2620 Mon 14 May LESSON Please visit: http://sarvajan.ambedkar.org Translate this Google Translation in your mother tongue using https://translate.google.com That is your LESSON From: Analytic Insight Net - FREE Online Tipiṭaka Research and Practice University and related NEWS through http://sarvajan.ambedkar.org in\n105 CLASSICAL LANGUAGES Email: buddhasaid2us@gmail.com 23) Classical English,18) Classical Corsican-Corsa Corsicana,19) Classical Croatian-Klasična hrvatska,20) Classical Czech-Klasická čeština,21) Classical Danish-Klassisk dansk,22) Classical Dutch-Klassiek Nederlands,24) Classical Esperanto-Klasika Esperanto,\n2620 Mon 14 May LESSON\n18) Classical Corsican-Corsa Corsicana,19) Classical Croatian-Klasična hrvatska,20) Classical Czech-Klasická čeština,21) Classical Danish-Klassisk dansk,22) Classical Dutch-Klassiek Nederlands,24) Classical Esperanto-Klasika Esperanto,\n2620 lun 14 maghju LESSON\nTraduce sta traduzioni di Google in a vostra lingua materna\nEccu a vostra LESSON\nAnalíticas de seriata Net - GRATUITU Online Tipiṭaka Research and\nPráctica Università è articuli novi à http://sarvajan.ambedkar.org in\n105 CLASSIC LANGUAGES\nE parolle di u Boudou\nL’Origine di u Pali Canon\nsuppose un monacu eranu dicinu:” Amichi, sintinu è ha ricevutu questu\nda i mo labbre di u Signore: questu hè u Dhamma, questu hè a disciplina,\nquestu hè l’insignamentu di u maestru “, è, postu, nun si voli nuddu o\nnuddu, parolle. Dopu,\nsenza appruvà o disapproving, i so parolle è l’espressioni anu\ndettagliato è paragunate cù i Suttas è riviseghjani à a luce di a\ni so, nantu à tali paragione è a rivista, si trovanu per micca cunfurmà\nà u Suttas o a disciplina, a cunclusione si deve esse: “Sè sicuru,\nquestu hè micca a parolla di u Bouddha, hè stata capata da stu monacu”, è\na materia hè riittatu. Ma quandu nantu à sti paragini è rivista sò stati trovanu cumplessu di\nu Suttas o a disciplina, a cunclusione si deverà esse “Affirmate chì\nquestu hè a parolla di u Bouddhi, hè statu bè scrittu da stu monacu”.\n- DN 16 Mahāparinibbāna Sutta - U Grandi Passante, i Last Days di u Bouddha\nI prugetti autentichi di Gotama u Budditu sò stati priservati è trasmessi à noi è sò stati trovi in u Tipiṭaka. A parolla Pāli, “Tipiṭaka”, significa literalmente “e trè canzone” (ti = trè + piṭaka = cullezzione di scripture). Tuttu l’insignamenti di u Buddu hè divisu in trè parte.\n1. A prima parte hè cunnisciuta cum’è Vinaya Piṭaka è cuntene tutte e\nrègule chì Bouddhianu stinnilica per i monumenti è i monumenti.\n2. A seconda parte hè chjamata Suttaṅta Piṭaka è cuntene i discorsi.\n3. A terza parte hè cunnisciuta com’è l’Abhidhamma Piṭaka è comprende l’insignamentu psicoetique di u Buddu.\ncugnumatu, chì quandu u Budeu hà datu un discorsu à i so discìpuli\nordineci, o seguitori di lazzie o prescritte un regnu monasticu in u\ncursu di u ministeru di quaranta quaranta annu, quiddi di i so monumenti\ndedicati è anziani, u presentu prisentanu immediatamenti i so\ninsignamenti parolla per una parolla à a memoria. Cusì i paroli di Buddu sò stati cunservati accurati è eranu in u cursu degnu di passà veramente da u maestru à u pupulari. Unipo\ndi i monaci chì anu avutu chì u Buddha pridiche in persona eranu\nArahants, è cusì per definizione, «pures» da a passione, a malignità è\nl’intrigu, è per quessa, era sensu dubientu di qualcosa, perfettamenti\nli paroli di Budda. Cusì hà dichjaratu chì l’insignamentu di u Buddu seranu cunservate fiducive per a posterità.\nsti monaci dedicati chì ùn anu micca bisognu di l’Aglabbita, ma avianu\nrighjuntu i primi trè pezzi di sainthood è pussedianu recitanti poderosu\nè ricenti pudianu ancu chjamà à a moverie à a parolla ciò chì u\nBouddhianu avia pridicatu è cusì puderia esse custodi di l’insignamentu\ndi u Buddu. Unu monacu era Ànanda, l’attore sceltu è cumpagnu custanti di u Bouddha durante l’ultimi veinticinti anni di a so vita. Ānanda era assai intelligente è dotore cù a capacità di ricurdà ciò chì avia intesu. In\nverità, era u so scrivanu espressu chì u Buddhistanu sempre cunnesse\ntutti i so discours à ellu è ancu era ancu una Arahanta hà apposta à a\nmemoria di parola per tutta i sermoni di u Buddu è quandu hà urdinatu à i\nmonjos, a mohje è i so seguici stati. I travagli sali di sti frutti dotati è dedicati facenu possibbili per u\nDhamma è Vinaya, cum’è l’insignate da u Budda per esse cunservatu in u\nso statu originale.\nPāli Tipiṭaka è a so letteratura alleanza in u risultatu di u scupertu\ndi u Buda di u caminu noble è liberatore di u Dhamma puru. Sta strada permette à tutti quelli chì seguitaranu da guidà una vita tranquilla è felice. Infatti,\nin questu ghjornu è età sò furtunati d’avè i studii autentichi di u\nBuddu priservatu per i ghjinirazioni futuri à traversu l’esforzii\nconscienti è concerti di i so discìpuli urdinatu à traversu l’età. U\nBudditu avia detta à i so discìpuli chì quandu ùn era più entre elli,\nch’ellu era essinziu chì u Saṅgha puderebbenu esse ghjustificati per u\nscopu di ricerete di recite à u Dhamma, pricisamenti cum’è avia\nu cumpletu cù sta struzzioni i primi Elders hà degutuammi cunsigliu è\nurdinatu sistematicamenti tutti i discorsi di u Buddu è e regule\nmonastice è fede recitattu in fugliale per parolle in cuncerta.\nI prugetti cuntenuti in u Tipiṭaka sò ancu cunnisciuti cum’è a Duttine di l’Ancien [Theravāda]. Sti\ndiscorsi si numaru parechji cintunari è sò sempre riciteva parulla per\nuna parulla sempre chì u Primu Cunzigu era cunvucatu. Doppu,\navè parechji cunciliati sò stati chjamati parechji razze, ma à ognunu\ndi elli tuttu u corpu di l’insignamentu di u Buddha hè sempri ricitatu\nda i participanti Saṅgha, in cuncerta è palora per a parolla. U\nprimu cunzigghiu duranti trè mesi dopu a realizazione di u Budda di\nMahāparinibbāṇa è seguita da cinque più, duie de quali eranu cunvucati\nin i seculu XIX è XX. Questi\nrecitatori coletti chì anu realizatu da i monichi in tutti queste\ncunghjunta di Dhamma sò cunnisciuti com’è “Dhamma Saṅgītis”, u Dhamma\ncusì designatu per u precedente stabilitu à u Primu Cunzigghiu di\nDhamma, quandu tutti i Teachings eranu recitati prima di un Ancien di u\nSaṅgha è da quì chantedemu novu in u coru per tutti i monumenti chì\nassistenu in l’assemblea. A\nricitazioni hè stata ghjudicata stata autentica, quandu è quandu solu,\nera statu appruvata unanimamente da i membri di u Cunsigliu. Hè ciò chì seguita hè una storia breve di i Seis Conspaggi.\nU Primu Cunzigghiu\nU rei Ajātasattu hà patronu u Primu Cunzigghiu. Fu cunvucatu in 544 B.C. in a cattana Sattapaġī situatu fora Rājagaha trè mesi dopu chì u Bouddhi era fughjitu. Un cuntenutu detallatu di sta reunione storica pò esse truvata in u Cūllavagga di u Vinaya Piṭaka. Sicondu\nstu registru l’incidentu chì hà urganizatu à l’Ancien Mahākassapa per\nchjamà questa retammera era u so sintendi un disprezzu riguardu à a\nregula rigulata di a vita per i monaci. Questu hè chì successu. U\nmonicu Subhadda, un anticu barberu, chì avia urdinatu à a fini di a\nvita, avendu sèntu chì u Bouddhà avia annunziatu, esprimiu u so\nresentimentu per avè à mantene tutte e reguli per i monumenti stabiliti\nda u Bouddha. Parechji monumenti scunciavanu u passatu di u Bouddhistu è sò stati troppu in folla. In ogni casu, l’anzianu Mahākassapa sintì parlà di Subhadda: “Eppo u vostru Reverenzi, ùn aghju micca, Ùn pienghje micca. Serebbe salvatu di questa grande recluse (u Bouddha). Forse\nturmudine quandu ellu disse: “Questu hè permessu à voi, questu ùn hè\nmicca permessu”, ma avemu da pudemu fà cum’è noi, è ùn avemu micca\nbisognu di fà ciò chì no vulete “. Mahākassapa\nstava alarme da a so rimarche è teme chì u Dhamma è a Vinaya puderia\nesse currutti è micca per surviglià intactu se altri monks anu da esse\ncumportanu cum’è Subhadda è l’interprete a Dhamma è a regula Vinaya\ncum’elli piacìanu. Per evitari avè dicisu chì u Dhamma deve esse cunservatu è prutettu. Per questu finali dopu avè ottinutu l’aprovazione di Saṅgha, chjamò à cunsigliu cinque centu aranciu. Ānanda era da esse ingressu in questu sempre chì hà assicutatu Cumunità di u tempu chì u cunzigghiu cunghjuntatu. Cù l’Elder Mahākassapa preselite, i cinque centu monks d’Arahant fughjenu in u cunsigliu durante a staghje in chiuvuli. U\nprimu Mahākassapa hà dettu à dumandà u primu espertu di u Vinaya di u\nghjornu, Venerable Upāli nantu à particulars di u regnu monasticu. Stu fruttu era bellu qualificatu per a cumpagnia cum’è u Bouddhale avia amparatu cù tutta a vinaya stessu. Prima\ndi tutte l’Elder Mahākassapa hà dumandatu in modu specificu di a reta\ndi u primu offisu [pārājika], à riguardientiu à u sughjettu,\nl’occasioni, l’individuu introdutore, a proclamazione, a repetizione di a\nproclamazione, l’offisa è u casu di no- offisa. Upāli detti risposti infurmati è risposti adequati è i so rilevamenti scontri cù l’appruvazione unanima di u prisidenti Saṅgha. Cusì a Vinaya hè statu appiicata formalment.\nL’Elder Mahākassapa hà turnatu l’attinzioni à l’Ananda in virtù di a so respetavule in tutti questi cunnessi cù u Dhamma. Happily, a notte prima di u Cunsigliu era di scuntrari, Ānanda avia cumpurtatu Arahantship è hà ingressu à u Cunsigliu. L’anzianu\nMahākassapa, per quessa, hà sappiutu à dumandassi solu cù a fiducia\nassicurata à u Dhamma cun riferimentu specifice à i sermoni di u Buddu. Questa\ninterrugazioni à u Dhamma circaru di verificà u locu induve tutti i\ndiscorsi foru priaccaduti è a persona à quale anu avutu indirizzatu. Ānanda,\naiutata da a so memòria propria di parola, hà capaci di risponde\nveramente è cusì i Discorsi fubbe l’accunsentu unanimu di u Saṅgha. U\nPrimu Cunsigliu hà dettu ancu u segnu ufficiali di l’aprovazione per u\npezzu di u capitulu nantu à e rigioni minori è minimi, è l’appruvazioni\nper u so rispettu. Hà\npigliatu i mondi di sette mesi per recite à u cumpletu di a Vinaya è di\nu Dhamma è quelli cuncerti sò suffrienu cun bè ricordi cuntinuaru tuttu\nciò chì era ricitatu. Stu\nstoricu cunsigliu vinni per esse cunnisciutu cum’è Paācasatika per chì\ncincucentu centu assulitista di Aramania anu participatu in questu.\nU Secunnu Cunzigghiu\nSecunnu Cunzigghiu vinni chjamatu centu anni dopu à u Parinibbanu di u\nBuddi per pudè mette in una disputa seriosa nantu à i «deci punti». Questa hè una referenza à certi monumenti chì sprimendu di deci reguli minuri. foru datu a:\n1. Salvà sal in un corne.\n2. Alimentazione dopu à a meziornu.\n3. Dile una volta è vultà dopu à un paese per limosna.\n4. Apertura di u Cerimoniu Uposatha cun monaci chì hà abbitatu in a listessa località.\n5. Cumprenda atti ufficiale quan l’assemblea era incompleta.\n6. Dopu una certa pratica perchè era fatta da u tutore o di u maestru.\n7. Sotturisce u latti à leggeru dopu avè u migliu à a migliurà.\n8. Cumprà a bassa putenza prima chì era fermentatu.\n9. Usendu una rugita chì ùn era micca u bonu grandu.\n10. Usannu l’oru è l’argentu.\nso misdeeds addiventanu un problema è causò a maiò contruversia quant’è\na rombu di sti règuli hè statu pensatu per contraddiri l ‘insignamenti\ndi u Buddu. U rè Kāḷāsoka era u patronu di u Siculu Cunzigu, è a reunione hè stata a Vesali dovutà a seguenti circustanze. Un\nghjornu, mentre visitava u Mahāvana Grove à Veāsli, l’Elder Yasa hà\ndettu cunnosce chì un grande gruppu di monumenti cunnisciuti cum’è i\nVajjiani anu infruinendu a regula chì pruibbiu l’ore di u monacale chì\naccettanu l’oru è l’argentu prigugliu praticamenti da i so ravagani\ncritica u so cumpurtamentu è a so rispunsenza era di prupone una parte\ndi i so averebbi cuntribuzione legale in a speranza chì era guadagnatu. L’Elder Yasa, invechju dimò è scarnate u so cumpurtamentu. I munaci immediatamenti pruvàvanu cù una accordu formali di riconciliazione, accusendu di avè accusatu à i devoti stati. U\nElder Yasa hè cunciatu cun ellu di i devoti stati, ma à u stessu tempu,\ncunvinta ch’elli eranu i monks Vijjian anu fattu u sbagliu cumentu u\npronuzzu di u Buda nantu à a prutestizione di accettà o sulitorii per\nl’oru è l’argentu. I\nprudutti pronti immediatamenti u so supportu per l’Elder Yasa è\ndichjaronu u monacu Vajjian à i malutanti è l’eretichi, dicendu chì\nl’elder Yasa solu hè u monicu veru è u figliolu Sākyan. Tutti l’altri ùn sò micca i monjos, i figlioli Sākyan ‘’.\nMonchi stubborn è impatrunenti Vajjian traspusonu dopu a suspenda u\nVenerable Yasa Thera senza l’appruvazioni di u restu di u Saṅgha\nquand’elli vanu à sapè di u risultatu di a so reunione cù i so\ndipendenti stati. L’Elder\nYasa, in ogni modu, scappò a so censura è si n’andò in ricerca di\nsustegnu di i monumenti in altrò, chì susteneva i so vigneti ortodoxi\nnantu à a Vinaya. Seicentus\nmonumenti abbitanti di Pāvā è ottanta monichi da i regioni miridiunali\ndi Avanti chì eranu di a stessa vista, uffrìu di aiutà à verificà a\ncorruzzione di a Vinaya. Insemi,\ndicideru di passà à Sorebia per cunsultà u Venerable Revata com’è era\nun monacu assai veneratu è un espertu in u Dhamma è a Vinaya. Quandu\ni monaci Vajjian avianu cunnosce questu quì anu perseguitonu u sustegnu\ndi u Venerable Revata è offrenu i quattru requisite chì ellu fermamente\nrefuse. Questi paroli anu da cercà aduprate a stessa manera di vittoria di l’attenti di u Venerable Revata, u Venerable Uttara. À\nu primu benistà ancu bè cù a so offerta, ma cosevanu cunvintava di ellu\nà accettà a so offerta, dicendu chì quandu i requisites significati per\nu Bouddanu ùn anu micca accettatu da ellu, Ānanda seria dumandatu à\naccettà è spessu accunsenu à fà. Uttara cambiò a so mente è accettò i prublemi. Fughjutu\nnantu à elli, ellu accunsenu à andà cunvince u Venerable Revata per\ndichjarà chì i monjosi Vajjian eranu in bona parlante di a Verità è di e\nparte di u Dhamma. U Venerable Revata vide à a so ruse è si rifiriscava di sustene. Puderete rinviatu Uttara. Per\ntrattà a materia un avà è per tuttu, u Venerable Revata avìnatu chì un\ncunsigliu deve esse chjamatu à Vāḷikārāma cun ellu dumandò dumande nantu\nà i deci offensi di l’anziani di l’anziani di u ghjornu, a Thera\nSabbjakāmi. Quandu a so opinion hè stata data da esse intesa da un comitè di ottu monacu, è a so validità decide da u votu. I\nvuci monumenti chjamati à ghjustificà a materia era i Venerables\nSabbakāmi, saḷha, Khujjasobhita è Vāsabhagāmika, da l’Orienti è quattru\npatri di l’Occidenti, i Venerables Revata, Sambhuta-Sāṇavāsī, Yasa e\nSumana. Detità à riguardu a materia cun Revata com’è l’interrogatoru è sabbakāmī contru a e so dumande. Doppu u dibattitu, sintia a vuci monacu decideru contru i monchi Vajjian è u so cunflittu fu annunziatu à a Ghjèsgia. Dopu\nqualchì seculu centu monacu recitedu u Dhamma è Vinaya è questu\ncunferimentu hè stata chjamata Sattasatī, perchè sette centu monumenti\nanu participatu. Stu\ncunzigghiu storicu hè ancu chjamatu, u Yasatthera Sangīti per u rolu\nmaiò u Elder Yasa hà ghjucatu in ellu è u so cellu per salvà a Vinaya. I\nmonchi Vajjian refusà categurichi d’accettà a decisione di u Cunsigliu è\nin difendamentu chjamatu un cunsigliu di quì stessu chì era chjamatu u\nU Tercera Cunsigliu\nTerese Cunzigu era sustinutu principalamenti per ridnanu à u Saṅgha di\ncorruzzione è di i monjos falsos chì si tenenu vista heretichi. U Cunsigliu fù cunvucatu in 326 B.C. In Asokārāma in Paṭaliputta sottu u patronatimu di l’imperatore Asoka. Fu prisidutu da l’Elder Moggaliputta Tissa è mila monumenti participonu à stu Cunsigliu. A tradizione pruveni chì Asoka hà guadatu u so tronu per sparghje u\nsangue di u figliolu di u so babbu salvi u so fratellu, Tissa Kumra li\neventualmente hà ordenatu è ottinianu Arame.\nAsoka fù ncurunatu in e duie centu e diciex anni dopu a Mahaparinibbana di Budda. À\nu primu hà dettu solu un omaggiu omaggiu à u Dhamma è à u Saṅgha è\nanch’elli anu supportatu membri d’altri secti riliggiusi com’è u so\nbabbu avianu fattu davanti ad ellu. In\nogni modu, tuttu questu hà cambiatu in quandu hà cunnisciutu u\nnovu-monacu novu à Nigrodha chì l’hà pridicatu u Appamāda-vagga. Dopu ci cessò à susteneria altre gruppi di religione è u so intérêt è a devozione à u Dhamma hà largatu. Hè\npropiu l’enormi pruprietà di custruisce, hè dettu, ottanta-quattrum mil\npagodas e vihāras è à prestu l’appoggiu di i Bhikkhus cù i quatru\nrequisite. U so figliolu Mahinda è a so figliola Saṅghamittā fù ordenata è ammessa à u Saṅgha. Finalmenti, a so ghjinirosità era di pruvucà seriu prublemi in u Saṅgha. In\ntempu l’ordine era infiltratu da parechji omi indignabile, affinchendu\nvede eretichi è chì anu attatu à l’ordine per l’appruvamentu generosu di\nl’imperatore è a pruprietà di u prezzu di l’alimentariu, u vestitu,\nl’altru è a medicina. Un\ngran numaru di incridenti, avè avè avutu l’apparezzi sbagliati cunvince\nattentativi di cuncorda à l’ordine ma si sò stati cunsigliati per\nquessa, hà aghjunatu a pussibilità di sfruttà a generosità di\nl’imperatore per i so fini è donned tagliatelli è si juncìu à l’ordine\nsenza esse urdinatu. In cunseguenza, u rispettu per u Saṅgha hà diminuite. Quandu chjude à a luci qualchidunu di i monchi veri refusiu di mantene\na purificazione prescriptiva o l’annuncia Uposatha in a cumpagnia di i\nmondi currutti è i leghjulatti.\nl’Imperu sintì parlà di questu, circava di rimettisce a situazione è\ndispunia una di i so ministri à i monjos cun l’cumanda ch’elli\ncumercianu a ceremonia. In\nogni casu, l’imperatore avia datu u ministru ùn hè micca pricisu di\nordine per ciò chì era esse adupratu per eseguisce u so cumandariu. I\nmonichiani refusàvanu di ubbidìscenu e tenite a cerimonia in a\ncumpagnia di i so cumpagnii falanti è “thieving” [theyyasinivāsaka]. In\nla dispirazioni u ministru furiousu avè avanzatu davanti à a linea di\ncuntadori assicurati è di disegnu a so spata, decapità tutte l’unu dopu\nl’autru finu à ellu hè vinutu à u fratellu di u rè, Tissa chì era stata\nministru horrifiedu si firmò l’annuncia è fughjia u salottu è informava\nà l’imperatore Asoka era afflittu tuttu è annunzatu da ciò chì era\naccadutu è culpò à l’assassiniu. Pigliò l’avvisu di Thera Moggaliputta Tissa. Propusou chì i monjosi heretichi forse espulsi da l’ordine è un terzu cunziglu convete immediatamente. Allora era quellu chì, in u diciotticastu di u regnu imperatori, u Terzu Cunzigu era chjamatu. Thera\nMoggaliputta Tissa hà a capu di u prucessu è elli unu mila monaci di i\nsittanta milla participanti per a recita tradiziunale di u Dhamma è a\nVinaya chì passò per novi mesi. L’Imperu, ellu stessu in una munzieddu di parechji monasteri nantu à i sapè di u Buddh. Quelli chì anu vulsutu malati anu vistu è espulsu da u Saṅgha immediata. In questu modu, u Bhikkhu Saṅgha hè purgatu da eretichi è bogus bhikkhus.