Zimní přechod Chlumu /03. 12. 2005/ aneb NA HONU NA DIVOČÁKY\nZa posledním puchýřem /19. 11. 2005/ aneb NERAD SE POUŠTÍM DO NĚČEHO NEZNÁMÉHO\nPodzimní přírodou /12. 11. 2005/ aneb MARNÉ NADMOŘSKÝCH VÝŠEK HLEDÁNÍ\nPo stopách K. V. Raise na Zvičinu + Plnění OTO Královédvorsko /28. 10. 2005/ aneb OD KARLA KE KAROLINĚ\nPodorlický šmajd /15. 10. 2005/ aneb POKLUSEM ZA SLASTMI PĚŠÍ TURISTIKY\n…. a nádavkem nejméně jedna od některého z mých přátel\nPojďte s námi /22. 10. 2005/ aneb HURÁ Z BOHUSLAVIC DO OKOLÍ TRUTNOVA /napsala Maruška Beruška z Trutnova/\nPoslední pochod roku /05. 11. 2005/ aneb POCHOD VE VZPOMÍNKÁCH NA KARLA /napsala Máša z Vrchoviny/\nNa Zimním přechodu Chlumu jsem nebyl již pět let ani ne tak proto, že trasa pochodu vedla stále po standardní trase z Libošovic přes Dolní Bousov, Křižánky, Domousnici, Křemenici, Novou Telib a Holé Vrchy, ale proto že jsem si v prvním prosincovém termínu oblíbil především jiný pochod - Skobácké putování. Tuto sobotu se však okolo Ústí nad Orlicí šlo po trase, jíž jsem již absolvoval, a naopak pořadatelé z KČT Mladé Boleslav letos slibovali účastníkům Zimního přechodu Chlumu trasu z velké části obměněnou.\nAbych dojel do Libošovic po sedmé hodině, musel jsem si po letech přivstat a z Trutnova odjet vlakem ve 04,17 hod., protože odpadla varianta posledních let jet pozdějším autobusem do Sobotky a odtud do Libošovic dojít pěšky, zmíněný sympatický spoj patří již minulosti. Nicméně návštěva rodiště Fráni Šrámka mi přece neunikla. Itinerář nám - jako před lety - předepisoval v úvodu projít Vesec a údolí Plakánku, Vláďa z Jilemnice, Maruška a já jsme se rozhodli, že si to namíříme přes Sobotku proto, že jsme na hřbitově chtěli navštívit pomníky z prusko-rakouské války z roku 1866.\nNáš záměr nedošel však zdárného konce, protože jsme došli ke hřbitovu čtvrthodinu před otevírací dobou, a my jsme v přece jen chladném počasí neměli důvěru, že doba otevření hřbitova v osm hodin bude dodržena. Já jsem si alespoň vyfotografoval kapličku u hřbitova a posléze jsme všichni tři vystoupali k zámku Humprecht, jehož kruhová věž vévodí městečku ze všech stran. Konečně jsme pak zastavili u malé samoobsluhy, kde jsme nakoupili něco potravin a valnou část jich zhltli, já jsem k tradiční dřívější ranní mléčné rýži přidružil chutnou housku a čokoládové kaštany.\nNato pokračovali jsme po silnici do Dolního Bousova, seznavše předtím, že firma Nova ještě na kraji městečka není filiálka známé televize, nýbrž výrobna ovocných a zeleninových produktů, a prohlížejíce si posléze podivně pokroucené staré jabloně při silnici. Dík extempore v Sobotce odpadla tradiční zastávka v Dolním Bousově, kde na náměstí chystaly se mikulášské oslavy a kde jsme si pouze pro příští věky do naších pamětí vryli novou - zřejmě nyní po deváté hodině již otevřenou cukrárnu.