Гастрономията е важно нещо в социалния и икономически живот. Е постоянно развиваща се част. Който инвестира в гастрономическата част, няма да го обвинява, защото принадлежи на онези, които винаги ще се забавляват с интереса на клиентите. За да функционира правилно гастрономическото заведение, то трябва да разполага с подходящи кухненски помещения или да е оборудвано с подобно оборудване за хранене.\nПриготвяне на ястияСред възможностите на този комплект можете да намерите аксесоар за фантастичен и отличен ресторант или хотел, когато и за сладкарници, столови, кафенета и барове. Богатата оферта включва и гастрономически устройства, които са чудесни за еднофамилни домакинства. Гастрономичните машини са устройства, които работят за приготвяне на разнообразни ястия. Използването им в кухнята значително намалява времето, необходимо за приготвяне на дадено ястие. Това е силен основен продукт в гастрономическата част, защото никой тип не обича да изглежда дълго, за да поръча. Защото досега си струва да оборудвате кухненските съоръжения с необходимото кетъринг оборудване.\nНай-често използваните кетъринг машиниНай-често се използват многофункционални роботи. Тези ястия използват много функции, така че можем да създадем чинии, които са много делими. Което улеснява живота, скъсява климата и защитава енергията. Многофункционални роботи могат да се използват във всички видове гастрономия. Започвайки от най-големите домове до отделните ферми. Собствените уреди, използвани в гастрономията, включват: филийки, фурни, съдомиялни машини, шредери, хранителни преработватели, блендери, месомелачки, миксери, скари, вафли, еспресо машини, мелници, фурни за пица също значително нови. Всички кетъринг машини са задача, а именно да спестите време за приготвяне на ястия и да ви помогнат да приготвите вкусни ястия. Плюс същото, независимо дали става въпрос за сериозна електрическа кухня или малък електрически чайник. Няма значение дали е страхотен хотел, страхотен ресторант или малко домакинство. Във всеки случай техническите устройства трябва да бъдат осигурени от човека.


Rene Furterer Volumea Shampoo Рене Фюртерер Възстановяващ Шампоан за обем х50 мл\nВие сте тук: Начало / Rene Furterer / Рене Фюртерер Възстановяващ Шампоан за обем 50 мл\nРене Фюртерер Възстановяващ Шампоан за обем 50 мл\nРевитализиращ шампоан за обем изключително разработен за фина коса, който подхранва от корените до върховете, придава плътност на косъма, изглажда и подсилва, правейки косата жизнена и красива, благодарение на формулата на шампоана от внимателно подбрани натурални съставки, които осигуряват деликатна и безвредна грижа. Rene Furterer Volumea Shampoo доставят на косата необходимите й хранителни вещества, за да е гъвкава и обемна през целия ден. Нежната миеща основа на шампоана го прави подходящ за ежедневна употреба. Благодарение на на натуралния екстракт от Каруба, шампоанът на Рене доставя плътност и текстура на фините коси, без да ги утежнява. Натуралният екстракт от Каруба обгръща структурата на косъма, като по този начин коста придобива невероятен обем и жизненост. Продължителната употреба на шампоана възстанова и изглажда фината коса, като същевременно с това й осигурява невероятен обем. Рене Фюртерер Възстановяващ Шампоан осигурява една перфектно оформена и гладка коса, която прави впечатление. Приятният аромат на лимон, мащерка, роза превръщат продукта в истинско удоволствиеза сетивата. Избягвайте контакт с очите и използвайте преди изтичане на срока за годност. Съхранявайте на място недостъпно за деца и далеч от пряка слънчева светлина.


Пациентски вестник, Безплатни профилактични прегледи за рак на гърдата през октомври\nБезплатни профилактични прегледи за рак на гърдата през октомври\nПолезен ли е черният шоколад? Майко Мила рак на гърдата прегледи.\nМода Красота Здраве Спорт Лято без интимни инфекции? В рамките на кампанията ще могат да се прегледат по 2 жени дневно. Синдром на поликистозните яйчници и затлъстяване — има ли връзка? За нас За контакт Връзки. Безплатни прегледи за рак на гърдата през октомври Ракът на дебелото черво е на трето място по честота сред злокачествените заболявания както при мъжете, така и при жените.\nВсичко това става възможно чрез продажбата на благотворителни продукти от розовата серия на Компанията за жени - разнообразни артикули, Премиерът Борисов представя в Страсбург резултатите от Европредседателството Днес. Астрономи за пръв път заснеха раждането на планета Днес.\nАстрономи за пръв път заснеха раждането на планета Днес.\nПотънали сте надълбоко в мечтите си и започвате да губит Седмичен любовен хороскоп за юли. Акценти Лекарства Хомеопатия Билки.\nБързо трябва да се обърнете към специалист — гастроентеролог или онколог, ако забележите: През този ден е много важно да сте реалист. Кой има имен ден и какви са обичаите за деня? Можете да запишете своя час за преглед на уебстраница: В рамките на кампанията ще могат да се прегледат жени.\nТази понеделник не си правете илюзия, че нещата ще се получат от само себе си. Съжаляваме, но вашият блог не може да споделя постове чрез имейл.\nСпоред Фондацията Susan B.\nКонсултациите с психолог ще се извършват всеки вторник през месец октомври от 8 до 10 ч. Обструктивна сънна апнея - по-сериозна, отколкото мислим. Прически за всеки ден от седмицата. Лекарствена проблематика Социални аспекти 5. Консултациите с психолог ще се извършват всеки вторник през месец октомври от 8 до 10 ч.\nЛекарствена проблематика Социални аспекти 5.\nПотънали сте надълбоко в мечтите си и започвате да губит Как да се отървем от лошия дъх? Мисия кърмене Любопитни факти за бебетата, родени през юли.\nПроверката на имейл адреса е неуспешна. Безплатни прегледи за ранно откриване на рак на гълрдата предлагат 11 болници в София. Сравнение между различните Витамин В17 продукти на пазара. Безплатни прегледи за ранно откриване на рак на гълрдата предлагат 11 болници в София. Безплатни прегледи за ранно откриване на рак на гълрдата предлагат 11 болници в София.\nПрегледите ще се извършват на 9, 16, 23, 30 октомври от 14 ч. Рак на дебелото черво — причини и лечение. Прегледите ще се провеждат на ти октомври от Жените с рак на гърдата получават много повече внимание, отколкото жертвите на тази болест от мъжки пол. Прегледите ще се осъществят на 11, 18 и 25 октомври г.\nПрегледите ще се извършват понеделник, сряда и четвъртък на месец октомври от 14 до 15 ч. Прегледите ще се извършват понеделник, сряда и четвъртък на месец октомври от 14 до 15 ч. За тях не е нужно направление от здравната каса. Денят ще ви изненада със задачи извън вашата компетенция. Денят ще ви изненада със задачи извън вашата компетенция? За тях не е нужно направление от здравната каса. Прегледите ще се извършват понеделник, сряда и четвъртък на месец октомври от 14 до 15 ч.\nДъщерята на Джони Деп се снима гола снимка. Днес не е ден за експерименти. През този ден избягвайте внимателно всяка ситуация, която може да съдържа конфликт в себе си. Йога при слаби коремни мускули и болки в кръста.\nТе ще се провеждат от доц. Административни и нормотворчески органи 1. Те ще се провеждат от доц.\nА телефонът в болница "Надежда" часове наред дава непрекснато заето, а единственият път, в който успях да се свържа, звъня до откат без някой да вдигне - много напомнящо за държавните служби по соц.\nНормативни актове на ЕС 2. По-плътните гърди имат по-малко мастна тъкан и повече немаслена тъкан в сравнение с гърдите, които не са толкова плътни.\nИнициативите за набиране на средства за финансиране на програмата продължават през цялата г.


Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W - Цена - Продажба\nЪглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W\nПродукта "Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W" е добавен в кошницата!\nПродуктов код: M037902\nКод на производителя: CT13502-125R\nЪглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W е с мощен двигател 10160 W и 125 мм диск. Има тънък и удобен корпус, плавен старт и анти-рестарт функция за безопасност. Допълнителната ръкохватка е монтирана с 15 градосов ъгъл за по-удобна работа. Лабиринтната структура за защита от прах защитава лагерите и увеличава тяхната работоспособност. О-пръстен против теч на грес увеличава живота на зъбната двойка. Решетъчният дизайн на вентилационните отвори осигурява притока на въздух, като същевремено предпазва от прах.\nЪглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W е мощна, лека и удобна за работа.\nБихте ли препоръчали Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W на други? Оставете Вашият коментар и оценка за продукта. Към ревютата\nЖелаете да Ви доставим Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W утре? Вижте нашите Условия за доставка.\nЪглошлифовъчна машина m 1300 hd Sparky Ъглошлайф 204.00 лв.\nЪглошлифовална машина, Ъглошлайф ,Crown,CT13502-125R\nАко Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W който разглеждате не е най-доброто решение за Вас, може да разгледате повече продукти от CROWN или Ъглошлайфи. Megahome.bg се старае да удовлетвори всички Ваши нужди и ще се радваме да бъдете наши клиенти!\nУспешно се абонирахте за по-ниска цена на Ъглошлифовална машина Crown CT13502-125R Ø 125 мм 1010 W. Очаквайте писмо в електронната си поща при понижаване на цената.


Ухан. Пристигналите в Ухан, за да разследват произхода на коронавируса експерти на Световната здравна организация (СЗО) са преминали двуседмичната си карантина, съобщава Reuters. Международният екип от специалисти е напуснал хотела си и е започнал полевите си разследвания. Експертите на СЗО пристигнаха в Ухан на 14 януари. При пристигането им бяха поставени в двуседмична карантина, по време на която учените проведоха консултации по видеоконференции с китайските си колеги. По-рано СЗО многократно заяви, че търсенето на източника на първата коронавирусна инфекция трябва да започне от китайския град Ухан. Миналото лято двама експерти посетиха Китай, за да подготвят основната мисия. Резултатът от това пътуване е


След 23 години Lancôme се извиниха на Изабела Роселини и това е добра новина за всички нас! | Момичетата от града\nСлед 23 години Lancôme се извиниха на Изабела Роселини и това е добра новина за всички нас!\n24 March 2018 26.09.2021 8:52\nИзабела Роселини е позната като най-красивата жена на света, един от най-успешните модели в историята и наследничка на таланта на майка си, богинята Ингрид Бергман. Днес актрисата е на 65 години и въпреки няколкото десетки милиона в банковата си сметка е изключително скромна, земна и усмихната жена. За разлика от повечето звезди, превалили определена възраст, Изабела Роселини има нулев интерес към пластичната хирургия, а очарователното впечатление от нея идва най-вече от интелекта, усмихнатите й очи и позитивно отношение. С две думи – невероятна личност!\nТя живее в Ню Йорк, вече е баба и наскоро си е взела първата пенсия, за което разказва с усмивка и учудване – времето лети неусетно. Освен с преподаване в майсторски класове се занимава и с учене. Интересът й към „буболечки” я е върнал в университета, където посещава лекции по зоология, за да може да изучи по-добре материята и да прави кратки филми, посветени на тях.\nUn post condiviso da amariashe (@amariashe) in data: Mar 5, 2018 at 4:20 PST\nПрез 80-те години френската марка Lancôme правят Изабела Роселини свое лице. 14 години по-късно, когато тя е на 42 години, прекъсват договора си с нея.\n„Те ми обясниха, че съм много успешна и когато се правят проучвания, жените казват, че са благодарни, че има жена в 40-те си години, която да ги представя... но ми казаха: „В рекламата ние не представяме реалността, представяме мечтите на жените да бъдат млади – и затова не можеш да представяш тази мечта.”\nВремената обаче се менят и Lancôme променят посланието през 2016 г., когато отново се обръщат към Изабела Роселини, за да поправят една несправедливост не само спрямо нея, а и спрямо всички жени.


