И замириса на море! С цени от 7-10 лева за сянка на плажа - Последни Новини от DNES.BG\nМС определи концесионери на четири плажа по Южното Черноморие\n14 мар 2018 19:44, Веселина Йорданова\n10 лв. за чадър и толкова за шезлонг ще заплащат туристите на плаж "Росенец-север".\nПравителството определи днес концесионери за четирите плажа по Южното Черноморие след проведени конкурси, като те са задължени да предлагат посочените цени. Договорите се сключват за срок от 15 години.\nОще по темата: шезлонгтуризъмчадърЮжно Черномориеплажовеконцесионери\nДо ВЪПРОСТо и без пари да ги направят за какво ти е да ходиш на нашето море? Освен ако разбира се не изпитваш огромно удоволствие от това да се къпеш в отпадни води и да ядеш развалена храна поднесена от вечно вкисната сервитиорка и да пълниш гушите на доказани престъпници.\nАНГЕЛКОВАааааа... КАКВО СТАНА С ОБЕЩАНИЕТО ТИ, ЧЕ ПО СКЪПИ ЧАДЪРИ И ШЕЗЛОНГИ ОТ 4.00 лв. няма да има ??? НАЛИ ТОВА ОБЕЩАВАШЕ ПО ВСИЧКИ ТЕЛЕВИЗИИ ПРЕДИ ГОДИНА, ГОДИНА И ПОЛОВИНА! ИЛИ ОБЕЩАНИЯТА ТИ СА ЛЪЖЕ И ПОЛОВИНА!!!\nКой да ти ходи на море в България вече. Аз ходя лятото до Бургас, че да хвана летището :)\nМного е дразнещо това с цените за чадърите. Хората като отиват на море значи имат и пари, но да гледаш как половината чадъри са празни е глупаво. Затова в Гърция не се плаща за чадър, а се пие едно кафе и готово.\nДокато има балъци, ще има и тарикати! Важи не само за плажа а и за мошеническите цени в магазините ни, неща които съм виждал в Европа са понякога в пъти по евтини от тук, говоря за напълно еднакви продукти!\nВ Гърция, в началото на септември, на малко тихо островче, когато температурите са поносими, а жегата не е изцеждаща, тълпите туристи ги няма и цените са достъпни, а морето е кристално чисто!!!!!!Привечер в някоя тиха кръчма с гръцка музика, прясна риба и бира или узо!Семейството се зарежда с много енергия и положителни емоции!-)))))))\nИ замириса на море а ? А като отидеш на морето ???? мирише на друго .\nБалъци винаги е имало и ще има! За това печелят и тия с чадърите и шезлонгите!*** нали бай *** требе да се похвали, че плаща по по 10 лева за сянка на плажа, иначе кой ще го оцени, че е "на ниво"...\nМистър Сенко преди 3 години\nНа море за сянка ли да ходя? Сянка имам и пред вкъщи.\nИ замириса на БАЛЪЦИ.\nДо Анонимен 11За кое "гроздИ" питаш бе провинциалистче??За това на Вълчо от пловдивските села или за някое друго на поредният селски бек??Това "гроздИ" не го ядат и прасетата, само плякани провинциалисти като теб ла/пат тоя пик/оч.....\nСедят сърби в кръчма пият и си говорят ,Кога ли ще стигнем ние гърците ,а от съседната маса един румънец вика -по тихо момчета моля ви , да не събудите българите... !)\nЕ затова отивам Гърция , ще им плащам за плажа.\nАз няма да плащам! Ще ги да за билет за някъде другаде!\nГръка преди 3 години\nЕх кога ще ги стигнем гърците? Ако не ги стигнем поне можем да ходим там :)\nИ защо плажовете трябва да се дават на концесия? Излиза, че нашето море не е наше, следователно гръцкото море е наше - там няма мутри, а като си поръчаш питие за 3 евро получаваш два шезлонга, чадър и масичка. Тука нашите са идиoти. Да не говорим за отходните тръби и на третия ден сереш и повръщаш.\nИ да си нямаме проблеми с паркоместа, че от Ивропата са тука... да не ви шамаря\nМного кока и бело преди 3 години\nДано дилърите на слънчака да са заредили, че се очертава силен сезон в силна икономика. СЛАГАЙ БРУНЕЖИЛЕТКИТИ, МИТИ ГИ НЕМА\nСамо за да се влезе с кола в Албена е 10лева\nкисело ли е гроздето бе гладни мишленца ХАХАХАХААААААААААААААААААААА


Постоянно уморен? Свръхактивната имунна система причинява синдром на хроничната умора - Новини - 2022\nСпециалистите откриват причината за синдрома на хроничната умора\nИма някои хора, които страдат от така наречения синдром на хроничната умора. Досега обаче все още не беше ясно какво всъщност причинява тази болест. Сега изследователите са открили, че причината за състоянието изглежда свръхактивна имунна система.\nВ последното си разследване учените от King's College London установяват, че свръхактивната имунна система изглежда е причината за синдрома на хроничната умора. Лекарите публикуват резултатите от своето проучване в англоезичното списание „Psychoneuroendocrinology“.\nМного хора със синдром на хронична умора (CFS) казват, че състоянието им е започнало с предизвикателство към имунната система, например инфекция. За своето проучване експертите изследвали общо 55 пациенти с хепатит С. Осемнадесет от тези пациенти са имали свръхактивна имунна система и са развили симптоми, подобни на CFS. Синдромът на хроничната умора е дългосрочно заболяване, което се характеризира с изключителна умора.