\nSobotka po rozednění od ještě zavřeného hřbitova. Foto: L. Šlosar\nna kraji Sobotky šli jsme též kol sídla nějakého uměnímilovného místního občana. Foto: L. Šlosar\nZ Dolního Bousova nevedla proti předchozím létům trasa na Vlčí Pole, ale velmi podrobné vlastní značení nás po silnici nasměrovalo na kraj Rohatska a podél železničních kolejí osadou Svobodín až k železniční zastávce Bechov. Zde započali jsme krátkým stoupáním dlouhý lesní úsek, na jehož začátku v červeném orámování skvěl se červený nápis, jímž pořadatelé nás upozorňovali, že v následující lokalitě probíhá hon na divočáky, pročež nám bylo v zájmu naší bezpečnosti zapovídali zkracovat sobě cestu a vycházet mimo zelené turistické značení. V dalším průběhu této části trasy vyskytovala se podobná varování od myslivců. Toto zpestření pochodu bylo nyní předmětem všelijakých našich představ - od představy Orwellova Velkého bratra, sledujícího prostřednictvím mužů ukrytých kol nás kdes v křovinách v dalekohledech upoutaných na zbraních na mušce naše pohybující se hlavy s křížkem znamenajícím cíl, až po živou představu jiného upoutávače myslivců kdesi stranou mimo cestu tohoto znění: "Vole! Tím, že čteš toto upozornění, porušil jsi zákaz odchýlení se od značené cesty, a proto si přičti v dalších vteřinách následky tohoto excesu na svůj vrub!" Když jsem v jeden okamžik ukročil dva metry od cesty doleva, abych vyfotografoval svatý obrázek na stromě, bezmála jsem se přitom plazil, marně očekávaje, že blesk fotoaparátu vyvolá palbu z křovin.\nvarování pořadatelů v lese nad železniční stanicí Bechov všem, kteří by sešli z cesty a vystavili se tak v šanc zbraním myslivců, bylo výmluvné. Foto: L. Šlosar\nPosléze smích náš umlkl, neb se skutečně na daleký dohled široké rovné cesty před námi objevovali ve stále těsnějším sledu myslivci, s nimiž jsme se korektně zdravili a kteří se zbraněmi stáli jednotně natočeni doleva zády k cestě a tím i k části lesa po její druhé straně, kde se snad nebohé oběti jejich snažení mohly nepostřehnuty formovat, chrochtat a špitat. Připomenuli nám tak pořádkové síly na fotbalových stadionech, natočené čelem k divákům a zády k dění na trávníku bez ohledu na zajímavost průběhu utkání.\nNezraněni prošli jsme oblastí ohrožení, což jsme v následujícím lesním úseku zapili Vláďovým rumem, až dospěli jsme do otevřeného prostoru, v jehož pozadí - obklopena temným stromovím - upoutala nás bělobou sněhu zvýrazněná silueta domousnického zámku. Protože Ema Destinnová a Enrico Caruso, kteří na zámku na začátku 20. století pobývali, zpívají již v nebi cherubům a serafům, velebné ticho v oněch okamžicích porušila pouze krátká dávka osmi výstřelů v místech, kde jsme se předtím byli pohybovali. Proti letům minulým připadla nám - dík menšímu počtu účastníků pochodu - tišší i hospoda U Faltů, za to jsme se zde se slzami v oku shledali s Radkem z Bělé pod Bezdězem, Lubošem z Petkov a hlavně s Mášou z Vrchoviny, do jejichž souvislosti jsme si předtím mylně dali zaslechnuté výstřely.\nsnímek pořízený za pásmem ohrožení před Domousnicí neskrývá, že se na pochodech občas pije, dokonce i rum!! /původce necháváme hledat prostřednictvím FKÚ a dodatečně ho odevzdáme úřadům/. Foto: neznámý kolemjdoucí\npohled na Domousnici se zámkem nesl se ve velebném tichu, protože jeho druhdy návštěvníci - operní zpěváci Destinnová a Caruso již zemřeli. Foto: L. Šlosar\npřítomnost zleva Luboše z Petkov, Vládi z Jilemnice, Máši z Vrchoviny a Radka z Bělé p. B. v restauraci U Faltů v Domousnici dokládá, že předešlé výstřely z míst honu