\nStu cunzigghiu alcanza un numeru di altre cose impurtanti ancu. L’Elder\nMoggaliputta Tissa, per refute una serie d’herejesi è assicura chì u\nDhamma era guaritu puru, cumplessu un libru durante u cunghjettu\nchjamatu u Kathāvatthu. Questu\nlibru compone di vintiporto capulavori, è hè una cullizzioni di\ndiscussione (kathā) è refutazioni di l’aspettazioni heretichi pusseduti\nda diverse setti supra materii filosofichi. Hè u quintu di i setti libbra di l’Abhidhamma Piṭaka. I\nmembri di u Cunsigliu anu datu un segnu riali di l’appruvazioni di a\nduttrina di u Boudou, numinendu a Vibhajjavāda, a Doctrine di l’Analisi.\nHè idèntica cù a duttrina Theravada appruvata. Unu\ndi i scontri più significati di sta assemblea di Dhamma è quella chì\nera di furnisce frutti di seculi per venite, era l’envia di l’Imperatore\ndi i monaci, ben versi in Dhamma è Vinaya di u Buddu chì puderanu\nrecite tuttu u coru, per insignà in novi novi paesi. Questi di i Monasti di Dhammadūta includenu u Venerable Majjhantika Thera chì si n’andò in Kashmir è Gandhāra. Hè statu dumandatu à pridicà u Dhamma è stabilisce un ordine di munaci. U\nVenerable Mahādeva hè statu mandatu à Mahinsakamaṇḍaḷa (Mysore muderna)\nè u Venerable Rakkhita Thera hè statu traslatu à Vanavāsī (u Kanara\nsittu in u sud di l’India). U Venerable Yonaka Dhammarakkhita Thera hè\nstatu mandatu à Upper Aparantaka (u Gujarat, Kathiawar, Kutch è Sindh in\nu Nord) .\nVenerable Mahārakkhita Thera funghje à Yonaka-loka (a terra di i\nlonzii, i Bactriani è i grechi). U Venerable Majjhima Thera fu à\nHimavanta (u postu vicinu l’Himalayas). U Soveru Venerable è u Venerable\nUttara fù mandatu à Suvaṇṇabhūmi [issa Birmania]. U\nVenerable Mahinda Thera, u Venerable Ittiya Thera, u Venerable Uttiya\nThera, u Venerable Sambala Thera è u Venerable Bhaddasāla Thera anu\nmandatu à Tambapaṇṇi (issa Sri Lanka). I Dioni di Dhamma di questi munaciri succorsu è purtonu frutti grande\nin u corsu di u tempu è camianu assai in l’ennove i pòpuli di queste\nterri cù u donu di u Dhamma è influencianu e so civilizazioni è e\nCu la diffusioni di Dhamma per e parolle di u Bouddha, in u tempu\ndaveru l’India hè stata chjamata Visvaguru, u maestru di u mondu.\nU Quartu Cunzigghiu\nU Quartu Cunzigu era in Tambapaṇni [Sri Lanka] in 29 B.C. sottu u patronatimu di u Rè Vaṭṭāṇāṇi. A\nragiunazione di a so cunvizzione era a realizazione chì hè avà ùn era\nmicca pussibule per a maiò parte di i monjos per mantene u Tipiṭaka\nentierru in i so ricordi quant’è esse u casu antigente per u Venerable\nMahinda è quelli chì l’hà seguitu pocu dopu. Per\nquessa, cum’è l’arte di scrivite, di questu tempu s’hè sviluppatu\nsustancialmenti, hè stata creatu cusì bè è necessariu per avè u corpu\ntutale di l’insignamentu di u Buddhse scritte. King\nVaṭṭagāmaṇi hà avutu l’idea di u monicu è un cunsigliu fu fattu per\nesse specíficamente per a reducione u Tipiṭaka in a so entera à\nperchè chì u Dhamma genuu puderia esse cunservatu duramente, u\nVenerable Mahārakhita è cinque centu monati recited the words of the\nBuddha è scriva di e fugliale in folla. Stu\nprughjettu immubiliante hà realizatu in una caverna chjamata, l’Āloka\nlena, situata in u fogghiu di un anticu slopje vicinu à quellu chì hè\nissa Matale. Cusì l’uggettu di u Cunsigliu hè stata assicurata è a salvezza à scrittu di u Dhamma autenticu hè stata assicurata. Puderete, in u XVIII u seculu, u Rè Vijayarājasīha avia imaghjini di u Bouddhë creatu in questa caverna.\nU Quinto Cunzigghiu\nU Quintu Cunsigliu hà fattu in Māndalay, Burma issa cunfronti in Birmania in u 1871 A.D. in u regnu di u rè Mindon. L’ughjettu\ncapu di sta reunione era di ricitari tutti l’insignamenti di u Bouddhie\nè e examinate in minuti dittu per vede s’ellu ci era cambiatu, distortu\no abbandunatu. Hè\nstata presidita da trè Ancien, u Venerable Mahāthera Jāgarābhivaṃsa, u\nVenerable Narindābhidhaja, è u Venerable Mahāthera Sumaṅggaliasāmi in\ncumpagnia di quasi dumila è quatre centu monacu (2.400). U so recite di Dhamma cumune duronu cinque mesi. Era\nancu u travagliu di stu cunsigliu per causà tuttu u Tipiṭaka per esse\ninscritte per a posterità nantu à setti centu è vintimzi i chjami di\nmarmaru in u scrittore Myanmar dopu a so recitatione hè statu cumpletu è\nunanimamente appruvatu. Sta\ndumanda monumentale hè stata fatta da parechji duminiu erudite è\nparechji artighjani qualificati chì, avendu cuncessu di ogni chjapu,\nl’allughjenu in belli miniatura pagodas ‘piṭaka’ in un locu spiciale in a\nchjesa di a Pagoda Kuthodaw del Re Mindon à u pede di Māndalay Hill induve hè chjamatu ‘libru più grande di u mondu’, hè questu ghjornu.\nU seculu cunzigghiu\nsittettu Cunzigu era chjamatu à Kaba Aye in Yangon, Rangoon in u 1954,\nottanta trè anni dopu chì a quinta hè stata in Mandalay. Fu patrocinatu da u guvernu birmanu guidatu di u Primu Ministru, u Honore U Nu. Hè\nautorizata a custruzzione di u Mahā Pāsāna Gūhā, a grandica caverna chì\nhè statu custruita da a terra, per serve com’è u locu di ghjunghje\nassai cum’è a cueva Sattapānni l’india - u situ di u primu Cunzigu di\ns’hè cunclusu, u Cunsigliu si ncuntra u 17 di maghju di u 1954. Comu in\nu casu di i cunti previos, u so primu l’ughjettu era affirmà è priservà\nl’Dhamma è Vinaya vera. In quantu era unicu in quantu i monaci chì intervenu in questu vinia da ottu paesi. Questi\ndumila, migliori, cinque centu insaccate da i Monaci Theravada di a\nMyanmar, Cambogia, l’India, Laos, Nepal, Sri Lanka, Tailandia è Vietnam.\ntardu Venerable Mahāsi Sayadaw fù numinatu a testa noble di dumandà a\ndumandatura dumandata nantu à u Dhamma di u Venerable Bhadanta\nVicittasārābhivaṃsa Tipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika li rispondeva à\ntutte e cose infurmati è sodiu. Quandu u cunzigghiu cunziggheri si ncuntrau, tutti i paisi\nparticipanti avianu u Pāli Tipiṭaka prestatu in i scritti d’urigine, cù\nl’eccezzioni di l’India.\nrecitazione tradiziunale di l’Escriptura di Dhamma hà duoppu duie anni,\ndurante u quali u Tipiṭaka è a so letteratura alleata in tutti i\nscritti anu cuncernata. Ogni differenzi diffirenti sò stati nutati, i correccioni necessarii sò stati fattu e tutte e versioni fubbe colaccate. Happily, si truvò chì ùn ci era micca assai diferenza in u cuntenutu di qualunqui testu. Finalmente,\ndopu chì u Cunsigliu avia appruvatu ufficialamenti, tutti i volumi di u\nTipiṭaka è i so Cunsultanti sò stati preparati per impremi in prublemi\nmoderni è publicati in u scrittu Myanmar (birmanu). Questa\nfurtuna notevuli hè statu pussibule cun l’attrezzi dedesi di i dui\nmilla cinque centu fradi è i numerosi ghjente persone. I travagli pè a fine à u maghju di u 1956, duie anni è milani dopu dopu u Signore assicurò Parinibbāna. U travagliu di u cunsigliu hè struitu unicu di rapprisintanti di u mondu buddista tutale. A versione di u Tipiṭaka chì hà riesgatu à pruduttu hà statu\nricanusciutu cum’è veru à l’insegnamenti veri di Gotama u Buddu è a\nrappurtazione più l’autore di elle à data.\nI volumi stampati da u Seculu Saṅgāyana anu stampatu in u scrittore Myanmar. Per\nfà volumes à u populu di l’India, l’Istitutu di Ricerca di Vipassana\niniziu u prugettu di stampà u Tipiṭaka cù a so Aṭṭhakathās è ṭikas in\nDevanagari in l’annu 1990.\n2620 Pon 14 svibnja LESSON\nPrevedite ovaj Google prijevod na materinjem jeziku pomoću\nTo je vaš LEKCIJA\nAnalitic Insight Neto - FREE Online Tipiṭaka Istraživanje i praksa\nSveučilište i srodne vijesti kroz http://sarvajan.ambedkar.org u 105\nIzvorne riječi Buddhe\nda bi redovnik rekao:” Prijatelji, čuo sam i primio ovo iz Gospodinovih\nusana: to je Dhamma, to je disciplina, ovo je Učiteljovo učenje “, a\nzatim, redovnici, ne biste trebali ni odobriti niti odbaciti njegovu riječi. Zatim,\nbez odobrenja ili neodobravanja, njegove riječi i izrazi trebaju biti\npažljivo zabilježeni i uspoređeni s Suttom i pregledani u svjetlu\nse, na takvu usporedbu i reviziju, ne nađu u skladu suttima ili\ndisciplinama, zaključak mora biti: “Sasvim ovo nije riječ Buddhe, ovaj\nredovnik je pogrešno shvatio”, a stvar treba odbiti. Ali gdje su na takvoj usporedbi i pregledu pronađeni da se prilagode\nSuttima ili disciplini, zaključak mora biti: “Sasvim je to riječ Buddhe,\nto je s pravom shvatio ovaj redovnik”.\n- DN 16 Mahāparinibbāna Sutta - Veliki prolaz, Posljednji dani Buddhe\nAutentična učenja Gotama Buddhe sačuvana su i predana nama, a nalazimo ih u Tipiṭaku. Pāli riječ ‘Tipiṭaka’ doslovno znači ‘tri košarice’ (ti = tri + piṭaka = zbirke Svetih pisama). Sva Buddhina učenja podijeljena su na tri dijela.\n1. Prvi dio poznat je kao Vinaya Piṭaka i sadrži sva pravila koja je Buddha postavio za redovnike i redovnike.\n2. Drugi dio naziva se Suttaystta Piṭaka i sadrži diskurs.\n3. Treći dio je poznat kao Abhidhamma Piṭaka i obuhvaća psiho-etička učenja Buddhe.\nje da bi svaki put kad bi Buddha dao svoje raspravne učenike ili laičke\nsljedbenike ili je propisao redovničku vlast u svom\nčetrdesetpetogodišnjem služenju, oni njegovi posvećenih i naučenih\nredovnika koji su tada bili prisutni odmah bi počinili njegova učenja riječ za riječ u sjećanje. Tako su Buddhine riječi bile precizno sačuvane i na vrijeme su prošli usmeno od učitelja do učenika. Neki\nod redovnika koji su osobno čuli propovijed Buddhe bili su Arahanti, pa\nsu po definiciji “čisti” bez strasti, bolesne volje i zablude i stoga\nbez sumnje bili u stanju zadržati savršeno Buddhine riječi. Tako su osigurali da će se Buddhina učenja vjerno očuvati za potomstvo.\ni oni posvećeni redovnici koji još nisu postigli Aramentnost, ali su\nstigli do prvih tri stupnja svetosti i imali su moćne, retencijske\nuspomene, mogli bi također zamisliti riječ koja je propovijedala Buda i\ntako bi mogli biti dostojni čuvari Buddhinih učenja. Jedan\ntakav redovnik bio je Ānanda, izabrani polaznik i stalni pratilac\nBuddhe tijekom posljednjih dvadeset i pet godina svog života. Ānanda je bio vrlo inteligentan i nadaren sposobnošću pamćenja onoga što je čuo. Zapravo,\nnjegova je izričita želja da Buda uvijek pripovijeda sve njegove\ndiskurs i, iako još nije bio Arahanta, namjerno se posvetio sjećanje na\nriječ svih riječi Buddhinih propovijedi s kojima je poticao redovnike,\nredovnike i svoje sljedbenike laika. Zajednički napori ovih darovitih i posvećenih redovnika omogućili su\nDhammu i Vinayu, kako Buddha čuva kako bi se sačuvao u izvornom stanju.\nTipiṭaka i njegova srodna književnost postoje kao rezultat Buddhinog\notkrića plemenitog i oslobađajućeg puta čistog Dhamma. Ovaj put omogućuje svima koji ga slijede da vode miran i sretan život. Doista,\nu ovom danu i dobi imamo sreće imati autentična učenja Buddhe sačuvana\nza buduće generacije kroz savjesno i zajedničko djelovanje svojih\nzaređenih učenika kroz stoljeća. Buda\nje svojim učenicima rekao da kada nije bio među njima, bilo je\nneophodno da se Saḥga okupi kako bi zajednički recitirala Dhamma, baš\nkao što je to učio. U\nskladu s ovom uputom prva starješina uredno je pozvala vijeće i\nsustavno naredila sve Buddhinih diskursa i redovnička pravila, a zatim\nih je vjerno recitirala riječ za riječ koncertno.\nUčenja sadržana u Tipiṭaki također su poznata kao Doktrina starijih [Theravāda]. Ovi diskurs broji nekoliko stotina i uvijek su recitirali riječ za riječ od prve sjednice. Nakon\ntoga više su vijeća bili pozvani iz više razloga, ali u svakom od njih\nučesnici Saṅgha oduvijek su recitirali čitavo tijelo Buddhinog učenja,\nkoncertno i riječ za riječ. Prvo\nvijeće održalo se tri mjeseca nakon što je Buddha postigao\nMahāparinibbāṇu, a slijede ga još pet, od kojih su dva bila sazvana u\ndevetnaestom i dvadesetom stoljeću. Ove\nkolektivne pripovijesti koje su redovnici obavili u svim tim Vijećama\nDhamme poznati su kao ‘Dhamma Saṅgītis’, recitacije Dhamma. Oni\nsu toliko nazvani zbog presedana postavljenog u Prvom dhammskom vijeću,\nkada su sva učenja prvo izrečena od strane starješine Saṅghe, a zatim\nsu ponovno pjevali u zboru svi redovnici koji su nazočili skupu. Ocjenjivanje je bilo vjerodostojno, kada i samo kada je jednoglasno odobrilo članove Vijeća. Slijedi kratka povijest Šest vijeća.\nKralj Ajātasattu sponzorirao je Prvo vijeće. Sazvana je u 544. st. u špilji Sattapaāāī nalazi se izvan Rājagaha tri mjeseca nakon što je Buddha umro. Detaljni prikaz ovog povijesnog susreta može se naći u Cūllavaggi Vinaya Piṭaka. Prema\novom zapisniku, incident koji je navela starješina Mahassapu da nazove\novaj sastanak bio je njegovo saslušanje primamljive primjedbe o strogom\nnačelu života za redovnike. To se dogodilo. Redovnik\nSubhadda, bivši brijač, koji je zaredio kasno u životu, nakon što je\ndoznao da je Buddha istekao, izrazio je ogorčenost što se mora\npridržavati svih pravila za redovnike koje je postavio Buda. Mnogi redovnici su žalili na prolazak Buddhe i bili su duboko uznemireni. Međutim, starješina Mahākassapa je čuo Subhadda da kaže: ‘’ Dosta dostojanstva, nemojte tugovati, nemojte žaliti. Dobro smo se oslobodili ovog velikog povratnika (Buddha). Bili\nsmo mučeni kad je rekao: “to je dopušteno za vas, to vam nije\ndopušteno”, ali sada ćemo moći učiniti kako god mi se sviđa i nećemo\nmorati raditi ono što mi se ne sviđa “. Mahākassapa\nje bio uznemiren zbog njegove primjedbe i bojao se da bi Dhamma i\nVinaya mogli biti korumpirani i da ne bi preživjeli netaknuti ako bi se\ndrugi redovnici ponašali kao Subhadda i protumačili pravila Dhamme i\nVinade kako su ih voljeli. Kako bi to izbjegao, odlučio je da Dhamma mora biti sačuvana i zaštićena. U tu svrhu, nakon što je dobio odobrenje sahajgha, pozvao je na pet stotina Arahansa. Ānanda bi se trebao uključiti u ovo pod uvjetom da je dostigao Arahanthood do vremena sazivanja vijeća. S predsjedanjem starješinom Mahākassapom, pet stotina Arahantovih redovnika sastali su se u vijeću tijekom kišne sezone. Prva\nstvar koju je Mahākassapa učinio bio je ispitati najistaknutijeg\nstručnjaka na Vinaya dana, časni Upāli o pojedinostima redovničke\nvladavine. Ovaj redovnik je bio dobro osposobljen za zadatak, budući da ga je Buddha naučio čitav Vinaya. Prije\nsvega starješina Mahākassapa upitao ga je osobito o presudi o prvom\ndjelu [pārājika], s obzirom na predmet, prigodu, pojedinca uveden,\nproglašavanje, ponavljanje proglašenja, djelo i slučaj ne- djelo. Upāli\nje dao pouzdane i odgovarajuće odgovore, a njegove primjedbe sastali su\nse jednoglasno odobrenjem predsjedavajućeg Saṅgha. Tako je Vinaya službeno odobren.\nMahākassapa potom je usmjerila pozornost na Ānanda na temelju svoje\nugledne stručnosti u svim pitanjima vezanim uz Dhamma. Srećom, noć prije nego što se Vijeće sastalo, Ānanda je postigao Arahantship i pridružio se Vijeću. Stari Mahākassapa, dakle, mogao ga je dugo ispitati s punim povjerenjem o Dhammi s posebnim osvrtom na Buddhine propovijedi. Ovo\nispitivanje o Dhammi nastojalo je provjeriti mjesto gdje su prvi put\nbili propovijedani svi govori i osoba kojoj su bili upućeni. Ānanda,\npotpomognut njegovom savršenom sjećanju uspio je točno odgovoriti i\ntako su se Diskursi susreli s jednoglasnom suglasnošću Saṅghe. Prvo\nje vijeće također dala svoj službeni pečat odobrenja za zatvaranje\npoglavlja o maloljetničkim i manjim pravilima te odobrenje za njihovo\nsu trebali sedam mjeseci da recitiraju cijelu Vinayu i Dhammu i one\nredovnike koji su dovoljno obdareni dobrim uspomenama zadržavajući sve\nono što je recitirano. Ovo povijesno prvo vijeće postalo je poznato kao Paācasatika jer je u njoj sudjelovalo petsto potpuno prosvjetljenih Arahanti.\nDrugo vijeće bilo je pozvano stotinu godina nakon Budinog Parinibbane kako bi riješio ozbiljan spor oko “deset točaka”. Ovo je upućivanje na neke redovnike koji razbijaju deset manjih pravila. oni su dobili:\n1. Pohranjivanje soli u rog.\n2. Smetnje nakon podne.\n3. Jedite jednom, a zatim idete opet u selo za milostinju.\n4. održavanje ceremonije Uposatha s redovnicima koji borave u istom mjestu.\n5. Izvršavanje službenih akata kada je skupština nepotpuna.\n6. Nakon određene prakse jer je to učinio njegov učitelj ili učitelj.\n7. Jesti kiselo mlijeko nakon što je netko imao svoj obrok.\n8. Konzumiranje jakog pića prije nego što je fermentirano.\n9. Korištenje tepiha koji nije bio odgovarajuća veličina.\n10. Korištenje zlata i srebra.\nkrivnja postala je problem i prouzročila je glavnu kontroverzu jer je\nsmatralo da su ta pravila bila u suprotnosti s izvornim učenjima Buddhe.\nKralj Kāḷāsoka bio je zaštitnik Drugog vijeća i sastanak je održan u Vesālu zbog sljedećih okolnosti. Jednog\ndana, dok je posjetio Mahāvana Grove u Veāsli, Starješina Yasa je došla\ndo spoznaje da je velika skupina redovnika poznata kao Vajjani kršeći\npravilo koje zabranjuje prihvaćanje zlata i srebra od strane redovnika\notvoreno tražeći od njihovih laika bhakta. Odmah\nje kritizirao njihovo ponašanje, a njihov odgovor bio je ponuditi mu\nudio svojih nezakonitih dobitaka u nadi da će mu biti osvojeni. Starješina Yasa, međutim, odbila je i prezirala njihovo ponašanje. Redovnici ga odmah tužio formalnom akcijom pomirenja, optužujući ga da je okrivio svoje posvećenike laika. Starješina\nYasa se prema tome pomirila s laičkim bhaktama, ali istovremeno\nuvjerila ih da su Vijjanski redovnici učinili pogrešno citirajući\nBuddhinu izjavu o zabrani prihvaćanja ili traženja zlata i srebra. Laici\nsu odmah izrazili svoju potporu starijoj Yasi i proglasili židovske\nredovnike krivima i hereticima, govoreći: “Samo starješina Yasa je pravi\nredovnik i sakački sin. Svi ostali nisu redovnici, a ne sakački sinovi. “\ni neistraženi vajjanski redovnici potom su se preselili da obustave\nčasnu Yasa Thera bez odobrenja ostatka Saṅghe kada su došli do saznanja o\nishodu svog susreta s njihovim laičkim bhaktama. Starješina\nYasa, međutim, pobjegla je od svoje opomene i potražila pomoć od\nredovnika negdje drugdje, koja je potvrdila svoje ortodoksne poglede na\ncrkvenih redovnika iz Pāvā i osamdeset redovnika iz južnih regija\nAvanti koji su bili u istom pogledu, ponudili su mu pomoć da provjerava\nkorupciju Vinaye. Zajedno\nsu odlučili otići u Sorejsku da se posavjetuju s časnim Revata jer je\nbio vrlo cijenjen redovnik i stručnjak za Dhamma i Vinaya. Čim su židovski redovnici to znali, zatražili su i podršku Velike Revate pružajući mu četiri predmete koje je on odmah odbio. Ovi redovnici tada su tražili da koriste iste načine kako bi osvojili vjerski Revatov polaznik, Venerable Uttara. Isprva\nje i on s pravom odbio ponudu, ali su ga lukavo nagovorili da prihvati\nnjihovu ponudu, rekavši da kad Ānandu ne prihvati zahtjeve za Budu,\nĀnandu bi ih zamolio da ih prihvati i često bi to pristala. Uttara se promijenio i prihvatio priznanja. Potaknut\nod njih, on je pristala da ode i nagovori Venerantnu Revatu da izjavi\nda su židovski redovnici doista govornici Istine i nadzornici Dhamme. Časni Revata vidio je kroz njihovu ruzicu i odbio ih podržati. Zatim je odbacio Uttaru. Da\nbi riješio stvar jednom zauvijek, časni Revata savjetovao je da se\nvijeće treba nazvati u Vāḷikārāma sa sobom postavljati pitanja o deset\nprekršaja najstarije Starješine dana, Thera Sabbjakāmi. Jednom\nkad mu je dano mišljenje, trebalo ga je čuti odbor od osam redovnika, a\nnjihova je valjanost odlučila njihovim glasovanjem. Osam\nredovnika koji su pozvali da sudite ovu stvar bili su Venerables\nSabbakāmi, sahaha, Khujjasobhita i Vāsabhagāmika s Istoka i četiri\nmonaha sa Zapada, Venerables Revata, Sambhuta-Sāṇavāsī, Yasa i Sumana. Oni su temeljito raspravljali o tome s Revatom kao upitnikom i sabbakāmī odgovarajući na njegova pitanja. Nakon što je rasprava održana, osam redovnika odlučilo se protiv ženskih redovnika i njihova je presuda najavljena skupštini. Nakon\ntoga, sedamdeset redovnika pripovijedalo je Dhammu i Vinayu, a ta je\nrecitala poznata kao Sattasatī jer je u njoj sudjelovalo sedamdesetak\npovijesno vijeće također se zove, Yasatthera Sangiti zbog glavne uloge\nstarješine Yase u njemu i njegove revnosti za očuvanje Vinaye. Židovski\nredovnici su kategorizirano odbili prihvatiti odluku Vijeća i, u\nprkosu, pozvali su tamošnje vijeće koje se zvalo Mahāsaṅgiti.