousek pergamenu. Hermiona se k nim sklonila.\n„Říkám si, jaký museli mít vaši rodiče strach, když věděli, že se blíží smrt. A stejně neustoupili před zlem ani o krok. Snažím se být stejně silná jako oni. Marion.\nHodně štěstí, chlapče. Edward Smith.“\n„Harry, nikdy jsme se nesetkali, ale pamatujte, že ve svém boji nejste sám. Když zavelíte, já i spousta dalších lidí za vámi půjdeme. M. A.“ četl Ron další vzkaz.\nHarrymu ty vzkazy hodně připomínali reakce, které mu před rokem zasílali čtenáři Jinotaje. Jen tu chyběly ty negativní. Bylo příjemné vědět, kolik kouzelníku je na straně dobra. Na druhé straně cítil jejich naději, že to on je zachrání. Ti lidé sem přišli a postáli u jeho rodičů. Harrymu jejich naděje připadala zavazující.\nJakmile vstoupili dovnitř, vzplály na stěnách pochodně. Harry užasl. Bylo to naprosto důstojné místo pro poslední odpočinek. Vnitřek jeskyně byla jedna velká ametystová drúza. Plameny pochodní se odrážely od krystalů v neuvěřitelně nádherných odstínech fialové. Drúza tvořila tři malé výklenky a vypadalo to, že na konci jeskyně jsou schody vedoucí do podzemí pravděpodobně k ostatkům dříve pohřbených Potterů.\nRemus mlčky Harrymu ukázal na výklenek vpravo.\n„To jsou tví rodiče,“ napůl zašeptal, jako by se bál narušit posvátnost toho místa. Harry nejistě postoupil vpřed. Ve výklenku byly dvě sochy vytesané z mléčně bílého kamene. Jeho otec sedící na křesle, jeho matka na otcově klíně. On ji objímal kolem pasu, ona měla jednu ruku kolem jeho krku. Oba se usmívali a dívali se na návštěvníky. Harry klesl na kolena. Díval se do nehybných tváří před sebou. Cítil se zmatený. Tohle nebylo to, na co se připravoval. Sklopil oči. Kousek před sochami, přímo před Harrym, byl malý podstavec s křišťálovou skříňkou. Na jedné sametové podušce tam spočíval svázaný pramen rusých vlasů a zlatý prsten, na druhé dvojče prstenu a kulaté brýle. Harry stěží potlačil vzlyk, který se mu dral do hrdla.\n„Pane Harry?“ Harry se ohlédl pomalu, jako ve snách. Jeho přátelé rychle sahali po hůlkách. Ve vchodu do jeskyně stáli čtyři domácí skřítci. Měli na sobě tlustá pletená ponča ze zářivě žluté vlny s velkým fialovým okem na hrudi. Jeden ze skřítků nebyl tak velký jako ostatní, zřejmě byl ještě velice mladý. Další byl naopak již shrbený věkem, kůži měl bělavou, jakoby ho překryly pavučiny.\n„Pane Harry,“ opakoval starý skřítek skřípavým hláskem, když se kulhavým krokem pomalu blížil k Harrymu. Jeho oči veliké jako tenisáky se leskly slzami.\n„Vally se bál, že už se nesetká se synem dobrého pana Jamese a jeho milé paní. Že se naplní jeho čas dřív, než dospějete a vrátíte se domů.“ Skřítek stanul před klečícím Harrym. Takhle byli oba stejně vysocí.\n„Vally je moc rád, že se mýlil,“ dodal skřítek. Natáhl ruku k Harrymu, aby se lehce dotkl jeho tváře. Tvář měl plnou nevěřícného úžasu a štěstí. Pak se z ničeho nic pověsil Harrymu kolem krku a vzlykal s tváří zabořenou do jeho kabátu. Jako by to byl signál pro ostatní skřítky, najednou Harryho objímala čtyři drobná tělíčka. Malé ruce mu přejížděly po těle, jako by se ujišťovaly, že je v jednom kuse.