\nЗасегнатите са имали свръхактивна имунна система\nИзследователите измерват умората на участниците и различни имунни маркери по време и след лечението. При 18-те пациенти със симптоми, подобни на CFS, екипът открива много по-силен имунен отговор на лекарствата. Показателно е, че същите тези пациенти са имали свръхактивна имунна система преди започване на лечението, казват лекарите. За първи път експертите успяха да докажат, че хората, които са податливи на заболяване, подобно на CFS, имат свръхактивна имунна система, както преди, така и по време на предизвикателство към имунната система.\nРезултатите предполагат, че хората, които показват преувеличен имунен отговор на тригер, са изложени на по-висок риск от развитие на CFS. Тези резултати са първата стъпка към идентифицирането на рисковите групи и разпознаването на болестта в ранен стадий, обясняват учените. Синдромът на хроничната умора или умора е известен още като миалгичен енцефаломиелит или ME. Само във Великобритания около 250 000 души са засегнати от дългосрочното заболяване. Освен силна умора, могат да се появят нарушения на съня и болки в мускулите и ставите. Животът с МО може да бъде изключително труден за засегнатите. Изключителната умора и други физически симптоми правят ежедневието много по-трудно. Настоящите изследвания подкрепят доказателствата, че имунната система на тялото играе важна роля в причиняването на ME / CFS, обясняват авторите на изследването. (като)\nВидео: More Than an Apple a Day: Preventing Our Most Common Diseases (Януари 2022).\nCopyright 2022 \_ Постоянно уморен? Свръхактивната имунна система причинява синдром на хроничната умора...


В ерата на информационните технологии, бързото развитиепазарът на мобилни телефони понякога е трудно да се направи избор в полза на конкретен телефон. Този проблем се срещна с мнозинството потребители на мобилни комуникационни мрежи. Ще прекараме малък анализ на индустриалните гиганти и ще се опитаме да разберем какво е по-добре: "Samsung" или "iPhone".\nПрез последните няколко години мобилният пазарустройствата активно конфискуват смартфони, които позволяват на техните собственици да носят в джоба си истински компютър само в намалена версия. Ако направите малък анализ, можете да определите най-простата разлика между всички приспособления. Това е цената. По тяхното ниво всички мобилни устройства могат да бъдат разделени на три групи. Първите включват устройства без допълнителни функции, с опростени технически характеристики, по-скоро с нискокачествени дисплеи, фотоапарати и други спецификации. Цената за тях е ниска - в диапазона от 5-6 хил. Рубли. За детето най-подходящият вариант. Следващият сектор е средната ценова категория. Смартфоните от този клас като правило имат прилична техническа база, висококачествен екран и други показатели също са на доста високо ниво. Цената е 10-20 000 рубли. Устройствата от премиум клас имат високи технически и хардуерни характеристики. Цената за тях започва от 20 000 рубли.\nКак да решите да купите\nКое е по-добре: "Samsung" или "iPhone"? Въпросът е реторичен и не дава недвусмислен отговор. И едната и другата марка има свои собствени апологети и антагонисти. Но е важно при избора на притурка да продължите да използвате функциите и опциите, от които се нуждаете. Ако сравнявате "iPhone-5" и "Samsung-4", можете да определите редица разлики, които са доста сериозни за потребителя. И двете устройства принадлежат към най-високия клас, така че имат отлични технически показатели. Първата значима разлика в двата джаджи е техният размер. "Samsung" значително надминава продукта на компанията от Купертино, неговите параметри са чудесни за сърфиране в интернет, гледане на филми, филми, снимки. Ергономичните показатели обаче оставят много желание. Огромният размер на телефона създава неудобства за собственика. "IPhone" с размер на екрана от 4 инча е много удобен в ръката, навигацията може да бъде направена с една ръка, без да се страхуваме да пуснем смартфона. Какво да изберете: "iPhone 5" или "Samsung-4" - изцяло лично решение. В допълнение, тялото на устройството "ябълка" е направено от едно парче алуминий, което му придава благороден статус. "Samsung" е изработена от пластмаса, която донякъде го опростява в очите на потребителите.\nМного потенциални купувачи са значителние въпросът за операционната система, която контролира смартфона. Съществуват и значителни разлики между моделите на корейските и американските производители. Кое е по-добре: "Samsung" или "iPhone"? Едната - на базата на "Android", втората - на базата на IOS, съответно. "Android" има много оплаквания, но колкото много положителни отзиви. Това е безопасно да се каже, че тази операционна система е проста, сравнително надеждна, има много приложения, но тя често виси, когато обработва голяма част от информацията, неправилно показва параметрите за зареждане на данни. IOS, инсталиран в продукти на Apple, работи гладко, уверено се държи при обработката на големи файлове, скоростта в телефона е висока. Съществуват обаче редица ограничения, които намаляват популярността на системата сред потребителите на смартфони. Качеството на звука, качеството на картината, камерите и хардуерните компоненти на двете устройства са с високо качество и нямат съществени различия за средния човек в параметрите. Ето защо, което е по-добре: "Samsung" или "iPhone" - зависи от вас и само от вас.\nКак да прехвърляте контакти от Samsung към iPhone: съвети и трикове