patřily jiným živým tvorům. Foto: L. Šlosar\nDalší část trasy nevedla na Křemenici a dál na Novou Telib, nýbrž po silnici na Rabakov, kde jsme pár desítek metrů za kapličkou zabočili do lesa a zanedlouho sledovali po levici Ujkovice, do nichž jsme však nedošli, neb dík Vláďovu šestému smyslu propletli jsme se kol jakési obrovské budovy, připomínající vojenský objekt pozdního komunismu, a chatek na širokou cestu, po které jsme opět dle itineráře pokročili do vsi Kobylnice, poznamenané čilým stavebním ruchem, za níž pod námi mírně vlevo shledali jsme k naší radosti nyní po jedné odpolední kupolovitou věž žerčického kostela.\nVes Žerčice - přesněji řečeno její hostinec U Petrů - plnila totiž na renovované trase roli kdysi Holých Vrchů a později Nové Telibi, neb zde byla jediná kontrola, na které účastník obdržel diplom. Pro nás, kteří jsme na místo startů, kam tentokráte pro tento případ umístili pořadatelé vstřícně a prozíravě itineráře pochodu, přijeli dříve, pak byla navíc místem zaprezentýrování a úhrady skromného účastnického obolu ve výši 10 Kč. Agilní paní Hana v černé buřince z řad pořadatelů starala se o duchovní pohodlí pořadatelů, do rozpaků mě přivedla paní hostinská, u níž jsem si objednal dva velké fernety a obdržel jsem místo toho tři malé!! Příjemnou delší přestávku pak vyplnili jsme chutným pivem i teplou sekanou, při odchodu ji ještě vylepšilo zjištění z probíhajícího televizního zápasu, že Slavia vede v Ostravě 0 - 1.\nKol půl třetí vykročila pak krokem ráznějším naše trojice posílená o Mášu pozvolným stoupáním skrze pole, v jednom místě v malém sedýlku spatřivše naposledy ještě kupoli žerčického kostela, doputovala nato do Nové Telibi a z ní po silnici, po níž při nevím kterém blahořečení toho dne, že se nenaplnily předpovědi o mrholení a zledovatělých vozovkách, sešli jsme pak do Března. Tady proti kostelu vzdor otevírací době tvářila se hospoda co zavřená, připravovali se tu na oslavu v uzavřené společnosti, paní hostinská však ukolébána naším slibem, že o čtvrté odejdeme, přijala nás vlídně a počastovala nás pivem. Méně příjemný pohled naskytl se na televizi, v Ostravě bylo vyrovnáno na 1-1, ale i ten v průběhu posledního pivapití toho dne nabýval opět příznivé podoby, při další kontrole televizoru to bylo zase 1 - 2 pro Slavii a poslední gól Lukáše Jarolíma jsem dokonce uviděl in natura v opakovačce.\nŽerčice se zimně ladovským motivem kostela se přiblížila a s ní i jediná kontrola na trase. Foto: L. Šlosar\nAdieu, pohostinné Žerčice!! - poslední ohlédnutí na věž tamního v mezeře mezi zalesněnými svahy. Foto: L. Šlosar\nKdyž jsme v Březně zakrátko nastoupili do vlaku, v tu dobu v Petkovech či Domousnici dozajista myslivci v družném pospolu popíjejíce bilancovali svůj dnešní hon. Při pohledu na spokojený lomnický živel, jenž rovněž cestoval z pochodu, i na další jeho účastníky, byli jsme i my spokojení se svým úlovkem - skolenými divočáky byly nám popsané zážitky z putování s dobrými přáteli po méně známých lokalitách rozhraní Královéhradeckého a Středočeského kraje vprostřed zasněné předvánoční přírody uléhající ku spánku, zvýrazněné pravou atmosférou pochodu na kontrole v Žerčicích a vlastně i vlastními prožitky z honu na divočáky.