Спектакълът „Бон бон оле”, с който през 2006г. театърът ни участва в Първия международния куклен фестивал в Измир е поканен отново, специално за отбелязването на юбилейното десето издание на фестивала.\nФестивалът, който е втория по големина в Европа ще се състои между 3 март – 9 април и в него ще вземат участие 57 куклени театри от 32 държави. Нашият спектакъл ще бъде представен 8 пъти на шест различни сцени.\nДКТ-Бургас е единственият български театър, който е участвал във всичките десет издания на фестивала.\nНа 20 февруари (събота) за спектакъла „Малкият Мук” от касата на нашия театър беше закупен билет №1000. Броенето започна в началото на 2016 година и е валидно до края и.\nПожелаваме на Нора много прекрасни моменти в чудния свят на куклите и приятно гледане!\nОчакваме следващия ни хиляден зрител.\nДКТ Бургас ще посреща своя 1000 зрител, посетил съботен или неделен спектакъл със специален подарък – билети на стойност 50лв.\nПоредно признание за високо художествено постижение на нашия театър - спектакълът „ПРИНЦЕСА КВАК”\nрежисьор – Славчо Маленов\nсценография – Силва Бъчварова и Васил Рокоманов\nе с номинация за „най-добър спектакъл” в категория „куклено изкуство”.\nДКТ Бургас, получи покана от Тандарика Букурещ и център УНИМА Румъния за участие на ХІ -сто издание на Международен фестивал за съвременно куклено изкуство ИМПУЛС.\nТрупата ще гостува в Букурещ Румъния от 6 – 15.ХІ.2015 със спектакълът ”Тумба лумба”.\nЗаповядайте всяка събота от 16:30ч, във Флора - Бургас, за най-забавното приключение в света на интересното.\nПрочети още: Щурият професор


Туризмът в Гърция е пред тотална катастрофа\n17 Февруари 2021 07:40\nНад 300 хотела в Гърция са обявени за продан. Туризмът, най-важният бранш в страната, бе пометен от пандемията. "Едно е сигурно: ако и тази година изгубим туристическия сезон, това ще ни пречупи гръбнака."\n/КРОСС/ Няма друга страна в Европа, която да е толкова зависима от туризма, колкото Гърция. Според различни изчисления, делът на този бранш в гръцкия БВП възлиза на 25-30 процента. Гръцката емисионна банка съобщава, че през 2019 година страната е била посетена от над 31 милиона чуждестранни туристи, като най-много са били германците, британците и французите. Сред балканските туристи в Гърция най-многобройни са румънците, следвани от сърбите и българите, като само българите са изхарчили 281 милиона евро. А всички туристи са оставили общо цели 18 милиарда евро - средно по 580 евро на човек. С най-широки пръсти са били туристите от еврозоната, които са харчели по около 700 евро. При германците сумата е дори 734 евро.\nПандемията помете туризма\nВ момента обаче туристическият бранш в Гърция преживява сериозна криза. Приходите в периода януари-октомври 2020 година са спаднали с цели 77%. Премиерът Мицотакис също изчисли наскоро, че през 2020 туризмът е успял да произведе едва 20-25% от очакваните приходи. За тази година Мицотакис се надява да бъдат достигнати 50 процента. Президентът на Сдружението на хотелиерите Григорис Тасиос също се надява на светлина в края на тунела и очаква завръщането на първите туристи още за католическия Великден на 4 април и за православния на 2 май. Надеждите си гръцкият туризъм свързва и с бързото ваксиниране на хората във Великобритания и в Израел, откъдето се очаква нарастващ брой туристи. Гръцкият и израелският премиер вече подписаха споразумение за двустранно признаване на ваксинационните сертификати, което влиза в сила през март или април. През 2019 година Гърция беше посетена от 700 000 израелски туристи, а през миналата година се очакваха дори 1 милион. Но коронавирусът обърка сметките.\nЕдно е сигурно: ако и тази година изгубим туристическия сезон, това ще ни пречупи гръбнака", предупреждава Тасиос. Основание за опасенията му дава не само закъсняващият старт на тазгодишния туристически сезон, но и драматичното положение на стотици хотелиери, които вече втора година стоят без клиенти. Гръцките медии съобщават, че в момента над 300 хотела са обявени за продажба. Например един бутиков хотел на осем етажа с изглед към атинския Акропол, който се предлага само за 13 милиона евро; или луксозен петзвезден хотел на остров Крит със 127 стаи за 65 милиона евро; или луксозен туристически комплекс на Халкидики с 300 стаи и 100 апартамента за 28 милиона евро. Както пишат германските вестници „Берлинер Курир" и „Берлинер Цайтунг", тежките сътресения в пандемията и непредвидимото бъдеще карат все повече гръцки хотелиери да се оттеглят от кризисния туристически бранш.\nВ търсене на нови пътища\nВ бранша трескаво търсят нови пътища, съобщава излизащият на немски в Атина „Грихенланд Цайтунг". Занапред все повече ще се разчита на балнеоложкия и спа-туризъм, както и на ресторантьорството - по-специално на гурме-туризма. Министърът на туризма Харис Теохарис дори изрично заяви, че на гастрономията трябва да се помогне, а ресторантите трябва още по-тясно да се обвържат с местното селско стопанство.


Публикувана: 19 Август, 2019 15:06\n110 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 6260\nБАН: Няма как учебниците да оневинят комунистическия режим 8 Юли, 2019 19:22\nКойто забравя миналато,няма бъдеще!\nИмало е диктатура на БКП,след падането и какво е?Народа по-добре живее,пенсионерите вземат страхотни пенсии,медицината и образованието са напълно безплатни.Ще дойде време,като бъдещите поколония ще осъждат времето сега!\nЧуй ме, фашистче самовлюбено! Държава не се пази от лейки като твоята. Пази се от разумни същества, а не Банкянско пожарникари и физкултурни и. И закон да напишеш, ти и подобните ти затриват е България. Аз вярно уважавам Русия и не харесвам агресията срещу нея, но това не ме прави руснак и небългарин. Искам да ти кажа нещо, което да запомниш: спрете гробави и депессарите да геноцидират българите! Оправете законите да могат да работят дребния бизнес,а не едрите връзката само! Защото и 1000000 самолета да имаш, няма да опазиш България, като си и враг. И гледай да схванеш, че тази държава е България и трябва да защитава и просперират българите на първо място, а не Соросоидите и гета! А ако така обезлюдяване България от българи, един ден ще я унищожите вие тази държава. Тогава вие ще бъдете изтрити за час от географията..\nТова трябва да схванеш, че вие унищожавате България.\nВинаги съм повтарял на руската измет, че русофоби няма.\n"И защо в Русия си въобразяват, че могат да казват какво и как да се учи тук?"\nИ защо в САЩ си въобразяват, че могат да казват какво и как да се учи тук?\nАми сметките на


Празник на влюбените с Victoria’s Secret – Pinks.bg - е-списанието\nVictoria’s Secret разкриват своята прелъстителна колекция за Свети Валентин. За романтичния празник ангелите на марката представят най-предизвикателните модели от различните колекции бельо. Тейлър Хил, Жасмин Тукс, Жозефин Скривер, Лили Олдридж и Сара Сампайо позират в избраната нежна палитра от розово, бяло и червено. Дантела, сатен и акценти от сърца съставят любовната рецепта на Victoria’s Secret.\nЗа първа година марката не представя своя Swim каталог, но спазва обещанието си да заснема повече различни кадри със своите световноизвестни ангели.\nСвързаниVictoria`s Secretбельо пролет-лято 2017Жасмин Тукспролет-лято 2017Свети Валентин 2017\n← Предишна новина Пролетната армия на Balmain\nСледваща новина → Доза обувки: Gianvito Rossi пролет 2017


"Къпанки" в Перущица само за ваксинирани и преболедували - 24chasa.bg\nПерущица се готви за провеждането на традиционния ритуал "Къпанки" утре. Според отколешна традиция местните къпят в реката младоженците, сключили брак през изминалата година. Събитието се провежда винаги на 20 януари, Ивановден по стар стил.\nЗа участие обаче ще бъдат допуснати само хора със зелени сертификати, преболедували или лица с отрицателен резултат от антигенен или PCR тест. Ограниченията не важат за деца под 18 годишна възраст, съобщи кметът на Перущица Мария Вълканова.\nТрадицията за ритуала се спазва повече от 100 години, а празникът утре ще започне в 11,00 часа, на вира на Чолаковия мост.\n"В Перущица заболеваемостта е по-ниска, отколкото в други градове в страната. Решихме да спазим традицията след заседание на Общинския кризисен щаб и след решението на Областния щаб от вчера", каза още кметицата.


Utryanik собствени ръце: писалка със собствените си ръце, навес за патици от дърво и тухли, условията за запазване на птиците\nВ момента мнозина се опитват да отглеждат птица. Някой отглежда пилета, някои патици, някои пуйки. На най-нетърпеливите от тях е възможно да се носят патици. Те не изискват специални грижи, са много издръжливи на високи и ниски температури на въздуха, така че тяхното отглеждане може да се отдаде и на доста печеливша работа.\nРазмер на миди\nВажно за шимпанзето\nВидовете на мантията\nВременна коричка за патици\nДървена пилешка опашка със собствени ръце\nПтица за патици от тухли или газобетон със собствени ръце\nПоликарбонатна мантия със собствени ръце\nУсловия за задържане на птицата в мантията\nЗа да бъде успешен процесът на растеж и репродукция на птиците, трябва да се внимава да се осигурят удобни условия. Ето защо, рано или късно човек има въпрос за това как да се построи навес за патици със собствените му ръце. Нека разгледаме по-отблизо този въпрос.\nПреди да продължите директно към самата конструкция на пилето, е необходимо за да определи размера му. За да направите това, струва си да направите измервания на обекта, който ще бъде навес за патици. Един квадратен метър конструкция трябва да бъде проектирана за не повече от три възрастни птици. Патиците обичат да се намират в просторна стая, така че районът на бъдещото строителство трябва да бъде най-малко 16 квадратни метра, ако това ще бъде 10-12 души. Ако птиците са плетени в стая или химикалка, това може да предизвика стрес, което от своя страна ще доведе до бавна печалба или дори загуба.\nВ допълнение, че е необходимо да се спазват размерите при изграждането на плевня, също така е добре да се вземат предвид всички условия, които ще бъдат наблюдавани за бърз растеж и удобно развъждане на патици. Патиците не трябва да се държат в мръсна и влажна стая, тъй като това ще повлияе негативно на птиченото перо. Ако перата не са достатъчно плътни, то през зимата патиците могат да замръзнат и да умрат.\nЧе къщата беше суха, Не се препоръчва да се инсталира в ниски райони, където сурова роса и локви могат да се натрупват след дъжд. Най-добрият вариант би бил малък хълм от южната страна на обекта. Ако няма такава надморска височина в избраната територия, тогава шивачът може да се повдигне на 30-50 см над земята. За да може птицата лесно да влезе в къщата си, пред входа е поставен специален мост. Въпреки това трябва да се отбележи, че наклонът не трябва да бъде твърде стръмен, за да могат птиците лесно да се изкачват.\nАко за момента няма място за строеж на къща за патици, тогава птицата може да бъде временно засадена в специална писалка. За да изградите такава корозия със собствените си ръце, трябва да подготвите бара с дебелина най-малко 5 см и метална мрежа.\nТакава корозия външно представлява дървена рамка, която е напълно затворена от мрежа, която е отворена само отдолу. Такова подреждане може да се използва дори и след като се построи основната барака за патици. В коридора можете да произвеждате патици за ходене. Благодарение на своята мобилност писалката може да се премества от едно място на друго.\nТакова устройство позволява малки патета за защита от атака на птичи птици и животни. Птиците ще бъдат в пълна безопасност, но в същото време ще дишат чист въздух и ще ходят на слънце, което е много важно за имунитета, растежа и развитието.\nНе забравяйте, че в коридора е необходимо да поставите басейн с вода и корито.\nДървото е отличен материал за изграждането на патешка плевня, тъй като ще се окаже много топла, въздушнопропусклива и екологична. За да направите навес, можете да използвате различни дървен материал, Започвайки от трупи и завършвайки с обичайните ненужни дъски.\nЗа да се построи скелетна барака за патици със собствени ръце, на първо място е необходимо да се създаде щайга от лента с различни размери в секцията. Например, за производството на горния и долния тапицерия Препоръчително е да използвате по-дебел дървен материал най-малко 12 × 12 cm. Строителни стени и прегради, за да бъдат достатъчно дебели дървен материал, не е повече от 7 × 7 cm. Покриване рамка извършва борда или шперплат.\nДруга възможност за използване на дърво е икономическа сграда, която се състои изцяло от дървен материал. Но заслужава да се отбележи, че такова шимпанзе е много скъпо.\nТретият начин да се използва дърво за изграждане на пиле е дървената кабина. Но тук е необходимо да се обърне внимание на факта, че независимо от вида на дървесината, помещението трябва да бъде изолирано във всеки случай.\nТакъв навес за патици ще бъде много по-скъп от дърво или други материали. В допълнение, изграждането на кокошка носеща тухли също е много сложен процес, който изисква значителен опит. Ето защо, ако няма практика за полагане на тухли, тогава ще трябва да наемете специалист.\nОсновните предимства на тухла пиле:\nОсновните недостатъци на една кокошка носачка:\nИмате нужда от допълнителна изолация.\nАко говорим за хамбар от газобетон, ще бъде много трудно да се затопли в студения сезон, тъй като топлината е лошо задържана на закрито.\nНапоследък в региони, за които студените зими са характерни, започнаха да се строят Поликарбонатни улеи. Такива сгради са много подобни на оранжерии. Този материал идеално запазва топлината, тъй като в стаята няма чешми. Поради факта, че поликарбонатът е практически прозрачен, той винаги ще бъде лек в къщата за патици.\nСега нека разгледаме оптималните условия за задържане на птицата в пилето.\nВъзрастните патици са в състояние да понасят студа без никакви проблеми, все пак те все още се страхуват от тежки студове. Ето защо не бива да позволявате стайната температура да пада под 0 градуса. По време на овулацията температурата в навеса трябва да бъде около 19 градуса.\nАко стаята съдържа патица на възраст от 1 ден, температурата трябва да бъде около 29 градуса. След това всяка седмица температурата може да бъде намалена до 20 градуса.\nВ матрака трябва да бъде оптималното ниво на влажност, което е 65-70%. Ако влажността се увеличи, тогава патиците ще започнат да намаляват имунитета си и ще пуснат перата си.\nВентилацията е много важно условие за запазване на патиците на закрито. Utyatnik трябва да бъде изграден така, че да редовно проникнала на чист въздух, и мръсно да излязат по-специално това се отнася за зимния сезон. По това време чистият въздух в помещението трябва да проникне изключително в топло състояние. По принцип за това навеса е оборудван с изкуствена вентилация.\nОт каква ще бъде стаята в къщата за патици, зависи от развитието на птицата, масата и производството на яйца. Ето защо си заслужава да се погрижите правилното осветление. Светлината, която влиза в помещението за птици, трябва да е естествена, така че стаята трябва да е снабдена с прозорци. През зимата можете да поставите изкуствено осветление в utyadnik. Препоръчва се дневните часове да се удължат до 12 часа, а за да се увеличи стимулацията на сексуалната активност на индивидите, светлинният ден през пролетта се увеличава допълнително с 2-3 часа.\nОсвен това е много важно да се осигурят отпадъци за патици през зимния сезон. Дебелината на отпадъка трябва да бъде около 25 см. Като отпадък можете да използвате сено, слама или дървени стърготини. Важно е да се обръща внимание и на факта, че тя трябва да се променя редовно. С настъпването на пролетта, отпадъците се отстраняват.\nuathetlesin.ru » Направи го сами » Как да се изгради навес за патици собствени ръце?