Атом, петрол, въглища: кой е по-смъртоносен? | Горичка\nатомна енергия, Блог\nАтом, петрол, въглища: кой е по-смъртоносен?\nby Горичка 11 април 2011 23 септември 2012\nНяколко дни след аварията в АЕЦ Фукушима, маркетинг гуруто Сет Годин публикува много интересна диаграма (под заглавието „Триумфът на въглищното маркетиране„), която разкрива една шокираща истина за човешката смъртност според видовете електропроизводство. Ето я:\nЗа всеки произведен киловат въглищата убиват 4 хиляди пъти повече хора, отколкото ядрената енергия. Неудобен, но привидно неопровержим факт. Статистиката, която Годин използва включва най-различни фактори като заболеваемостта от локалното замърсяване на въздуха, трудовите злополуки и аварии. Дори и изследвания след аварията в Чернобил сочат, че смъртните случаи бледнеят сравнени с хроничните вреди причинявани от въгледобивната индустрия и ТЕЦ (без дори климатичните промени да влизат в сметката).\nСет Годин е бог на маркетинга, а не енергиен експерт. Ние пък не сме нито едното от двете, но след няколко минути взиране в шокиращата диаграма, сме убедени, че в нея има сериозен пропуск.\nВ диаграмата не са взети в предвид последствията от оставащите от АЕЦ стотици хиляди тонове високо радиоактивни отпадъци. В момента те са разпръснати във временни хранилища и ще са с нас през следващите 100 хиляди години. Не е ясно какви сеизмични, политически, социални и други катастрофи ще настъпят през това време. В момента нямаме дългосрочно и сигурно решение освен убежище от типа Онкало, за което експертите и дори философите все още спорят.\nРешихме да поправим диаграмата. В името на сметката, предположихме, че утре всички АЕЦ и ТЕЦ по света спират да работят, че смъртните случаи от замърсяването на въздуха от ТЕЦ също, че ще продължават единствено смъртните случаи от аварии в хранилищата с радиоактивни отпадъци. Разбира се, че това е спекулативно, но няма как да знаем колко често ще има аварии в хранилищата, нито дали хвостохранилищата от урановите мини ще продължат да бъдат по-опасни от тези на въглищните. А ако си мислите, че може да изкараме 1 000 хиляди години без аварии, явно не сте чули, че дори в момента има силни притеснения за авария в руския комплекс за рецикиларене на ядрено гориво „Маяк“. И така: ако последствията от АЕЦ продължат още 100 000 вместо 40 години кубчето на ядрената енергия ще нарастне 2 500 пъти. Отново водеща ще е смъртността от въглищната енергия, но разликата вече няма да бъде толкова голяма. Ето:\nВ никакъв случай не смятаме, че тази диаграма отразява истината. Но не смятаме и че диаграмата на Сет Годин е по-вярна. Сигурни сме, че темата е важна и сивите полета, които настоящите ни познания не могат да попълнят трябва да накарат нас и хората, които в момента взимат решенията за новите атомни централи да се запитаме:\nРазумно ли е да предприемаме действия с необратими последствия, които са отвъд нашето разбиране и контрол?\nТоп 5: електромобили, които (надяваме се) скоро ще се продават и у нас\nС какво си тръгнахме от Миксера миналия вторник?\n06 comments on “Атом, петрол, въглища: кой е по-смъртоносен?”\nХараламби Калев\t, 11 април 2011 at 5:54 pm\t Direct link to comment\nНе съм съгласен с вашата интерпретация на диаграмата на Сет Годин, понеже има доста условности, които вкарвате допълнително. Вярно е, че въпросът е доста комплексен и затова може би при анализа му е хубаво да обърнем внимание и на една друга важна характеристика на процеса на производство на електроенергия, а именно ефективността. Ако и тя се вплете в диаграмата може би резултатите ще се променят пак в полза на атомната електроенергия.\nОт друга страна как ще спрат всички АЕЦ и ТЕЦ …… 🙂\nМарин\t, 12 април 2011 at 12:30 pm\t Direct link to comment\nИ аз мисля, че не е коректна тази интерпретация.\nИма съществена разлика между това просто да съхраняваш отпадъци и това да ги преработваш. При преработването със сигурност има значително по-голям риск. При съхраняването, дори да стане ужасно земетресение и сградата да падне, няма да има нещо особено сериозно. В България не преработваме ядрени отпадъци.