\nTreće je vijeće bilo prvenstveno kako bi se oslobodilo Saṅgha korupcije i lažnih redovnika koji su držali heretičke stavove. Vijeće je sazvano u 326. U Asokārāma u Paṭaliputti pod pokroviteljstvom cara Asoke. Predvodio ga je starješina Moggaliputta Tissa i tisuću redovnika sudjelovalo u ovom Vijeću. Tradicija je da je Asoka osvojila svoje prijestolje prolivavanjem krvi\nsvoga oca svoga sina, osim svog vlastitog brata, Tissa Kumāre, koji je\nna kraju postao zaređen i postigao Arahantship.\nAsoka je okrunjen u dvije stotine i osamnaeste godine nakon Mahaparinibbāne Buddhe. Isprva\nje platio samo znak poštovanja prema Dhammi i Saṅghi i također\npodržavao članove drugih vjerskih sekti kao što je njegov otac učinio\npred njim. Međutim, sve se to promijenilo kad je upoznao pobožnog novaka-redovnika Nigrodhe koji mu je propovijedao Appamāda-vagga. Nakon toga je prestao podržavati druge vjerske skupine i produbio je njegov interes i predanost Dhammi. Koristio\nje svoje ogromno bogatstvo kako bi izgradio, navodi se, osamdeset i\nčetiri tisuće pagoda i vihāra i da bujno podupiru Bhikkhus s četiri\npredmete. Njegov sin Mahinda i njegova kći Saṅghamittā zaređeni su i primljeni u Saṅgha. Na kraju, njegova velikodušnost je trebala izazvati ozbiljne probleme unutar Saṅga. S\nvremenom su se nalogom infiltrirali mnogi nedostojni ljudi, držeći\nheretičke stavove i privučeni redom zbog carevog velikodušnog potpore i\nskupe ponude hrane, odjeće, skloništa i medicine. Veliki\nbroj neustrašivih, pohlepnih muškaraca koji su se priklonili pogrešnim\npogledima pokušali su se pridružiti poretku, ali su bili smatrali\nneprikladnima za ređenja. Unatoč\ntome, iskoristili su prigodu iskoristiti carevu velikodušnost za svoje\nvlastite ciljeve i obučene haljine i pridružili se redu bez da su\nispravno zaređeni. Slijedom toga, poštovanje za Saṅga smanjuje. Kada je to došlo na vidjelo, neki od pravih redovnika odbili su\nodržati propisan pročišćenje ili Uposatha ceremoniju u društvu\nkorumpiranih, heretičkih redovnika.\nje car čuo o tome, nastojao je ispraviti situaciju i otpremiti jednog\nod svojih službenika redovnicima s naredbom da obavljaju ceremoniju. Međutim,\ncar nije dao ministru nikakvih posebnih zapovijedi o tome kojim se\nsredstvima trebalo upotrijebiti za izvršenje njegove zapovijedi. Redovnici su odbili poslušati i održati ceremoniju u društvu njihovih lažnih i ‘lopovnih’ družitelja [theyyasinivāsaka]. U\nočaju, gnjevni ministar se spustio niz redovnika i povukao mač, sve ih\nodrubljujući jedan za drugim, sve dok nije došao do kraljevog brata\nTissa koji je bio zaređen. Strahoviti\nministar zaustavio je pokolj i pobjegao iz hodnika i vratio se caru\nAsoku duboko uznemiren i uzrujan zbog onoga što se dogodilo i okrivilo\nza ubojstva. Tražio je savjet There Moggalipute Tisse. Predložio je da se heretički redovnici protjeraju iz reda i da se treće vijeće odmah saziva. Tako je u sedamnaestoj godini carevog vladanja pozvano Treće vijeće. Thera\nMoggaliputta Tissa je vodila postupak i odabrala tisuću redovnika iz\nšezdeset tisuća sudionika zbog tradicionalnog recitiranja Dhamme i\nVinade, koja je trajala devet mjeseci. Car, sam je ispitivao redovnike iz nekoliko samostana o učenjima Buddhe. Oni koji su držali pogrešne stavove bili su odmah izloženi i protjerani iz Saṅga. Na taj je način Bhikkhu Saṅga bio očišćen od heretičara i lažnog bhikkhusa.\nOvo vijeće je postiglo i niz drugih važnih stvari. Starješina\nMoggaliputta Tissa, kako bi pobijao brojne hereze i osigurao da je\nDhamma čist, pridržavao se knjizi tijekom vijeća koja se zvalo\nse knjiga sastoji od dvadeset i tri poglavlja, a predstavlja zbirku\nrasprave (kathā) i opovrgavanja heretičkih stavova različitih sektova o\nfilozofskim pitanjima. To je petina od sedam knjiga Abhidhamma Piṭaka. Članovi Vijeća također su dali kraljevski pečat odobrenja na doktrinu Buddhe, nazvavši to Vibhajjavāda, Doktrinu analize. To je identično s odobrenom doktrinom Theravada. Jedno\nod najznačajnijih postignuća ovog skupštine Dhamme i one koja je\ndonosila plod sljedećih stoljeća bila je careva slanje redovnika, dobro\nupućenih u Buddhin Dhamma i Vinaya, koji bi je mogao čitati srcem,\npodučavati ga u devet različitih zemalja. Ti redovnici Dhammadūta uključivali su časne Majjhantika Thera koji su otišli u Kašmir i Gandhāra. Od njega je traženo propovijedati Dhammu i uspostaviti red redovnika. Časni\nMahādeva bio je poslan u Mahinsakamaṇḍaḷa (suvremeni Mysore), a časna\nRakkhita Thera otpremljena je u Vanavāsī (sjeverna Kanara na jugu\nIndije). Časni Yonaka Dhammarakkhita Thera poslan je u Upper Aparantaku\n(sjeverni Gujarat, Kathiawar, Kutch i Sindh) ,\nMahārakkhita Thera otišao je u Yonaka-loku (zemlja lonaca, Bactriana i\nGrka). Časni Majjhima Thera otišao je u Himavanta (mjesto koje se\nsusreće s Himalom). Časni Soṇa i časni Uttari bili su poslani\nSuvaṇṇabhūmi Mijanmar]. Časni\nMahinda Thera, časni Ittiya Thera, časni Uttiya Thera, časni Sambala\nThera i časni Bhaddasāla Thera bili su poslani u Tambapaṇṇi (sada Šri\nLanka). Dramske misije ovih redovnika uspjele su i donosile velike plodove u\nvremenu i dugo su putale u oplemenjivanju naroda ovih zemalja darom\nDhamme i utjecajem njihovih civilizacija i kultura.\nŠirenjem Dhamme kroz riječi Buddhe, Indija je kasnije postala poznata kao Visvaguru, učiteljica svijeta.\nČetvrto vijeće održano je u Tambapaṇṇi [Šri Lanki] u 29. pod pokroviteljstvom kralja Vaṭṭagāmaṇi. Glavni\nrazlog njezina sazivanja bio je spoznaja koja je sada većina redovnika\nnije mogla zadržati čitav Tipiṭaka u svojim sjećanjima, kao što je to\nbio slučaj prije za časnu Mahindu i one koji su ga slijedili ubrzo nakon\nkao što je umjetnost pisanja bila, do tada se znatno razvila, smatralo\nse svrhovito i neophodno da zapisano čitavo tijelo Buddhinog učenja. Kralj Vaṭṭagāmaṇi je podupirao ideju redovnika, a vijeće je bilo posvećeno kako bi se Tipiṭaka smanjio u cijelosti na pisanje. Stoga,\nkako bi se pravi Dhamma mogao trajno očuvati, časni Mahārakhita i pet\nstotina redovnika recitirali su Buddhine riječi, a potom ih zapisivali\nna palminim listovima. Ovaj\nizvanredan projekt odvijali su se u špilji zvanoj Āloka lena,\nsmještenom u rascjepom drevnog zemljišta blizu sadašnjeg Matalea. Tako je postignut cilj Vijeća i osigurana pismena pohrana autentičnog Dhamma. Kasnije, u osamnaestom stoljeću, kralj Vijayarājasīha je imao slike Buddhe stvorene u ovoj spilji.\nPeto vijeće održalo se u Māndalay, Burmi poznatoj kao Mijanmar 1871. god. U vladavini kralja Mindona. Glavni\ncilj ovog susreta bio je recitirati sva učenja Buddhe i detaljno ih\nispitati kako bi vidjeli je li bilo koji od njih izmijenjen, iskrivljen\nili padao. Predvodili\nsu ga tri starješina, časna Mahāthera Jāgarābhivaṃsa, časna\nNarindābhidhaja i časna Mahāthera Sumaṅgalasāmi u društvu nekih dvije\ntisuće i četiri stotine redovnika (2.400). Njihova zajednička recitacija Dhamma trajala je pet mjeseci. Također\nje rad ovog vijeća da cijeli Tipiṭaka bude upisan u potragu za sedam\nstotina dvadeset i devet mramornih ploča u Mjanmarskoj pismu nakon što\nje njegova izjava bila dovršena i jednoglasno odobrena. Ovaj\nmonumentalni zadatak učinili su oko dvije tisuće i četiri stotine\neruditskih redovnika i mnogih obučenih majstora koji su po završetku\nsvake ploče imali smještene u prekrasnim minijaturnim “piṭaka” pagodama\nna posebnom mjestu na polju pagode Kuthodawa kralja Mindona podno\nMāndalay Hill, gdje je to tzv. ‘Najveća knjiga na svijetu’, stoji do danas.\nŠesto vijeće pozvano je u Kaba Aye u Yangonu, nekad Yangon 1954. godine, osamdeset i tri godine nakon što je peti u Mandalayu. Pod pokroviteljstvom je burmanska vlada pod vodstvom premijera, časnog U Nu. On\nje ovlastio izgradnju Mahā Pāsāna Gūhā, velike špilje koja je sagrađena\nod temelja, kako bi služila kao mjesto okupljanja, baš kao u Indijskoj\nSattapānni spilji - mjestu prvog Dhamma vijeća. Po\nzavršetku, Vijeće se sastalo 17. svibnja 1954. godine. Kao u slučaju\nprethodnih vijeća, njegov prvi cilj bio je potvrditi i očuvati pravi\nDhamma i Vinaya. Međutim, to je bilo jedinstveno u onoj mjeri u kojoj su redovnici koji su sudjelovali u njoj dolazili iz osam zemalja. Ove\ndvije tisuće i pet stotina učenih majstora Theravada postali su iz\nMjanma, Kambodže, Indije, Laosa, Nepala, Šri Lanke, Tajlanda i\nčasna Mahāsi Sayadaw imenovana je plemenitim zadatkom postavljanja\npotrebnih pitanja o Dhammi o časnim Bhadanta Vicittasārābhivaṃsa\nTipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika koji su svi odgovorili na sve naučeno i\nzadovoljavajući način. Do trenutka kada se ovo vijeće susrelo, sve države sudionice imale su\nPāli Tipiṭaka u svojim izvornim skriptama, s izuzetkom Indije.\nrecitiranje Dhamma Svetoga pisma trajalo je dvije godine tijekom kojih\nje Tipiṭaka i njegova srodna književnost u svim skriptama pažljivo\nispitivana. Sve pronađene razlike zabilježene su, poduzete su potrebne korekcije i sve verzije su zatim sortirane. Sretno, otkriveno je da nema puno razlike u sadržaju bilo kojeg od tekstova. Konačno,\nnakon što ih je Vijeće službeno odobrilo, svi volumeni Tipiṭaka i\nnjihovi komentari pripremljeni su za tiskanje na suvremenim prešama i\nobjavljeni u pismu mammanskih (Burmanski). Ovo značajno postignuće omogućeno je kroz posvećene napore dvjesta petsto redovnika i brojnih laika. Njihov je posao završio u svibnju 1956., dvije i pol tisućljeća nakon što je Gospodin stigao u Parinibbanu. Rad ovog vijeća bio je jedinstveno postignuće predstavnika iz cijelog budističkog svijeta. Verzija Tipiṭaka koju je poduzeo za proizvodnju prepoznata je kao\nistinita s netaknutim učenjima Gotama Buddhe i njihovu najutjecajniju\niznošenju do danas.\nVolumeni tiskani nakon šeste Saṅgāyane tiskani su u Mjanmaru. Da\nbi volumeni narodima Indije započeli, Vipassana Research Institute\nzapočeo je projekt ispisati Tipiṭaka svojim Aṭṭhakathās i ṭikas u\nDevanagari 1990 godine.\n2620 Po 14 květen Lekce\nPřeložte tento překlad Google do svého mateřského jazyka\nTo je vaše LESSON\nAnalytický Insight Net - ZDARMA online Tipiṭaka Výzkum a praxe\nUniverzita a související novinky prostřednictvím\nhttp://sarvajan.ambedkar.org v 105 CLASSICAL LANGUAGES\nPůvodní slova Buddhy\nže mnich říká:” Přátelé, slyšel jsem to a obdržel to z Pánových\nvlastních rtů: toto je Dhamma, toto je disciplína, to je učitelství\nMistra “, pak mniši, neměli byste ani schválit ani nesouhlasit jeho slova. Pak,\naniž by schvaloval nebo neschvaloval, měl by být jeho slova a výrazy\npečlivě zaznamenán a porovnán s Suttasem a přezkoumán ve světle\nse při srovnání a přezkumu shledá, že nesouhlasí se Suttasem nebo\ndisciplínou, musí být závěr: “Určitě to není slovo Buddhy, tento mnich\nnesprávně pochopil” a záležitost je třeba zamítnout. Ale kde se na takové srovnání a přezkoumání shledají, že odpovídají\nSuttům nebo disciplíně, musí být závěr: “Jistě toto je slovo Buddhy,\ntento mnich správně pochopil.”\n- DN 16 Mahāparinibbāna Sutta - Velký průchod, Poslední dny Buddhy\nAutentické učení Gotamy Buddhy bylo zachováno a předáno nám a nachází se v Tipiṭáku. Slovo Pāli, “Tipiṭaka”, doslovně znamená “tři koše” (ti = tři + piṭaka = sbírky písem). Všechna učení Buddhy byla rozdělena do tří částí.\n1. První část je známá jako Vinaya Piṭaka a obsahuje všechna pravidla, která Buddha stanovila pro mnichy a jeptišky.\n2. Druhá část se nazývá Suttaṅta Piṭaka a obsahuje diskurzy.\n3. Třetí část je známá jako Abhidhamma Piṭaka a zahrnuje psycho-etické učení Buddhy.\nznámo, že kdykoli Buddha přednesl promluvě svým vysvobozeným učedníkům\nnebo laikům nebo předepsal klášterní pravidlo v průběhu jeho čtyřiceti\npětiletého působení, lidé z jeho oddaných a naučených mnichů pak\npřítomní okamžitě učinili své učení slovo pro slovo v paměti. Slova Buddhy byla tedy zachována přesně a byla učiněna řádně od učitele k žákovi. Někteří\nmnichi, kteří slyšeli kázání o Buddhu osobně, byli Arahanty a tak z\ndefinice “čisté”, které jsou prosté vášně, špatné vůle a klamání, a byly\ntedy bezpochyby schopny dokonale uchovat Buddhovy slova. Takto zajistili, že Buddhovo učení bude věrně zachováno pro potomstvo.\ni ti oddaní mnichové, kteří ještě dosáhli Arahantahood, ale dosáhli\nprvních tří fází svatosti a měli silné, záchranné vzpomínky, si také\nmohli dovolit slovo podle slova, co kázal Buddha a mohli by být hodnými\nopatrovníky buddhova učení. Jeden takový mnich byl Ānanda, zvolený doprovod a stálý společník Buddhy během posledních pětadvacetiletého života. Ananda byl vysoce inteligentní a nadaný s možností vzpomenout si, co slyšel. Vskutku\nbylo jeho výslovným přáním, aby Buddha vždy spojil všechny jeho projevy\ns ním a ačkoli ještě nebyl Arahanta, vědomě se zavázal pamatovat slovem\nve všech kázáních Buddhy, s nimiž prosazoval mnichy, jeptišky a své\nlaické stoupence. Kombinované úsilí těchto nadaných a oddaných mnichů umožnilo, aby\nDhamma a Vinaya, jak učil Buddha, byly zachovány v původním stavu.\nPāli Tipiṭaka a jeho spojenecká literatura existují v důsledku objevu Buddhy ušlechtilé a osvobozující se cesty čistého Dhammy. Tato cesta umožňuje všem, kdo ji následují, vést klidný a šťastný život. Ve\nskutečnosti máme v dnešní době štěstí, že autentické učení Buddhy bylo\nzachováno pro budoucí generace prostřednictvím svědomitého a\nsoustředěného úsilí svých vysvobozených učedníků ve věku. Buddha\nřekl svým učedníkům, že když už není mezi nimi, bylo nesmírně důležité,\naby se Saṅgha shromáždil za účelem kolektivní recitace Dhammy, přesně\ntak, jak ji učil. V\nsouladu s těmito pokyny první Starší řádně povolali radu a systematicky\nnařizovali všechny Buddhovy diskurzy a mnišská pravidla a pak je věrně\npřednesli slovem po slovu ve shodě.\nUčení obsažené v Tipiṭakě jsou také známé jako Nauka starších (Theravāda). Tyto diskuse jsou několik set a vždy od prvního svolání byla vždy přednášena slovem. Následně\nbylo z řady důvodů vyzváno více rad, ale v každém z nich bylo celé tělo\nbuddhovy výuky vždy přednášeno účastníky Saṅghy, a to v koncertě a\nrada se konala tři měsíce poté, co Buddha dosáhl Mahāparinibbāṇu, a\nnásledovalo dalších pět, z nichž dva byly svolány v devatenáctém a\ndvacátém století. Tyto\nkolektivní recitace, které provedli mniši na všech těchto radách\nDhamma, jsou známí jako “Dhamma Saṅgītis”, Dhamma recitations. Jsou\ntak určeny kvůli precedentu, který byl stanoven na první radě Dhamma,\nkdyž všechny učení byly přednášeny nejprve starším ze Saṅghy a poté\nznovu zpívaly v chorus všichni mniši, kteří se účastnili shromáždění. Recitaci byla považována za autentickou, kdy a pouze tehdy byla jednomyslně schválena členy Rady. Následuje stručná historie šesti rad.\nKrál Ajātasattu sponzoroval První radu. To bylo svoláno v 544 B.C. v jeskyni Sattapaāāi, která se nachází mimo Rājagahu tři měsíce poté, co Buddha zemřel. Podrobný popis tohoto historického setkání naleznete v Cūllavagga Vinaya Piṭaka. Podle\ntohoto záznamu incident, který vyzval staršího Mahākassapu, aby nazval\ntoto shromáždění, bylo jeho slyšením znevažující poznámka k přísnému\npravidlu života pro mnichy. To se stalo. Mníšek\nSubhadda, bývalý holič, který vyslal pozdě v životě, slyšel, že Buddha\nvypršel, vyjádřil svůj odpor k tomu, že musel dodržovat všechna pravidla\npro mnichy stanovené Buddhem. Mnoho mnichů poplelo procházení Buddhy a bylo hluboce zarmouceno. Starší Mahākassapa nicméně slyšel, že Subhadda říká: “Dost dokonalost, nepleťte, nelívejte. Jsme dobře zbaveni tohoto velkého opuštěného (Buddhy). Byli\njsme mučeni, když řekl: “To je pro vás přípustné, to vám neumožňuje,”\nale teď budeme moci dělat, jak se nám líbí, a nebudeme muset dělat to,\nco se nám nelíbí “. Mahākassapa\nbyl znepokojen jeho poznámkou a obával se, že Dhamma a Vinaya by mohly\nbýt poškozeny a neměly by zůstat neporušené, kdyby se jiní mnichi\nchovali jako Subhadda a interpretovali pravidla Dhammy a Vinaya, jak se\njim líbí. Aby se tomu vyhnul, rozhodl se, že Dhamma musí být zachována a chráněna. K tomuto účelu po získání souhlasu Saṅghy povolal do rady pět set Arahantů. Aananda měl být zahrnut v tomto za předpokladu, že dosáhl Arahanthood v době, kdy rada svolala. S předsednictvím staršího Mahākassapy se během deštivého období setkali v radě pět set Arahantských mnichů. První\nvěc, kterou Mahākassapa učinil, bylo zpochybnit nejdůležitějšího\nodborníka na den Vinaya, Ctihodný Upāli o podrobnostech o klášterním\npravidle. Tento mnich byl pro tento úkol hodně kvalifikovaný, protože ho Buddha učil celé samotné Vinaya. Nejprve\nse starší Mahākassapa konkrétně ptal na rozhodnutí o prvním přestupku\n[pārājika], pokud jde o předmět, příležitost, představený jednotlivce,\nprohlášení, opakování proklamace, přestupek a případ neštěstí, útok. Upāli dal vědomé a přiměřené odpovědi a jeho poznámky se setkaly s jednomyslným souhlasem předsednické Saṅghy. Vinaya byla tedy formálně schválena.\nMahākassapa pak obrátil svou pozornost na Ānandu na základě jeho\nuznávaných zkušeností ve všech záležitostech spojených s Dhammou. Šťastně, v noci před zasedáním Rady, Ānanda dosáhla Arahantství a vstoupila do Rady. Starší Mahākassapa byl proto schopen se s ním podrobně vypořádat s důvěrou o Dhámovi se zvláštním odkazem na kázání Buddhy. Toto výslechy na Dhámovi se snažily ověřit místo, kde byly kázány všechny diskurzy a osoba, kterému byly adresovány. Ànanda,\npomáhal jeho slovem - dokonalá paměť dokázala přesně odpovědět a tak se\ndiskurze setkaly s jednomyslným souhlasem Saṅghy. První rada také oficiálně schválila uzavření kapitoly o menších a menších pravidlech a schválení jejich dodržování. Měli\nmnichy sedm měsíců, než aby recitovali celou Vinaya a Dhammu a ti\nmnichy dostatečně obdařené dobrou vzpomínkou si zachovaly všechno, co\nbylo předneseno. Tato historická první rada byla známá jako Paācasatika, protože se na ní zúčastnilo pět set osvícených Arahantů.