Бог (тревогата) на човека бог е върховният и главен проблем, който не може да\nКогато дойде Човешкият Син, ще намери ли вяра на земята” (Лука 18:8).\nБОГ – (ТРЕВОГАТА) НА ЧОВЕКА\n“Бог е върховният и главен\nпроблем, който не може да\nбъде избягнат: въпрос, с който\nчовек се сблъсква в своя житейски път, върху\nкойто не може да не се замисля и според\nкойто действа. Въпросът за Бога\nсъществува винаги и навсякъде, той е\nнеизбежен. Точно по това той се различава\nот всички други въпроси” (ЖАК ШЕВАЛИЕ).\nОткъде идем? Кои сме? Какъв е произходът на живота? Какъв е смисълът и целта му? Защо сме тук?\nОткъде произлиза това невероятно, разточително изобилие на атомни частици, молекули, звезди, галактики, на органични и неорганични тела? Откъде е материята – нежива и жива?\nОткъде е дошло всичко, което съществува? Защо пък да не е от небитието? Трябва ли непременно вселената да се свързва с някакъв иманентен и трансцедентен Принцип, който я е сътворил и а поддържа?\n“Защо материя, защо дух, защо Бог, а не нищо? – се пита Бергтон.\nТези въпроси винаги са смущавали духовете на хората. Всеки нормален човек си ги е задавал. “Само лудият никога не се съмнява” – казва Декарт.\nКакво е предназначението и участта на нашата планета? Как се е образувала вселената? Има ли надежда за безсмъртие? Дали смъртта е, която неумолимо ще ни отнеме всичко?\nПред кого сме отговорни? Ще трябва ли в края да даваме сметка за своята омраза и за своята любов, за своите мисли и за своите действия пред едно по-висше интелигентно същество, което управлява вселената?\nДали сме само зрителите и актьорите, или и жертвите в една грандиозна драма, чието развитие ни е неизвестно.\nТова е, което някои наричат метафизична тревога. Безспокойство, изразено с по-други думи в изповедта на биолога атеист Жан Ростан: “Не съм толкова ненормален, че да бъда съвсем убеден в моите идеи, които приемам за сигурни. Най-голямата почит се отдава на неизвестното тогава, когато материалистът започне да не се съмнява в нищо. Нищо – това е твърде малко; Бог – това ще бъде твърде много. Имайки предвид по-голямата част от вярващите, харесва ми това, че тези така неизмеримо различни от мен по начин на мислене хора, се отличават толкова малко от мен по своите постъпки. Тези, които вярват в един Бог, мислят ли също тъй пламенно както нас, които не вярваме, в неговото отсъствие?”\nОставени сами на себе си, повечето хора се лутат, опитвайки се да разкрият (разгадаят) своя произход и смисъла на своето съществуване; други само просто си дават сметка, че са обкръжени от гъста мъгла. Но човекът не отстъпва, човекът търси, както мушицата се блъска в стъклото на горящата лампа, така и той се препъва в непристъпната граница между познатото и непознатото. Отсам си остава в света на конкретното и на научния експеримент, оттатък – дръзва да се впусне в абстрактното, във влиянията на метафизиката. “В сенките на метафизиката – уточнява Русо, – където човек няма друг водач, освен системите, които носи там.”\nДалече назад, докъдето се простират началата на човешката история, се открива и наличието на религиозни чувства. Това е универсален факт. Сенките на боговете винаги се преплитат със следите на човешкия живот и при най-примитивните народи се откриват ритуали, свързани с техните схващания за смъртта и отвъдното; ритуали, подкрепящи една надежда. Тотемът, който влияе е някаква мистериозна сила върху целия род. Табуто с неговите суеверни забрани. Олтарът за кръвните жертви, принасяни на боговете в знак на почит (преклонение) или за умилостивение. Въздесъщото идолопоклонство е религиозен акт. Толкова ли ни е необходим Бог, та в действителната си нужда от него, човекът му е измислил какви ли не заместители? Доказателството за това е именно идолопоклонството! “Ако наличието на многото фалшиви богове доказват съществуването на истинския Бог [...] след като Бог е бил убит в човека, Ницше впряга всичките сили на своята мисъл и на своята любов, за да измисли един друг Бог за човека.”\nЗа своя атеизъм човекът нямаше други основания, освен религиозното чувство, “увертюрата” към отвъдното, дори твърде често един стремеж към окултизма и магията. Не Бог бе Вдъхновителят на религията, но религията бе изобретила Бога. Въпрос на вкус. Някои обичат, други не обичат. Социолозите обаче са съгласни, че всички хора са повече или по-малко преследвани от метафизичната тревога. “Бог е вечното мъчение на човеците, било когато се заловят да го създават, било когато се заловят да го унищожават” – пише Марсел Арланд.\nЧовек никога не ще узнае сянката, тегнеща над невярващия, който се хвали, че няма никакъв апетит към религиозните неща, но чувства една неизповядана тръпка в момента на големия скок в неизвестното. В този върховен случай много хора се съмняват в своите съмнения! И дали не гордостта и известна външна сухота не са реалните причини за тяхното привидно спокойствие? Навсякъде и винаги при човека констатираме един стремеж, една тревога за Нещо или Някого над него, Който го надвишава, Който доминира над него.\n“Дали и в агресивното отношение на войнстващия рационалист, когото идеята за Бога твърде осезателно дразни, не можем да различим една от формите на същата натрапчива идея за Бога?”\nНицше е станал именно такъв тип “невротизирана” нерелигиозна личност, обладана от един-единствен проблем: Какъв е смисълът на човешкия живот? Какъв е смисълът на живота за мен самия, след като това не е Бог?”\nПочиват ли нашите религиозни убеждения върху нищото, или пък съхраняват за нас едно райско бъдеще? Дали няма да се окажат само една опасна заблуждаваща леснота? И въпреки всичко някой ден пред нас застава и се налага въпросът: Да вярвам или да не вярвам?\nФактически каква е ползата от това да бъдеш вярващ? Ето въпроса, който ми постави един бовиван – много симпатичен човек и приятен компаньон, чието спокойствие изглежда, не бе смущавано от никакви религиозни проблеми.\nДа, защо да бъдеш вярващ?\nЕ, добре, според това, дали вярвате, или не вярвате в Бога, вие ще имате различно схващане за света; и още – ще живеете по съвсем различен начин, защото всичко е взаимно свързано. Ако сте логичен и последователен със самия себе си, вярата в Бога ще оформя и вашето поведение. Вие ще вярвате, че не се намирате случайно на тази земя и че не сте играчка в ръцете на сляпата случайност. Ще търсите да се запознаете с вашия Бог и ще откриете в Него своя Баща и Спасител. Ще вярвате, че имате вечна участ и ще се подготвяте за нея. Ще вярвате накрая, че между вас – Неговото творение и вашия Творец трябва да съществуват връзки и допирни точки. Религията ще ви изглежда като естествена последица, необходимо звено от взаимовръзката между Бога и човека. Повдигнатите от религията проблеми ще ви ангажират много повече, отколкото философските.\nНо, какво бихте казали за факта, че има множества вярващи с тотално различни схващания за настоящия и бъдещия живот. Има християни, юдеи, мюсюлмани, будисти... На кои може да се вярва?\nВ една от следващите глави ще засегнем въпроса за многото религии. Но да се върнем към нашия въпрос: “Защо да бъдем вярващи?”\nВпрочем терминът “вярващ” не е много точен. Заедно с теолога Ханс Кюнг ще формулираме въпроса по-прецизно: “Защо да бъда християнин? Защо да не се задоволя с това – да съм просто човек? Истински човек? Защо, притежавайки качествата на човек, да прибавям и тези на един християнин? Да бъдеш християнин повече ли е, отколкото да бъдеш човек?”\nИмат ли християните една вест за света? Ако да, съзнават ли това? И наясно ли са с нейното съдържание? В наше време тези въпроси придобиват изключителна тежест. Сблъскваме се с много заплетени икономически и социални проблеми. Умират от глад пред вратите ни. Егоизмът, насилието, войната водят милиони до отчаяние. Какви конкретни разрешения предлагат за тези неща християните? Те проповядват справедливост, братство и равенство. Да бъдем добри и честни – казват – и всичко ще бъде по-добре. От две хиляди години се чува същият познат рефрен. Разбира се, думи, произтичащи от добри чувства, но в края на краищата – твърде общи, относителни и банални. Вярно е едно от двете: или християнството е претърпяло фалит или не е живо.\nНо и атеистите не говорят нещо по-различно. Един марксист иска общество без класи, колективно притежание на средствата за производство, диктатура на пролетариата, нов човек. Той също се произнася за великото братство между хората, за равенство и справедливост. Също жадува за мир, за свобода и щастие. Всъщност желанията на християните и нехристияните се покриват в непосредственост.\nТогава защо да бъдем християни? Какво различно внася християнството? Не може ли човек да се задоволи с това – просто да бъде справедлив, честен и човечен? Защо Бог? Ето ти проблем!\nНякои спомагателни въпроси ще ни дадат важна информация. Ще извлечем от тях отговора по реда на главите. Нашият път към Бога ще ни накара да хвърлим един изпитателен поглед към света, в който живеем; към този свят с неговите чудесни неща и с неговите страдания. Ще се допитаме до Книгата, предизвикала вековете, наречена Слово на Бога или Библията. Заслужава ли тя нашето доверие? Ще прибегнем и до историята на еврейския народ, защото, тя е изключителна. Миналото на този малък народ е много поучително. Накрая обстойно ще се занимаем с личността на Исус Христос, който е имал нечуваната претенция да се нарича въплъщение на Бога. Ако Неговите изявления са верни, тогава те разкриват едно безкрайно измерение и притежават капитална стойност. Ако Той е казвал истината, Неговото свидетелство не може да не бъде решаващо. Сътворението, Библията, историята, Христос, великите свидетелства на Бога – техните съгласуващи се свидетелства – рационални, ясни и вълнуващи – говорят на нашия разум и на сърцата ни. Да ги изслушаме без предразсъдък с искреното желание да познаем истината, която искат да ни разкрият за наше спасение. Тяхното красноречие ще отговори на най-благородните ни чувства.\nПРИЧИНИТЕ ЗА АТЕИЗМА\n“Когато дойде Човешкият Син, ще намери ли вяра на земята?” (Лука 18:8).\nАтеизмът открива множество лица, при това – не винаги отблъскващи, а понякога дори съблазнителни. Трябва да се пазим абсолютно от свързването на следните две понятия: атеизъм и неморалност. Има атеисти, които могат да дадат на вярващите уроци по честност, по доброта, по искреност, по кураж и по почтеност. Подканен към едно благородно изпитание на съвестта, християнинът трябва да има смирението да приеме тези уроци.\nЗащо човек е или става атеист?\nПричините за атеизма са многобройни. Те са от психологически, философски, политически и богословски порядък.\nЕто развратеният човек, чийто живот е един постоянен бунт против морала. В своето отхвърляне на Бога той намира алиби за безпътството си.\nЕто материалиста, който, без да е аморален, се задоволява с един “биологичен и социален живот в най-тесния смисъл на думата”. Не изпитва особено метафизично безпокойство. Бог е последната му грижа. Той никога няма време да мисли за това, което обаче не му пречи да иска настойчиво присъствието на свещеник на погребението си. Накратко – посмъртен християнин!\nОтричането на Бога може да се породи още от гордостта на човек, твърде привързан към своята независимост, когото дори идеята за религия дразни. Това е човекът, който “вярва”, че може дръзко да задава на Бога въпроси, по-дълбоки от всичките отговори, които би могъл да получи за тях.”\nГрешките на вярващите\nСледното разсъждение на Кристиян Кабанис може да се съедини с това на Робърт Кофи: “Хората стават атеисти, когато се считат за по-добри от своя Бог.” – тази фраза на Прудон е ужасна за един християнин. Бог не се разкрива на света иначе, освен чрез посредничеството на хора – на вярващи хора – и те носят голямата част от отговорността за този неопределен атеизъм, който познаваме днес.”\nИ действително констатира се, че атеизмът се е породил на християнска почва, най-напред в Германия. Хайдегер вече потвърди,че атеизмът е явление типично християнско. Много от големите теоретици на атеизма са били синове на пастори или на свещеници, или бивши студенти по богословие. Материализмът, позитивизмът, марксизмът, светският характер, образованието, екзистенциализмът – са видели бял свят в християнския Запад. Мъчителна констатация за християните, отговорни до голяма степен за тази загуба на вярата.\nС колко омраза, с колко кръв е белязана историята на християнството! Омразата по отношение на духовното, на религията и на Бога има своите корени в миналото на църквата. Не трябва да се учудваме, че атеизмът е роден на християнска земя. “Когато гледам вярващите и техните недостатъци, това ме кара да не се разстройвам, че съм невярващ” – казва физикът Алфред Кастлер.\nХристос каза: “Царството Ми не на този свят”, но църквата е установила своето царство на земята. Налагала е своята вяра често пъти със сила. Торквемада е подражавал на Цезар. Впрочем това е била една дълга поредица от чудовищни грешки, които са оставили дълбоки и нелечими следи в съзнанието на хората: инквизицията, анулирането на Нантския едикт, религиозните гонения.\nДуховната мощ се опира на политическата, ??? доминирайки и над нея. Зловещ съюз на олтара и трона. Свещеническата тиара и царската корона са се споразумели като джебчии да ограбват хората, на които повтарят безспир в името на Евангелието: “Задоволявайте се с това, което сте!”\nГоворейки за ужасите от отменянето на Нантския едикт, историкът Едгар Кине пише в своя труд върху Революцията: “Атеизмът трябваше да тръгне оттам. Тази отвратителна история на кръв и мъченичество, на бесилки и позорни стълбове, на колела за мъчение, на галери и какво ли не още произведе отвращението към всяка религия.\nРимокатолическата църква носи едно твърде тежко наследство. Какъв образ е създала тя за вярата? Ако в течение на векове тази вяра се е натоварила с различни догми, представляващи предразсъдъци и абсурди, не е ли отговорна за това? Спомнете си само за лова на вещици през Средновековието и за аферата с Галилео Галилей.\n“Въпреки всичко има Бог”, казват вярващите, но като се вземе предвид тяхното поведение, човек може да си извади заключението, че въпреки всичко те са дяволи.\nХристиянинът трябва да може да каже заедно с апостол Павел: “Не се срамувам от Евангелието” (Римляни 1:16), дори ако останалите, уви, доста често се изчервяват заради църквата, а следователно и за самите себе си.\n“Блажени онези, които без да видят, са повярвали” – каза Исус (Йоан 20:29). След две хиляди години християнска история, можем да кажем: “Блажени, които вярват, след като са видели всичко”.\n“Ницше казва, че в историята е имало само един – единствен велик християнин и че Той е умрял на кръста.”\nВ своята книга СВОБОДАТА НА ВОЛЯТА Ницше открива причината за своя атеизъм. Той вижда в Бога една заплаха. Този Бог на историята, Който държи сметка на човека и иска да установи лични отношения с него е според вижданията му един своеволен и тираничен Господар, сила, която трябва да се разкъса, пречка, която трябва да се отстрани. Философът не желае такъв Бог, Който основава Своя суверинитет върху слабостта и робското положение на хората. “Ни Бог, ни господар” – казва песента на Социалистическия интернационал.\nЕто становището на марксическия атеизъм, за който вярата е само пречка по пътя на научното изследване, спънка по пътя, към техническия прогрес, към щастието на хората. Впрочем, атеистичната пропаганда се позовава изключително на науката, дори и когато няма ни най-малко основание да бъде сигурна в това, което проповядва, ??? и по-голямата част от атеистите съзнателно си затварят очите пред това.\nСъществува и злото, и не само съществува, но доминира в света. Не можейки да го избегне, човек се бунтува. Трябва да има някой виновен! И тъй като Бог е всесилен, притежава пълната сила и мощ, следователно Той е отговорен за властта на злото.\nЕто най-често срещаното възражение: “Как може човек да примири любовта и мощта на Бога с присъствието на злото и на страданието?” Как една вездесъща и всемогъща Личност, Която твърди, че е любов, може да управлява един свят, в който животът на съществата да е основан на смъртта на други същества. И това е навсякъде в природата – в растителното царство, в животинския свят – както на най-висшето, така и на най-низшето стъпало на стълбицата. От това човек може да заключи, че не съществува Бог. И атеистите, както и християните, жадуват за справедливост и любов.\nСъществува един атеизъм на доброволното невежество по отношение на вярата. Той забранява да се търси. Той отбягва словото на Христос от страх да си поставя въпроси и да бъде обвързан от своите открития. Ако идеята за Бога го докосне, той бърза да избяга от нея. По-добре да отпаднеш, отколкото да го поддържаш.\nПокрай този доброволен атеизъм, съществува и недоброволен. Това е атеизмът на човека с нерелигиозно или антирелигиозно възпитание. Роден в среда, където религията е забранена, той просто е наследил един начин на съществуване. Религиозните въпроси не вълнуват духа му. Той обаче може да е толерантен и да приема мирното съвместно съществуване с вярващи.\nБиологът Ив дьо Дантек изповядва: “Аз съм атеист, тъй като съм бретонец така, както човек се ражда кестеняв или рус, без това да зависи от неговото желание. Затова нямам никаква лична причина да твърдя, че атеизмът е по-добър от нещо друго, тъй като самият аз нямам вкус към другите неща”. Но дали е правилно възпитанието да налага вярванията? Човек може да види хора отдалечени от Бога и от всякаква религиозна идея, които стават вярващи, и обратно.\nИма и атеисти, които не са определени. Такъв атеист обявява абсолютната недостъпност на човешкия дух. Той страни от метафизичните спекулации като празни и безплодни. За него човекът е неспособен да схване произхода и предназначението на нещата. Това не е доброволно невежество. Понякога той изпитва желание да разбере дали Бог съществува. Поставя си въпроси, но те замират без отговор за него и той си остава пред една тайна, която е безсилен да разбули. Това е агностицизмът.\n“Въпросът за вярата? Поставял съм си го винаги през всичките дни на живота си – казва Жан Ростан. – Казвах “не”. Казах “не” на Бога дори малко брутално, но във всеки момент въпросът се връщаше отново. Казвах си: “Възможно ли е? По отношение на случайността например: повтарях си, че не може случайността да е съчетала атомите. Но тогава – кой? Възникваше една верига от въпроси – все същите. Преглеждах ги отново и отново, приповтарях ги непрекъснато. Бях обладан от тази мисъл. Казвам си думата обладан, ако ли не от идеята за Бога, най-малко от идеята за Неговата липса. В известен смисъл всичко се случва така, като че ли няма Бог – в областта на биологията например.” “Да има Бог това е твърде много, ако няма – нещо липсва” – казваше той.\nИма така наречени вярващи, които всъщност живеят в атеизъм. Човек не ги вижда на църква, освен в случай на някое кръщение, на някоя сватба или на погребална церемония. Религия формална и без живот. Това поведение на християните е причината невярващите да предполагат, че християнството не е нищо друго, освен още една философска система сред многото други.\nВсъщност не всички атеисти са чисти атеисти в същата степен, както и не всички вярващи са убедени такива. По-добре е да си явен атеист, отколкото лош вярващ, защото лошите вярващи са причинили повече щети на християнската религия, отколкото цялата атеистична пропаганда.\nИма един атеизъм, който е агресивен и борчески. Когато условията изискват, става преследващ. Човек може да го види в тоталитарните страни, където атеизмът е установен като държавна “религия”. Неговата нетолерантност съперничи на тази на религиозния фанатизъм на християни, евреи или мюсюлмани. Всички форми на философска или религиозна нетолерантност обаче са противни на духа на евангелието. Говорейки за установения подобно на религия държавен атеизъм, Анри Арвон пише: “Любопитно е да се констатира, че триумфиращият атеизъм възприема външните форми на всяка религиозна вяра, давайки по този начин неволно доказателство за своята неавтентичност.\nИсторията, за която се твърди, че водела неизбежно към общество без класи, пренася безусловно една есхатологична надежда – това е култът към “светиите” на атеизма, увековечени в мавзолея на пророка, чийто труп е изложен в стъклена витрина. Това са подвизите на науката, която благодарение на космическите изследвания придобива отенъци на чудотворство, замествайки чудесата.”\nКултът към личното “аз” и личността\nОтсъствието на Бога създава една непоносима празнота, вакуум, който трябва да се запълни. С кого или с какво? С един непълноценен заместител? Контрабандна религия? Когато човек детронира Бога, той винаги го замества. Замества го със себе си. Това че нарича култ към СОБСТВЕНОТО “АЗ”; култ, чиито ритуали могат да приемат различни форми; гордост, кариеризъм, притворна доброта, сребролюбие, наркомания, секс. Но нека бъдем откровени и да признаем, че във всички религии човек може да срещне ревностни практиканти на тези ритуали. Което от своя страна заличава у тях религията на определена социологична група и утвърждава една лична религия.\nОт друга страна появява се и едно ново, съвременно идолопоклонство – това на “боговете” на стадиона, на сцената и на екрана, което в някои случаи се доближава до истерията.\nДали човекът не носи у себе си жаждата да обожава, която е така мощна, че поради нея е стигнал дотам – да замества действителния обект на обожание с персонажи, претендиращи, че задоволяват тази нужда? Човек се пита дали култът, който обгражда диктаторите, не е една такава заместническа религия. Дьо Тарквил бе казал:”Дори човекът да не вярва, трябва да служи.\nНауката и техниката\nЧовекът преобразява, поправя, моделира и маркира света, оставяйки върху него своя отпечатък. Планетата става една огромна работилница на човешката дейност. Тя вече не изглежда като Божие дело в неговата първична яснота.\nТам, където напредва науката, религията отстъпва. Не че науката е наистина в противоречие със Свещените писания, но защото тя създава един изкуствен свят – функционален и техничен, където религиозността трудно намира място. Сама по себе си науката не е виновна, напротив – тя приближава човека до Бога. Бихме могли да цитираме дълъг списък от видни учени във всички научни дисциплини, които са били или са убедени вярващи. Грешката трябва да се търси в отношението на човека към науката и към религията: някои смятат, че трябва да направят избор между двете; други пък са оставили умът им да бъде изцяло завладян от трескавата дейност на модерния свят; от “грижите на този век”, както казваше Христос.\nЧовек започва да има все по-малък и по-малък контакт с природата. Счита се за предимство да живееш в големите градове, отколкото за селото. “Ренан казваше, че пустинята е монотеистична” – пише Ж. Лакру. И хората са повтаряли много пъти, че на полето просто естествено вярваш в Бога, а в града – в човека.\nКаква нужда от Бога може да чувства някой, когато е достатъчно само да отвори една консерва, за да утоли глада си; да вземе едно хапче, за да заспи; да завърти едно копче, когато му е студено? Неоспорим факт е, че хората са по-религиозни в страни, в които върлува глад, отколкото в едно консумативно общество. В страни, където вилнее мизерията, хората правят и днес както някога процесии за дъжд и произнасят молитви, за да получат добра реколта. Обаче хлябът си остава недостатъчен и стомасите са празни. Тогава човекът се впуска в работа: прави язовири, напоява некултивираните земи, употребява торове, зърното е стимулирано и тогава често забравя Бога без дори едно “благодаря”.\nНие се радваме на удивителния прогрес на медицината. Някога прокажените очакваха интервенцията на Небето, за да намерят изцерение. Днес един лекар се справя с бацила на Ханзен без никакви чудеса. Туберколозата, вариолата и още много други инфекциозни болести са намалели до такава степен, че човек няма за какво повече да разчита на Бога за тяхното ограничаване. Антибиотиците заместват молитвата. Хирурзите вършат добра работа в побеждаването на ужасния рак. Колкото повече човек се осланя на техните усилия, толкова по-малко място остава за Бога – до степен самите вярващи твърде често да забравят, че науката идва от Бога. От Този, на Когото човек трябва да отдава благодарност за откритията и постигнатите резултати. “Аз превързвам, Бог лекува” – обичал да казва набожният Амброаз Паре, бащата на съвременната хирургия.\nНе трябва да се учудваме, че религиозният живот запада в един свят, където първо място заемат техниката, удобствата, комфортът и изобилието. “Духовният свят, недостъпен за техниката, девалвира, защото изглежда вън от реалността.\nЧовешката активност е изтъкана от понятия като ефективност, продуктивност, завоевание, господство.\nРелигиозната, духовната активност, която нито преобразува, нито произвежда, нито упражнява властта, вярата, молитвата, размишлението, поклонението, жертването на личното “аз”, приемането на Божия дар – всичко онова, което не е пряко свързано с техническата активност, се счита за обезценено, омаловажава се и се възприема като илюзорно.”\nСкандалът на християнството\nВ християнството има нещо скандално. Тук терминът не е взет в неговия смисъл на нещо нечестно или неморално, което да шокира добрите нрави. Нито пък става въпрос за скандали, повдигнати от разединението на християните или от полемиките между теолозите, които хвърлят съмнение върху верните вярващи. Вземаме термина в неговия оригинален смисъл (на гръцки “скандалон” означава “пречка, камък за препъване, примка по пътя, в която човек може да попадне”, нещо учудващо, смущаващо, което разумът с мъка може да приеме и което намираме в съдържанието дори на Евангелието).\nПавел говори за проповядването на Христос като разпнат – “за юдеите съблазън [на гръцки “СКАНДАЛОН”] и за езичниците глупост” (1 Коринтяни 1:23).\nЗащо сканадал за юдеите?\nЗа един юдеин, дълбоко в сърцето си привързан към монотеизма, идеята дърводелецът от Назарет да е Син на Бога е била непоносима. Към богохулството се е прибавяла и една измама – претенцията Му, че Той е Месия. Или пък абсолютният абсурд – Месия – Бога да се остави да Го разпнат като един вулгарен разбойник от необрязаните.\nЗащо глупост за гърците?\nФормирали своя идеал чрез философията, логиката и науката, как можеха гърците да съгласуват своята вяра в един Спасител, който не е в състояние да спаси Себе Си от ръцете на своите палачи?\nИ днес както и вчера идеята за спасение чрез въплъщението и разпятието на Бога не може да не изглежда скандално за разума на един рационалист. Типична в това отношение е проповедта на Павел пред атиняните. (9) Епикурейските и стоическите философи поискаха от Павел да изложи своето учение. Апостолът имаше насреща си силни опоненти – хора, които бяха побеждавали във всички дебати. Той правеше впечатление на човек, който може да разисква, което атиняните веднага оцениха, но проповядващ “чужди богове” и поддържащ “ново учение” (Деяния 17:18,20).\nДокато говореше за Бога като Творец, като Господ на небето и на земята, Дарител на живота и въобще на всичко, слушателите му понасяха. Но щом спомена за покаяние, за съд, за възкресение на Христос и на мъртвите, започнаха да се подиграват с него и да се оттеглят: “За тоя предмет пак ще те слушаме”. А някои мъже се прилепиха при него и повярваха” (Деяния 17:16-34). В християнската вест съществува не само скандален аспект, но и един провокиращ. Тази вест не е неутрална подобно на научна информация или на метеорологичен бюлетин. Това не е философско експозе, повече или по-малко любопитно за слушане. Това е известие за събитие, което има спасяващо действие, но което поставя на карта нашето лично съществуване, както и смисъла на съществуването на цялото човечество. Нашето спасение е неразривно свързано със събитието в Ерусалим преди две хиляди години. Тази вест е провокационна, защото запитва, обърква и измъчва. Тя е апел за промяна на живота, зов за ангажиране, за предаване на Бога. Това е, което се нарича обръщане. На своята аудитория Павел говори за покаяние и съд.\nСлушателите на апостолите разбираха, че са поставени пред неминуем избор: да приемат или да отхвърлят обявената вест. Че са разбрали това, доказва реакцията им: “Какво да сторим, братя?” (Деяния 2:37). Това е въпросът на юдеите след проповедта на апостол Петър в Ерусалим. Тъмничарят агонизиращ пита Павел: “Що да сторя, за да се спася?” (Деяния 16:30). Разклатен в своите убеждения от свидетелството на Павел, цар Агрипа подхвърля, че трябва да се реши за или против: “Без малко ме убеждаваш да стана християнин” (Деяния 26:28).\nЗатова не трябва да се учудваме, че пред един такъв апел много хора отказват да се ангажират под претекст, че християнството изисква твърде много лековерност от страна на приемащите го. Но ако погледнем по-далече, ще прозрем че вярата не е фалит на разума, но разумен акт. Изборът за Христос не е само решение на сърцето, но също и познание, и просвещение. “Вярващият може да “провери, да изпита солидността на основанията за своя ангажимент”. Може да познае достоверността на това, в което е поучаван (Лука 1:4).\nЕдно духовно обновление\nПрави ли атеизмът хората по-щастливи? Опитът и преживяното в страните, където той е станал официална “религия”, доказва обратното. Това е религия на висшата администрация, на научните работници, на известна категория учени, но народът, голямата маса от хората, винаги е гледала към небето. Човек е разбрал отдавна, че нито науката, нито по-добрата социална политика “лява” или “дясна” - не дава смисъл на живота. Човекът има дълбока нужда да знае откъде идва и къде отива. Когато атеизмът от една страна се организираше, структурираше, напредваше и ставаше истинско предизвикателство, хвърлено в лицето на християнската църква, от друга страна огромна вълна на религиозно пробуждане обикаляше ориенталския и западния свят, както в социалистическите, така и в капиталистическите страни. Клод Жефре прави следната констатация за западното общество: “Религията се завръща в съвременния свят. Далеч от това, да бъде израз на човешката мизерия, както мислеше Маркс, въздържането на религията е феномен, характерен за богатото западно общество. Това не е протест срещу мизерията, но срещу безсмислието на обществото на изобилието, което не спира да увеличава своето богатство и в същото време носи в себе си все по-малко и по-малко цели.”\nРационалистът, свободомислещият, атеистът, се наричат свободни. Но възможно ли е човек да е свободен без Бога?\nСвободен от какво? От авторитета на религията? Хайде де! Да не преувеличаваме! Не сме вече в Средновековието! Няколко секти задържали членове в мрежата си! Знаем твърде добре, че това не е валидно да повечето църкви. Можем да влезем или излезем от църквата когато си поискаме.\nОсвободили сме разума си, отговарят рационалистите. Нека погледнем по-далеч – дали този отговор наистина е сериозен, или не е нищо друго, освен мираж.\nАтеистът по-добре ли е разрешил личните си, семейните и професионалните си проблеми от християнина?\nСвободен от Какво? От Бога? Никой не зачита толкова много твоята свобода както Бог. Точно затова можем да избираме между вярата и атеизма.\nОткак се е нарекъл “свободен от Бога”, човек никога не е бил по-малко свободен. Колкото и да се наричаме “свободни”, ние все падаме, при това по-отвисоко, при своите проблеми.\nЕдно е сигурно, опитът го доказва всеки ден. Хиляди дрогирани, алкохолици, бедни същества, хвърлени в порока, са строшавали своите вериги, приемайки Исус Христос. Отчаяни, болни, самотни, те са намирали надежда и кураж да живеят, след като са открили за себе си Исус.\nНе са празно нещо думите на Христос, съдържащи се в Неговата покана: “Дойдете при Мене всички, които се трудите и сте обременени и Аз ще ви успокоя” (Матей 11:28).\nФИЛОСОФСКИТЕ КОРЕНИ НА СЪВРЕМЕННИЯ АТЕИЗЪМ