\nАпостол\t, 12 април 2011 at 12:42 pm\t Direct link to comment\nВсъщност най-опасният фактор, който инженерите и учените разглеждат при решенията за дългосрочно съхранение на отпадъците като Онкало не са земетресенията, а хомо сапиенс. В пост-индустриалните общества след 10 хиляди или 50 хиляди гозини не е изключено хората да изкопаят нашите отпадъци от най-дълбоките и сигурни хранилища, дори и отлично да знаят какво представляват те. Тези отпадъци могат да се превърнат в ценни съкровища, дори оръжия. Преди две хиляди години римляните посипали нивите на разрушения от тях Картаген със сол. Ако имаха подръка плутоний…\nVovas\t, 14 април 2011 at 9:07 am\t Direct link to comment\nСтатистическите закони не са ли приложими само при еднакви условия.\nТук става въпрос за сравнения на процеси в различни точки от пространството и времето.\nПри това човекът постоянно ще се намесва активно с различно ниво на знания и умения.\nПавел Каналиев\t, 18 април 2011 at 9:40 am\t Direct link to comment\nИма ли изследвания, проучвания или поне някакви прогнозни данни как биха варирали стойностите на въглеродните, азотните, серните емисии и скоростта на окисление на световния океан, при инсталиране на един киловат възобновяеми източници без участието на атомната енергетика?\nАпостол\t, 19 април 2011 at 3:53 pm\t Direct link to comment\nПавел, търсиш нещо подобно нали? http://www.sciencedirect.com/science/article/B6V2W-4S02874-3/1/97d48ead06d051bc97e89f69bf60f414 Но това е просто едно изследване с няколко сценария и множество допускания – например относно бъдещата себестойност на ВЕИ.\nПоставен по-друг начин въпросът който трябва да се запитаме е дали поевтиняването и масовото инсталиране на ВЕИ ще се случи толкова бързо и по-евтино, че да не ни е необходим още един инвестиционен цикъл в нови атомни централи (50-60 години). В България просто сме изправени пред началото на такъв цикъл и е необходимо да си отговорим на този въпрос сега.


Канонизацията на свещеници-жертви на комунистическия режим и свещ. Стефан Камберов от алтернативния синод - Pravoslavieto.com\nКанонизацията на свещеници-жертви на комунистическия режим и свещ. Стефан Камберов от "алтернативния синод"\nАлтернативният синод обяви за светци 120 избити след Девети свещеници\nДнес освещават паметна плоча с имената им в храма "Св. София"\nВаня Къндова, 1 ноември 2002\nНа 24 октомври алтернативният синод на Инокентий канонизира за светци около 120 свещеници, зверски убити от комунистите след 9 септември 1944 г., в това число и убития през юли тази година свещеник Стефан Камберов.\nДнес, 1 ноември, след светата литургия в Деня на народните будители в най-стария столичен храм "Света София" ще бъде освещаването на паметната плоча, на която са изписани имената на мъчениците. За признаването на светиите няма всеобщо правило. Съществува обаче убеденост, че църквата е направлявана от Светия Дух "във всяка истина", следователно и в признаването на светците.\nКомисията по канонизации под председателството на алтернативния пловдивския митрополит Борис е работила повече от година, събирайки документални сведения за нравствения и молитвен живот и за мъченическата смърт на тези 120 свещенослужители. Същата комисия извърши първата канонизация в демократична България - на дякон Игнатий (Васил Левски) през 1996 година. "Това са свещеници, убити заради вярата си. Те принадлежат на БПЦ и е кощунство да не бъдат канонизирани и паметта им да не се почита", смятат инициаторите на събитието. След прочитане на имената ще бъде представена и книга, която съдържа части от житията им. Ще бъде изпят за първи път и тропарът, който ще се пее в деня на тяхното честване, 10 юли, който започва така: "С хвалебствия да увенчаем блажените свещеномъченици на Българската православна църква - архиереи, свещеници и монаси - измъчвани и убити от безбожните комунисти."\nВестник "Сега", 1 ноември 2002\nДокументи и материали относно политическия разкол в БПЦ и закона за вероизповеданията от 2002 година\nБългарските светци според църковния календар\nСам Господ прославя своите светии\nМъченичеството е най-древния подвиг в Христа. Пантеонът на българската святост е изпълнен с мъченически подвизи, доказващи твърдата непримиримост към вероотстъпничеството и дълбоките корени, които животворящата лоза на Православната вяра е пуснала в сърцата на нашия народ. Преди още свети княз Борис да вземе решението да избави повереният му от Бога народ от мрака на езическите вярвания, княз Енравота-Боян, син на хан Омуртаг и брат на хан Маламир, загинал мъченически по заповед на собствения си брат, изповядвайки вярата си в Единния Бог.