\nKdyž se Harry trochu vzpamatoval, v mírných obavách zvedl oči k Hermioně. Ale ta se jen usmívala, oči se jí podezřele třpytily. Tito skřítci mohli být majetkem Potterů, ale se svými pány měli očividně hezký vztah. Harrymu se z toho vědomí nesmírně ulevilo. Když slyšel o tom, že má nějaké skřítky, bál se, jestli se k nim jeho otec nechoval stejně jako ke Snapeovi v jeho vzpomínce, stejně jako... jako Malfoy.\nNajednou ho přemohly pocity. Klečel tam na podlaze u sousoší svých rodičů, objímal Vallyho a plakal stejně jako on. Cítil, jak mu Hermiona s tichou podporou omotala jednu ruku kolem jeho pasu, druhou kolem Vallyho a hlavu s tváří Larrisy si položila na Harryho rameno. Ron je svými dlouhými pažemi objal všechny dohromady, zatímco Remus poodešel zdánlivě zkontrolovat vchod do jeskyně, zda-li se neblíží někdo další, ve skutečnosti jim však chtěl dát trochu soukromí.\nHarry vyplakával všechen smutek po rodičích smíchaný s hořkosladkou návštěvou místa jejich posledního odpočinku a svého domova, na nějž si nepamatoval. Vždycky věděl, že jeho život s rodiči by byl úplně jiný než vyrůstání u Dursleyových. Věděl to ještě předtím, než mu Hagrid předal dopis z Bradavic. Ale rozumově něco chápat, neznamenalo umět si to představit. Když teď ale viděl štěstí skřítků ze setkání, cítil, že stejně vřelé by bylo jejich přivítání každý návrat domů na prázdniny. A uvítání od jeho rodičů by bylo ještě láskyplnější. Tváří v tvář tomuto prozření se náhle cítil stejně, jako by o svou rodinu přišel právě teď. O všechna pohlazení a objetí, o všechnu tu lásku, kterou měl dostávat plnou měrou posledních patnáct let, kdyby nebyl osud tak krutý.\n* Drúza je shluk krystalů vytvářejících uvnitř volný prostor. Ve fotogalerii je malá ukázka.\nPoznámka: Vím, že některým čtenářům vadí, když Harry zdědí podobné sídlo, ale já to považuji za mnohem pravděpodobnější, než že by Potterovi žili v obyčejném mudlovském domečku. Pořád se říká, jak jsou Potterové starý čistokrevný rod (dokud si James nevzal Lily). Trezor také vypovídá něco o jejich životní úrovni, a pak bác ho – obyčejný domek?\nNáhledy fotografií ze složky 25: Výlet za hranice všedních dnů\n(sisi, 28. 5. 2016 19:46)\nzaprvé jsem chtěla moc poděkovat za tuto krásnou povídku. Líbí se mi, že tu Hermiona pročítá legendy, pohádky a báje. Že si rozšiřují obzory o další vědomosti, mají nové předměty a překvapivě dobrý přístup učitelů.\nV této kapitole je úžasně dojemná scéna, nejen přímo v drúze. Už jenom, to jak přichází do čarovné vesničky, městečka. jak patetický pocit plný zvláštního smutku to je, když Harry přichází domů.\n(vita, 22. 9. 2012 16:30)\nsuper kapitola jsem zvědav na pokračování\ndalší díl !\n(Yendazaky, 4. 9. 2012 23:02)\ndíky za další díl, zase sem se vrátil a vidim další díl k počtení . )\npopisky místa kde magicky nadané rodiny žijí jsou skvělé!\n(Odetta, 18. 8. 2012 14:19)\nNaše nejdražší Luno, přeji ti všechno nejlepší, hodně dlouhých kapitol, úspěšných povídek a spokojených čtenářů.. A v neposlední řadě kapku toho zdraví ;)\n(Luna, 18. 8. 2012 15:52)\nDěkuju moc za přání :-) Povzbuzení se vždycky hodí.\n(Narf, 16. 8. 2012 12:38)\nNo zakonitosti su tu fakt pekne premyslene. Mne sa paci myslienka ze by Harry zdedil pekne sidlo. A ten koniec s tymi milimi skriatkami bol najlepsi. Snad sa dockam aj dalsej kapitolky :D\n(angley, 14. 8. 