\nDruhá rada byla volána sto let po Buddhově Parinibbāně, aby urovnala vážný spor o “deset bodů”. Jedná se o odkaz na některé mnichy porušující deset drobných pravidel. byly dány:\n1. Ukládání soli do houkačky.\n2. Jíst po poledni.\n3. Jíst jednou a pak jít znovu do vesnice pro almužny.\n4. Držení ceremoniálu Uposatha s mnichy žijícími ve stejné lokalitě.\n5. Provádění úředních úkonů, jestliže shromáždění bylo neúplné.\n6. Po určité praxi, protože to bylo učiněno učitelem nebo učitelem.\n7. Jíst kyselé mléko poté, co jeden měl polední jídlo.\n8. Spotřejte silný nápoj dříve, než byl fermentován.\n9. Použití koberečku, který nebyl správný.\n10. Používání zlata a stříbra.\nšpatné činy se staly problémem a způsobily zásadní spory, protože\nporušování těchto pravidel bylo myšleno, že odporují Buddhovým původním\nučením. Král Kāṁāsoka byl patronem druhého rada a setkání se konalo ve Vesāli kvůli následujícím okolnostem. Jeden\nden, když navštívil Mahāvanův háj ve Veāsli, starší Yasa poznal, že\nvelká skupina mnichů známých jako Vajjané porušovala pravidlo, které\nzakázalo mnichovi přijímání zlata a stříbra tím, že o to otevřeně žádal\nod svých laických oddaných. Okamžitě\nkritizoval jejich chování a jejich reakcí bylo nabídnout mu podíl na\njejich nezákonných ziscích v naději, že bude vyhrál. Starší Yasa však odmítl a opovrhoval jejich chování. Mniši ho okamžitě žalovali formálním aktem smíření a obviňovali jej, že obvinil své laické oddaných. Starší\nYasa se tedy smířil s laickými oddanými, ale současně je přesvědčil, že\nvijžijští mnichové udělali špatně tím, že citovali Buddhovo prohlášení o\nzákazu přijetí nebo žádosti o zlato a stříbro. Laici\nokamžitě vyjádřili svou podporu starším Yasám a deklarovali vadžijské\nmniši neprávem a kacířům, říkajíc: “Starší Yasa sám je skutečný mnich a\nsyn Sākyan. Všichni ostatní nejsou mnichy, ne syny Sākyanové “.\na nezdvořilí mnichové vajjských se přestěhovali, aby odsoudili\nctihodnou Yasu Theru bez souhlasu zbytku Saṅghy, když se dozvěděli o\nvýsledku svého setkání se svými laickými oddanými. Starší Yasa, nicméně unikl jejich odsouzení a šel hledat podporu od mnichů jinde, kdo potvrdil jeho ortodoxní názory na Vinaya. Šedesát\nlesních obyvatel z Pāvy a osmdesát mnichů z jižních oblastí Avanti,\nkteří měli stejný názor, mu nabídli, aby mu pomohli zkontrolovat korupci\nse rozhodli jít do Soreyyi, aby konzultovali Ctihodnou Revata, protože\nbyl vysoce ctěným mnichem a odborníkem na Dhamma a Vinaya. Jakmile\nto Vajjští mnichové poznali, hledali podporu ctihodného Revany tím, že\nmu nabídli čtyři náležitosti, které okamžitě odmítl. Tito mnichové se pak snažili použít stejný způsob, jak zvítězit nad úctyhodným pomocníkem Revaty, ctihodným Uttara. Zpočátku\non také oprávněně odmítl jejich nabídku, ale přesvědčivě ho\npřesvědčili, aby přijal jejich nabídku, říkat, že když nebudou žádosti o\nBuddhu přijaty, Ananda by byl požádán, aby je přijal a často by\nsouhlasil. Uttara změnil názor a přijal náležitosti. Naléhali\nna ně a pak souhlasili, že půjdou a přesvědčí ctihodnou Revata, aby\nprohlásili, že mnichové z Vajjánu skutečně mluvili o Pravdě a o\ndržitelích Dhammy. Ctihodní revata viděli skrze jejich skutky a odmítli je podporovat. Potom odvolal Uttaru. Za\núčelem vyřešení této záležitosti ctihodný revata radil, že by se na\nVāḷikārāmu povolala rada a položila se s ním otázky o deseti přestupcích\nnejstaršího ze starších dnešních Thera Sabbjakāmi. Jakmile byl jeho názor dán, měl být vyslechnut výborem osmi mnichů a jeho platnost se rozhodla svým hlasováním. Osmi\nmniši, kteří byli povoláni, aby posoudili tuto záležitost, byli\nCtihodní Sabbakāmi, saṁha, Khujjasobhita a Vāsabhagāmika, z východu a\nčtyři mnichové ze Západu, ctihodní Revata, Sambhuta-Sāṇavāsī, Yasa a\nSumana. Důkladně o tom diskutovali otázka s Revata jako dotazník a odpověděl na otázky jeho sabbakāmī. Po vyslechnutí rozpravy se osmi mniši rozhodli proti vajjským mnichům a jejich výrok byl oznámen shromáždění. Poté\nsedmdesát mnichů přednesl Dhamma a Vinaya a tento recitál se stal známý\njako Sattasatī, protože se na něm zúčastnilo sedm set mnichů. Tato\nhistorická rada se také nazývá Yasatthera Sangīti kvůli hlavní roli,\nkterou hraje starší Yasa a její horlivost za ochranu Vinaya. Vadžijští mnichové kategoricky odmítli přijmout rozhodnutí Rady a vzdorně nazývali tamní radu, která se nazývala Mahāsaṅgiti.\nTřetí rada se konala především proto, aby zbavila Saṅghu korupci a falešných mnichů, kteří měli kacířské názory. Rada byla svolána v roce 326 B.C. Na Asokārāma v Paṭaliputtě pod patronací císaře Asoky. Předsedal ji starší Moggaliputta Tissa a na této radě se zúčastnilo tisíc mnichů. Tradice má to, že Asoka získala svůj trůn skrz krví všech synů svého\notce, zachránil svého bratra Tissu Kumāru, který nakonec dostal\nvysvěcení a dosáhl Arahantství.\nAsoka byla korunována ve dvacátém osmnáctém roce po buddhovském Mahaparinibbánu. Zpočátku\nzaplatil pouze Dhánmu a Saṅgovi jenom tokenní pocty a podpořil také\nčleny jiných náboženských sekt, jak ho před ním jeho otec udělal. To vše se však změnilo, když se setkal s zbožným novicovým mnichem Nigrodem, který mu kázal Appamāda-vagga. Poté přestal podporovat jiné náboženské skupiny a jeho zájem a oddanost Dhammě se prohlubovaly. Využil\nsvé obrovské bohatství k tomu, aby stavěl, jak se říká, osmdesát čtyři\ntisíc pagod a vihāras a bohatě podporoval Bhikkhus se čtyřmi\nnáležitostmi. Jeho syn Mahinda a jeho dcera Saṅghamittová byli vysvěceni a přijati do Saṅghy. Nakonec jeho štědrost způsobila vážné problémy v Saṅgha. Časem\nbyl řádek infiltrován mnoha nehodnými muži, kteří drželi kacířské\npohledy a kteří byli přitahováni k objednávce kvůli císařově velkorysé\npodpoře a nákladným obětem jídla, oděvu, přístřeší a medicíny. Velký\npočet věřících, chamtivých mužů, kteří se dopouštějí špatných názorů,\nse pokoušel připojit k pořádku, ale byl považován za nevhodný k\ntomu využili šanci využít císařovu štědrost pro své vlastní cíle a\noblékli si šaty a připojili se k pořádku, aniž by byli řádně vysvěceni. Následkem toho se úcta k Saṅgha zmenšila. Když vyšlo najevo, někteří opravdoví mnichové odmítli držet předepsané\nčištění nebo obřad Uposatha ve společnosti zkorumpovaných, kacířských\no tom Císař slyšel, snažil se situaci napravit a vyslal jednomu z jeho\nministrů mnichům, kteří jim přikázali, aby uskutečnili obřad. Císař nicméně ministru neudělal žádné zvláštní příkazy k tomu, jaké prostředky mají být použity k výkonu svého příkazu. Mniši odmítli poslouchat a držet ceremonii ve společnosti svých falešných a “zlodějských” společníků [themyasinivāsaka]. Zoufale\nse rozhněvaný ministr vydal po řadě mnichů, kteří seděli, a vytáhl meč,\nvšichni se sňali jeden za druhým, dokud nepřijeli k královskému bratru\nTissovi, který byl vysvěcen. Zděšený\nministr zastavil porážku a utekl z chodby a oznámil, že císař Asoka byl\nhluboce zarmoucen a rozčilován tím, co se stalo, a obviňoval se z\nvražd. Hledal radu Thery Moggaliputty Tissy. Navrhl, aby kacířští mnichové byli vyhoštěni z příkazu a okamžitě svolána třetí rada. Takže to bylo v sedmnáctém roce císařské vlády, kdy byla povolána třetí rada. Thera\nMoggaliputta Tissa vedla řízení a zvolila tisíc mnišek ze šedesáti\ntisíc účastníků za tradiční recitace Dhammy a Vinaya, která trvala devět\nměsíců. Císař sám požádal mnichy z řady klášterů o učení Buddhy. Ti, kteří měli špatné názory, byli okamžitě vystaveni a vyhnaní z Saṅghy. Tímto způsobem byl Bhikkhu Saṅgha vyčištěn z heretik a fiktivního bhikkhu.\nTato rada dosáhla řady dalších důležitých věcí. Starší\nMoggaliputta Tissa, aby vyvrátila řadu herezí a zajistila, že Dhamma\nzůstane čistá, dodržel knihu v Radě nazvané Kathāvatthu. Tato\nkniha se skládá z dvaceti tří kapitol a je sbírkou diskusí (kathā) a\nvyvrácením kacířských názorů různých sektů o filozofických\nzáležitostech. Je to pátá ze sedmi knih Abhidhammy Piṭaka. Členové Rady také dali královskou pečeť souhlasu s naukou Buddhy, nazvanou Vibhajjavāda, doktrínou analýzy. Je totožná se schválenou doktrínou Theravādy. Jedním\nz nejvýznamnějších úspěchů této shromáždění Dhamma a dalším, který měl\npřinést ovoce po staletí, bylo, že císař poslal mnichy, dobře vyznavači\nBuddhovy Dhámy a Vinayy, kteří je mohli sdělit srdcem, učit je v devíti různých zemích. Tito Dhammadūta mniši zahrnovali Ctihodnou Majjhantiku Thera, která šla do Kašmíru a Gandhāry. Byl požádán, aby kázal Dhámmu a aby zde uspořádal řadu mnichů. Ctihodná\nMahádeva byla poslána do Mahinsakamaṇḍaḷa (moderní Mysore) a ctihodná\nRakkhita Thera byla vyslána do Vanavāsī (severní Kanara na jihu Indie.)\nCtihodná Yonaka Dhammarakkhita Thera byla poslána do Horní Aparantaky\n(severní Gujarat, Kathiawar, Kutch a Sindh) .\nMahārakkhita Thera šla do Yonaka-loka (země Lonianů, Bactrians a Řeků.)\nCtihodná Majjhima Thera šla do Himavanta (místo přiléhající k\nHimalájí.) Ctihodný Soṇa a Ctihodná Uttara byli posláni k Suvaṇṇhūmím\n[nyní Myanmar]. Ctihodná\nSambala Thera a ctihodní Bhaddasāla Thera byli posláni na Tambapaṇṇi\n(nyní Srí Lanka). Dhammaské misie těchto mnichů se podařilo a v průběhu času plodily\nvelké ovoce a vydaly se dlouhou cestou, jak oslavovat národy těchto zemí\ns darováním Dhammy a ovlivňováním jejich civilizací a kultur.\nS rozšířením Dhammy slovy Buddhy, v době, kdy se Indie stala známou jako Visvaguru, učitel světa.\nČtvrtá rada se konala v Tambapaṇṇi [Srí Lanka] v roce 29 B.C. pod záštitou krále Vaṭṭagāmaṇiho. Hlavním\ndůvodem pro jeho svolání bylo, že většina mnichů nyní nemohla udržet\ncelou Tipiṭacu ve svých vzpomínkách, jak tomu bylo dříve u ctihodného\nMahindy a těch, kteří ho brzy následovali. Proto,\njak se umění psalo, bylo v této době podstatně rozvinuto, bylo\npovažováno za účelné a nezbytné mít celé tělo buddhova učení zapsáno. Král Vaṭṭagāmaṇi podpořil myšlenku mnicha a rada se konala konkrétně, aby redukovala Tipiṭku v plném rozsahu na psaní. Proto,\naby se pravý Dhamma mohl trvale zachovat, ctihodný Mahārakhita a pět\nset mnichů přednesli slova Buddhy a poté je napsali na palmových\npozoruhodný projekt se konal v jeskyni nazývané “Āloka lena”, která se\nnachází v rozštěpu starobylého krajinného ostrova v blízkosti Matale. Tím bylo dosaženo cíle Rady a bylo zajištěno zachování písemné autentické Dhammy. Pozdnější, v osmnáctém století král Vijayarājasīha měl v této jeskyni obrazy Buddhy.\nPátá rada se konala v Māndalay, Barmě, nyní známém jako Mjanmarsko v roce 1871, za vlády krále Mindona. Hlavním\ncílem tohoto setkání bylo recitovat všechna učení Buddhy a podrobně je\nprozkoumat, zda některý z nich byl pozměněn, zkreslen nebo propuštěn. Předsedali\njej tři starší, ctihodný Mahāthera Jāgarābhivaṃsa, ctihodný\nNarindābhidhaja a ctihodný Mahāthera Sumaṅgalasāmi ve společnosti asi\ndvou tisíc čtyř set mnichů (2 400). Jejich společné recitace Dhammy trvalo pět měsíců. Byla\nto také práce této rady, která měla způsobit, že celý Tipiṭaka bude\nnapsán pro potomstvo na sedm set dvaceti devíti mramorových desek v\nskriptu Myanmaru poté, co byl jeho recitaci dokončen a jednomyslně\nmonumentální úkol vykonali asi dva tisíce čtyři sta erudovaní mnichové a\nmnoho zručných řemeslníků, kteří po dokončení každé desky měli v\nkrásných miniaturních “piṭakových” pagodech na zvláštním místě v areálu\nKuthodawské pagody krále Mindona na úpatí Māndalay Hill, kde je tato tzv. Největší kniha na světě, stojí dodnes.\nrada byla jmenována v Kaba Aye v Yangonu, dříve Rangúnu v roce 1954,\nosmdesát tři roky poté, co se pátá konala v Mandalay. Sponzoroval ho barmská vláda vedená předsedou vlády, čestným U Nu. Autorizoval\nvýstavbu Mahā Pāsāna Gūhā, velké jeskyně, která byla vybudována od\nzákladu, aby sloužila jako místo shromažďování podobně jako indická\nSattapānni jeskyně - místo první rady Dhamma. Po\ndokončení se Rada sešla dne 17. května 1954. Stejně jako v případě\npředchozích rad, prvním cílem bylo potvrdit a zachovat pravou Dhammu a\nVinaya. Nicméně to bylo jedinečné, protože mnichové, kteří se na něm podíleli, pocházeli z osmi zemí. Tito\ndva tisíce pět set učených Theravādových mnichů přišli z Myanmaru,\nKambodže, Indie, Laosu, Nepálu, Srí Lanky, Thajska a Vietnamu. Pozdní\nctihodný Mahāsi Sayadaw byl jmenován šlechtickým úkolem klást si\npožadované otázky o Dhámovi ctihodného Bhadanta Vicittasārābhivaṃsa\nTipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika, který odpověděl všem dobře a\nspokojeně. V době, kdy se tato rada setkala, všechny zúčastněné země nechaly Pāli\nTipiṭaka vyjmout do svých rodných skriptů, s výjimkou Indie.\nrecitace písem Dhamma trvala dva roky, během nichž byla Tipiṭaka a její\nspojenecká literatura ve všech scénách pečlivě zkoumána. Jakékoli zjištěné rozdíly byly zaznamenány, byly provedeny nezbytné opravy a všechny verze byly poté shromážděny. Naštěstí bylo zjištěno, že obsah textu není příliš velký. A\nkonečně, poté, co je Rada oficiálně schválila, byly připraveny všechny\nsvazky Tipiṭaky a jejich komentáře k tisku na moderních tiscích a\npublikovány v skriptu Myanmar (barmský). Tento pozoruhodný úspěch byl možný díky vynaloženým úsilím dvou tisíc pět set mnichů a četných laiků. Jejich práce skončila v květnu 1956, dvě a půl tisíciletí poté, co Pán dosáhl Parinibbāny. Práce této rady byla jedinečným úspěchem představitelů celého buddhistického světa. Verze Tipiṭky, kterou se zavázala produkovat, byla uznána za pravdivou\nk nedotčeným učením Gotamy Buddhy a jejich nejaktivnějšímu vykreslení.\nSvazky vytištěné po šesté Saṅgāyaně byly vytištěny v mjanmarském písmu. K\ntomu, aby objemy pro lidi z Indie, Vipassana Výzkumný ústav zahájil\nprojekt vytisknout Tipiṭaka s jeho Aṭṭhakathās a ṭikas v Devanagari v\n2620 Mandag 14. maj LESSON\nOversæt denne Google Oversættelse på dit modersmål ved hjælp af\nDet er din LESSON\nAnalytisk Insight Net - GRATIS Online Tipiṭaka Research and Practice\nUniversity og relaterede NYHEDER gennem http://sarvajan.ambedkar.org i\n105 KLASSISKE SPRÅK\nBuddhas originale ord\nOprindelsen af Pali Canon\nen munk at sige:” Venner, jeg har hørt og modtaget dette fra Herrens\negne læber: Dette er Dhamma, dette er disciplinen, dette er Mesterens\nundervisning “, så munke, du bør hverken godkende eller afvise hans ord. Derefter\nskal hans ord og udtryk uden at godkende eller misforståes nøje noteres\nog sammenlignes med Suttas og gennemgåes i lyset af disciplinen. Hvis\nman ved en sådan sammenligning og gennemgang ikke synes at være i\noverensstemmelse med Suttas eller disciplinen, må konklusionen være:\n“Forviseligt er dette ikke buddhets ord, det er fejlagtigt forstået af\ndenne munk”, og sagen skal afvises. Men hvor man ved en sådan sammenligning og gennemgang finder, at de er\ni overensstemmelse med Suttas eller disciplinen, må konklusionen være:\n“Det er sikkert buddhets ord, det er rigtigt forstået af denne munk.”\n- DN 16 Mahāparinibbāna Sutta - Den store forbi, Buddhas sidste dage\nDen autentiske lære af Gotama Buddha er blevet bevaret og afsendt til os og findes i Tipiṭaka. Pāli-ordet, ‘Tipiṭaka’, betyder bogstaveligt ‘de tre kurve’ (ti = tre + piṭaka = skrifter samlinger). Alle Buddhas lære var opdelt i tre dele.\n1. Den første del er kendt som Vinaya Piṭaka, og den indeholder alle de regler, som Buddha lægger ned for munke og nonner.\n2. Den anden del hedder Suttaṅta Piṭaka, og den indeholder diskurserne.\n3. Den tredje del er kendt som Abhidhamma Piṭaka og omfatter Buddhas psyko-etiske lære.\ner kendt, at når Buddha gav en diskurs til sine ordinerede disciple\neller levefølgere eller foreskrev en klosterregel i løbet af hans\nfemogfyrre års ministerium, ville de af hans hengivne og lærde munke,\nder var til stede, straks forpligte sig til hans lære ord for ord til hukommelse. Således blev buddhas ord bevaret nøjagtigt og var med tiden gået ned oralt fra lærer til elev. Nogle\naf de munke, der havde hørt Buddha prædiken personligt, var Arahanter,\nog så ved definition “rene” fri for lidenskab, dårlig vilje og\nvildfarelse og derfor uden tvivl kunne bevare, helt Buddhas ord. Således sikrede de sig, at Buddhas lære ville blive bevaret trofast for eftertiden.\nde hengivne munke, der endnu ikke havde nået Arahantahood, men havde\nnået de tre første stadier af helligdom og havde magtfulde,\ntilbageholdende minder, kunne også huske ord for ord, hvad Buddha havde\nprædikket, og så kunne være værdige vogtere af Buddhas lære. En sådan munk var Ānanda, den valgte ledsager og konstant ledsager af Buddha i løbet af de sidste 25 år af hans liv. Ānanda var meget intelligent og begavet med evnen til at huske, hvad han havde hørt. Faktisk\nvar det hans udtrykkelige ønske om, at Buddha altid forholder alle sine\ndiskurser til ham, og selvom han endnu ikke var en Arahanta, satte han\nbevidst hukommelse ord for ord alle Buddhas prædikener, hvormed han\nformanede munke, nonner og hans tilhængere. Den kombinerede indsats fra disse begavede og hengivne munke gjorde\ndet muligt for Dhamma og Vinaya, som Buddha lærte at blive bevaret i sin\nTipiṭaka og dens allierede litteratur eksisterer som følge af Buddhas\nopdagelse af den rene og dæmpende vej af den rene Dhamma. Denne sti gør det muligt for alle dem, der følger det, at føre et fredeligt og lykkeligt liv. Faktisk\ner vi i denne dag og alder heldige at have de autentiske lære af Buddha\nbevaret til fremtidige generationer gennem de samvittighedsfulde og\nsamordnede bestræbelser fra hans ordinerede disciple ned gennem tiderne.\nhavde sagt til sine disciple, at da han ikke længere var blandt dem,\nvar det vigtigt, at Saṅgha skulle komme sammen med det formål at\nkollektivt recitere Dhamma, netop som han havde lært det. I\noverensstemmelse med denne instruktion kaldte de første ældste et råd\nog bestilte systematisk alle Buddhas diskurser og klosterkrav og\nhenviste dem ordligt til ord på konsert.\nLærdommene indeholdt i Tipiṭaka er også kendt som de ældres lære [Theravāda]. Disse diskurser er flere hundrede og har altid været reciteret ord for ord lige siden det første råd blev indkaldt. Efterfølgende\ner flere råd blevet indkaldt af en række grunde, men i hvert enkelt af\ndem er hele Buddhas undervisning altid blevet reciteret af\nSaṅgha-deltagerne, i koncert og ord for ord. Det\nførste råd fandt sted tre måneder efter Buddhaens opnåelse af\nMahāparinibbāṇa og blev efterfulgt af yderligere fem, hvoraf to blev\nindkaldt i det nittende og tyvende århundrede. Disse\nkollektive recitationer, som blev udført af munkene på alle disse\nDhamma Councils, er kendt som ‘Dhamma Saṅgītis’, Dhamma Recitations. De\ner så udpeget på grund af præcedensen på First Dhamma Council, da alle\nlæresagerne først blev reciteret af en ældste af Sagenggha og derefter\nchanted igen i kor af alle munkene, der deltog i forsamlingen. Recitationen blev anset for at være autentisk, når og kun da, den var blevet godkendt enstemmigt af medlemmerne af Rådet. Det følgende er en kort historie om de seks råd.