Култура :: Изборът на "Култура" :: Нормалността на доброто\nНормалността на доброто\nНа 10 март 1943 г. влакове чакат в готовност на редица български гари, за да транспортират евреи до лагерите на смъртта в Полша. Няколко часа, преди планираното заминаване, отговорните органи получават телефонно обаждане, което отменя заповедта за депортация. Според непотвърдени сведения, от другата страна на телефона е бил българският цар Борис III.\nПрез месец май същата година се планира за втори път депортация на още по-голям брой граждани. Този опит също е осуетен. Важна роля за това изиграват събитията на 24 май в София: проведената голяма демонстрация, пламенната реч на главата на православната църква митрополит Стефан на площад „Александър Невски“ в защита на еврейските съграждани.\nПрез месец август се проваля и трети опит за депортация. В крайна сметка, всички близо 50 000 еврейски жители на Стара България (България в днешните граници) са спасени. Както констатира израелският историк Бар-Зоар, България е единствената европейска държава, в която в края на Втората световна война живеят повече евреи, отколкото в нейното начало.\nТова, до голяма степен неизвестно вън от България историческо събитие – спасяването на българските евреи – се състои от забележителна поредица единични действия. Някои от тях:\n- Митрополитът на София Стефан предлага на всички евреи незабавно кръщение и приема в дома си представители на еврейската общност;\n- Митрополитът на Пловдив Кирил прескача оградата на училищен двор, където са събрани евреите от неговия град, и уведомява правителството, че е готов да бъде депортиран заедно с тях;\n- Заместник-председателят на Народното събрание Димитър Пешев (по-късно наречен „българският Шиндлер“) събира подписите на една трета от правителственото мнозинство против предвидената депортация.\nТози списък от смели постъпки може да бъде многократно разширен. Организации и отделни граждани протестират още преди това против антисемитското законодателство и произтичащата от него дискриминация на евреите: Светият синод на Българската православна църква (11 митрополии), част от Съюза на българските писатели, Съюзът на българските адвокати, Съюзът на народните банки, Дружеството на новите художници, група тютюневи работници, група шивачи, група търговци, група сладкари, група представители на текстилната индустрия, мнозина опозиционни политици, видни интелектуалци, както и безброй безименни граждани. Всички тези хора не са били изключения – не е възможно да има толкова много изключения. Те не са били и свързани в мрежа помежду си. Повечето са действували на своя отговорност, без да знаят дали и други ще постъпят по същия начин. Всеки от тях се застъпва под различна форма и на място за своите еврейски приятели, съседи, колеги, съграждани, съотечественици. Проявява се нещо изключително рядко: нормалността на Доброто.\nС тази тема през годините са се занимавали различни автори. Първа и най-известна сред тях е Хана Аренд („Айхман в Йерусалим“), следвана от американския историк Фредерик Б. Чари („Българските евреи и „окончателното решение“), проф. Волф Ошлис („Страна без антисемитизъм“), д-р Ханс-Йоахим Хопе („България – своенравен хитлеристки съюзник“), Леа Рош и проф. Еберхард Йекел („Смъртта – майстор от Германия“), италианския журналист Габриеле Нисим („Човекът, който спря Хитлер“ – за политика Димитър Пешев, „българския Шиндлер“), вече споменатия израелски историк Михаел Бар-Зоар („Извън хватката на Хитлер“) и френския философ от български произход Цветан Тодоров („Крехкостта на Доброто“).\nВъпреки това, както вече беше споменато, феноменът, наричан от някои „българското чудо“, е учудващо неизвестен. Този факт може да се разглежда като резултат от изобилието на информация относно Втората световна война и Холокоста. Но е възможно да се намерят и по-дълбоки причини, коренящи се в нашето отношение към историята.\nНеобходими бяха популярността на режисьора Спилбърг и рафинираната маркетингова машина на Холивуд, за да стане световно известен едва през 90-те години на ХХ век чрез филма „Списъкът на Шиндлер“ един човек, спасил много евреи от лагерите на унищожението. Шведският дипломат Раул Валенберг, спасил десетки хиляди евреи в Унгария и впоследствие изчезнал завинаги в лагерите на Сталин, и до ден днешен остава известен само на посветените. А съвсем доскоро едва ли някой знаеше за мюсюлманските албански селяни, укривали избягали евреи от Югославия.\nВ Берлин се намира паметник, наречен „Тихи герои“, който е посветен на германската съпротива по време на нацисткия период. Междувременно починалата кореспондентка на „Шпигел“ Марион Шрайбер озаглавява своята книга за белгийската съпротива „Тихи бунтовници“. „Гласът на истината е тих“, пише още през 1938 г. емигриралият голям австрийски писател Йозеф Рот в статия за „рупора на злото“ Йозеф Гьобелс. Героите остават действително тихи, дори и впоследствие. Всички те никога не успяват да получат известност наравно с Химлер, Хайдрих или Айхман, да не говорим за Хитлер, Гьоринг и Гьобелс. Доброто има просто по-ниска пазарна стойност.\nЕдна специфично германско явление, освен това, е, че съвкупността от теми за Втората световна война и Холокоста се свързва много силно с понятието „работа на траура“. Заслугите на авторите на това понятие, психоаналитиците Александър и Маргарете Мичерлих с тяхната книга „Неспособността да скърбим“, са безспорни. Те бяха пионери в областта и помогнаха много за разрушаването на стената на мълчанието, потискането на спомените и чувствата. Но, както за всички успешни модели, така и за този съществува опасността да бъде обезценен от прекалено ревностни последователи. Превръщането на траура в задължителна практика, очакването, дори изискването за вцепенение от скръб и вина, щом човек се доближи до темата – всичко това води до ситуация, при която историите с позитивен финал като „Списъкът на Шиндлер“ попадат под принципно подозрение за сантименталност и лицемерие и само мрачният поглед се смята за достоверен.\nДоброто и злото в едно легло\nВ България, от друга страна, спасяването на евреите е национална светиня, морална спасителна котва в лоши времена, символ на Доброто. Въпреки това, по тази тема винаги се водят спорове, предлагат се несъвместими интерпретации, предявяват се монополни претенции, напоследък дори възникват дипломатически конфликти.\nЕдин от спорните въпроси се отнася до правото на собственост над доброто. На кого принадлежи „българското чудо“, кой има право да бъде наричан спасител? По време на комунистическата власт имаше само един официален вариант: партията. След промените от 1989 г. дойде ред на носталгичните монархисти, които вдигат на знамената си цар Борис III като единствен спасител. Проблемът се корени главно във факта, че всеки, който изтъква заслугите на отделни хора или определени групи, изключва категорично всички останали.\nСъществува обаче и още една, много по-важна дискусия. Ярко светещият фар, наречен спасение, хвърля една голяма сянка и тя се крие в понятието „Стара България“. Всички 50 000 евреи, живеещи в Стара България, са били спасени. Но защо „Стара България“, а не просто България?\nСлед окупацията на Гърция и Югославия, Германия предоставя на своя съюзник България управлението на областите Егейска Тракия и Вардарска Македония. До този момент България винаги е имала претенции за тези територии, така че „присъединяването“ им се отпразнува като национално съединение. Евреите в новите области от градовете Скопие, Битоля, Пирот, Гюмюрджина, Ксанти, Кавала, Дедеагач, Драма обаче са депортирани. Те са повече от 11 000. На границата са предадени на немския караул и оттам транспортирани до лагерите на смъртта в Полша. Само малка част от тях оцеляват. За транспортирането им до границата отговаря българското Комисарство по еврейските въпроси.\nКак може да се определи при това положение ролята на българите: като „смели спасители“ („Аугсбургер Алгемайне“, август 2012 г.) или като послушни изпълнители? Дискусията сред наблюдателите и спорът сред засегнатите не прекъсват през всички тези години. Потомци на евреи от новите области говорят за „български зверства“; спасени евреи от старите области ги наричат „клеветници“. Докато професорът от Гисенския университет Волф Ошлис характеризира още през 1976 г. България като „страна без антисемитизъм“, днес професор Щефан Трьобст от Лайпцигския университет говори за „митично самоизвисяване“.\nПрез 1996 г. живеещи в Америка български евреи получават възможност да засадят българска гора и да издигнат паметници в чест на царя, съпругата му, Димитър Пешев, българската църква и българския народ в Израел, а през 2000 г. израелска комисия решава да премахне тези символи на благодарност. Преди две години в Скопие се излъчва игрален филм, представящ в негативни краски депортациите по време на българското управление – във връзка с това страната членка на ЕС България се произнася против определянето на конкретна дата за началото на преговори за присъединяване на Македония.\nОт всички тези противоречиви, дори взаимоизключващи се твърдения и действия, може да се състави дебела книга, озаглавена „Неспособност да разграничаваме“. Всички участници в дискусиите и споровете се въртят в кръг, сякаш танцуват балканско хоро, а в средата на хорото стои едно в случая погрешно обобщаващо понятие „българите“. Изглежда, склонността към едностранчиво заклеймяване или също такова възхваляване е все още дълбоко загнездена в нас, въпреки привидно просветената епоха, в която живеем.\nНяма спор: хората, сътрудничили на нацистите, са били българи. На 1 март 1941 г. българското правителство подписва Тристранния пакт, а още преди това българският парламент приема антисемитския „Закон за защита на нацията“. Българските евреи са били подложени на ограничения и преследвания, както евреите в цяла Европа. На 22 февруари 1943 г. комисарят по еврейските въпроси Александър Белев подписва с пратеника на Айхман Теодор Данекер споразумение за депортации от Македония и Егейска Тракия и същевременно подготвя подобно и за Стара България. Белев е бил служител на българското правителство. Следователно, то е било свързано с депортациите от новите области, а освен това е планирало и депортирането на „собствените“ евреи. Веднага след войната всички министри бяха осъдени на смърт от комунистическия „Народен съд“ – който действува по нареждане на друг масов убиец, Сталин – и екзекутирани. (Само комисарят Белев изчезва безследно.)\nНяма спор обаче също, че българи са били и противниците на действията на правителството. Много българи – българското гражданско общество. И даже това разграничаване между правителство и гражданско общество също е непълно, тъй като една част от правителственото мнозинство в последния момент се противопоставя на политиката на правителството.\nВ тази история има както герои, така и злодеи. Но малко преди решаващите месеци от март до август 1943 г., разпределението на ролите все още предстои, а границата между Доброто и Злото - изключително тясна.\nДве от главните действуващи лица и до днес са предмет на особено ожесточени дискусии. В разгара на събитията те сякаш стоят едновременно и на двете страни:\nБорис III Сакскобургготски, цар на всички българи от 1918 г. до 1943 г., е най-оспорваната фигура. Въпреки официалното си сътрудничество с нацистка Германия, той не се обвързва еднозначно с планираната, но в крайна сметка - предотвратена депортация на български евреи. Според някои, той се явява главен спасител, понеже окончателното решение е било в неговите ръце. Противниците на тази теза твърдят обратното: според тях, не е доказано, че той е спрял депортацията, а ако му се е наложило действително да направи това, го е направил единствено заради натиска на обществото. И точно защото е имал правото да вземе крайното решение, е бил отговорен за депортациите от Тракия и Македония.\nСлед осуетяването и на трите опита за депортиране на евреите от Стара България през август 1943 г., Хитлер кани Борис III в своята резиденция. Скоро след завръщането си царят внезапно умира. И досега слуховете за отравяне не са нито потвърдени, нито опровергани. Очевидно той е направил всичко по силите си, за да предпази евреите от отредената им съдба и е възможно да е платил с живота си за това. Едва ли Борис ще получи някога справедлива и безпристрастна историческа оценка. Потомците на жертвите имат право да го осъждат, а потомците на спасените имат основание да му бъдат вечно благодарни.\nВтората оспорвана личност е Лиляна Паница, която в онзи момент е на 28 години. Тя е секретарка и най-близка довереница на комисаря по еврейските въпроси Александър Белев. Паница предупреждава еврейската общност за предстоящата депортация и ги информира редовно за секретните планове на Комисарството. „Държавната измяна“ в името на човечността, която тя извършва, прави изобщо възможна появата на съпротива.\nСъщевременно Лиляна Паница е била тайна любовница на комисаря. И тъй като тя не е пожелала да издаде (или не е знаела) къде се укрива той, след смяната на властта е разпитвана и изтезавана в продължение на седмици от комунистите. Чак когато еврейски представители се застъпват за нея, тя е освободена, но умира година по-късно вследствие на мъченията в ареста. Едно необикновено явление: пламенната любов между спасителката на българските евреи и техния най-фанатичен преследвач – доброто и злото в едно легло.\nПреди няколко години един от все още живите спасени български евреи направи предложение Лиляна Паница да бъде приета в „Алеята на праведниците“ в Мемориала Яд Вашем в Йерусалим. Това отличие има значението почти на канонизиране за светец. Изключително жалко е, че междувременно предложението беше отхвърлено. Противоречивостта на тази българка създава очевидно проблем. Хората искат да почитат само неопетнени светци – такива обаче в реалността едва ли има.\nЦарят и малката секретарка: и двамата трудно могат да бъдат вместени в черно-бели категории. Те са нагледно олицетворение не само на историко-политическата, но и на общочовешката – ако искате архаична – ситуация, на “conditio humana” (човешкото състояние).\nЧудо на човечността\nСпасяването на българските евреи остава уникално явление, едно чудо на човечността. Предпоставка за това чудо обаче беше договор с дявола. Само статусът на съюзник на нацистка Германия даде възможност на България да запази известна независимост в действията си. Това имаше своята цена. „Българите спасиха не само евреите, но и собствената си душа“, беше казал преди време един софийски журналист. Част от тази душа все пак беше продадена – с депортацията на тракийските и македонските евреи. Зад нея стоеше принуда, но и съблазън: индивидуална – за запазване на властта, и колективна – за разширяване на територията.\nИзключително трудно се оказва за всички нас да приемем двойствеността на човешката природа и човешките действия. Дълбоко в себе си искаме всичко да се случва като в приказките – да има ясни граници между Доброто и Злото и ние винаги да сме на правилната страна. За своя репортаж „Айхман в Йерусалим“ и определението „баналност на Злото“ в подзаглавието Хана Аренд беше атакувана най-яростно, книгата и до ден днешен се оспорва. Но тя просто искаше да каже: Айхман би могъл да бъде наш съсед, колега и приятел. Още по-болезнена е констатацията, че всеки от нас при известни предпоставки би могъл да се превърне в Айхман. Не по-различно становище формулира Томас Ман в своето есе „Нашият брат Хитлер“.\nТова, което Хана Аренд и Томас Ман изразиха с думи, Чарли Чаплин успя да предаде във филма „Великият диктатор“ чрез грим, мимика и пластика. Неговото alter ego, скитникът с малките мустачки – най-симпатичният „малък човек“ на света – внезапно среща своя брат близнак, своя огледален образ - Хитлер. Доброто и Злото ще останат вероятно завинаги неразделни и понякога даже си приличат като двойници.\nВладимир Дановски е театрален и оперен режисьор, работещ от 35 години в Германия. Неговата пиеса „Спасението“, посветена на спасяването на българските евреи, е изпълнена за пръв път през 2012 в навечерието на Деня на Холокоста, 27 януари, в салоните на фондация „Конрад Аденауер“, Берлин. Следват спектакли на фестивали в Аугсбург, Пасау и др. Пиесата е наградена с Европейска награда за толерантност на Културен форум Европа и с наградата Марион Самуел на фондация „Памет“, Аугсбург. Владимир Дановски е син на големия български интелектуалец Боян Дановски.\nСтатията е писана за немскоезичното пространство, т.е. за читатели, на които темата е почти изцяло неизвестна. Публикувана е с известни съкращения в списанието НУ, Виена, брой 2/2015 г.\nПревод от немски Цветелина Видкова Вътева\n Цветелина Видкова Вътева е авторът на преводите, подписвани до този момент във вестника с името Цветелина Вътева.