\nNa start 34. ročníku Za posledním puchýřem do informačního střediska v budově SOŠ a SOU a učiliště v sídlišti Špičák v České Lípě dostala se výprava ve složení Máša z Vrchoviny, Milan z Lomnice nad Popelkou, Vláďa dříve z Kruhu nyní z Jilemnice a já až po sedmé hodině. Na trasu jsme vyšli z časových důvodů raději už po půl osmé, já ovšem s krvácejícím srdcem, neb právě měla dojít na start od nádraží Jana z Buků, která sem přijela z Děčína, kde prodlévala u své maminky.\nZa zasněného počasí, pod zachmuřenou oblohou, za teploty kol 0 st. C, v terénu drobně pokrytém sněhu, jen mírně zvlněném došli jsme zanedlouho do Písečné, kde při odbočce doleva číhal na účastníky autobus CK Hoška Tour, u něhož Mirek z Rokytnice nad Jizerou rozdával účastníkům plán akcí CK na rok 2006 a sám velký šéf Luboš z Lázní Bělohrad potřásl nám rukama. Poté jsme se mírným stoupáním dostali do Svojkova krčícího se pod mohutným hřbetem, na jehož úbočí mezi stromy skrývala se přečetná skaliska nezadající si svou impozantností s Českým rájem. Ve Svojkově u penzionu Zámeček, jenž však byl nyní kol třičtvrtě na devět pro účastníky uzavřen, byla první ze šesti kontrol na naší trase.\nNějak mě nebralo, že první hospoda na trase je zavřena, neb jsem byl Kosmickému Univerzu vděčen za to, že jsem se tohoto pochodu mohl vůbec zúčastnit. Ve čtvrtek před polednem musel Vašek ze Žacléře, jehož autem jsme měli do České Lípy jet, z vážných zdravotních důvodů odřeknout. Naštěstí z Lomnice nad Popelkou jel svým autem Milan z Lomnice, měl se stavovat u Máši z Vrchoviny po páté hodině a byl ochoten počkat ve Staré Pace na příjezd prvního vlaku z Trutnova v 05,24 hod. Naše mise tak byla zachráněna!!\nNato začali jsme šplhat od pramene Strážce soutěskou mezi vrchy Tisovým a Slavíček zvanou Modlivý důl. Na otočce doleva postáli jsme chvíli u nádherné kaple vytesané do pískovce s překrásným novogotickým portálem a oltářem se soškou Panny Marie. V dalším úseku jsme se drápali obtížným terénem na rozcestí, z něhož jsme se dostali k růžovobílé Záhořínské kapli sv. Františka z Assisi, načež jsme definitivně začali klesat z výšky kol 500 metrů n. m. níže do Sloupu v nadmořské výšce pod 300 m n. m. V nekonečně dlouhé obci jsme museli obejít most, který byl v rekonstrukci, a došli jsme kol třičtvrtě na deset na další kontrolu v penzionu U Studničků, kde jsme hodnou chvíli pobyli při dvou lahvových pivech zn. Gambrinus. U kontroly jsme dostali plánek obce se základními informacemi. Nato nelenovali jsme s Vláďou vylézt na vyhlídku u pokladny na hradu Sloup, jíž okupovala výprava turistů KČT Rokytnice nad Jizerou načele s Petrem od tamtéž. Velice nás potěšilo setkání, byť letmé, s Janou z Buků zápolící statečně v osamění s trasou 32 km.\nlezeme Modlivým dolem směrem ke kapli. Foto: L. Šlosar\npřenádherná kaple s novogotickým portálem v Modlivém dole. Foto: L. Šlosar\nhrad Sloup se na skále pyšně vypíná i v chumelenici, takže turisté jsou pod ním tááákhle malí. Foto: L. Šlosar\nDalší kontrola byla již hnedle po 4 km v Nového Boru v budově Městského úřadu na náměstí Míru, jež mě zaujalo výstavními domy, mezi nimiž mě zaujala pošta. Tady jsme pro změnu obdrželi leporelo s informacemi o Novém Boru. Následoval pak desetikilometrový úsek do Cvikova s počátečními výhledy na hrozivě se vypínající vrchol Klíče, kdy jsme předhonili svižným tempem spousty lidí a jenž byl rozdělen téměř napůl rozcestím u Panenské skály, dvojice to pískovcových skal, pojmenované dle pověsti o dívce pronásledované rytířem.