\nDet Første Råd\nKong Ajātasattu sponsede Det Første Råd. Det blev indkaldt i 544 B.C. i Sattapaāāi Cave, der ligger uden for Rājagaha tre måneder efter at Buddha var gået væk. En detaljeret redegørelse for dette historiske møde findes i Clavlavagga i Vinaya Piṭaka. Ifølge\ndenne fortegnelse var den hændelse, der bevirkede, at den ældste\nMahākassapa skulle kalde dette møde, hans hørelse en nedslående\nbemærkning om den strenge livsregel for munke. Dette er hvad der skete. Munken\nSubhadda, en tidligere barberer, som havde ordineret sent i livet,\nefter at have hørt, at Buddha var udløbet, gav udtryk for sin vrede\nefter at have overholdt alle de regler for munke, der blev nedlagt af\nBuddha. Mange munke beklagede Buddha’s forbigående og var dybt sørgede. Den ældste Mahākassapa hørte Subhadda sige: ‘’ Nok dine ærbødigheder, vær ikke sørgede, lad ikke klage. Vi er godt af med denne store recluse (Buddha). Vi\nblev plaget, da han sagde: “Dette er tilladt for dig, det er ikke\ntilladt for dig”, men nu kan vi gøre som vi vil, og vi bliver ikke nødt\ntil at gøre, hvad vi ikke kan lide. ” Mahākassapa\nvar foruroliget over hans bemærkning og frygtede for, at Dhamma og\nVinaya kunne blive ødelagt og ikke overleve intakt, hvis andre munke\nskulle opføre sig som Subhadda og fortolke Dhamma og Vinaya-reglerne som\nde ønskede. For at undgå dette besluttede han at Dhamma skal bevares og beskyttes. Til dette formål, efter at have fået Sagenggha’s godkendelse, kaldte han til rådet fem hundrede aere. Ānanda skulle inddrages i dette, forudsat at han nåede Arahanthood på det tidspunkt, hvor rådet indkaldte. Med den ældste Mahākassapa præsiderede de fem hundrede Arahant-munke i rådet i regntiden. Den\nførste ting, Mahākassapa gjorde, var at stille spørgsmålstegn ved den\nfremste ekspert på Vinaya af dagen, ærværdig Upāli på detaljer om\nklosterkirken. Denne munk var godt kvalificeret til opgaven, da Buddha havde lært ham hele Vinaya selv. Først\nog fremmest spurgte den ældste Mahākassapa ham specifikt om herskelsen\nom den første forbrydelse [pārājika] med hensyn til emnet, anledningen,\nindførelsen af individen, proklamationen, gentagelse af\nproklamationen, lovovertrædelsen og tilfælde af ikke- forbrydelse. Upāli gav kyndige og passende svar og hans bemærkninger mødtes med den enstemmige godkendelse af den presiderende Saṅgha. Således blev Vinaya formelt godkendt.\nældste Mahākassapa vendte sig derefter til Ānanda i kraft af hans\nvelrenommerede ekspertise i alle spørgsmål i forbindelse med Dhamma. Heldigvis, natten før Rådet skulle mødes, havde anda nået Arahantship og sluttet sig til Rådet. Den\nældste Mahākassapa var derfor i stand til at stille spørgsmålstegn ved\nham med fuldstændig tillid til Dhamma med specifik henvisning til\nBuddhas prædikener. Denne\nforhåbning på Dhamma forsøgte at verificere det sted, hvor alle\ndiskurser først blev forkyndt, og den person, som de var blevet\nadresseret til. Ānanda,\nhjulpet af hans ord - perfekt hukommelse kunne svare nøjagtigt, og så\ndiskurserne mødtes med enstemmig godkendelse af sagenggha. Det\nFørste Råd gav også sit officielle godkendelsesmærke til lukning af\nkapitlet om de mindre og mindre regler og godkendelse af deres\ntog munkene syv måneder at recitere hele Vinaya og Dhammaen, og disse\nmunke tilstrækkeligt udrustet med gode minder tilbageholdt alt, hvad der\nvar blevet reciteret. Dette historiske første råd blev kendt som Paācasatika, fordi fem hundrede fuldt oplyste Arahanter havde deltaget i det.\nDet andet Råd\nDet andet råd blev kaldt hundrede år efter Buddhas Parinibbëṇa for at løse en alvorlig tvist om de ti punkter. Dette er en henvisning til nogle munke, der bryder med ti mindre regler. de blev givet til:\n1. Opbevaring af salt i et horn.\n2. spise efter middag\n3. Spise en gang og derefter gå igen til en landsby for almisse.\n4. Holder Uposatha Ceremony med munke, der bor i samme lokalitet.\n5. Udførelse af officielle handlinger, når forsamlingen var ufuldstændig.\n6. Efter en bestemt praksis, fordi den blev udført af ens tutor eller lærer.\n7. Spise sur mælk, efter at man havde sit middagsmåltid.\n8. Forbruger stærk drikke, før den er blevet fermenteret.\n9. Brug et tæppe, som ikke var den rigtige størrelse.\n10. Brug af guld og sølv.\nmishandlinger blev et problem og forårsagede en stor kontrovers, idet\nbrud på disse regler var antaget at modsige Buddhas oprindelige lærdom. Kong Kāḷāsoka var anden råds protektor og mødet fandt sted i Vesāli på grund af følgende omstændigheder. En\ndag, mens de besøgte Mahāvana Grove ved Veāsli, kom ældste Yasa ind for\nat vide, at en stor gruppe af munke, kendt som Vajjiansne, overtrådte\nreglen, som forbudt munk accepterede guld og sølv ved åbent at bede om\ndet fra deres læggehænder. Han\nkritiserede straks deres adfærd, og deres svar var at give ham en del\naf deres ulovlige gevinster i håb om at han ville blive vundet. Den ældste Yasa afviste og foragtede deres adfærd. Munkene straks sagsøgte ham med en formel forsoningsforanstaltning og anklagede ham for at have skylden deres læggehukommere. Den\nældste Yasa afstemmede sig derfor med de hengivne, men på samme tid\noverbeviste dem om, at de vijjiske munke havde gjort forkert ved at\ncitere Buddhas udtale om forbud mod at acceptere eller henvende sig til\nguld og sølv. Lægerne\ngav straks deres støtte til den ældste Yasa og deklarerede\nVajjian-munkene til forkæmperne og kætterskene og sagde: “Den ældste\nYasa alene er den ægte munk og Sākyan søn. Alle de andre er ikke munke, ikke Sākyan sønner ‘’.\nstædige og ubevægende Vajjian-munke flyttede derefter til at suspendere\nden ærværdige Yasa Thera uden godkendelse af resten af Saṅgha, da de\nkom til at vide om resultatet af hans møde med deres læggehellige. Den\nældste Yasa undgik imidlertid deres censur og gik på jagt efter støtte\nfra munke andre steder, som opretholdt sine ortodokse synspunkter på\nskovboende munke fra Pāvā og 80 munke fra de sydlige regioner af\nAvanti, som var af samme synspunkt, tilbød at hjælpe ham med at\nkontrollere Vinaya’s korruption. Sammen\nbesluttede de at gå til Soreyya for at høre den ærværdige Revata, da\nhan var en højt æret munk og en ekspert i Dhamma og Vinaya. Så\nsnart de Vajjianske munke kom til at kende dette, søgte de også den\nærbar Revata’s støtte ved at tilbyde ham de fire krav, som han straks\nafviste. Disse munke søgte derefter at bruge de samme midler til at vinde over den ærværdige Revata’s ledsager, den ærværdige Uttara. I\nførste omgang afviste han med rette deres tilbud, men de overtalte ham\nvoldsomt til at acceptere deres tilbud og sagde, at da de krav, der var\nberegnet til Buddhaen ikke blev accepteret af ham, ville Ānanda blive\nbedt om at acceptere dem og ville ofte acceptere at gøre det. Uttara ændrede sig og accepterede kravene. Efterfulgt\naf dem besluttede han at gå og overtale den ærværdige Revata til at\nerklære, at Vajjian-munkene faktisk var talere af sandheden og\nophavsmændene i Dhammaen. Den ærværdige Revata så gennem deres ruse og nægtede at støtte dem. Han afskedede derefter Uttara. For\nat afklare sagen én gang for alle, rådede den ærbødige revata om, at et\nråd skulle indkaldes til Vāḷikārāma med sig selv at stille spørgsmål om\nde ti lovovertrædelser af de ældste af ældste af dagen, Thera\nhans udtalelse blev givet, skulle det blive hørt af et udvalg med otte\nmunke, og dets gyldighed blev bestemt ved deres afstemning. De\notte munke kaldet til at dømme sagen var Venerables Sabbakāmi, saḷha,\nKhujjasobhita og Vāsabhagāmika, fra øst og fire munke fra Vesten,\nVenerables Revata, Sambhuta-Sāṇavāsī, Yasa og Sumana. De drøftede grundigt sagen med Revata som spørgeren og sabbakāmī besvare hans spørgsmål. Efter at debatten blev hørt, besluttede de otte munke mod Vajjian-munkene, og deres dom blev annonceret til forsamlingen. Derefter\nreciterede syv hundrede munke Dhamma og Vinaya, og denne betragtning\nblev kendt som Sattasatī, fordi syv hundrede munke havde deltaget i den.\nhistoriske råd kaldes også Yasatthera Sangīti på grund af den store\nrolle, den ældste Yasa spillede i den og hans iver for at beskytte\nVinaya. Vajjian-munkene nægtede kategorisk at acceptere Rådets afgørelse og oprindeligt kaldte et eget råd, der blev kaldt Mahāsaṅgiti.\nDet tredje råd\nDet tredje Råd blev primært afholdt for at befri Saigetahen af korruption og falske munke, der holdt kætterske synspunkter. Rådet blev indkaldt i 326 B.C. På Asokārāma i Paṭaliputta under patronage af kejser Asoka. Det blev ledet af den ældste Moggaliputta Tissa, og tusind munke deltog i dette råd. Traditionen har det, at Asoka havde vundet sin trone ved at udgyde\nblodet af hele sin fars sønns redde sin egen bror, Tissa Kumāra, som til\nsidst blev ordineret og opnået Arahantship.\nAsoka blev kronet i det tohundrede og attende år efter Buddhas Mahaparinibbana. Først\nbetalte han kun symbolsk hyldest til Dhamma og Sagenggha og støttede\nogså medlemmer af andre religiøse sekter, som hans far havde gjort før\nham. Men alt dette ændrede sig, da han mødte den fromme nybegynder-munk Nigrodha, som forkyndte ham Appamāda-vaggaen. Derefter ophørte han med at støtte andre religiøse grupper, og hans interesse for og hengivenhed til Dhamma blev fordybet. Han\nbrugte sin enorme rigdom til at bygge, det siges, fireogfyrre og fire\ntusind pagoder og viharaer og til overdådigt at støtte Bhikkhus med de\nfire forudsætninger. Hans søn Mahinda og hans datter Saṅghamittā blev ordineret og optaget til Saṅgha. Til sidst var hans generøsitet at forårsage alvorlige problemer inden for Sagenggha. Med\ntiden blev ordren infiltreret af mange uværdige mænd, der holdt\nkætterske synspunkter, og som blev tiltrukket af ordren på grund af\nkejsers generøse støtte og dyre tilbud om mad, tøj, husly og medicin. Et\nstort antal trosløse, grådige mænd, der påberåbte urigtige synspunkter,\nforsøgte at deltage i ordren, men blev anset for uegnede til\ntrods af dette greb de chancen for at udnytte kejsers generøsitet til\nderes egne ender og donned klæder og sluttede sig til ordren uden at\nvære ordineret korrekt. Følgelig faldt respekten for sagenggha. Da dette kom til lys, nægtede nogle af de ægte munke at holde den\nforeskrevne rensning eller Uposatha ceremoni i selskab med de korrupte,\nkeiseren hørte om dette, søgte han at rette op på situationen og sendte\nen af hans ministre til munkene med kommandoen om at udføre\nkeiseren havde ikke givet ministeren nogen specifikke ordrer om, hvilke\nmidler der skulle bruges til at udføre sin befaling. Munkene nægtede at adlyde og afholde ceremonien i selskab med deres falske og “tyvende” ledsagere [theyyasinivāsaka]. I\ndesperation førte den vrede minister ned ad siddende munks linje og\ntegnede sit sværd, halshugget dem alle efter hinanden, indtil han kom\ntil kongens bror, Tissa, som var blevet ordineret. Den\nforfærdede minister stoppede slagtningen og flygtede i hallen og\nrapporterede tilbage til kejseren Asoka var dybt sorgløs og oprørt af\ndet, der var sket og skylden til drabene. Han søgte Thera Moggaliputta Tissa’s råd. Han foreslog, at de heretiske munke blev udvist fra ordren og et tredje råd indkaldes straks. Så det var, at det tredje råd i det syvende år af kejserens regering blev kaldt. Thera\nMoggaliputta Tissa ledede sagen og valgte tusind munke fra de tres\ntusinde deltagere til den traditionelle recitering af Dhamma og Vinaya,\nder gik i ni måneder. Keiseren selv stillede spørgsmålstegn ved munkene fra en række klostre om Buddhas lære. De, der holdt forkerte synspunkter, blev udsat og straks udsat fra Saṅgha. På denne måde blev Bhikkhu Sagenggha renset for kættersk og falsk bhikkhus.\nDette råd har også opnået en række andre vigtige ting. Den\nældste Moggaliputta Tissa, for at afvise en række heresier og sikre, at\nDhamma blev holdt rent, fulgte en bog under rådet kaldet Kathāvatthu. Denne\nbog består af treogtyve kapitler, og er en samling af diskussioner\n(kathā) og refutations af de kætterske synspunkter, som forskellige\nsekter besidder om filosofiske spørgsmål. Det er den femte af de syv bøger af Abhidhamma Piṭaka. Medlemmerne\naf Rådet gav også et kongeligt godkendelsesmærke til Buddhas doktrin,\nder navngav det Vibhajjavāda, Analysenes Lære. Det er identisk med den godkendte Theravāda-doktrin. En\naf de mest betydningsfulde resultater af denne Dhamma-forsamling og en,\nder skulle bære frugt i de kommende århundreder, var kejsers\nfremsendelse af munke, velbevandrede i Buddhas Dhamma og Vinaya, som\nkunne recitere alt det for at lære det i ni forskellige lande. Disse Dhammadūta munke omfattede den ærværdige Majjhantika Thera, der gik til Kashmir og Gandhāra. Han blev bedt om at prædike Dhammaen og etablere en ordre af munke der. Den\nærværdige Mahādeva blev sendt til Mahinsakamaṇḍaḷa (moderne Mysore) og\nden ærbar Rakkhita Thera blev afsendt til Vanavāsī (nordlige Kanara i\ndet sydlige Indien.) Den ærværdige Yonaka Dhammarakkhita Thera blev\nsendt til Upper Aparantaka (nordlige Gujarat, Kathiawar, Kutch og Sindh]\nærværdige Mahārakkhita Thera gik til Yonaka-loka (landene af lonierne,\nbaktriererne og grækerne.) Den ærværdige Majjhima Thera gik til\nHimavanta (stedet der grænser op til Himalaya.) Den ærværdige Soṇa og\nden ærværdige Uttara blev sendt til Suvaṇṇabhūmi [nu Myanmar]. Den\nærværdige Mahinda Thera, den ærværdige Ittiya Thera, den ærværdige\nUttiya Thera, den ærværdige Sambala Thera og den ærværdige Bhaddasāla\nThera blev sendt til Tambapaṇṇi (nu Sri Lanka). Disse munks Dhamma missioner lykkedes og bar store frugter i løbet af\ntiden og gik langt i at fordoble befolkningen i disse lande med Dhammas\ngave og påvirke deres civilisationer og kulturer.\nMed Dhamma’s udbredelse gennem Buddhas ord blev Indien med tiden kendt som Visvaguru, verdens lærer.\nDet fjerde råd\nDet fjerde råd blev afholdt i Tambapaṇṇi [Sri Lanka] i 29 B.C. under protektion af kong Vaṭṭagāmaṇi. Hovedårsagen\ntil sin indkaldelse var den erkendelse, der nu ikke var muligt for\nflertallet af munke at beholde hele Tipiṭaka i deres minder, som det\ntidligere havde været tilfældet for den ærværdige Mahinda og dem, der\nfulgte ham kort efter. Derfor\nvar det som hensigtsmæssigt og nødvendigt at have hele legemets\nlegemske lære nedskrevet, da kunstens skrift havde udviklet sig\nvæsentligt. Kong Vaṭṭagāmaṇi støttede munkens idé og et råd blev holdt specielt for at reducere Tipiṭaka i sin helhed til at skrive. Derfor,\nfor at den ægte Dhamma kunne bevares varigt, fortalte den ærværdige\nMahārakhita og fem hundrede munke Buddhas ord og skrev dem derefter på\nbemærkelsesværdige projekt fandt sted i en grotte kaldet Āloka lena,\nder ligger i spalten af et gammelt jordskred i nærheden af hvad der\nnu er Matale. Således blev formålet med Rådet opnået, og det var sikret, at den autentiske Dhamma skriftligt blev bevaret. Senere i det attende århundrede havde kong Vijayarājasīha billeder af Buddha skabt i denne hul.\nDet femte råd\nDet femte råd fandt sted i Maldalay, Burma, der nu blev kendt som Myanmar i 1871 A.D. i King Mindons regering. Hovedmålet\nmed dette møde var at recitere alle Buddhas lære og undersøge dem i små\ndetaljer for at se om nogen af dem var blevet ændret, forvrænget\neller faldet. Det\nblev ledet af tre ældste, den ærværdige Mahāthera Jāgarābhivaṃsa, den\nærværdige Narindābhidhaja, og den ærværdige Mahāthera Sumaṅgalasāmi i\nselskab med omkring to tusinde fire hundrede munke (2.400). Deres fælles Dhamma recitation varede i fem måneder. Det\nvar også dette råds arbejde at få hele Tipiṭaka til at blive indskrevet\nfor eftertiden på syv hundrede og otteogtrede marmorplader i\nMyanmar-skriptet, efter at dets recitering var afsluttet og enstemmigt\nmonumentale opgave blev udført af nogle to tusinde fire hundrede\neruditmunke og mange dygtige håndværkere, som efter færdiggørelsen af\nhver plade havde dem anbragt i smukke miniature ‘piṭaka’ pagoder på et\nspecielt sted på grund af King Mindons Kuthodaw Pagoda ved foden af\nMaldalay Hill hvor denne såkaldte ’største bog i verden’ står til denne dag.\nDet sjette råd\nDet sjette råd blev kaldt på Kaba Aye i Yangon, tidligere Rangoon i 1954, 83 år efter den femte blev afholdt i Mandalay. Det blev sponsoreret af den burmesiske regering ledet af premierministeren, den ærede U Nu. Han\nautoriserede opførelsen af Mahā Pāsāna Gūhā, den store hule, der blev\nbygget fra jorden, for at tjene som samlingsstedet meget som Indiens\nSattapānar Cave - stedet for det første Dhamma-råd. Efter\ndets afslutning mødtes Rådet den 17. maj 1954. Som det var tilfældet\nmed de foregående råd, var dets første mål at bekræfte og bevare den\nægte Dhamma og Vinaya. Men det var unikt i det omfang de munke, der deltog i det, kom fra otte lande. Disse\nto tusinde fem hundrede lærte Theravāda munke kom fra Myanmar,\nCambodja, Indien, Laos, Nepal, Sri Lanka, Thailand og Vietnam. Den\nsene ærværdige Mahāsi Sayadaw blev udnævnt til den ædle opgave at\nstille de nødvendige spørgsmål om Dhamma af den ærværdige Bhadanta\nVicittasārābhivaṃsa Tipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika, der svarede dem\nalle lært og tilfredsstillende. På det tidspunkt, hvor dette råd mødtes, havde alle de deltagende\nlande Pāli Tipiṭaka gengivet i deres oprindelige scripts, med undtagelse\ntraditionelle recitation af Dhamma-skrifterne tog to år, hvor Tipiṭaka\nog dens allierede litteratur i alle skrifterne blev omhyggeligt\nundersøgt. Eventuelle forskelle blev konstateret, de nødvendige korrektioner blev foretaget, og alle versioner blev derefter samlet. Heldigvis blev det konstateret, at der ikke var meget forskel i indholdet af nogen af teksterne. Endelig,\nefter at Rådet officielt godkendte dem, blev alle Tipiṭaka-mængderne og\nderes kommentarer beredt til trykning på moderne presser og\noffentliggjort i Myanmar (Burmese) -skriftet. Denne bemærkelsesværdige præstation blev gjort mulig gennem de to tusinde fem hundrede munke og talrige lægfolk. Deres arbejde sluttede i maj 1956, to og et halvt årtusind efter at Herren havde nået Parinibbana. Dette råds arbejde var den unikke præstation af repræsentanter fra hele buddhistiske verden. Den version af Tipiṭaka, som den forpligter sig til at producere, er\nblevet anerkendt som værende tro mod Gotama Buddhas ubesvarede lære og\nden mest autoritative gengivelse af dem til dato.\nDe trykte mængder efter den sjette Saṅgāyana blev trykt i Myanmar-skriptet. For\nat gøre mængderne til indiens befolkning startede Vipassana Research\nInstitute projektet for at udskrive Tipiṭaka med sine Aṭṭhakathās og\nṭikas i Devanagari i 1990.