2012 21:53)\nÚžasná kapitola, píšeš čím dál tím líp. Moc se mi líbí ta popisnost a akční scény mi nevadí, při čtení je spíš přeskakuji. Nápad se síldem Potterů je pěkný a realističtější. Tušíš přibližně kolik kapitol by měla tahle povídka mít?\n(ElisWolf, 13. 8. 2012 21:57)\nNo tohle bylo velmi krásné čekání na kapitolu. Máš moc hezky promyšlené věci a jak doufám tak povídka bude hodně dlouhá jen je škoda že to přidávání kapitol trvá docela dlouho.\n(grinch, 13. 8. 2012 9:48)\nCo napsat? Skvělá odpočinková kapitola, s řadou zajímavostí :)\n(Káťa, 9. 8. 2012 15:42)\nNo, lidičky. Řekněte mi, dá se tomuhle dílu něco vyčítat? Rozhodně ne. Tvá představa rodinných sídel je skvělá. Skutečně je divný rozdíl mezi trezorem a mini rodinným domkem, když měl být rod Potterů tak vážený. A velmi se mi líbí tvoji Araseni. Jak je možné, že nikdy nikoho (kromě tebe) nenapadla potřeba "pohřebáků"?\n(Radek, 8. 8. 2012 15:38)\nV příručce pro začínající spisovatele jsem se dočetl, že se má v příběhu udržovat napětí, aby čtenáři neutekli. Jak pravdivé! Jsem napjat, co se dalšího děje týče.\nOhledně (ne)dostatku komentářů... To je, řekl bych, tím, že nikdo o těchto stránkách neví. I já jsem to tu našel spíše nedopatřením než úmyslem.\nV předchozích kapitolách byla autorkou vyjádřena touha opravovat pravopisné chyby. Osobně jsem zaznamenal chybu ve slově „Adavou” místo „Avadou” v posledním řádku dlouhého odstavce, asi ve čtvrtině kapitoly. Také jsem někde u konce našel špatný infinitiv, ale nepamatuji se, kde přesně.\nPopisnost mi ve fanfiction nevadí. V tomto ohledu je právě tato povídka originální. Díky popisnosti se mi to zdá i reálnější.\n(Luna, 8. 8. 2012 21:25)\nNikdo o nich neví? Slyšíte to všichni, že? Tak hezky rozšiřujte ;-)\nTu příručku bych si docela ráda přečetla. Já akorát kdysi četla jakýsi socialistiský škvár, který tvrdil, že je důležité, aby ve jménech ženy bylo hodně samohlásek a aby hlavní hrdinka měla oči mandlového tvaru.\n(Radek, 9. 8. 2012 10:57)\nTa kniha se jmenovala Tvůrčí psaní. Bylo tam toho teda hodně o tom, jak psát do časopisů, různé recenze, apod. Pár stránek se nicméně zabývalo tím, jak vytvořit dobrý příběh. V případě tohoto díla by to ale asi bylo nošení dříví do lesa :) .\nPokud jde o ty komentáře, tak by nejvíce pomohlo, a tím jsem přesvědčen, přeložení celého díla do angličtiny a uveřejnění do známých archivů, např. fanfiction.net. Pak by si to mohla přečíst většina lidí na světě a nejen obyvatelé naší pidizemičky.\n(Odetta, 8. 8. 2012 21:41)\nPodíl na chybách mám spíš já, jako nezodpovědná beta. Mrzí mě to, dost.. :/ Jenže ten Word podtrhává všechny cizí slova, tak to nějak splyne.. :D Příště si dám větší pozor, slibuju :))\n(Mája, 9. 8. 2012 9:59)\nZajímavá kapitola. Tvá představa Godrikova dolu a kouzelnických sousedů Potterových se tedy naprosto liší od mé vlastní představy, ale rozhodně je zajímavá. Nekromanty máš také hezky promyšlené (a taky úplně jinak než já) :-D Co se týká Harryho dědictví, tak s tebou naprosto souhlasím.\nBudu moc ráda, když u mě na stránkách upozorníš na novou kapitolu, alespoň mi neunikne, jako jindy :-D Běžně kontroluji jen tak jednou týdně, jestli něco nepřibylo...\nA ještě jedna technická: Jak vysvětluješ dědičnost nekromancie tak zmiňuješ METAMORFOMAGII.... Tonksová je metamorfomág... (http://cs.wikipedia.org/wiki/Metamorfom%C3%A1g)\n(Arwenka, 9. 