\nДълга и непреставаща е историята на българското мъченичество. В годините на петвековното друговерско робство, насилието и смъртта заради вярата са висели над всеки български дом. Мнозина духовници и миряни, чиито имена са забравени за поколенията са заплащали с мъчения и смърт своята непреклонност пред поробителите, доказвайки, че тялото може да бъде поробено, защото е немощно, но духът – не.\nМожем да изредим имената на мъченици, просияли в святост пред Господа, които народът ни никога не ще забрави, защото пълнотата им в Божията слава е засвидетелствана от чудесни явления, ясно доказателство за тяхното безсмъртие в Господа. Ние и до днес се обръщаме с надежда в молитвите си към тях, като към бързи застъпници и несъмнени Божии угодници, чиито живот е живо свидетелство на вярата. Сред тях са:\nСв. княз Иоан-Владимир - великомъченик, който загинал от ръката на Иван-Владислав, подавайки му собствения си меч с думите: "Искаш да ме убиеш, брате, но не можеш. Ето моят меч! Готов съм да бъда убит като Исаак и Авел.", а когато убиецът го посякъл, по чуден начин тялото му взело в ръцете си отсечената глава и побягнало към близкия храм, където предало Богу душата си. Нетленните му и до днес мощи са мироточиви и са се прославили с множество чудеса;\nСв. Онуфрий Габровски – преподобномъченик, който съзнателно се подготвил за мъченическа смърт в Светогорския, Хилендарски Предтеченски скит при стареца Никифор, като приел смъртта за Христа на остров Хиос. Турските съдии, осъзнавайки величието на подвига му, го посекли на самия морски бряг и хвърлили тленните му останки в морето, за да не могат християните да вземат частици от тях за благодатно благословение;\nСв. Георги Софийски Нови, който мъжествено отстоявал своята вяра пред турския съдия и когато най-сетни бил хвърлен в пламъците на кладата удивил насилниците си с нетлението на своето тяло.\nСв. мъченик Георги Най-нови Софийски, който устоял на всички съблазни и мъчения, които турската управа упражнила върху му и когато бил обесен мъртъв за назидание, от неговото тяло вместо зловоние, се разнесло Божествено благоухание;\nСв. Николай Софийски - великомъченик, чието тяло по чудесен начин било изцелявано от Божията благодат всяка вечер след многобройните мъчения, които е трябвало да изтърпи;\nСв. Димитър Сливенски, който претърпял нечовешки едногодишни страдания, но Бог укрепил мъжествения страдалец до поседния му миг, като дори палачът, които изпълни присъдата над него, не можал с един удар да го умъртви;\nСв. Злата Мъгленска – великомъченица, чиито мъчения е трудно да си представим дори и във въображението си, но които тя претърпяла, за да се пречисти, както казва житиеписеца, в огъня на страданията;\nсв. Йоан Българин, който доброволно, се отправил към турската столица за да понесе мъченическа смърт едва 19 годишен;\nСв. Лазар Български (1774—1802), който 28 годишен понесъл мъчения за вярата и бил прославен в Господа с нетление.\nВиждаме, че сам Господ е онзи, който прославя Своите светии. Той не оставя в забрава онези, които са Му благоугодили - било в аскетически и молитвен подвиг, било в равноапостолно светителско дело, било приемайки мъченическият подвиг заради името Му. Той е, Който им дарява обещаното безсмъртие в Царството небесно и ги прославя и на небето и на земята. Необикновеният им живот и съпътстващите го приживе, а и след смъртта им благодатни чудеса, са онова неоспоримо доказателство, което дава основание на Църквата да потвърди и канонизира тяхната святост.\nНие, днешните духовници и миряни, сме длъжни към онези братя и сестри, които, загърбвайки личния си живот и понасяйки кръста си като древните Христови апостоли, с цената на лишения и жертвоготовност, дори до мъченическа смърт, са отстоявали с живота и подвизите си истинността на Неговото спасително Слово. Длъжни сме да славим паметта им, защото те са неугасващ пример за жива вяра, който осветява пътя към Господа сред многообразието на светските заблуди. На тяхно име са написани тропари, акатисти и молебни песни, с които Църквата възпява подвизите им.\nПоследният, безбожен и тежък за Православната църква период от Българската история, все още остава необхванат от нашата религиозна памет. Това се дължи най-вече на липсата на достатъчно документи и неоспорими доказателства за произтеклите събития. Всички знаем, че болшевишката власт е избивала без съд и присъда, както представителите на българската интелигенция и духовенството, така и множество миряни, които не са били съгласни с методите й на действие, които очевидно са противоречали на заявените от нея цели. Ние трябва да знаем тяхната съдба, трябва да проследим детайлите в техния живот, защото Бог може да открие светостта в делата на някои от тях.