\n2620 ma 14 mei LES\nVertaal deze Google-vertaling in uw moedertaal met\nDat is uw LESZIEK\nAnalytic Insight Net - GRATIS online Tipiṭaka Onderzoek en praktijk\nUniversiteit en aanverwant NIEUWS via http://sarvajan.ambedkar.org in\n105 KLASSIEKE TALEN\nDe oorspronkelijke woorden van de Boeddha\nDe oorsprong van de Pali Canon\ndat een monnik zou zeggen:’ Vrienden, ik heb dit van de lippen van de\nHeer gehoord en gekregen: dit is de Dhamma, dit is de discipline, dit is\nde leer van de Meester ‘, dan, monniken, u moet zijn goedkeuring noch\nafkeuren woorden. Vervolgens\nmoeten, zonder goed te keuren of af te keuren, zijn woorden en\nuitdrukkingen zorgvuldig worden genoteerd en vergeleken met de Suttas en\nworden beoordeeld in het licht van de discipline. Als\nze bij zo’n vergelijking en herziening niet blijken te voldoen aan de\nSuttas of de discipline, moet de conclusie zijn: “Dit is zeker niet het\nwoord van de Boeddha, het is ten onrechte begrepen door deze monnik”, en\nde kwestie moet worden afgewezen. Maar waar deze vergelijking en toetsing zich conformeren aan de Suttas\nof de discipline, moet de conclusie zijn: “Dit is zeker het woord van\nde Boeddha, het is terecht begrepen door deze monnik.”\nDe authentieke leringen van Gotama de Boeddha zijn bewaard en aan ons overgeleverd en zijn te vinden in de Tipiṭaka. Het Pāli-woord, ‘Tipiṭaka’, betekent letterlijk ‘de drie manden’ (ti = drie + piṭaka = verzamelingen van geschriften). Alle leringen van de Boeddha waren in drie delen verdeeld.\n1. Het eerste deel staat bekend als de Vinaya Piṭaka en het bevat alle regels die Boeddha neerlegde voor monniken en nonnen.\n2. Het tweede deel wordt de Suttaṅta Piṭaka genoemd en het bevat de Discourses.\n3. Het derde deel staat bekend als de Abhidhamma Piṭaka en omvat de psycho-ethische leringen van de Boeddha.\nis bekend dat wanneer de Boeddha een toespraak hield tot zijn geordende\ndiscipelen of lekenvolgelingen of een monastieke heerschappij\nvoorschreef in de loop van zijn bediening van vijfenveertig jaar, die\nvan zijn toegewijde en geleerde monniken, toen aanwezig, onmiddellijk\nzijn leringen zouden plegen. woord voor woord in het geheugen. Dus\nde woorden van de Boeddha werden nauwkeurig bewaard en werden te zijner\ntijd mondeling doorgegeven van leraar naar leerling. Sommige\nmonniken die de Boeddha persoonlijk hadden horen prediken waren\nArahants, en dus per definitie ‘zuivere’ vrij van passie, slechte wil en\nwaanideeën en daarom zonder twijfel in staat om de woorden van de\nBoeddha perfect te behouden. Zo zorgden ze ervoor dat de leringen van de Boeddha getrouw werden bewaard voor het nageslacht.\nde toegewijde monniken die Arahantahood nog niet hadden bereikt maar de\neerste drie stadia van heiligheid hadden bereikt en krachtige,\nvasthoudende herinneringen hadden, konden zich ook letterlijk herinneren\nwat de Boeddha had gepredikt en zouden dus waardige bewakers van de\nleer van de Boeddha kunnen zijn. Eén\nvan die monniken was Ananda, de gekozen begeleider en constante\nmetgezel van de Boeddha gedurende de laatste vijfentwintig jaar van zijn\nleven. Ānanda was zeer intelligent en begaafd met het vermogen om te onthouden wat hij had gehoord. Inderdaad,\nhet was zijn uitdrukkelijke wens dat de Boeddha altijd al zijn\nverhandelingen aan hem vertelt en hoewel hij nog geen Arahanta was,\nwijdde hij er bewust aan om alle preken van de Boeddha woord voor woord\nte onthouden waarmee hij monniken, nonnen en zijn lekenvolgelingen\naanraadde. De gezamenlijke inspanningen van deze begaafde en toegewijde monniken\nmaakten het mogelijk dat de Dhamma en Vinaya, zoals onderwezen door de\nBoeddha, in zijn oorspronkelijke staat werden bewaard.\nPāli Tipiṭaka en zijn verwante literatuur bestaat als een resultaat van\nde ontdekking door de Boeddha van het nobele en bevrijdende pad van de\nzuivere Dhamma. Dit pad stelt iedereen die het volgt in staat om een vredig en gelukkig leven te leiden. In\ndeze tijd hebben we inderdaad het geluk om de authentieke leer van de\nBoeddha bewaard te hebben voor toekomstige generaties door de\ngewetensvolle en gezamenlijke inspanningen van zijn geordende discipelen\ndoor de eeuwen heen. De\nBoeddha had tegen zijn discipelen gezegd dat, toen hij niet langer bij\nhen was, het essentieel was dat de Saṅgha zouden samenkomen met het doel\nom gezamenlijk de Dhamma te reciteren, precies zoals hij het had\novereenstemming met deze instructie riepen de eerste Ouderlingen naar\nbehoren een concilie bijeen en bestelden systematisch alle Boeddha’s\nverhandelingen en monastieke regels en reciteerden ze dan trouwelijk\nwoord voor woord in concert.\nDe leringen in de Tipiṭaka staan ook bekend als de Doctrine van de Ouderen [Theravāda]. Deze vertogen zijn enkele honderden en zijn altijd voor woord en woord gereciteerd sinds de Eerste Raad werd bijeengeroepen. Vervolgens\nzijn er meerdere Raden bijeengeroepen om een aantal redenen, maar bij\nelk van hen werd het hele lichaam van de leer van de Boeddha altijd\ngereciteerd door de Saṅgha-deelnemers, in woord en woord. De\neerste raad vond plaats drie maanden nadat Boeddha Mahāparinibbāṇa had\nbereikt en werd gevolgd door vijf andere, waarvan er twee werden\nbijeengeroepen in de negentiende en twintigste eeuw. Deze\ncollectieve recitaties die door de monniken werden uitgevoerd op al\ndeze Dhamma-concilies staan bekend als de ‘Dhamma Saṅgītis’, de\nzijn zo aangewezen vanwege het precedent dat op de Eerste Dhamma-Raad\nwas gesteld, toen alle Leringen eerst door een Ouder van de Saṅgha\nwerden gereciteerd en vervolgens nogmaals in koor zongen door alle\nmonniken die de vergadering bijwoonden. Het reciteren werd als authentiek beoordeeld, wanneer en alleen wanneer het unaniem door de leden van de Raad was goedgekeurd. Wat volgt is een korte geschiedenis van de Zes Raden.\nDe eerste raad\nKoning Ajātasattu sponsorde de Eerste Raad. Het werd bijeengeroepen in 544 voor Christus. in de Sattapaāāī Grot gelegen buiten Rājagaha drie maanden nadat de Boeddha was overleden. Een gedetailleerd verslag van deze historische ontmoeting is te vinden in de Cūllavagga van de Vinaya Piṭaka. Volgens\ndit verslag was het incident dat de Oudere Mahākassapa ertoe aanzette\ndeze vergadering bijeen te roepen, zijn verhandeling een minachtende\nopmerking over de strikte leefregel voor monniken. Dit is wat er gebeurde. De\nmonnik Subhadda, een vroegere kapper, die laat in leven had verordend,\ntoen hij hoorde dat de Boeddha was verstreken, uitte zijn wrok over het\nmoeten houden aan alle regels voor monniken die door de Boeddha waren\nneergelegd. Veel monniken betreurden het overlijden van de Boeddha en waren diep bedroefd. Echter, de Oudere Mahākassapa hoorde Subhadda zeggen: ‘’ Genoeg van je Reverences, treur niet, klaag niet. We zijn goed verlost van deze grote kluizenaar (de Boeddha). We\nwerden gekweld toen hij zei: ‘dit is je toegestaan, dit is niet\ntoegestaan’, maar nu kunnen we doen wat we willen en hoeven we niet te\ndoen wat we niet leuk vinden ‘’. Mahākassapa\nwas gealarmeerd door zijn opmerking en vreesde dat de Dhamma en de\nVinaya corrupt zouden zijn en niet intact zouden overleven als andere\nmonniken zich zouden gedragen als Subhadda en de Dhamma- en de\nVinaya-regels zouden interpreteren zoals ze wilden. Om dit te voorkomen besloot hij dat de Dhamma moet worden bewaard en beschermd. Daartoe riep hij na het verkrijgen van de goedkeuring van de Saṅgha vijfhonderd Arahants om raad. Ananda zou hierin worden opgenomen, op voorwaarde dat hij Arahanthood bereikte tegen de tijd dat de raad bijeenkwam. Terwijl\nde Oudere Mahākassapa voorzat, kwamen de vijfhonderd Arahant-monniken\ntijdens het regenseizoen in de gemeenteraad bijeen. Het\neerste wat Mahākassapa deed, was de vooraanstaande expert over de\nVinaya van de dag, Eerwaarde Upāli, ondervragen over bijzonderheden over\nde monastieke heerschappij. Deze monnik was goed gekwalificeerd voor de taak aangezien de Boeddha hem de hele Vinaya zelf had geleerd. Allereerst\nvroeg ouderling Mahākassapa hem specifiek over de uitspraak over de\neerste overtreding [pārājika], met betrekking tot het onderwerp, de\ngelegenheid, de geïntroduceerde persoon, de proclamatie, de herhaling\nvan de proclamatie, het vergrijp en de zaak van misdrijf. Upāli\ngaf goed geïnformeerde en adequate antwoorden en zijn opmerkingen\nwerden met de unanieme goedkeuring van de voorzittende Saṅgha ontvangen.\nZo werd de Vinaya formeel goedgekeurd.\nOudere Mahākassapa richtte vervolgens zijn aandacht op Ananda vanwege\nzijn achtenswaardige expertise in alle zaken die verband houden met de\nDhamma. Gelukkig had de nacht voordat de Raad bijeenkwam, Ananda het arahantschap bereikt en zich bij de Raad aangesloten. De\nOudere Mahākassapa was daarom in staat om hem uitvoerig te ondervragen\nmet volledig vertrouwen over de Dhamma met specifieke verwijzing naar de\npreken van de Boeddha. Dit\nverhoor over de Dhamma probeerde de plek te verifiëren waar alle\nvertogen voor het eerst werden gepredikt en de persoon aan wie ze waren\ngeholpen door zijn woord-perfecte herinnering, was in staat om accuraat\nte antwoorden en zo ontmoetten de Verhandelingen de unanieme\ngoedkeuring van de Saṅgha. De\nEerste Raad gaf ook zijn officiële goedkeuringszegel voor de afsluiting\nvan het hoofdstuk over de minder belangrijke en minder belangrijke\nregels en de goedkeuring voor hun naleving. Het\nkostte de monniken zeven maanden om de hele Vinaya en de Dhamma te\nreciteren en die monniken met voldoende goede herinneringen behielden\nalles wat was gereciteerd. Deze historische eerste raad werd de Paācasatika genoemd omdat vijfhonderd volledig verlichte Arahanten eraan deelnamen.\nDe Tweede Raad\nTweede Raad werd honderd jaar na de Parinibbāṇa van de Boeddha genoemd\nom een ernstig geschil over de ‘tien punten’ te beslechten. Dit is een verwijzing naar sommige monniken die tien kleine regels overtreden. ze werden gegeven aan:\n1. Het opslaan van zout in een hoorn.\n2. Eten na de middag.\n3. Eenmaal eten en dan weer naar een dorp voor een aalmoes.\n4. De Uposatha-ceremonie houden met monniken die in dezelfde plaats wonen.\n5. Het uitvoeren van officiële handelingen toen de assembly onvolledig was.\n6. Een bepaalde oefening volgen omdat het werd gedaan door de mentor of leraar.\n7. Zure melk eten nadat iemand zijn middagmaal had gehad.\n8. Sterk drinken consumeren voordat het is gefermenteerd.\n9. Gebruik een kleed dat niet de juiste maat had.\n10. Goud en zilver gebruiken.\nwandaden werden een probleem en veroorzaakten een grote controverse\nomdat het overtreden van deze regels in tegenspraak leek te zijn met de\noorspronkelijke leringen van de Boeddha. Koning\nKāḷāsoka was de patroonheilige van de Tweede Raad en de ontmoeting vond\nplaats in Vesāli vanwege de volgende omstandigheden. Op\neen dag, tijdens een bezoek aan het Mahāvana-bos bij Veāsli, ontdekten\nouderling Yasa dat een grote groep monniken die bekend staat als de\nVajjians de regel overtreden die verbood dat monniken goud en zilver\naccepteerden door er openlijk om te vragen aan hun leken-toegewijden. Hij\nbekritiseerde onmiddellijk hun gedrag en hun reactie was om hem een\ndeel van hun illegale winst aan te bieden in de hoop dat hij zou\nworden gewonnen. De oudere Yasa, echter, weigerden en minachtten hun gedrag. De\nmonniken klaagden hem meteen aan met een formele actie van verzoening,\nbeschuldigden hem ervan dat hij zijn leken-toegewijden de schuld had\noudere Yasa verzoende zich dienovereenkomstig met de leken-toegewijden,\nmaar overtuigde hen tegelijkertijd ervan dat de Vijjiaanse monniken het\nverkeerd hadden gedaan door de uitspraak van de Boeddha te citeren over\nhet verbod om goud en zilver te accepteren of te vragen. De\nleken gaven meteen uiting aan hun steun aan de oudere Yasa en\nverklaarden de Vajjian monniken aan de foutdoeners en ketters, zeggende:\n‘De oudere Yasa alleen is de echte monnik en Sākyan-zoon. Alle anderen zijn geen monniken, geen Sākyan zonen ‘’.\nkoppige en onbekeerde Vajjian-monniken traden vervolgens op om de\neerbiedwaardige Yasa Thera te schorsen zonder de goedkeuring van de rest\nvan de Saṅgha toen ze de uitkomst leerden kennen van zijn ontmoeting\nmet hun leken-toegewijden. De\noudere Yasa ontsnapte echter aan hun afkeuring en ging op zoek naar\nsteun van monniken elders, die zijn orthodoxe opvattingen over de Vinaya\nboswonende monniken uit Pāvā en tachtig monniken uit de zuidelijke\nregio’s van Avanti die hetzelfde standpunt innamen, boden aan hem te\nhelpen de corruptie van de Vinaya te controleren. Samen\nbesloten ze naar Soreyya te gaan om de Eerwaarde Revata te raadplegen\nomdat hij een zeer gerespecteerde monnik was en een expert in de Dhamma\nen de Vinaya. Zodra\nde Vajjian monniken dit wisten, zochten ze ook de steun van de\nEerwaarde Revata door hem de vier benodigdheden aan te bieden die hij\nprompt weigerde. Deze\nmonniken probeerden toen dezelfde middelen te gebruiken om de dienaar\nvan de Eerwaarde Revata, de Eerwaarde Uttara, te winnen. Aanvankelijk\nwees hij ook terecht hun aanbod af, maar ze overhaalden hem voorzichtig\nhun aanbod te aanvaarden, zeggende dat wanneer de vereiste middelen\nvoor de Boeddha niet door hem werden aanvaard, Ananda zou worden\ngevraagd om ze te accepteren en dat ze het er vaak mee eens waren. Uttara veranderde van gedachten en accepteerde de vereisten. Onder\naansporing van hen stemde hij er toen mee in om de Eerwaarde Revata te\ngaan overtuigen om te verklaren dat de Vajjian monniken inderdaad\nsprekers van de Waarheid waren en de houders van de Dhamma. De Eerwaarde Revata doorzochten hun list en weigerden hen te ondersteunen. Vervolgens wees hij Uttara af. Om\nde zaak voor eens en voor altijd te beslechten, adviseerden de\nEerwaarde Revata dat een raad zou moeten worden bijeengeroepen bij\nVāḷikārāma waarbij hij zelf vragen zou stellen over de tien\novertredingen van de oudste van de Ouden van de dag, de Thera\nzijn mening was gegeven, werd hij door een commissie van acht monniken\ngehoord en de geldigheid ervan werd bepaald door hun stem. De\nacht monniken die werden geroepen om de zaak te beoordelen, waren de\neerwaarde Sabbakāmi, saḷha, Khujjasobhita en Vāsabhagāmika, uit het\noosten en vier monniken uit het westen, de eerwaarde Revata,\nSambhuta-Sāṇavāsī, Yasa en Sumana. Ze discussieerden grondig met Revata als de vragensteller en sabbakāmī die zijn vragen beantwoordde. Nadat\nhet debat was gehoord besloten de acht monniken tegen de Vajjian\nmonniken en hun vonnis werd aangekondigd aan de vergadering. Naderhand\nbespraken zevenhonderd monniken de Dhamma en Vinaya en dit recital werd\nbekend als de Sattasatī omdat zevenhonderd monniken eraan hadden\nhistorische raad wordt ook wel de Yasatthera Sangīti genoemd vanwege de\ngrote rol die ouderling Yasa daarin speelde en zijn ijver voor het\nbeschermen van de Vinaya. De\nVajjian monniken weigerden categorisch het besluit van de Raad te\naanvaarden en riepen in verzet een raad van hun eigen die de Mahāsaṅgiti\nDerde Raad werd voornamelijk gehouden om de Saṅgha te verlossen van\ncorruptie en valse monniken die ketterse opvattingen hadden. De Raad werd bijeengeroepen in 326 voor Christus. In Asokārāma in Paṭaliputta onder het beschermheerschap van keizer Asoka. Het werd geleid door de oudere Moggaliputta Tissa en duizend monniken namen deel aan dit concilie. Volgens de overlevering had Asoka zijn troon gewonnen door het bloed\nvan de zoon van al zijn vader te laten sparen, behalve zijn eigen broer,\nTissa Kumāra, die uiteindelijk werd gewijd en het arahantschap\nAsoka werd gekroond in het tweehonderd en achttiende jaar na de Mahaparinibbana van de Boeddha. Aanvankelijk\nbetaalde hij alleen een symbolische eerbetoon aan de Dhamma en de\nSaṅgha en steunde hij ook leden van andere religieuze sekten zoals zijn\nvader hem had voorgedaan. Dit alles veranderde echter toen hij de vrome novice-monnik Nigrodha ontmoette die hem de Appamāda-vagga predikte. Daarna\nstopte hij met het ondersteunen van andere religieuze groepen en\nverdiepte hij zijn interesse in en toewijding voor de Dhamma. Hij\ngebruikte zijn enorme rijkdom om, naar men zegt, vierentachtigduizend\npagodes en vihāra’s te bouwen en de Bhikkhus rijkelijk te ondersteunen\nmet de vier benodigdheden. Zijn zoon Mahinda en zijn dochter Saṅghamittā werden gewijd en toegelaten tot de Saṅgha. Uiteindelijk zou zijn vrijgevigheid ernstige problemen veroorzaken binnen de Saṅgha. Na\nverloop van tijd werd de order geïnfiltreerd door veel onwaardige\nmannen, die ketterse ideeën koesterden en die aangetrokken werden door\nde bestelling vanwege de gulle steun van de keizer en het dure aanbod\nvan voedsel, kleding, onderdak en medicijnen. Grote\naantallen trouweloze, hebzuchtige mannen die verkeerde opvattingen\nkoesterden probeerden zich bij de orde aan te sluiten maar werden\nongeschikt geacht voor de wijding. Ondanks\ndit grepen ze de kans om de vrijgevigheid van de keizer te exploiteren\nvoor hun eigen doeleinden en kleedden zich aan en voegden zich bij de\norde zonder behoorlijk te zijn gewijd. Bijgevolg nam het respect voor de Saṅgha af. Toen dit aan het licht kwam, weigerden enkele echte monniken de\nvoorgeschreven reiniging of Uposatha-ceremonie te houden in gezelschap\nvan de corrupte, ketterse monniken.\nde keizer dit hoorde, probeerde hij de situatie recht te zetten en\nstuurde een van zijn predikanten naar de monniken met het bevel dat ze\nde ceremonie zouden uitvoeren. De\nkeizer had de minister echter geen specifieke bevelen gegeven over de\nmiddelen die zouden worden gebruikt om zijn bevel uit te voeren. De\nmonniken weigerden te gehoorzamen en hielden de ceremonie in het\ngezelschap van hun valse en ’stelende’ metgezellen [sheyasinivāsaka]. Uit\nwanhoop kwam de boze bedienaar langs de rij zittende monniken en trok\nzijn zwaard, onthoofde ze allemaal één voor één totdat hij bij de broer\nvan de koning kwam, Tissa die was gewijd. De\nmet afschuw vervulde minister stopte de slachting en vluchtte de hal\nuit en rapporteerde terug aan de keizer. Asoka was diep bedroefd en boos\ndoor wat er was gebeurd en beschuldigde zichzelf van de moorden. Hij zocht de raad van Thera Moggaliputta Tissa. Hij\nstelde voor dat de ketterse monniken uit de orde zouden worden gezet en\ndat er onmiddellijk een derde Raad zou worden bijeengeroepen. Zo was het dat in het zeventiende jaar van de regering van de keizer de Derde Raad werd genoemd. Thera\nMoggaliputta Tissa leidde de werkzaamheden en koos duizend monniken uit\nde zestigduizend deelnemers voor de traditionele recitatie van de\nDhamma en de Vinaya, die negen maanden duurden. De keizer vroeg zelf monniken uit een aantal kloosters over de leer van de Boeddha. Degenen die verkeerde opvattingen hadden, werden onmiddellijk ontmaskerd en van de Saṅgha verdreven. Op deze manier werd de Bhikkhu Saṅgha gezuiverd van ketters en bhikkhus.