8. 2012 9:21)\nMoc pěkně píšeš, jsem ráda za pokračování. Obdivuji tvou délku kapitol i návaznost. Vím, jak je to těžké, protože i já sama píši. Souhlasím s tebou, že je blbost, aby rod Potterů bydlel někdě v chatičce. Těším se už teď na další kapitolku...\ntoto je povinný nadpis komentáře ;-), úplně zbytečný ;-)\n(Jirka, 9. 8. 2012 3:44)\nSouhlasím s tebou úplně, co se Harryho sídla týče. Tvůj pohled na věc dává docela smysl. Jen mi z toho tak nějak víc vyniká, jak se vlastně o Harryho celý ty roky nikdo doopravdy pořádně nestaral.\nJinak příběh je výbornej, jestli se ti zdá komentů málo, zkus nějak šířit odkazy na svou stránku. Myslím ale že je normální, že takovej blog jako tohle nemá prostě nějak obrovskou návštěvnost. A kdo hledá pěknbý čtení, ten si tě najde.\nPíšeš moc pěkně, díky :-).\n(Lachim, 8. 8. 2012 20:55)\nNádhera. Vůbec nevadí, když něco přidáš jednou za čas, obzvlášť, když to je takhle povedené. Přečtení každé nové kapitoly ve mně vyvolává je jedinou myšlenku. Kam se na tebe hrabu!\n(Luna, 8. 8. 2012 21:23)\nDíky za chválu, celá se červenám =)


MICHAL OTO KRÁL - rejstříky, události | Kurzy.cz\nMICHAL OTO KRÁL - rejstříky, události\nZde najdete přehled osob se jménem MICHAL OTO KRÁL v České republice.\nStatistické údaje o jméně Oto Kral v rejstřících\nV existujících společnostech jsou zapsané 3 různé osoby. Jméno bylo nebo je zapsáno ve 4 existujících společnostech a má celkem 8 aktuálních záznamů a celkem 7 historických záznamů. Jméno bylo zapsáno v 1 zaniklé společnosti.\nJméno Oto Kral není zapsáno v živnostenském rejstříku.\nMICHAL OTO KRÁL - firmy, obchodní rejstřík, živnostníci, živnostenský rejstřík *\n1. Oto Král\n2. MICHAL OTO KRÁL\n3. Oto Král\nDetaily MICHAL OTO KRÁL - firmy, obchodní rejstřík, živnostníci:\n1. Oto Král , Benátky nad Jizerou\nVíce o Oto Král Benátky nad Jizerou\nZaniklý subjekt: 10.10.2009 29.9.1994\nMáchova 802, Mladá Boleslav II, 293 01 Mladá Boleslav 18.7.2014\nMáchova 802, Mladá Boleslav II, 293 01 Mladá Boleslav 29.12.2000\nMáchova 802, Mladá Boleslav II, 293 01 Mladá Boleslav 7.5.2010\nPickova 434, Benátky nad Jizerou I, 294 71 Benátky nad Jizerou 25.6.2014\nPickova 434, Benátky nad Jizerou I, 294 71 Benátky nad Jizerou 15.5.2012\nOto Král Benátky nad Jizerou, má v obchodním rejstříku propojení na 3 firmy. pouze aktuální záznamy\nOto Král Benátky nad Jizerou - události, poslední změny v rejstřících\n18.7.2014 Zapsán(-a) jako společník s vkladem , vklad: 150 000,-Kč, podíl: 75 % (OK BOX s.r.o.)\n2. MICHAL OTO KRÁL , Praha\nVíce o MICHAL OTO KRÁL Praha\nKe Splavu 191/10, Újezd u Průhonic, 149 00 Praha 2.6.2016\nKe Splavu 191/10, Újezd u Průhonic, 149 00 Praha 28.12.2011\nMICHAL OTO KRÁL Praha, má v obchodním rejstříku propojení na 1 firmu.\n3. Oto Král , okres Třebíč\nVíce o Oto Král okres Třebíč\nChudenická 1059/30, Hostivař, 102 00 Praha 7.8.2018\nChudenická 1059/30, Hostivař, 102 00 Praha 5.2.2013\nChudenická 1059/30, Hostivař, 102 00 Praha 15.2.2013\nOto Král okres Třebíč, má v obchodním rejstříku propojení na 1 firmu. pouze aktuální záznamy\nOto Král okres Třebíč - události, poslední změny v rejstřících\n7.8.2018 Zapsán(-a) jako společník s vkladem , vklad: 200 000,-Kč, podíl: 100 % (Rift s.r.o.)\n7.8.2018 Vymazán(-a) jako společník s vkladem (Rift s.r.o.)\nSouhrnné informace ke jménu "MICHAL OTO KRÁL"\nTato stránka obsahuje informace o osobách se jménem MICHAL OTO KRÁL, které jsou uvedeny ve veřejných rejstřících a jsou tedy ze zákona veřejné*. Evidujeme 3 osoby jménem MICHAL OTO KRÁL, které působí a působily v 5 společnostech a jsou zapsány v obchodním rejstříku.\nKurzy.cz > Obchodní rejstřík > MICHAL OTO KRÁL\npátek 3.9.2021 20:56:02