Днес САЩ отбелязва национален ден на кюфтето, като най-ранните данни за любимите ни кюфтенца се откриват в записки от Древен Рим. През вековете те се превръщат в основна храна в семейната кухня на Италия. Първата официална рецепта за приготвянето им пък се появява в кулинарна книга в Америка през 1889 година.\nКюфтетата имат много вариации, подобно на други древни храни. Те варират спрямо държавата, в която се приготвят. Установено е, че над 75% от любителите на месото предпочитат кюфтето пред пържолата.\nВ света има над 20 000 вариации на кюфтета. В тази бройка влизат картофените, спаначени и изцяло зеленчуковите кюфтета. По правило обаче се приема, че кюфтето трябва да е от месо. То може да е говеждо, свинско, пилешко и пуешко. Задължителни съставки при местните кюфтета са галетата и яйцата, които хомогенизират сместа. Според майсторите- готвачи тайната на вкусното кюфте е старият хляб, накиснат в мляко и добавен в каймата.\nТези месни вкусотии могат да се добавят в най-различни ястия. По този начин се получава и известната у нас супа топчета. В Испания, например, може да похапнете вкусни кюфтета в зеленчуков бульон, щедро подправен с люта чушка и кимион. В Азия пък те се поднасят със сос от кисело мляко и нар, в който се потапят, преди да ги вкусите.\nВ различните държави каймата за кюфтетата се подправя по различен начин. Италианските готвачи са категорични, че тайната на вкусните кюфтета е в пармезана и прошутото, които щедро добавят към каймата. В Швеция пък те се подправят с лук, бахар и щипка карамфил. Там кюфтенцата се приготвят от традиционна смес от говеждо и свинско месо и се сервират в кафяв или бял сос от сметана. Често ги поръсват с пресен копър.\nНай-екзотични може би са кюфтетата от Близкия Изток, които се подправят с кориандър, индийско орехче, кимион и канела.