\nDeze raad heeft ook een aantal andere belangrijke dingen bereikt. De\noudere Moggaliputta Tissa, om een aantal ketterijen te weerleggen en\nervoor te zorgen dat de Dhamma zuiver werd gehouden, volgde een boek\ntijdens de raad genaamd de Kathāvatthu. Dit\nboek bestaat uit drieëntwintig hoofdstukken en is een verzameling van\ndiscussies (kathā) en weerleggingen van de ketterse standpunten van\nverschillende sekten over filosofische kwesties. Het is het vijfde van de zeven boeken van de Abhidhamma Piṭaka. De\nleden van de Raad gaven ook een koninklijk zegel van goedkeuring aan de\nleer van de Boeddha, met de naam de Vibhajjavāda, de doctrine van\nanalyse. Het is identiek met de goedgekeurde Theravāda-doctrine. Een\nvan de belangrijkste successen van deze Dhamma-bijeenkomst en een die\nnog eeuwen later vruchten zou afwerpen, was het sturen door de keizer\nvan monniken, goed thuis in de Dhamma en Vinaya van de Boeddha die het\nallemaal uit het hoofd konden reciteren, om het te onderwijzen in negen verschillende landen. Deze Dhammadūta-monniken omvatten de Eerwaarde Majjhantika Thera die naar Kashmir en Gandhāra ging. Hij werd gevraagd de Dhamma te prediken en daar een monnik orde te vestigen. De\nEerwaarde Mahādeva werd naar Mahinsakamaṇḍaḷa (moderne Mysore) gestuurd\nen de Eerwaarde Rakkhita Thera werd naar Vanavāsī gestuurd (noordelijk\nKanara in het zuiden van India). De eerbiedwaardige Yonaka\nDhammarakkhita Thera werd naar Upper Aparantaka (Noord-Gujarat,\nKathiawar, Kutch en Sindh) gestuurd .\neerbiedwaardige Mahārakkhita Thera ging naar Yonaka-loka (het land van\nde lonianen, Bactrians en de Grieken.) De Eerwaarde Majjhima Thera ging\nnaar Himavanta (de plaats grenzend aan de Himalaya’s). De\neerbiedwaardige Soṇa en de Eerwaarde Uttara werden naar Suvaṇṇabhūmi\ngestuurd [nu Myanmar]. De\neerbiedwaardige Mahinda Thera, de eerbiedwaardige Ittiya Thera, de\neerbiedwaardige Uttiya Thera, de eerbiedwaardige Sambala Thera en de\neerbiedwaardige Bhaddasāla Thera werden naar Tambapaṇṇi (nu Sri Lanka)\ngestuurd. De Dhamma-missies van deze monniken zijn geslaagd en hebben in de loop\nvan de tijd grote vruchten afgeworpen en hebben een lange weg afgelegd\nom de volken van deze landen te veredelen met de gave van de Dhamma en\nhun beschavingen en culturen te beïnvloeden.\nMet de verspreiding van Dhamma door de woorden van de Boeddha, werd\nIndia te zijner tijd bekend als Visvaguru, de leraar van de wereld.\nDe vierde raad\nDe Vierde Raad werd gehouden in Tambapaṇṇi [Sri Lanka] in 29 voor Christus. onder het beschermheerschap van koning Vaṭṭagāmaṇi. De\nbelangrijkste reden voor zijn bijeenroeping was het besef dat het nu\nniet mogelijk was voor de meerderheid van de monniken om de hele\nTipiṭaka in hun herinneringen te bewaren, zoals voorheen het geval was\nvoor de Eerwaarde Mahinda en degenen die hem kort daarna volgden. Omdat\nde schrijfkunst zich in die tijd aanzienlijk had ontwikkeld, werd het\ndaarom opportuun en noodzakelijk geacht om het hele lichaam van de leer\nvan de Boeddha op schrift te stellen. Koning\nVaṭṭagāmaṇi steunde het idee van de monnik en er werd speciaal een raad\ngehouden om de Tipiṭaka in zijn geheel tot schrijven te reduceren. Daarom,\nzodat de echte Dhamma op een blijvende manier kon worden bewaard,\nreciteerden de Eerwaarde Mahārakhita en vijfhonderd monniken de woorden\nvan de Boeddha en schreven ze vervolgens op palmbladeren. Dit\nopmerkelijke project vond plaats in een grot genaamd theloka lena,\ngelegen in de kloof van een oude aardverschuiving in de buurt van wat nu\nMatale is. Zo werd het doel van de Raad bereikt en werd het behoud van de authentieke Dhamma schriftelijk gewaarborgd. Later, in de 18e eeuw, liet koning Vijayarājasīha beelden van de Boeddha in deze grot maken.\nDe Vijfde Raad\nDe Vijfde Raad vond plaats in Medalay, Birma nu bekend als Myanmar in 1871 na Christus tijdens het bewind van koning Mindon. Het\nhoofddoel van deze bijeenkomst was om alle leringen van de Boeddha te\nreciteren en ze minutieus te onderzoeken om te zien of een van hen was\nveranderd, vervormd of gevallen. Het\nwerd voorgezeten door drie Ouderlingen, de Eerwaarde Mahāthera\nJāgarābhivaṃsa, de Eerbiedwaardige Narindābhidhaja en de Eerwaarde\nMahāthera Sumaṅgalasāmi in het gezelschap van zo’n tweeduizend\nvierhonderd monniken (2.400). Hun gezamenlijke Dhamma-recitatie duurde vijf maanden. Het\nwas ook het werk van deze raad om ervoor te zorgen dat de hele Tipiṭaka\nvoor het nageslacht op zevenhonderdnegenentwintig marmeren platen in\nhet Myanmar-schrift werd gegraveerd nadat het reciteren ervan was\nvoltooid en unaniem was goedgekeurd. Deze\nmonumentale taak werd gedaan door zo’n tweeduizendvierhonderd erudiete\nmonniken en vele bekwame vakmensen die ze na voltooiing van elke mat\nhadden gehuisvest in prachtige miniatuur ‘piṭaka’-pagodes op een\nspeciale plek op het terrein van King Mindons Kuthodaw-pagode aan de\nvoet van Māndalay Hill, waar dit zogenaamde ‘grootste boek ter wereld’ staat, staat tot op de dag van vandaag.\nDe zesde raad\nzesde raad werd in Kaba Aye in Yangon, voorheen Rangoon, in 1954,\ndrieëntachtig jaar na de vijfde in Mandalay, bijeengeroepen. Het werd gesponsord door de Birmese regering onder leiding van de premier, de geachte U Nu. Hij\ngaf toestemming voor de bouw van de Mahā Pāsāna Gūhā, de grote grot die\nvan de grond af werd gebouwd, om te dienen als verzamelplaats net als\nde Sattapānni-grot in India - de locatie van de eerste Dhamma-raad. Na\nzijn voltooiing ontmoette de Raad op 17 mei 1954. Zoals in het geval\nvan de voorgaande raden was de eerste doelstelling het bevestigen en\nbehouden van de echte Dhamma en Vinaya. Het was echter uniek in zoverre dat de monniken die eraan deelnamen afkomstig waren uit acht landen. Deze\ntweeduizend vijfhonderd geleerde Theravāda-monniken kwamen uit Myanmar,\nCambodja, India, Laos, Nepal, Sri Lanka, Thailand en Vietnam. De\nlate eerbiedwaardige Mahāsi Sayadaw werd aangesteld als de nobele taak\nom de vereiste vragen te stellen over de Dhamma van de eerbiedwaardige\nBhadanta Vicittasārābhivaṃsa Tipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika die ze\nallemaal op een bevredigende manier heeft beantwoord. Tegen de tijd dat deze raad bijeenkwam, hadden alle deelnemende landen\nde Pāli Tipiṭaka in hun eigen schrift laten zetten, met uitzondering\ntraditionele recitatie van de Dhamma-geschriften duurde twee jaar,\nwaarin de Tipiṭaka en zijn aanverwante literatuur in alle scripts\nnauwgezet werden onderzocht. Alle\ngevonden verschillen werden genoteerd, de nodige correcties werden\naangebracht en alle versies werden vervolgens gesorteerd. Gelukkig bleek dat er niet veel verschil was in de inhoud van een van de teksten. Uiteindelijk,\nnadat de Raad hen officieel had goedgekeurd, werden alle delen van de\nTipiṭaka en hun commentaren voorbereid voor het drukken op moderne\npersen en gepubliceerd in het Myanmar (Birmese) schrift. Deze\nopmerkelijke prestatie werd mogelijk gemaakt door de toegewijde\ninspanningen van de tweeduizend vijfhonderd monniken en talloze leken. Hun werk kwam tot een einde in 1956, tweeënhalve millennia nadat de Heer Parinibbana had bereikt. Het werk van deze raad was de unieke prestatie van vertegenwoordigers van de hele boeddhistische wereld. De versie van de Tipiṭaka die het onderging om te produceren is erkend\nals zijnde trouw aan de ongerepte leringen van Gotama de Boeddha en de\nmeest gezaghebbende weergave daarvan tot op heden.\nDe volumes die na de zesde Saṅgāyana zijn afgedrukt, zijn afgedrukt in het Myanmar-script. Om\nde volumes voor de mensen in India te maken, startte Vipassana Research\nInstitute het project om de Tipiṭaka met zijn Aṭṭhakathā’s en ṭika’s in\nDevanagari in het jaar 1990 te drukken.\n2620 Mon 14 Majo LESSON\nTraduku ĉi tiun tradukadon de Google en via gepatra lingvo\nTio estas via LESSON\nAnalytic Insight Net - Senpaga Enreta Tipiṭaka Esplorado kaj Praktiko\nde Universitato kaj rilataj NOVAĴOJ per http://sarvajan.ambedkar.org en\nPali Kanono Enreta\nLa Originalaj Vortoj de Budho\nLa Origino de la Pali-Kanono\nmonaĥo dirus: “Amikoj, mi aŭdis kaj ricevis ĉi tion de la propraj lipoj\nde la Eternulo: jen Dham, tio estas la disciplino, tio estas la\ninstruado de la Majstro”, do monaĥoj, vi ne rajtas nek aprobi nek\nmalaprobi vortoj. Tiam,\nsen aprobi aŭ malaprobi, liaj vortoj kaj esprimoj devus esti zorgeme\nnotataj kaj komparitaj kun la Suttoj kaj reviziitaj laŭ la lumo de la\nili, laŭ tia komparo kaj revizio, estas trovitaj ne laŭformi al la\nSuttoj aŭ la disciplino, la konkludo devas esti: “Certe ĉi tio ne estas\nla vorto de Budho, ĝi estis malĝuste komprenita de ĉi tiu monaĥo”, kaj\nla afero devas esti malakceptita. Sed kie tia komparo kaj revizio estas trovitaj laŭformi al la Suttoj\naŭ la disciplino, la konkludo devas esti: “Certe ĉi tio estas la vorto\nde Budho, ĉi tiu monaĥo estis ĝuste komprenita.”\n- DN 16 Mahāparinibbāna Sutta - La Granda Paso, La Lastaj Tagoj de Budho\nLa aŭtentikaj instruoj de Gotama la Budho estis konservitaj kaj transdonitaj al ni kaj troviĝas en Tipiṭaka. La vorto Pāli, ‘Tipiṭaka’, laŭvorte signifas ‘la tri korbojn’ (ti = tri + piṭaka = kolektoj de skribaĵoj). Ĉiuj budhaj instruoj estis dividitaj en tri partojn.\n1. La unua parto estas konata kiel la Vinaya Piṭaka kaj ĝi enhavas ĉiujn regulojn, kiujn Budho fiksis por monaĥoj kaj monaĥinoj.\n2. La dua parto estas nomita la Suttaṅta Piṭaka kaj ĝi enhavas la Diskursojn.\n3. La tria parto estas konata kiel la Abhidhamma Piṭaka kaj konsistas el la psico-etikaj instruoj de Budho.\nscias, ke kiam la Budho donis paroladon al siaj ordigitaj disĉiploj aŭ\nkuŝantoj, aŭ regas monaĥan regadon dum sia kvardek-jara ministerio, la\nde siaj dediĉitaj kaj lernaj monaĥoj, tiam ĉi tie tuj farus liajn\ninstruojn. vorto por vorto al memoro. Tiel la vortoj de Budho estis antaŭgarditaj precize kaj estis laŭvorte preterpasitaj parolante de instruisto al lernanto. Kelkaj\nel la monaĥoj, kiuj aŭdis, ke Budho predikas persone, estis Arahantoj,\nkaj tial per difino, ‘puraj’ liberaj de pasio, malfelicxo kaj trompo\nkaj, sekve, estis sendube kapablaj reteni, perfekte la vortojn de Budho.\nTiel ili certigis, ke la instruoj de Budho konserviĝos fidele por la estonteco.\ntiuj dediĉitaj monaĥoj, kiuj ankoraŭ ne atingis Arahantahood sed\natingis la unuajn tri etapojn de saintoj kaj havis potencajn kaj\nretentajn memorojn, ankaŭ povis memori vorton pri vortoj, kion la Budho\npredikis kaj tiel povus esti indaj gardistoj de la instruoj de Budho. Unu tia monaĥo estis Ānanda, la elektita asistanto kaj konstanta kunulo de la Budho dum la lastaj dudek kvin jaroj de sia vivo. Ānanda estis tre inteligenta kaj dotita pri la kapablo memori ĉion, kion li aŭdis. Efektive,\nla esprimo deziras, ke la Budho ĉiam raportas al li ĉiujn liajn\ndiskursojn, kaj kvankam li ankoraŭ ne estis Arahanta, li intence\nkompromitis al la memoro vorto ĉiuj vortoj de Budho, per kiuj li admonis\nmonaĥojn, monaĥinojn kaj liajn laikajn sekvantojn. La kombinitaj penoj de ĉi tiuj donacaj kaj dediĉitaj monaĥoj ebligis\nla Dhamma kaj Vinaya, kiel instruis la Budho konservi en sia originala\nPāli Tipiṭaka kaj ĝia aliancan literaturon ekzistas kiel rezulto de la\nmalkovro de Budho pri la nobla kaj liberiga vojo de la pura Dhamma. Ĉi tiu vojo ebligas al ĉiuj, kiuj sekvas ĝin konduki pacan kaj feliĉan vivon. Efektive,\nen ĉi tiu tago kaj aĝo ni bonŝancas havi la aŭtentajn instruojn de la\nBudho konservitaj por estontaj generacioj tra la konsciaj kaj koncertaj\nklopodoj de siaj ordigitaj disĉiploj laŭlonge de la aĝoj. La\nBudho diris al siaj discxiploj, ke kiam li jam ne plu estis inter ili,\nke estis esenca, ke la Saṅgha kunvenu por rekte reciti la Dhamman,\nprecize kiel li instruis ĝin. Konforme\nal ĉi tiu instrukcio la unuaj maljunuloj laŭdire nomis konsilion kaj\nsisteme ordigis ĉiujn budhajn diskutojn kaj monaĥajn regulojn kaj tiam\nfidele recitadis ilin vorton laŭvorte.\nLa instruoj en la Tipiṭaka estas ankaŭ konata kiel la Doktrino de la Maljunuloj [Theravāda]. Ĉi tiuj diskursoj varias kelkcent kaj ĉiam estis recititaj por vorto iam ajn, kiam la Unua Konsilio estis kunvokita. Poste,\npli Konsiloj estis nomataj pro kelkaj kialoj, sed ĉe ĉiu el ili la tuta\nkorpo de la instruado de Budho ĉiam estis recitita fare de la\npartoprenantoj de Saṅgha, en koncerto kaj vorto por vorto. La\nunua konsilio okazis tri monatojn post la atingo de la Budho de\nMahāparinibbāṇa kaj estis sekvita de kvin pli, du el kiuj estis\nkunvokitaj en la 19a kaj 20a jarcentoj. Ĉi\ntiuj kolektivaj recitadoj realigitaj de la monaĥoj en ĉiuj ĉi tiuj\nDhamma Konsiloj estas konataj kiel ‘Dhamma Saṅgītis’, la Dhamma\nestas tiel nomitaj pro la antaŭa aro ĉe la Unua Dhamma Konsilio, kiam\nĉiuj Teachings estis recititaj unue fare de maljunulo de la Saṅgha kaj\nposte kantis denove en koruso fare de ĉiuj monaĥoj ĉe la kunveno. La recito estis juĝita esti aŭtentika, kiam kaj nur kiam ĝi estis aprobita unuanime fare de la membroj de la Konsilio. Kio sekvas estas mallonga historio de la Ses Konsilioj.\nLa Unua Konsilio\nReĝo Ajātasattu patronis la Unuan Konsilion. Estis kunvokita en 544 B.C. en la Sattapaāāī Kavern situanta ekster Rājagaha tri monatojn post kiam la Budho forpasis. Detala raporto de ĉi tiu historia renkontiĝo troviĝas en la Cūllavagga de la Vinaya Piṭaka. Laŭ\nĉi tiu registro, la okazaĵo, kiu instigis al la Maljunulo Mahākassapa\nnomi ĉi tiun renkontiĝon, estis aŭdante maltrankviligan rimarkon pri la\nstrikta regulo de vivo por monaĥoj. Ĉi tio okazis. La\nmonaĥo Subhadda, iama barbiro, kiu ordonis malfrue vivi, aŭdinte, ke la\nBudho eksvalidiĝis, esprimis sian rankon, devante plenumi ĉiujn\nregulojn pri monaĥoj de Budho. Multaj monaĥoj lamentis la paŝon de la Budho kaj estis tre afliktitaj. Tamen, la Maljunulo Mahākassapa aŭdis Subhadda diri: “Sufiĉe viajn Reverencojn, ne malgxoju, ne lamentu. Ni bone forprenas ĉi tiun grandan reklamon (la Budho). Ni\nestis turmentitaj, kiam li diris, “ĉi tio estas permesebla al vi, ĉi\ntio ne estas permesebla al vi” sed nun ni povos fari kiel ni ŝatas kaj\nni ne devos fari tion, kion ni ne ŝatas. ” Mahākassapa\nalarmis sian rimarkon kaj timis, ke la Dhamma kaj la Vinaya povus esti\nkoruptitaj kaj ne plu restu nerompitaj se aliaj monaĥoj kondutos kiel\nSubhadda kaj interpretos la Dhamma kaj la Vinaya regulojn kiel ili\nplaĉis. Por eviti tion li decidis, ke la Dhamma devas esti konservita kaj protektita. Por tio, post akiri la aprobon de Saṅgha li vokis al konsilio kvincent Arahants. Ānanda devis esti inkludita en ĉi tio provizita li atingis Arahanthood per la tempo la konsilio kunvokis. Kun la pli maljuna Mahākassapa prezidanta, la kvincent Arahant-monaĥoj renkontis konsilion dum la pluva sezono. La\nunua afero, kiun Mahākassapa faris, pridubis la plej altan spertulon\npri la Vinaja de la tago, Respektinda Upāli pri detaloj de la monaĥa\nregulo. Ĉi tiu monaĥo bone kvalifikis por la tasko, ĉar la Budho instruis al li la tutan Vinayaĵon. Unue\nla Maljunulo Mahākassapa demandis lin specife pri la regado de la unua\nofendo [pārājika], pri la temo, la okazo, la individuo enkondukita, la\nproklamo, la ripeto de la proklamado, la ofendo kaj la kazo de ne- ofendo. Upāli donis konatajn kaj adekvatajn respondojn kaj siajn rimarkojn kun la unuanima aprobo de la prezidanta Saṅgha. Tiel la Vinaya estis formale aprobita.\nLa pli maljuna Mahākassapa tiam turnis sian atenton al Ānanda pro sia bonega sperto en ĉiuj aferoj konektitaj kun la Dhamma. Feliĉe, la nokto antaŭ ol la Konsilio renkontis, Ānanda sukcesis Arahantship kaj aliĝis al la Konsilio. La\npli maljuna Mahākassapa, sekve, povis pridemandi lin fine kun plena\nkonfido pri la Dhamma kun specifa referenco al la predikoj de Budho. Ĉi tiu pridemandado pri Dhamma serĉis la lokon, kie ĉiuj diskursoj unue predikis kaj la personon al kiu ili estis adresitaj. Ānanda,\nhelpita per lia vorto-perfekta memoro povis respondi precize kaj do la\nDiscursoj kunvenis kun la unuanima aprobo de la Saṅgha. La\nUnua Konsilio ankaŭ donis sian oficialan sigelon de aprobo por la fermo\nde la ĉapitro pri la plej malgrandaj kaj malpliaj reguloj, kaj aprobo\npor ilia observado. Ĝi\nprenis la monaĥojn sep monatojn por reciti la tutan Vinaya kaj la\nDhamma kaj tiuj monaĥoj sufiĉe dotitaj per bonaj memoroj konservis ĉion,\nkio estis recitita. Ĉi tiu historia unua konsilio estis konata kiel la Paraskaiko ĉar kvincent plene lumigitaj Arahantoj partoprenis en ĝi.\nLa Dua Konsilio\nLa Dua Konsilio nomis cent jarojn post la Parinibbāṇa de Budho por starigi seriozan disputon pri la “dek punktoj”. Ĉi tio estas referenco al iuj monaĥoj rompante de dek plej malgrandaj reguloj. ili estis donitaj al:\n1. Stoki salo en korno.\n2. Manĝante post tagmezo.\n3. Manĝante iam kaj poste denove al vilaĝo por almozoj.\n4. Tenante la Uposatha-Ceremon kun monaĥoj loĝantaj en la sama loko.\n5. Plenumi oficialojn kiam la asembleo estis nekompleta.\n6. Sekvante certan praktikon ĉar ĝi estis farita de la gvidinstruisto aŭ instruisto.\n7. Manĝante dolĉan lakton post kiam ĝi havis sian tagmezon.\n8. Konsumanta fortan trinkaĵon antaŭ ol ĝi estis fermentita.\n9. Uzante tapiŝon, kiu ne estis la taŭga grandeco.\n10. Uzante oron kaj arĝenton.\nmalbonagoj fariĝis afero kaj kaŭzis gravan diskutadon, ĉar rompante ĉi\ntiujn regulojn oni pensis kontraŭdirante la originalajn instruojn de la\nBudho. Reĝo Kāḷāsoka estis la patron de la Dua Konsilio kaj la kunveno okazis ĉe Vesāli pro la sekvaj cirkonstancoj. Unu\ntagon, dum vizitante la Mahāvana Soto ĉe Veāsli, la maljunulo Yasa\nsciis, ke granda grupo de monaĥoj, konataj kiel la Vajjianoj,\nmalobservis la regulon, kiu malpermesis al la monaĥo akcepti oron kaj\narĝenton per malkaŝe petado de ĝi de iliaj kuŝaj devotuloj. Li\ntuj kritikis ilian konduton kaj ilia respondo estis oferti al li parton\nde siaj kontraŭleĝaj gajnoj, esperante, ke li gajnus. La plej maljuna Yasa, tamen malkreskis kaj malestimis sian konduton. La monaĥoj tuj demandis lin per formala agado de repacigo, akuzante lin pri kulpigi siajn kuŝajn devotulojn. La\nplej maljuna Yasa rekte reconciliis sin kun la kuŝaj devotuloj, sed\nsamtempe konvinkis ilin, ke la monaĥoj de Vijjianoj faris malbonon per\ncitado de la deklaro de la Budho pri la malpermeso kontraŭ akcepti aŭ\npeti oron kaj arĝenton. La\nlauloj tuj esprimis sian subtenon al la maljunulo Yasa kaj deklaris la\nVajjajn monaĥojn al la krimuloj kaj herezuloj, dirante “la plej maljuna\nYasa sole estas la vera monaĥo kaj Sākyan filo. Ĉiuj aliaj ne estas monaĥoj, ne Sākyaj filoj.