\nTěsně před skalou bylo nám možno odbočit, jít pouze trasu 40 km, ubrat od rychlého tempa a mít i tak dost času. Na nejdelší trasu 50 km jsme se však přihlásili spontánně. U mě to souvisí s psychickými problémy. Byl jsem sice teprve na svém desátém "Puchýři", ale dosud jsem na nich šel vždy "padesátku", a já se ke stáru tak nerad pouštím do nových, dosud neprozkoumaných věcí. Protože s krátkými trasami na "Puchýři" nemám žádné zkušenosti, ani zde jsem žádnou nevolil, neb - zcela na ně nezvyklý - nevěděl bych si na nich třeba rady…\nProšli jsme zalesněným Údolím samoty, vpravo lemovaným pískovcovými skalami, vlevo pak se svažujícím do mělkého údolí Dobranovského potoka, a posléze došli jsme před třičtvrtě na dvě do Cvikova, odkud nám - Milanovi, Vláďovi a mě - signalizovala SMS od našeho předvoje ve složení Máša a Radek z Bělé pod Bezdězem, že sedí v restaurace vtipně nazvané dle českého přepisu jména majitele U Frajera. Pobyli jsme zde asi třičtvrtěhodinu, já jsem si dal hovězí vývar s rýží a první dnes točené pivo. Posléze jsme nalezli třetí - zimou se choulící kontrolu - před DDM Cvikováček a obrátili jsme své kroky zpět k Panenské skále, tentokráte po úpatí Chudého vrchu a posléze neuvěřitelně prudkým klesáním po kluzkém terénu, na němž jsme raději volili po straně méně prošlapaný povrch pokrytý mokrým sněhem.\nPanenská skála pojmenované podle bohudík s neúspěchem pronásledované dívky. Foto: L. Šlosar\nutěšené náměstíčko s kostelem v Cvikově. Foto: L. Šlosar\nImprovizace s dopravou nebyla jediná onoho dne. V pátek mě v Trutnově zaskočily sněhové přeháňky, po nich jsem si ověřil, že v botaskách by mi to klouzalo a že mé zimní boty, jež jsem měl na noze poprvé od března, jsou snad k chůzi způsobilé. Přestože jsem si botasky rovněž přibalil, přestože ranní teploty v sobotu nepředpokládaly zmrzlý terén a velkou další nadílku sněhu, přestože jsem v zimních botách nikdy nešel "padesátku", přestože zimní boty jsou o poznání těžší než botasky a konečně přestože jsem nevěděl, jak přes léto boty "pracovaly", přesto vše jsem zariskoval a zvolil jsem na nejdelší trasu zimní boty a nelitoval jsem, dokonce jsem se v nich zpronevěřil názvu pochodu, neměl jsem po pochodu jediný puchýř či otlak.\nV půl třetí jsme doputovali do Radvance kol figurky Dědy Mráze lezoucího po žebříku na strom, odkud z hospody Máša avizovala vepřové hody, my sami jsme si zde na páté kontrole dali toliko pivo a na pultu ocenili grafická razítka dotyčné hospody U mlejna, ideální to řešení pro neodbytné zájemce a zároveň pro hostinské obávající se zneužití. Posléze jsme vykročili přes Maxov a kol Radvaneckého rybníka, když ozvala se mobilem Jana z Buků, s níž udržovali jsme čilé spojení mobilem, jíž jsme drželi palce na osamělé trase 32 km a jež nám právě zvěstovala, že trasu úspěšně zdolala. Protože jsme už dlouho nebyli ve Sloupu, prošli jsme jej znovu, a pokračovali bahnitým Cikánským údolím až do hospody U 7 trpaslíků, kde jsme kol čtvrté hodiny odpolední pobyli rovněž. Nato jsme pokračovali po silnici na poslední kontrolu v Pihli, když jsme se byli předtím dozvěděli z mobilu, že Slavia v zápase 1. ligy fotbalové v Liberci srovnala dvoubrankový náskok domácích na 3 - 3, a naše dobrá nálada se zlepšila ještě více.