Композиция по темата: Дизайнът на "Юджийн Онигин" и неговото въплъщение на А.С. Пушкин - статия в раздела Пушкин Александър Сергеевич, Литература на Русия, Литература. Правила и друга полезна информация онлайн :: Textologia.ru\nTekstologiya.ru литература Литературата на Русия Пушкин Александър Сергеевич Композиция по темата: Дизайнът на "Юджийн Онигин" и неговото въплъщение на А.С. Пушкин\nКомпозиция по темата: Дизайнът на "Юджийн Онигин" и неговото въплъщение на А.С. Пушкин\nРаботата по литературния шедьовър Александър Сергеевич даде много часове на трудна работа. През есента на 1830 г. потокът от вдъхновение не изчерпва в продължение на три месеца, а поетът вярва, че скоро ще завърши романа.\nПоявата на романа в стих\nНа 26 септември 1830 г. А.С. Пушкин написа плана за своето гениално творение, което той си представяше. Действието на романа и подробното описание на епохата изискват внимателно изложение. И авторът осъзна това рязко, както никога досега.\nПланът предвижда девет глави. По-късно беше добавен още един. Въпреки това в текста на романа, който всеки руски човек чел, липсва: Александър Сергеевич го унищожи. Защо? Въпросът остава отворен и до днес, въпреки факта, че много критици, писатели и читатели се опитват да намерят улика за този акт в продължение на почти два века.\nРаботата по идеята на поета се намираше в период на тясна комуникация с декомбистите, когато се поощряваше надеждата за просперитет на родната страна. И завършиха по времето, когато Дедебритите бяха победени. Някои приятели са починали, други са били заточени в тежък труд, а други са се оттеглили от бизнеса и вече не могат да оказват влияние върху живота на руското общество. Промените засягат и Александър Сергеевич - като господар на думата и като човек.\nВъплъщението на плана на гениите\nКакви чувства изживяваше поетът, какви мисли имаше, когато оцени годините на работата си? Може да се предположи, че когато оценява работата си, авторът явно представлява такъв труден, дори за блестящ поет, процес на реализиране на идеята. Създавайки романа в стих, авторът не само губи време, сила и вдъхновение, писането на текста допринася за умствено обогатяване.\nРаботейки по работата, Александър Сергеевич почувства чувство на удоволствие, особено когато героите му оживяха под писалката си и започнаха да живеят и действат, ръководени от собствения си ум и житейски опит, понякога удряни от непредвидени действия, предизвикващи съчувствие или, напротив, не харесват.\nПоетът се наслаждавал на неговия необичаен поток на творчество повече от веднъж, а не само когато създал Юджийн Онигин. Удоволствието от силата на работата му се свързва с Пушкин, като осъзнава необходимостта от писмен роман. И това всъщност е необходимо: за развитието на автора, местната литература и цялата национална култура на страната.\nПисане на роман и критичен реализъм\nАлександър Сергеевич беше първият, който се присъедини към началото на критичния реализъм в литературата, която започва да се появява в нашата страна и в западните държави. Създаването на "Юджийн Онегин" се състояло в момент, когато реализмът бил на най-високата си степен на процъфтяване.\nИзразявайки недоволство от буржоазната реалност и началото на реакция, целяща да върне "доброто старо време" на феодализма, романтиците не искаха да се примирят с новообразувания несправедлив начин на живот. Такива хора се опитваха да избягат от това, да се забравят в сънищата си, да се впуснат в своите преживявания.\nНе беше чужд на поета и страстта му към романтизма. В южната връзка той написал няколко стихотворения. По това време те бяха апогей на домашния романтизъм.\nПрез този период, когато Пушкин работи върху анализираната работа и реалистични текстове, той започва да разбира хората по различни начини и тяхното значение в историческия процес и социалния живот. Описвайки романтичните герои, Александър Сергеевич ги възприема реалистично: изследвал промяната в личността им под въздействието на социални и исторически събития.\nКомпозиция по темата: Снимки на руската природа в романа на Пушкин "Ev ...\nБрилянтното създаване на Александър Сергеевич е от значение не само за подробности за ...\nСъстав: Търсенето на смисъла на живота от героите на романа A.S. Пушкин "Ев ...\nТази история излезе от писалката на великия поет преди век и половина, но запазва действието ...\nПриписване - част 25\nСлед като установи принадлежността на руския хронограф към сърбин, който пише в Русия, АА Шахматов, на базата на аналния ...\nОпределяне на целевия език - Част 2\nВ специален авторезант за издаването на Хрониките на Джордж Амарто-ла в старо-руския превод на В. Истр ...