S rafťáky na Vltavě máme společné akorát to pivo. To si oni dají už v lodi a my až večer na břehu, říká Ondřej Pinkava, mistr světa v raftingu | Sport | Budějcká Drbna - zprávy z Českých Budějovic a jižních Čech\nS rafťáky na Vltavě máme společné akorát to pivo. To si oni dají už v lodi a my až večer na břehu, říká Ondřej Pinkava, mistr světa v raftingu\nčtvrtek, 6. prosince 2018, 14:35\nČeský tým ovládl mistrovství světa v raftingu a přivezl v listopadu z Argentiny hned čtyři medaile. Člen čtyřčlenné posádky je i Ondřej Pinkava. Nejen že je jedním z nejlepších světových raftařů, je to ale také rodilý Budějčák. Nyní se svým týmem TR Hiko soutěží ve World Paddle Awards. Podpořit hlasem je můžete i vy.\nNa mistrovsví světa v raftingu jste zaznamenali ohromný úspěch. Jak takové mistrovství vůbec probíhá, v jakých kategoriích se závodí?\nZávodí se ve čtyřech kategoriích. Nejprve sprint, to je krátká trať, která se jede do dvou minut. Dále disciplína head to head, ve které jedou dvě lodě současně. Často do sebe narážejí a chtějí si pro sebe získat co nejlepší stopu. Poté je tu ještě slalom a nakonec i sjezd, který trvá nějakých 50 minut. Ve sprintu jsme letos v Argentině byli třetí, v head to head a sjezdu jsme byli druzí, slalom jsme vyhráli. Navíc se nám povedlo ovládnou celou sérii za výsledky ve všech disciplínách dohromady.\nJak se člověk dostane k závodění na raftu, který je pro mnoho lidí spíše takový gauč při sjíždění Vltavy?\nJá jsem měl k vodě vždycky blízko. Začínal jsem v deseti letech jako vodní slalomář. Potom se ale měnila pravidla, lodě se zkracovaly a moje postava už nebyla na menší lodě stavěná. Tak jsem zkrátka přešel na raft, který mě uveze.\nMá vůbec něco společného sjíždění Vltavy na raftu s raftingem, který provozujete vy?\nNemají společného opravdu skoro nic. Možná to pivo, které si vodáci dají už na lodi a my až večer na břehu.\nJak vypadá sezóna raftaře?\nSezóna začíná už někdy v březnu, kdy se jedou nominační závody, v létě potom jezdíme seriály různých závodů. Během nich se také nominujeme zahraniční závody, jako například právě na mistrovství světa.\nV zimě musí být ale možnosti na přípravu dost omezené…\nV zimě pouze vyměníme skupenství vody a jezdíme na běžky, hrajeme hokej. Všichni z týmu za sebou máme kariéry v různých reprezentačních týmech, takže pádlovat už umíme. Jde především o to, abychom si udrželi fyzičku. Všichni navíc chodíme do práce, takže trénujeme tak, jak nám čas dovolí. Náš tým se skládá z lidí z různých koutů republiky, takže se každý připravuje sám a scházíme se před závody, kdy už trénujeme spolu.\nKdyž každý z vás trénuje zvlášť, nehledá se někdy motivace k tréninku těžko?\nJá s tím problém rozhodně nemám. Od roku 2010 jsme se několikrát umístili na mistrovství světa na stupních vítězů a nyní jsme vyhráli poprvé celkový seriál. Motivace vítězství obhájit je velká.