\nKubaj kaj nerepentantaj Vajjaj monaĥoj tiam moviĝis por malakcepti la\nRespektan Yasa Thera sen aprobo de la resto de la Saṅgha kiam ili sciis\npri la rezulto de sia renkontiĝo kun siaj kuŝaj devotuloj. La\nplej maljuna Yasa, tamen eskapis ilia censo kaj serĉis subtenon de\nmonaĥoj aliloke, kiu subtenis siajn ortodoksajn vidpunktojn sur la\narbaraj monaĥoj de Pāvā kaj okdek monaĥoj el la sudaj regionoj de\nAvanti, kiuj estis samtempe rigarditaj, proponis helpi lin kontroli la\nkoruptecon de la Vinaya. Ili\nkune decidis iri al Soreyya por konsulti la Respektan Revaton ĉar li\nestis tre respektata monaĥo kaj sperta en la Dhamma kaj la Vinaya. Tuj\nkiam la Vajjaj monaĥoj sciis ĉi tion ili ankaŭ serĉis la subtenon de la\nRespektinda Revata proponante al li la kvar kondiĉojn, kiujn li rapide\nrifuzis. Ĉi tiuj monaĥoj tiam serĉis uzi la samajn rimedojn por gajni la respektantinon de la Respektinda Revata, la Respektinda Uttara. Komence\nli ankaŭ dekstre declinis sian oferton, sed ili persvadis lin akcepti\nsian proponon, dirante, ke kiam la postuloj de Budho ne akceptis lin,\nĀnanda estus petita akcepti ilin kaj ofte konsentus fari tion. Uttara ŝanĝis sian menson kaj akceptis la postulojn. Postulis\nilin, li konsentis iri kaj persvadi la Respektan Revataron por deklari,\nke la Vajjaj monaĥoj estis efektive parolantoj de la Vero kaj\nanstataŭantoj de la Dhamma. La Respektinda Revata ekvidis sian muzon kaj rifuzis subteni ilin. Li tiam forsendis Uttara. Por\nsolvi la aferon unufoje por ĉiuj, la Respektinda Revata konsilis ke\nkonsilio devus esti vokita ĉe Vāḷikārāma kun si demandante pri la dek\nofendoj de la plej altrangulo de la Maljunuloj de la tago, Thera\nSabbjakāmi. Unufoje lia opinio estis donita, ke ĝi devas esti aŭdita de komitato de ok monaĥoj, kaj ĝia valideco decidis per sia voĉdono. La\nok monaĥoj vokitaj por juĝi la aferon estis la Venerablaj Sabbakāmi,\nSaḷha, Khujjasobhita kaj Vāsabhagāmika, de la Oriento kaj kvar monaĥoj\nde la Okcidento, la Venerables Revata, Sambhuta-Sāṇavāsī, Yasa kaj\nSumana. Ili plene diskutis la aferon kun Revata kiel la pridemandanto kaj sciis respondi liajn demandojn. Post la debato oni aŭdis la ok monaĥojn deciditaj kontraŭ la Vajjaj monaĥoj kaj ilia verdikto estis anoncita al la asembleo. Poste\nsepcent monaĥoj recitis la Dhamma kaj Vinaya kaj ĉi tiu recitalo estis\nkonata kiel la Satasato ĉar sepcent monaĥoj partoprenis en ĝi. Ĉi\ntiu historia konsilantaro ankaŭ estas nomita, la Yasatthera Sangīti pro\nla plej grava rolo en kiu la Elderino Yasa ludis en ĝi kaj lia fervoro\npor protekti la Vinaya. La Vajjaj monaĥoj kategorie rifuzis akcepti la decidon de la Konsilio kaj malobee nomis konsilantaro, kiu nomis Mahāsaṅgiti.\nLa Tria Konsilio\nTria Konsilio estis tenita unuavice por liberigi la Saṅgha de korupteco\nkaj malfortaj monaĥoj, kiuj havis haretikajn opiniojn. La Konsilio estis kunvokita en 326 B.C. En Asokārāma en Paṭaliputta sub la mecenazgo de la Imperiestro Asoka. Ĝi estis prezidita de la Malnova Moggaliputta Tissa kaj mil monaĥoj partoprenis en ĉi tiu Konsilio. Tradicio havas, ke Asoka venkis sian tronon per la sango de la tuta\nfilo de sia patro, krom sia propra frato, Tissa Kumāra, kiu poste\nordonis kaj sukcesis Arahantion.\nAsoka estis kronita en la ducent kaj dek-oka jaro post la Mahaparinibbāna de Budho. Unue\nli pagis nur laŭtan omaĝon al la Dhamma kaj la Saṅgha kaj ankaŭ\nsubtenis membrojn de aliaj religiaj sektoj, kiel lia patro faris antaŭ\nli. Tamen, ĉio tio ŝanĝis kiam li renkontis la pian novan-monaĥon Nigrodha kiu predikis lin la Appamāda-vagga. Poste li ĉesis subteni aliajn religiajn grupojn kaj lian intereson kaj devotecon al la Dhamma profundiĝis. Li\nuzis sian grandegan riĉecon por konstrui, ĝi diras, okdek kvar mil\npagodojn kaj vihāras kaj malhelpe subteni la Bhikkhus kun la kvar\nkondiĉoj. Lia filo Mahinda kaj lia filino Saṅghamitt estis ordigitaj kaj akceptitaj al la Saṅgha. Fine lia generoso kaŭzis gravajn problemojn ene de la Saṅgha. En\nla tempo la ordono estis infiltrita de multaj malindaj viroj, tenante\nherezajn vidojn kaj altiritajn al la ordo pro la malavara subteno de la\nImperiestro kaj multekostajn manĝaĵojn, vestojn, rifuĝojn kaj\nnombroj da fidindaj, avidegaj viroj, kiuj esploras malĝustajn vidojn,\nprovis aliĝi al la ordo sed estis konsideritaj netaŭgaj por ordigo. Malgraŭ\ntio, ili ekprenis la ŝancon eksplodi la generojn de la Imperiestro por\nsiaj propraj pintoj kaj vestitajn robojn kaj aliĝis al la ordo sen esti\nordigita ĝuste. Sekve, respekto por la Saṅgha malpliiĝis. Kiam ĉi tio elŝaltis iujn aŭtentajn monaĥojn rifuzis teni la\npreskriban purigon aŭ Uposatha-ceremonion en la kompanio de la koruptaj\nla imperiestro aŭdis pri tio, li serĉis ĝustigi la situacion kaj sendis\nunu el siaj ministroj al la monaĥoj kun la komando, ke ili plenumas la\nceremonion. Tamen, la Imperiestro donis al la ministro neniun specifan ordonojn pri kiaj rimedoj estis uzataj por plenumi sian ordonon. La monaĥoj rifuzis obei kaj teni la ceremonion en la kompanio de siaj falsaj kaj ‘fervoraj kunuloj [theyyasinivāsaka]. En\nmalespero la kolera ministro antaŭeniris la linion de sidantaj monaĥoj\nkaj tiris sian glavon, decapitigis ĉiujn unu post la alia ĝis li venis\nal la frato de la reĝo, Tissa, kiu estis ordigita. La\nterura ministro haltis la buĉadon kaj forkuris la salonon kaj raportis\nal la Imperiestro Asoka, kaj li tre koleris kaj maltrankviliĝis pro tio,\nkio okazis kaj kulpigis sin pro la mortigoj. Li serĉis la konsilon de Thera Moggaliputta Tissa. Li proponis, ke la herezaj monaĥoj estu forpelitaj de la ordo kaj tria Konsilio tuj kunvenos. Tiel estis, ke en la deksepa jaro de la reĝado de la imperiestro nomiĝis Tria Konsilio. Thera\nMoggaliputta Tissa estris la agadojn kaj elektis mil monaĥojn el la\nsesdek mil partoprenantoj por la tradicia recitado de la Dhamma kaj la\nVinaya, kiu daŭris dum naŭ monatoj. La imperiestro mem demandis monaĥojn el pluraj monaĥejoj pri la instruoj de Budho. Tiuj, kiuj havis malĝustajn vidpunktojn, estis tuj elmontritaj kaj forpelitaj de la Saṅgha. De ĉi tiu maniero la Bhikkhu Saṅgha estis purigita de herezuloj kaj maldika bikkhus.\nĈi tiu konsilio ankaŭ atingis multajn gravajn aferojn. The\nElder Moggaliputta Tissa, por rifuzi multajn herezojn kaj certigi, ke\nDhamma estis pura, plenumis libron dum la konsilio nomata la\ntiu libro konsistas el dudek tri ĉapitroj, kaj estas kolekto de diskuto\n(kathā) kaj refutoj de la herezaj opinioj de diversaj sektoj pri aferoj\nfilozofiaj. Ĝi estas la kvina el la sep libroj de la Abhidhamma Piṭaka. La\nmembroj de la Konsilio ankaŭ donis realan sigelon de aprobo al la\ndoktrino de Budho, nomante ĝin la Vibhajjavāda, la Doktrino de Analizo. Ĝi estas identa kun la aprobita tera doktrino. Unu\nel la plej gravaj atingoj de ĉi tiu Dhamma-asembleo kaj unu, kiu devis\nporti fruktojn dum jarcentoj, estis la sendo de monaĥoj de la\nImperiestro, bone versita en la Budho-Dhamma kaj Vinaya, kiu povus\nreciti ĉion laŭ sia koro, por instrui ĝin en naŭ malsamaj landoj. Ĉi tiuj Dhammadūta-monaĥoj inkludis la Respektan Majjhantika Thera, kiu iris al Kaŝmiro kaj Gandhāra. Oni petis lin prediki la Dhammon kaj starigi ordonon de monaĥoj tie. La\nRespektinda Mahādeva estis sendita al Mahinsakamaṇḍaḷa (moderna Mysore)\nkaj la Respektinda Rakkhita Thera estis sendita al Vanavāsī (norda\nKanara en la sudo de Barato). La Respektinda Yonaka Dhammarakkhita Thera\nestis sendita al Supra Aparantaka (norda Gujarat, Kathiawar, Kutch kaj\nRespektinda Mahārakkhita Thera iris al Yonaka-loka (la lando de la\nlonianoj, bakteroj kaj grekoj). La Respektinda Majjhima Thera iris al\nHimavanta (la loko apud la Himalaya). La Respektinda Soṇa kaj la\nRespektinda Uttara estis senditaj al Suvaṇṇabhūmi [nun Mjanmaro]. La\nRespektinda Mahinda Thera, La Respektinda Ittiya Thera, la Respektinda\nUttiya Thera, la Respektinda Sambala Thera kaj la Respektinda Bhaddasāla\nThera estis senditaj al Tambapaṇṇi (nun Srilanko). La Dhamma-misioj de ĉi tiuj monaĥoj sukcesis kaj donis grandajn\nfruktojn dum la tempo kaj iris longan vojon por senhelpi la popolojn de\nĉi tiuj landoj kun la donaco de la Dhamma kaj influi siajn civilizojn\nKun la disvastiĝo de Dhamma tra la vortoj de la Budho, tuj kiam Barato estis konata kiel Visvaguru, la instruisto de la mondo.\nLa Kvara Konsilio\nLa Kvara Konsilio okazis en Tambapaṇṇi [Sri-Lanko] en 29 B.C. sub la mecenazgo de Reĝo Vaṭṭagāmaṇi. La\nĉefa kialo por ĝia konvinkiĝo estis la rimarko, kiu nun ne estis ebla\npor la plimulto de monaĥoj reteni la tutan Tipiṭaka en siaj memoroj kiel\nantaŭe estis la kazo de la Respektinda Mahinda kaj tiuj, kiuj sekvis\nlin baldaŭ. Sekve,\nĉar la arto de skribado, laŭ ĉi tiu tempo evoluinta substance, estis\nkonsiderinde oportuna kaj necesa por skribi la tutan korpon de la\ninstruado de Budho. Reĝo\nVaṭṭagāmaṇi apogis la ideon de la monaĥo kaj konsilio estis tenita\nspecife por redukti la Tipiṭaka en ties tuteco por skribado. Sekve,\npor ke la vera Dhamma estu daŭre konservita, la Respektinda Mahārakhita\nkaj kvincent monaĥoj recitis la vortojn de la Budho kaj poste skribis\nilin sur palmaj folioj. Ĉi\ntiu rimarkinda projekto okazis en kaverno nomata, la Åloka, situanta en\nla fendo de antikva distrikto proksime de kio nun estas Matale. Tiel la celo de la Konsilio estis atingita kaj la konservado per skribo de la aŭtentika Dhamma estis certigita. Poste, en la 18a jarcento, King Vijayarājasīha havis bildojn de la Budho kreitaj en ĉi tiu kaverno.\nLa Kvina Konsilio\nLa Kvina Konsilio okazis en Māndalay, Birmo nun konata kiel Birmo en 1871 A.D. En la reĝado de King Mindon. La\nĉefa objektivo de ĉi tiu kunveno estis reciti ĉiujn instruojn de Budho\nkaj ekzameni ilin en minuto detaloj por vidi, ĉu iu el ili estis\nŝanĝita, distordita aŭ malplenigita. Estis\nprezidita de tri maljunuloj, la Respektinda Mahāthera Jāgarābhivaṃsa,\nla Respektinda Narindābhidhaja, kaj la Respektinda Mahāthera\nSumaṅgalasāmi en la kompanio de kelkaj mil kvarcent monaĥoj (2,400). Ilia kuna raporto de Dhamma daŭris dum kvin monatoj. Ankaŭ\nestis la laboro de ĉi tiu konsilio por ke la tuta Tipiṭaka estu\nregistrita por la estonteco sepcent dudek naŭ marmoraj slaboj en la\nMyanmar-skripto post kiam lia recito estis kompletigita kaj unuanime\ntiu monumenta tasko estis farita de kelkaj mil kvarcent erudiciuloj kaj\nmultaj spertaj metiistoj, kiuj post kompletigo de ĉiu plato havis ilin\nloĝigitaj en belaj miniaturaj piṭaka-pagodoj en speciala loko sur la\nteroj de la Kuthodaw-Pagodo de King Mindon ĉe la piedo de Māndalay Monteto, kie ĉi tiu nomata “plej granda libro en la mondo” staras ĝis hodiaŭ.\nLa Sesa Konsilio\nSesa Koncilio estis nomita ĉe Kaba Aye en Yangon, antaŭe Rangoon en\n1954, okdek tri jarojn post kiam la kvina estis tenita en Mandalay. Ĝi estis sponsorita fare de la Birma Registaro gvidata fare de la Ĉefministro, La Honora U Nu. Li\nrajtigis la konstruon de Mahā Pāsāna Gūhā, la granda kaverno, kiu estis\nkonstruita de la tero, por servi kiel la renkontiĝo, kiel la Sattapānni\nKaverno de Barato - la loko de la unua Dhamma Konsilio. Post\nĝia finaĵo, la Konsilio renkontis la 17an de majo 1954. Kiel en la kazo\nde la antaŭaj konsilioj, lia unua celo estis aserti kaj konservi la\naŭtentikan Dhamma kaj Vinaya. Tamen ĝi estis unika, kiom la monaĥoj, kiuj partoprenis en ĝi, venis el ok landoj. Ĉi\ntiuj du mil kvincent monaĥoj de Theravaj lernantoj venis de Myanmar,\nKamboĝo, Barato, Laoso, Nepalo, Srilanko, Tajlando kaj Vjetnamujo. La\nmalfrua Reĝino Mahāsi Sayadaw estis nomumita la nobla tasko demandi la\npostulatajn demandojn pri la Dhamma de la Respektinda Bhadanta\nVicittasārābhivaṃsa Tipiṭakadhara Dhammabhaṇḍāgārika, kiu respondis çiuj\nlernite kaj kontentige. Per la tempo, kiam ĉi tiu konsilio renkontis, ĉiuj partoprenantaj\nlandoj havis la Pāli Tipiṭaka enmetitajn al siaj denaskaj skriptoj,\nescepte de Hindujo.\ntradicia recitaĵo de la Dhamma Skriboj daŭris du jarojn dum la Tipiṭaka\nkaj ĝia alianca literaturo en ĉiuj skriptoj estis serioze ekzamenitaj. Ajna diferenco trovita notis malsupren, la necesaj korektoj estis faritaj kaj ĉiuj versioj tiam estis kunmetitaj. Feliĉe, oni trovis, ke ne multe diferencas la enhavo de iu ajn el la tekstoj. Fine,\npost kiam la Konsilio aprobis ilin oficiale, ĉiuj volumoj de la\nTipiṭaka kaj iliaj Komentoj estis pretaj por presi sur modernaj\ngazetaroj kaj publikigitaj en la skripto de Birmo (Birma). Ĉi tiu rimarkinda atingo ebligis tra la dediĉitaj penoj de la du mil kvincent monaĥoj kaj multaj kuŝaj homoj. Ilia laboro finiĝis en majo de 1956, du kaj duonaj jarmiloj post kiam la Lordo atingis Parinibbana. Ĉi tiu laboro estis la unika atingo de reprezentantoj de la tuta budhisma mondo. La versio de la Tipiṭaka, kiun ĝi entreprenis produkti, estis rekonita\nkiel vera al la pristinaj instruoj de Gotama la Budho kaj la plej\naŭtoritata pritraktado de ili ĝis nun.\nLa volumoj presitaj post la Sesa Saṅgāyana estis presitaj en Myanmar-skripto. Por\nfari la volumojn al la homoj de Barato, Vipassana Research Institute\nkomencis la projekton por presi la Tipiṭaka kun siaj Aṭṭhakathās kaj\nṭikas en Devanagari en la jaro 1990.\nThe teaching about actions and results is the\nBuddhist moral law of Kamma-Vipaka. Kamma (Karma in Sanskrit) is the\naction and Vipaka the result, though generally the word Kamma is used to\ncover both actions and results.\nforeruns all conditions [….] they are mind made. If one speaks or acts\nwith a wicked mind, because of that, pain follows one. If one speaks or\nacts with a good mind, because of that, happiness follows one.’\nis a law of nature and applies to all beings whether they are Buddhists\nor not. It does not apply to a Buddha or an arahat since they have gone\nbeyond the plane at which the law of kamma operates, though they may\ncontinue to feel the consequences of previous bad actions. This teaching\nis common to all the traditions. It explains the great differences\nbetween people in the world.\nThis law applies to all actions\nwhich have a moral content. A morally good and wholesome action has good\nconsequences. A morally bad and unwholesome action has bad\nThe mental qualities which motivate an action\ndetermine the moral quality of the action. An action motivated by\ngenerosity, loving-kindness and wisdom has good or happy consequences.\nAn action motivated by attachment, ill will and ignorance, which are the\nThree Fires, defilements or unwholesome roots, have bad or unhappy\nThe word action has a wide meaning in this context,\nand includes physical, verbal and mental actions (or body, speech and\nmind). This law applies only to intentional actions. Unintentional or\naccidental actions do not have any such consequences.\nthe time of the action an element of kammic energy comes into being. It\nbecomes a part of the consciousness of the individual and moves on in\nthe stream of consciousness. Suitable circumstances activate this\nelement of energy to give the good or bad consequences. Buddhism teaches\nof rebirth and the continuity of life, and this consequence may be\nactivated in the present or future lives. A person’s life is governed by\nthe active units of kammic energy, and changes in these explain the\nchanges in the person’s life.\nEach unit of kammic energy has its\nown momentum. When it is activated the unit of energy continues to have\neffect until its momentum is exhausted. Thereafter the unit of energy\ndoes not exist and has no effect.\nKamma includes the intentional\nactions of past lives and present life. Several kamma units may act\ntogether to determine the present life situation of a person. At the\nmoment of death the unexhausted units of kamma move with the\nconsciousness on to a new life. It is the kamma which provides the power\nto move the person through Samsara, the cycle of life. This process\ncomes to an end on the person realizing Nibbana. After that no new kamma\nis formed though the person may have to feel the consequences of past\nA person may reduce the effect of bad kamma and create\ngood kamma by good wholesome actions. There is no predetermination or\npredestination, or control by any other person. A person is able to\nchange the direction of his life by personal effort, to make it better\nor bad. Because of his kamma a person encounters the changing situations\nof life. He has, to some extent, in his present life the potential to\nchange his future life. This is why it is said that according to\nBuddhism, a person in living creates his own life.\nhas his own individual kamma, in the same way that he has his own\nconsciousness. The separate kammas of different persons in a group or\nfamily may have some relationship, but they remain separate. They do not\nbecome a kamma common to each person in the group or family. Sometimes\ndifferent persons in a group may have similar kamma. This explains the\ncommon fate suffered by many persons at the same time, in such\nsituations as floods or other disasters.\nkamma are ignorance and attachment. Ignorance of the Buddhist teaching\nand attachment to worldly things. These are two of the mental\ndefilements, which together with the third, ill will (or anger),\nconstitute the Three Fires or unwholesome roots. Intention (or\nmotivation) and consciousness are the doers of the kamma, and\nconsciousness which feels the result\nof the benefits of good kamma are birth in fortunate circumstances,\nopportunity to live according to the Dhamma and happiness.\nof the disadvantages of bad kamma are birth in unfortunate\ncircumstances, not having opportunity to live according to the Dhamma\nlaw of kamma places the responsibility of his or her life on the\nindividual. He must bear the consequences of his bad actions, and enjoy\nthe consequences of his good actions. He may alter his future life for\ngood or bad by good or bad actions, respectively.\nExplanation: All that we experience begins with thought. Our\nwords and deeds spring from thought. If we speak or act with evil\nthoughts, unpleasant circumstances and experiences inevitably result.\nWherever we go, we create bad circumstances because we carry bad thoughts.\nThis is very much like the wheel of a cart following the hoofs of\nthe ox yoked to the cart. The cart-wheel, along with the heavy load\nof the cart, keeps following the draught oxen. The animal is bound\nto this heavy load and cannot leave it.\nJataka Tales - Tamil Short Stories For Children - Smart Business - Animated Cartoons for Kids\nself-sacrifice, honesty and morality\nJātakas (Sanskrit जातक) refer to a voluminous body of literature native\nto India concerning the previous births of the Buddha. These are the\nstories that tell about the previous lives of the Buddha, in both human\nand animal form. The future Buddha may appear in them as a king, an\noutcast, a god, an elephant—but, in whatever form, he exhibits some\nvirtue that the tale thereby inculcates.\nIn Theravada Buddhism,\nthe Jatakas are a textual division of the Pali Canon, included in the\nKhuddaka Nikaya of the Sutta Pitaka. The term Jataka may also refer to a\ntraditional commentary on this book.\nSubscribe to the Stories For Kids Youtube Channel\nTo Watch Other Tamil Kids Stories, Click Here:\nAkbar & Birbal Stories in Tamil\nHanuman Stories in Tamil :\nBirbal The Witty Stories in Tamil :\nTales of Ganesha Stories in Tamil :