Borgata casino в Atlantic CIty си търси $15 милиона от Phil Ivey за нанесени щети | PokerNews\nBorgata casino в Atlantic CIty си търси $15 милиона от Phil Ivey за нанесени щети\n11 Ноември, 2016 Стефан Хаджистойков\nСлед дълги години водене на дела с две казина Phil Ivey се озова от губещата страна и на двете и не само, ченяма да получи и стотинка от задържаните му от Crockfords Casino £7.8 милиона, но може да му се наложи да плати доста сериозна сума на Borgata.\nIvey така и не успя да осъди Genting Casinos UK, които според са му задържали спечелените от игра на Punto Banco £7.8 милиона неправомерно.\nСпоред съдия Lady Justice Arden начинът, по който Phil Ivey е играл попада в графата "cheating" тъй като начинът му на игра е обръщал шансовете за печалба в негова полза.\nIvey загуби делото в началото на месеца, малко след като бе получил честитка по същия повод този от известното Borgata casino в Atlantic City, което си търси над $15 милиона за нанесени щети.\nМиналият месец федерален съдия се произнесе по делото на Borgata срещу Phil Ivey, където Ivey е обвинен заедно с още едно лице в нарушение на щатския закон за хазарта и придобиването на $10 милиона от игра на Bacarrat по непозволен начин.\nОт Borgata имат на разположение 20 дни, за да направи подробен списък за нанесените щети и по-всичко личи че от казиното ще си търсят $10-те милиона с лихви.\nСпоред информация публикувана на nj.com Borgata си търсят тлъсти $15,5 милиона, в които освен $10-те милиона споменати по-горе влизат и $249,000 в компенсации, които Ivey е използвал за частни самолети, джетове и други удоволствия и $5,4 милиона, които са придобити с игра, в която Ivey е имал предимство над казиното.\nПрез април 2012,Ivey е изиграл 1,180 ръце със среден залог от $25,000.\nПрез май 2012, Ivey е изиграл 4,215 ръце със среден залог от $36,000.\nПрез юли 2012, Ivey е изиграл 1,373 ръце със среден залог от $93,000.\nА през октомври 2012, Ivey е изиграл 1,850 ръце със среден залог от $96,000\nСпоред управата на Borgata, ако Ivey e бил изиграл тези 8,618 ръце при среден залог от $56,000 без да има предимство в играта с партньорът му са щели да загубят около $5,4 милиона.\nIvey, разбира се, има право на обжалване в 20 дневен срок и скоро очакваме да научим повече информация по развитието на случая.\nBestGuest 11-11-2016 17:48\nРадвам се,че не съм американец\njokera93 11-11-2016 16:07\nЕбаси боклуците... могат да лапат, ама като трябва да плащат и почват делата, че имал edge в играта, леле ... да ви е*а в мафиотите смотани !!!\nzidix 11-11-2016 15:30\nХах наистина е доста смешно как общо взето основанието да загуби делото беше че е имал предимство, а по закон, оказва се, че имаш право да спечелиш от казиното само ако си в disadvantage\nОт таксиметров шофьор в Аляска до номинация за покер залата на славата. Историята на Eli Elezra 5\nВиктор Блом напред с над $2 милиона от 2015 26


Дневен хороскоп за зодия Стрелец - 24 август 2015 година - AstroData.bg\nПонеделник е доста благоприятен за Стрелците, а постиженията на някои от зодията ще надминат очаквания им. Не става дума само за печалба под формата на пари. Имате шанс да сключите изгодна сделка или да подпишете делово споразумение, което ще е изключително ползотворно. Предстои ви да свършите доста неща. Действате с размах днес. Имате много работа и идеи, които чакат да бъдат осъществени. Предпочитате да работите самостоятелно, тъй като така е най-сигурно, че ще успеете да се справите с плановете си. Късметът е на ваша страна и можете да си позволите и по-рисковани ходове.