\nTakže motivaci žene touha po medaili.\nPřesně, motivaci posiluje touha po úspěchu. Závody jsou navíc v pěkných destinacích, takže nás motivuje i zážitek z cestování.\nMluvil jste o tom, že tréninky musíte podřizovat práci. Znamená to, že se raftingem v Česku nedá uživit?\nV současnosti se jím uživit nedá. Jediné profesionální týmy mají v Brazílii a Japonsku.\nPokud vím, rafting není olympijský sport.\nNení. Snahy dostat rafting na olympiádu jsou, nyní se část federace odštěpila a chtěla by ho na olympiádu dostat, druhá část federace zastává názor, že rafting by měl zůstat přírodním sportem a jezdit se na přírodních řekách. Kdyby byl rafting olympijský sport, musel by se přesunout z významné části na kanály.\nOlympiáda by rozhodně rafting neskutečně zvedla, po sportovní stránce i v povědomí lidí. Z hlediska cestovatelského je ale lepší, když se rafting drží mimo olympijský shon. Momentálně jsem pro to, aby zůstal mimo olympiády.\nJako český tým se ale asi tréninku na kanálech stejně nevyhnete.\nZrovna na mistrovství světa v Argentině jsme trénovali tady v Budějovicích a na kanále v pražské Tróji. Kanály mají oproti českým řekám výhodu v tom, že je v nich voda po celý rok. Když si chceme sjet těžší a delší řeku, musíme vyjet do Rakouska.\nVnímáte to jako handicap?\nVětšinou se řeky dají nějak nahradit, jako handicap to nevnímám. Češi vynikají ve slalomech a sprintech, které se trénují právě na kanálech.\nJakou máte v Česku konkurenci?\nDříve bylo v Čechách až 80 posádek, což činí nějakých tři sta lidí, kteří se věnovali závodně raftingu. Poslední dobou se to číslo trochu snížilo, nicméně stále máme tři nebo čtyři posádky na světové úrovni. Na mistrovství světa může startovat jen jedna posádka z každé země. Celou sezónu se jede seriál českých pohárů, kde se na mistrovství kvalifikujeme. A nominace musí být podložená výsledky, takže si nemůžeme dovolit nějaký závod vypustit.\nNa mistrovství jste ale jako nejlepší česká sestava odjeli vy. Co z vás činí tak dobrý tým?\nDůležitá je chemie. Trávíme spolu spoustu času, dohromady dva měsíce v roce. Kdyby to mezi námi nefungovalo, tým by se dříve nebo později rozpadl. Navíc se už známe nějakých dvacet, třicet let a víme, co od sebe můžeme čekat.\nWORLD PADDLE AWARDS: Hlasujte pro Team TR Hiko\nJe mistrovství světa v raftingu ta nejvyšší meta?\nMomentálně ano. Nejvyšší meta je vyhrát všechny disciplíny na mistrovství světa, což se ještě v kategorii R4, tedy na raftu pro čtyři, nikomu nepovedlo.\nJak byste popsal atmosféru při závodě?\nPři závodě samotném nic moc nevnímám. Poslouchám vodu, kolegy a nevím, co se děje okolo. My už se ale známe tak dlouho, že už spolu ani příliš komunikovat nemusíme. Říkáme si instrukce pouze v případě, že nastane nějaká neočekávaná situace, což se děje například při té disciplíně head to head. V head to head se každý tým chová jinak, například Chilani jsou velmi kontaktní a snaží se na útočit a vytlačit vás z ideální stopy, Japonci naopak nikdy do fyzického kontaktu nejdou.\nKdyž během závodu nic okolo nevnímáte, tak se asi nepotýkáte ani s nervozitou.