\nТова, обаче, не бива да се прави прибързано. Мъченичеството в Христа не е просто мъченичество. Всяка жертва и особено смъртната, когато е продиктувана от общочовешки идеали, е достойна и трябва да бъде запомнена от поколенията, каквато е например героичната саможертва на иеродякон Игнатий–Левски, но светостта е нещо различно. Със святост се прославят онези, които са постигнали пълнота в Господа и Бог сам свидетелства за тяхната слава, което можем да видим в житията на всички Православни светци. Дори и Римо-католиците, които си позволяват да претендират, че са в правото си да преразпределят като стока Божията благодат, чрез учението си за "свръх-длъжностните заслуги" на своите светци и индулгенциите, дори и те – преди да обявят някого за светец, създават комисия, която обстойно изследва делата му и търси неоспорими свидетелства за светостта му, след това той става "блажен" и едва когато светостта му се потвърди - светец.\nПохвална е инициативата на г-жа Весела Илиева и Българската Национална телевизия, които със съдействието на архива на Софийска света митрополия подготви и излъчи няколко филма за мъченически загинали достойни български свещеници.\nТози исторически период е твърде близо хронологически до нашето съвремие, за да можем ние неоспоримо да твърдим, че имаме достатъчно доказателства за канонизацията в святост на мъченически пострадалите от комунистическата власт. Това, разбира се, не означава, че не трябва да отдаваме дължимото на тяхната памет. Напротив, общественото внимание трябва винаги да бъде насочвано към живота и съдбата на всички, които са поставили постигането на общото благо пред личното, защото те са най-достойните представители на нашия народ, а и на човечеството.\nТвърде обезпокояващ факт стана едно явление, което през последните десет години успя негласно да се самоузакони и заплашва да се превърне в една от лошите български традиции. Ние, българите, сме имали, имаме и надявам се, и за напред ще имаме достатъчно не само талантливи, но и нравствено извисени мислещи хора, които биха могли да използват таланта си за градивни цели от общонационално значение. Странно е обаче, защо тези хора мълчат, когато с делата и паметта на техните предшественици се извършват спекулации. Не бих искал дори и да си помисля, че те не осъзнават стойността на онова, което предците им са сторили, понеже самите те не са се опитвали да го извършат в съвремието си. Дано мотивите им са достатъчно основателни, защото Господ Иисус Христос казва: "Комуто много е дадено, много ще му се и поиска".\nОбяснимо е, защо през годините на войнстващия атеизъм, светостта на български духовници като преподобни Паисий Хилиндарски и най-вече на Светите братя Кирил и Методи и техните ученици бе сведена до книжовно-патриотична дейност, а мъченическите подвизи на светци като св. Николай Нови, св. Георги Софийски и пр. до героична саможертва, близка до тази на хайдушките чети (и партизанските отряди). Не бе засегната, може би, само паметта на Свети преподобни Иоан Рилски Чудотворец. Вероятно, защото управляващата атеистична власт не е могла да проумее как точно би и послужил той за знаме, когато не е бил нито образован книжовник–просветител, нито общественик-агитатор, нито пък е грабнал меча за да раздава "висша" справедливост. Необяснима е била за тях, вероятно, и неговата популярност, продължаваща и до днес, въпреки, че не е правил нищо от гореупоменатото, но неизменно съпътстващо техните идеолози. Обяснимо е, също така, защо манастир като "Св. Кирик и Юлита" край Асеновград, бе превърнат в "творческа" база на Съюза на Архитектите в България, въпреки, че точно те са хората, които най-добре знаят защо мястото на кухненската печка не е в библиотеката. Това обаче не им е попречило да разположат около храма питейни заведения и да поместят в сградата киносалон. Обяснимо е и защо Созополския храм приютяваше, а и продължава да приютява, концерти и светски изложби. И много други неща са обясними.\nОбясними са, но до 1990 година, когато всички оправдания с комунистическата власт загубиха силата си.\nКакво, обаче, видяхме и какво продължаваме да наблюдаваме от тогава насам? Аз бих го нарекъл "общобългарски нихилизъм", но ще се въздържа, защото ще се огранича само в църковната сфера.\nВъв всеобщата еуфория, настъпила непосредствено след 10 ноември 1990 г., като че ли никой не обърна внимание, как отново проверените стойности започнаха да служат за знаме, герб или декор на временни, а често и съмнителни прояви. Най-възмутително, според мен е, че фасадата на храм-паметник Свети Александър Невски се превърна в обществена сцена за политически агитации и дори за рок концерти. Изглежда онези, които продължават да вършат това не разбират, че ако неграмотен човек застане пред университета, това няма да го направи професор. Неопетненият до днес лик на Свети Иоан Рилски се появи върху най-пипаните и омачкани български банкноти. Не му отстъпва и образа на преподобни Паисий Хилендарски. И всичко това стана въпреки протеста на Светата Православна църква. Защото има "по-мъдри" хора, които знаят що е "народен капитал", но за жалост, не знаят що е святост. Нека внимаваме, прочее, та наричайки себе си мъдри, да не обезумяваме отново, както ни предупреждава Апостола (Рим. 1:21-25), и да не изопачаваме славата на нетленния Бог.