DirBox.NET >> Арт Дизайн Илияна Горанова\nФирма Арсов 90 се занимава с производство на дървени продукти от бук. В сайта на фирмата ще откриете подр ...\nНаръчници, технологии, факти и кое как става в категориите телефони, технологии, компютри, бизнес, автом ...\nНека ви помогнем да превърнете двора си в истински рай. Независимо, дали искате нов басейн, ще правите ре ...\nОнлайн магазин за: *Козметични брокати на прах от Германия; *Изкуствени мигли; *Лепила за брокати и мигли. ...\nТорове - дистрибуция на торове. Дистрибуция на минерални торове. Амониева селитра, троен суперфосфат, мо ...\nУмен дом и Домашна Aвтоматизация на къщи, апартаменти и бизнес сгради от SmartDirect.bg. Безплатен оглед и конс ...\nPhoto Mirror е иновативна фотобудка - огледало, което е лесно за управление чрез touch screen технология и е дяволск ...\nАдрес на сайта: http://www.artdesigniliyanagoranova.com\nКазвам се Илияна Горанова и съм арт артист. За мен да рисувам е страст и определено моите клиенти го усещат. Творя картички, рисувам кецове, портмонета, фланелки и др. Обичам да създавам красота с цвят и любов, които внасят радост в живота ми


К. Петков решил: Македония в ЕС - Труд\nВторник 24.05.22 / 08:04\nВторник / 24.05.2022 / 08:04 '; + $minutes; document.getElementById("time-item").innerHTML = datetime ;\nК. Петков решил: Македония в ЕС\nРешили сме, че бъдещето на Северна Македония и Албания трябва да е в ЕС. Това казва в телевизионно интервю пред румънската медия Digi24 министър-председателят Кирил Петков, дадено на английски език и дублирано със субтитри на румънски.\nДържавният секретар на САЩ е подчертал пред Кирил Петков "важността на бързото присъединяване на квалифицирани кандидати към ЕС"\nПетков пред румънска медия: Решил съм, че бъдещето на Северна Македония и Албания трябва да е в ЕС\nРешили сме, че бъдещето на Северна Македония и Албания трябва да е в ЕС, казва премиерът пред румънска медия\nМинистри от коалицията признаха пред “Труд”, че не знаят какво е говорил шефът им\nНа виртуална среща с Антъни Блинкен\n“За развитието на Западните Балкани”\nВодещата Кристина Чилеаку отбелязва, че българското правителство е направило компромис със Скопие и пита “дали това е дълготраен компромис, или нещо може да се промени, ако в даден момент правителството се разпадне. “Решили сме, че бъдещето на Северна Македония и Албания трябва да е в ЕС”, отговаря Кирил Петков. “Ако моето правителство остане, а за това работя всеки ден, решили сме, че бъдещето на Северна Македония и Албания трябва да бъде в ЕС. Имам предвид, че това е добре за региона. Разбира се, има някои неща, които все още трябва да бъдат решени, и ние трябва да работим усилено, за да ги разрешим. Знаем препятствията, знаем проблемите, които трябва да решим, сега просто трябва да ги решим”, казва още Петков. Интервюто е публикувано в румънската медия на 9 май, точно при отпътуването на Кирил Петков за САЩ.\nНа въпрос на “Труд” дали кабинетът не е променил позицията си към Скопие, министри от коалиционните партии заявиха, че не знаят за медийното участие на министър-председателя, но “позицията на правителството е непроменена”. “Преговорите със Северна Македония за членство в ЕС може да започнат след като Скопие започне да изпълнява Договора за добросъседство от 2017 година”, посочиха още членове на правителството, но не пожелаха да бъдат цитирани. Ветото за Северна Македония е най-парливата тема в мнозинството на властта и е обявена за “червена линия” от БСП, а Тошко Йорданов от ИТН предупреди, че “управляващата коалиция може да бъде застрашена единствено от разминаването в позицията за Северна Македония”.\nВчера рано сутринта от Министерския съвет съобщиха, че Петков е провел разговор с държавния секретар Антъни Блинкен в Държавния департамент. А още във вторник вечерта Петков се похвали за разговора си с Блинкен в туитър. На официалния сайт на Държавния департамент обаче информацията бе озаглавена така: “Държавният секретар Антъни Дж. Блинкен се срещна виртуално с българския премиер Кирил Петков”. Темата за Северна Македония и ЕС отсъстваще от информациите, но от пресслужбата на Министерския съвет посочиха, че Петков и Блинкен са разговаряли и “за стабилността и развитието на Западните Балкани”.\nСпоред съобщението на Държавния департамент на САЩ, в което се посочва изявление на говорителя Нед Прайс, не са споменати Северна Македония и Албания, но в него се казва: “Двамата потвърдиха своята обща визия за нашите трансатлантически отношения, а държавният секретар подчерта отново важността на бързото присъединяване на квалифицирани кандидати към Европейския съюз”.\nВ навечерието на визитата на Петков в САЩ от Македонската информационна агенция (МИА) разпространиха информация от Държавния департамент, че САЩ водят преговори с България и Северна Македония на двустранна основа за бързо разрешаване на двустранните спорове, тъй като е време Северна Македония и Албания да започнат предприсъединителни преговори с ЕС. Американският държавен секретар Антъни Блинкън и френският външен министър Жан-Ив льо Дриан в телефонен разговор миналата седмица посочиха, че процесът се ускорява, съобщи БТА, позовавайки се на МИА. “В отговор на молба на МИА да се разкрият подробности и срокове в това отношение, говорителят на Държавния департамент на САЩ Нед Прайс каза снощи, че се продължава с насърчаването на България и Северна Македония бързо да разрешат двустранните спорове. Няма обаче да разкривам подробности за тези разговори, каза Прайс. Той посочи, че САЩ отдавна са привърженик на интеграцията на Северна Македония и Албания в ЕС”, се казва още в новината на МИА. Вярваме, че бъдещето на Западните Балкани е в ЕС. Процесът на разширяване насърчава траен мир, стабилност и просперитет в целия регион, каза той.\nСамо преди седмица президентът Румен Радев заяви, че натискът към България за даване на съгласие за започване на преговори на РСМ с ЕС е огромен. Радев направи това изказване по време на национална конференция под негов патронаж “Европейска перспектива за добросъседските отношения между Република България и Република Северна Македония”.\nПроф. Анна Кочева, Институт за български език при БАН: Не бива да се намесват чужди сили в отношенията ни с РСМ\nКлючът се намира повече в Скопие, отколкото в София, защото там има много повече несвършена работа, посочи проф. Анна Кочева - част от инициативата “Национален кръг “За Македония”.\n“Всяка една страна, когато започва преговори, трябва да изпълни определени изисквания, определени условия. Това са просто европейските ценности, които ние прокламираме и което звучи като клише, но всъщност е истина. Това са онези необходими условия, които трябва да гарантират, че става дума за една правова държава, в която се гарантират правата на всички нейни граждани”, посочи проф. Кочева.\n“При уреждането на отношенията между България и Република Северна Македония не трябва да се намесват чужди сили, за да можем да урегулираме нещата по съседски и приятелски”, каза още професорката.\nГеорги Свиленски, шеф на ПГ на БСП: Ако Петков прекрачи червената линия за Македония, той няма да бъде премиер\nВ коалиционното споразумение недвусмислено е посочено какви условия трябва да изпълнят съседите, за да продължи присъединителният процес. Ако Кирил Петков промени позицията си относно ветото върху Скопие, той може вече да не е министър-председател.\nНашата позиция е последователна - Република Северна Македония може да продължи пътя си към Европейския съюз след изпълнението на споразумението и декларацията на 44-то Народно събрание. Тази позиция е част от коалиционното споразумение.\nНие сме се договорили ясно за условията, които Северна Македония трябва да изпълни, за да продължи присъединителния процес.\nКостадин Костадинов, лидер на “Възраждане”: Направи ли Петков сделка - газ срещу отпадане на ветото\nДали посещението на нашия министър-председател в САЩ има друга цел, защото все по-упорито се говори и ще продължава да се говори, че посещението всъщност е не с цел решаване на газовия въпрос, който очевидно няма как да бъде решен с доставки на втечнен газ от Съединените щати, поне не в близко бъдеще, а по-скоро е свързано с инструктаж по отношение на бъдещи политики на българското правителство за Македония.\nАко българското правителство има ясна политика какви политики ще изпълнява, да ги каже ясно, те трябва да бъдат съгласувани с Народното събрание, иначе ще се окаже, че това не е било посещение, а привикване за инструктаж.\nКомпромис заради сигурността\nВ Скопие чакат развръзка на 22 юни\nTрябва да започнат преговори възможно най-скоро\nЗиядин Села каза, че политиката трябва да намери компромис.\nПрезидентът на Алианса за албанците Зиядин Села на пресконференция в парламента призова България да отмени ветото на Македония. Според Села Северна Македония и Албания трябва да започнат преговори възможно най-скоро и да станат членове на ЕС, което ще направи Западните Балкани по-безопасно място за живеене, съобщава македонската “Република”.\n“Политиката трябва да намери компромис”, каза Села.\n“Призовавам и българската страна, предвид ситуацията със сигурността, която се случва в региона, както и риска, който съществува след руската агресия в Украйна, да помисли за сигурността на региона, да премахне ветото, това ще бъде компромис. И ние, като политици, трябва да сме готови за компромис. Албания заедно с Македония трябва да започнат преговори възможно най-скоро и да станат членове на ЕС. Това ще направи Западните Балкани по-безопасно място за живеене”, посочи Села в отговор на журналистически въпроси. Според изданието в Северна Македония се надяват на 22 юни да има някаква развръзка с Република България.\nЗа историческата истина\nВМРО с протести в защита на българския национален интерес\nOсъждат насаждания език на омразата\nМостът на влюбените под НДК беше с транспарант “Не предавай Македония”.\nЧленове и симпатизанти на ВМРО се събраха пред Министерския съвет в защита на позицията, че България не трябва да отстъпва от позицията за прекратяване на езика на омразата и за защита на българите преди Северна Македония да започне преговори за членство в Европейския съюз.\nМитингът-концерт снощи се случи след призива на воеводите “всички достойни и честни българи, които не приемат провокациите от страна на Скопие, осъждат насаждания език на омразата на политиците от другата страна на границата, отстояват историческата истина и категорично не приемат несправедливите гонения на македонските българи, да се присъединят към митинга”.\nНа моста под НДК вчера беше опънат транспарант с надпис “Не предавай Македония”. Това е поредният протест на ВМРО в защита на правата на сънародниците ни в Северна Македония.


"НЕЧЕСТНО Е ДА СРАВНЯВАТ "БЪЛГАРИЯ С ГЪРЦИЯ"\nОстра критика срещнаха поощрителните думи на Жан-Клод Юнкер, че страни като България следва да се приемат в еврозоната колкото се може по-скоро, припомня ФАЦ в началото на публикацията.\nСтори ли това, ЕС ще повтори грешката, направена навремето с Гърция, която и досега не отговаря на изискванията, твърдят едни.\nА други посочват, че ширещата се корупция и слабите институции в България са достатъчно силен аргумент срещу въвеждането на еврото в страната.\nБългарската министърка Лиляна Павлова, отговаряща за европредседателството на страната, отхвърля и двата аргумента, подчертава изданието. "Крайно нечестно е да ни сравняват с Гърция, ние изпълняваме икономическите и финансовите условия за приемане в еврозоната", казва Павлова в интервю за ФАЦ.\nТя признава, че корупцията в България е сериозно предизвикателство, но добавя, че "във всяка страна има проблеми с корупцията".\nНяма причина приемът в еврозоната да бъде отлаган, твърди Павлова и посочва пред ФАЦ конкретни данни за положителния икономически растеж, ниския ръст на задлъжняването и намаляването на безработицата в България.\nПо-нататък в текста министър Павлова е цитирана с довода, че за приемането на България в еврозоната са се застъпили както председателят на ЕК Жан-Клод Юнкер - при откриването на българското европредседателство в началото на януари, така и германската канцлерка Ангела Меркел.\nСъщото се отнася и до Шенгенското пространство, според Павлова, цитирана от ФАЦ с думите: "Ние контролираме външните граници много добре".\n"Очакваме да ни оценяват според постиженията ни, а не според емоции и субективни впечатления", цитирана е да казва министър Павлова малко по-нататък в публикацията.\nТова се отнасяло и до борбата срещу корупцията.\nС етикета "корумпирана страна" политически заинтересовани кръгове искали да очернят България, смята Павлова.\nПред ФАЦ обаче тя не посочва никакви имена, подчертава изданието.\nПрез последните години, според министърката, страната е отбелязала голям напредък в борбата срещу корупцията, а наскоро е приела и антикорупционен закон.\nВ тази връзка ФАЦ посочва, че в последното издание на индекса на "Трансперънси интернешънъл" за борбата срещу корупцията България е на 75 място - до Турция и след Румъния, Италия и Гърция.\nА според изследване, поръчано от германската Зелена партия по повод началото на българското европредседателство на Съвета на ЕС, в България - както и преди - не е налице достатъчен ангажимент за борба срещу корупцията.\nВ него се казва, че антикорупционните закони не отговарят на международните стандарти.\nЗа разлика от Румъния, в България корупцията почти не се преследва, се сочи в изследването, цитирано от ФАЦ.\nАвтор:германският вестник ФАЦ