\nBěhem závodu vůbec ne. Před startem ji trochu pociťuji, ale vždy to nějak rozdýchám a dál o tom nepřemýšlím. Trochu je to i tím, že už máme všichni děti, práci a víme, že hlavní priorita života je někde jinde. Dříve to bylo jiné, byl jsem zaměstnanec Dukly a sport mě živil, takže jsem býval nervóznější. Dnes už jde především o to, abychom si to všichni užili.\nNa jaký zážitek vzpomínáte jako na nejextrémnější?\nVelký zážitek jsem si odvezl z Nepálu, kde jsme sjížděli čtrnáct dní řeku, která se nacházela úplně mimo civilizaci. Začínali jsme ve tří tisíc metrech nad mořem a sjížděli až do dvou set metrů. Všechno jsme si vezli s sebou a často jsme museli lézt po skalách s kajakem na zádech, protože řeka byla zablokovaná. V těch chvílích jsem se mnohdy i bál. Kdyby se tam člověku něco stalo, musí nejmíň čtyři dny čekat, než se dostane k nejbližší pomoci. A kdyby vypadl z lodi, proud ho kilometry nepustí ke břehu. Naštěstí jsem se ale s ničím takovým potýkat nemusel.\nAutoři Kamila Fořtová | Foto worldpaddleawards.com\nŠtítky Budějce, rafting, sport, Ondřej Pinkava, rozhovor


Best of British cars – Jaguar Land Rover Ostrava ve zcela novém centru | Autoperiskop.cz – Výjimečný pohled na auta\nTento měsíc – v únoru 2016 se uskutečnilo slavnostní otevření centra, prvního svého druhu ve střední a východní Evropě.\nV lednu roku 2015 byl v Ostravě Kunčičkách položen základní kámen\n– nového centra Best of British cars – Jaguar Land Rover Ostrava. Byť se tak stalo doslova na zelené louce, platí v tomto případě takřka přesně do roka a do dne.\n„Do prosince 2015 sídlila společnost na ulici Rudná v Ostravě,\n– v prostorách se rovněž nacházelo servisní zázemí. V ulici Hornopolní pak probíhal prodej vozů,“ říká jednatel ing. David Kiša s tím, že s rozvojem společnosti byla s postupem času v čím dál, tím větší míře zřejmá nezbytnost spojení servisu i prodeje do jedné budovy odpovídající tradici obou značek. „Jednalo se o výzvu a výzvy máme rádi. I když víme, že konečné slovo má vždy zákazník, od počátku jsme věděli, že jsme se vydali a postupujeme správným směrem. Zákazníci kvitují především výrazné navýšení jejich komfortu a příjezd do centra, který již není spojen s proplétáním se sítí křižovatek. Sídlíme totiž jen 300 metrů od důležité silnice spojující Ostravu s Havířovem“.\nCo se nabídky týče, na showroomu je vystaveno 14 aut\n– obě značky mají rovnocenné početní zastoupení. Před salonem je pak připraven k vyzkoušení minimálně jeden vůz od každého modelu. Průměrně je v nabídce cca 60 aut, které jsou buď v prostorách centra, nebo na cestě z Anglie. „Skladové vozy jsou pochopitelně k dispozici ihned. V případě, že si zákazník vybere auto tzv. do výroby a objedná si vůz dle vlastních požadavků, se dodací lhůty pohybují v rozmezí od tří do šesti měsíců,“ říká ing. Kiša\nKromě toho má rovněž ing. Kiša jasno v tom, že prodejem nic nekončí\n– ale teprve začíná a zatímco první auto prodá prodejce, prodej druhého jde za poprodejními službami. Za účelem utužení vazeb proto jeho společnost pořádá pro zákazníky výlety za anglickým fotbalem, lyžování v Alpách, golfové turnaje a další. „Postupem času se ze zákazníků stávají naši přátelé, kteří se k nám rádi vrací a mají zájem s námi trávit svůj volný čas. Co víc si může obchodník přát,“ pokládá řečnickou otázku na závěr.\nBudeme se těšit na Vaši návštěvu a rádi se Vám budeme věnovat při prohlídce našich nových prostor !\n(foto: Best of British cars)