\nСъщото продължава да бъде и отношението към храмовете и манастирите, но върху това няма да се спирам сега, защото поводът за тези мои думи е прибързаната канонизация в святост от т.нар. "алтернативен синод" на 120 български свещеници, загинали по време на атеистичния режим. Че този акт е ненавременен от духовна гледна точка няма никакво съмнение, но най-тъжното е, че той не получи никакъв обществен отклик – дори очакваният положителен. Господи, прости и помилуй!\nКакво да кажем сега на тези, които го извършиха освен да ги попитаме:\n"Защо си присвоихте правото на Господа и жънахте там, където не сте сяли?\nЗащо не почакахте плода да узрее?\nАко наистина бяхте така загрижени за паметта на тези достойни хора, защо не обърнахте душите и сърцата ни към делата им?\nНе прозира ли във вашия акт и особено в текста на предложения от вас тропар идеологическа ненавист?\nНима вие, братя, сте в правото си да прославяте светците? Нима светостта зависи от нас – смъртните?\nНе прегрешавайте със светотатство! Не докосвайте с лека ръка светостта, защото в нея е Сам Бог! Не посягайте с личен интерес към българското мъченичество, защото това е най-честият и най-българският подвиг в Христа. От 1300 години история, българинът е бил свободен едва половината, а през всичкото останало време е трябвало да отстоява вярата и езика си като мъченик. Дори и днес – в годините на "свобода и демокрация", истинският български християнин, отново е като странник (чужденец) сред ближните си, а често и сред най-близките си. Не посягайте с такава лекота към човешките съдби, защото думата мъченик е значила и значи твърде много за българите!"\nСвещеник Илия Христов,\n11 ноември 2002, Кладнишки манастир "Свети Николай Мирликийски"\n"Да предам и тялото си на изгаряне - щом любов нямам, нищо ме не ползва." (1 Кор. 13:3)\nНаскоро националните медии съобщиха, че т. нар. "алтернативен синод" бил "канонизирал" за светци духовници, които са станали жертва на комунистическия режим след 1944 г., а също и убития неотдавна край Банско разколнически свещеник.\nЦелият този акт е неистински: неистинска канонизация, дело на неистинска църковна институция и с неистински цели. Всички знаят това и никой не вярва в тази "канонизация" - включително лъжесинодът, който я извършва и медиите, които разпространяват тази новина.\nА тъкмо светостта е напълно несъвместима с неистинността. Защото светците са тези избрани съсъди Божии, които не само живеят според истината и умират в истината, но и постигат пълнотата на онова неизразимо всетайнство, което апостолът нарича любов и което е повече от саможертвата.\nСветците са онези люде, които след земната си смърт се радват на особената Божия благодат и са приети сред небожителите в Царството Божие. Те са приети в славата и с това стават светъл пример за подражание от всички нас.\nНо как можем да узнаем дали даден човек е влязъл след кончината си в славата Божия? С какви човешки мерки можем да го установим?\nНикакъв човешки съд не може сам да отсъди кой е получил Божия венец, освен ако Бог Сам не ни даде несъмнени свръхестествени и благодатни знаци за небесна прослава. Такива знаци са чудесата свързани с живота преди смъртта на светците и особено с техния посмъртен живот: нетленност на мощите, изцеления, застъпничество и пр.\nВ този процес винаги Бог е първият. Земната Църква Го следва, а не поема сама инициативата.\nСветците - именно защото са прославени от Самия Бог - са носители на огромен авторитет. Добре е да бъдем близки с тях, защото тази близост ни позволява и ние някак да се осеним с божествената им слава. Но тъкмо оттук произлиза и едно голямо изкушение: вместо да станем близки с онези, които Бог е прославил, да направим обратното: самите ние да прославим нашите близки.\nГолямо е изкушението да изместиш Бог от началото на този процес и сам да поемеш инициативата при "канонизацията": да създаваш (пък било и с най-добри намерени) по свои човешки критерии подобни уж небесни свръхавторитети, за да можеш след това да се ползваш от тях.\nПодобно користно "канонизиране" обикновено се отнася или до страдалци и жертви, или до популярни, уважавани и обичани личности с големи заслуги. "Канонизацията" им се прави с цел да се "допълни" земният авторитет на тези люде с онова, което му липсва - Божията прослава. Целта на подобен акт е авторитетът на "канонизираната" личност да бъде усвоен от "канонизиращата" институция.\nНай-ярък пример за подобно деяние през последното десетилетие беше свързан с Васил Левски. Авторитетът на тази историческа личност в България е огромен. Всички социологически изследвания го поставят на първо място сред героите на българския народ.\nНо. Героизмът и светостта са в различни измерения. Левски безспорно е герой, но имаме ли поне един несъмнен пример за Божия прослава в неговия случай?\nДостатъчно е да погледнем опитите да се направи "икона" на Левски, за да се убедим, че никой не вярва в тази лъжеканонизация, която остава изцяло в областта на демагогията.\nЧесто обвиняват Църквата, че протака прекалено много процеса за канонизацията. За пример се дават римокатолиците, които ни "изпреварват" с добре премислени и своевременно проведени "беатификации" със завиден медиен успех.\nНо на римокатолиците им е лесно, защото папата е непогрешим "ex cathedra". В истинската Църква обаче няма непогрешими люде. Затова Църквата никак не може да прибързва и да изпреварва Бога в даването на Неговата награда. Истинската Църква наистина е Богочовешка институция и именно в акта на канонизацията нейната Богоначална природа влиза в правомощията си.\nЗатова по тези въпроси Църквата не бърза. И не бива да бърза. Не бива да действа, ако няма пълна увереност. Не бива да се поддава на изкушението да използва институцията на светостта за конюнктурни цели.\nНа времето Христо Ботев в своя календар за 1875 г. с лека ръка беше "канонизирал" по свое усмотрение "великомъченик" хаджи Димитър Асенов, "великомъченик" Стефан Караджа, "свети" Ангел войвода, "Васил Левски мъченик", "15 000 мъченици ослепени от гърците", та дори и самоубиеца "Ангел Кънчев мъченик". В същия този календар Ботев помества стихотворението си "Хаджи Димитър Асенов", в което героят в мига на смъртта си - т. е. пред срещата с Бога - "проклина цяла вселена". Без да иска, с това проклятие поетът сам опровергава собственоръчната "канонизация" на героя.\nВсъщност какво е ставало в сърцето на умиращия хаджи Димитър Асенов: дали е проклинал като Лошия разбойник, или се е обърнал към Христа като Добрия? Това ние не знаем и няма как да знаем. Един знае. Един е Сърцеведецът. Един е Съдникът. И само Той дава светъл венец на Своите угодници. И ги прославя чрез чудотворство.\nЕдва след несъмненото установяване на тази Божия прослава истинската Църква добавя и своята - като извършва канонизацията.\nЕдна е светата, вселенска и апостолска Православна църква и Българската православна църква е неразделна и всепризната част от нея. Единствено тя има правото и задължението да канонизира онези свои чеда, в чието прославяне от Бога тя има несъмнена увереност.\nНаскоро извършената лъжеканонизация не е нищо друго освен опит за себелегитимиране на един антиканоничен лъжесинод в навечерието на неговото изчезване.\nБрой 20 за 2002 година


Литературен свят » Н » Надежда Чернева\nНадежда Чернева е родена на 21.10. 1937 година в гр. Варна в семейството на тракийци, бежанци от Източна Тракия. Завършила е Музикално училище „Добри Христов” в родния си град, след което известно време работи в Община Варна - отдел „Народно здраве” и „Социални грижи”. Тя е една от основателките и солистка на Градски представителен хор „Морски звуци”, чийто диригент е маестро Марин Чонев. Била е солистка и на певческите хорове във ВИНС с диригент Мирчо Мирчев, на Пощенските служители (диригент Йосиф Душек - син), на хора на търговските работници (диригент Йордан Попов). От 1962 година, в продължение на 35 години е артист-хорист във Варненската опера, с която посещава повече от десет страни в Европа и участва в концерти и спектакли. Многократно е награждавана. След пенсионирането си работи във Варненско тракийско дружество „Капитан Петко Войвода” като секретар, а сега е председател на Клуб „Ветерани” при същото дружество. Омъжена е и има две дъщери и трима внука. Умира на 27.05.2014 г.\nПРИКАЗКАТА НА МОЯ ЖИВОТ/ брой 43 септември 2012\nКритика за Надежда Чернева:\nСТРУВА СИ ДА СЕ ЗАМИСЛИМ!…/ автор: Христина Стоева/ брой 57 декември 2013


Реалистично дилдо с тестиси от кибер кожа Bottomless Pleasure\nПоръчай на 0877 222 592 с код 02028773, пон-пет, 10-18 ч.\nBottomless Pleasure ще Ви очарова с реалистичната си визия.\nМного добре изработен и с внимание към детайла, дилдото напълно наподобява истински еректирал пенис.\nПокрито е с двуслоен, мек, еластичен материал, който максимално се доближава до истинска кожа и е напълно безопасен за тялото.\nИзключително гъвкаво, Вие ще можете да го огъвате под различни ъгли, а вакуумната му основа се прикрепя здраво върху всяка гладка повърхност, позволявайки Ви да се забавлявате с него без да включвате ръцете.\nПодходящ е да бъде закрепен и за страп-он колан с подходящо захващане.\nПрепоръчително е използването на лубрикант на водна основа.