\nV Pihli v půl páté pod výklenkem tísnila se poslední kontrola načele s naším známým především z pochodu Zimním Polabí Tondou z České Lípy, jenž si stěžoval na provozovatele penzionu Zámeček ve Svojkově, že odmítl otevřít dříve. Nato jsme pokračovali kol penzionu U zlatého buřta a již za tmy bahnitými stezkami po loukách na úbočí Špičáku, poté sešli jsme již po pevných cestách do sídliště stejného jména a posléze spokojeni dospěli po půl šesté do cíle.\ndědu Mráze lezoucího po žebříčku na strom můžete snad nalézti toliko v Radvanci. Foto: L: Šlosar\njedna z jeskyň v Cikanském dole. Foto: L. Šlosar\nklidný postoj Milana vpravo blíže je dokladem toho, že Tonda vpravo se nesnaží exkomunikovat z kontroly v Pihli Vláďu vzadu dále, nýbrž že se stále zlobí na provozovatele penzionu ve Svojkově, že neotevřel dříve. Foto: L. Šlosar\nTady jsem obdrželi diplom, pohlednici s obrázky České Lípy zhotovenou speciálně k pochodu, a medaili ze skla s vyobrazením českolipského náměstí. Milé bylo, že i při účasti asi 1.600 lidí nám jednotlivým účastníkům podala paní v cíli ruku a poblahopřála ke zdolání trasy, načež jsem jí trasu pochválil. Nebyl to laciný kompliment, organizace pochodu byla bezchybná, péče o účastníky vzorná, třeba tím, že na trasu jsme obdrželi i letáček s přehledem občerstvení na trase, a také vkusně graficky řešenými razítky na kontrolách se vtipnými popisky, např. ve Sloupu s veršováním "Kdo turistům věnuje svou přízeň, pozná často, co je žízeň". Já jsem splnil podmínky odznaku Za posledním puchýřem účastí na třetí této akci od zakoupení záznamníku a dostal odznak. S Jirkou z Poličky jsem navázal kontakt stran našeho výletu do Žďářských vrchů plánovaného na konec června příštího roku.\núčastníci obdrželi překrásnou skleněnou se zobrazením náměstí v České Lípě\nOdjeli jsme po šesté hodině, neplánovanou přestávku na zpáteční cestě jsem způsobil tím, že jsem musel ulevit pálení žáhy. Do Staré Paky jsme přesto dojeli na vteřinu přesně na vlak v 19,49 hodin, takže po přestupu na MHD jsem byl doma již po čtvrt na deset. Doma jsem si vzal sodu a desetihodinovým spánkem nechal odpočinout břišním svalům, takže na druhý den jsem již jedl bez omezení a pociťoval toliko příjemnou únavu a vzpomínky na pěkný pochod.\nV pátek jsem odjel v 15,45 hod. kombinovanou autobusovou dopravou do Hradce Králové a železniční do svých druhdy domovských Hořovic ze tří navzájem se prolínajících se důvodů: chtěl jsem se 1/ vidět se svým 81-letým tátou a jeho manželkou Maruš, 2/ projít se po svém takměř rodném kraji a konečně 3/ neubrat mezi pochodem v Nové Pace z minulého týdne a náročným "Posledním puchýřem" příštího týdne z dálkoplazeckého tempa.\nStart turistického Pochodu přírodou byl na vlakovém nádraží v Hořovicích. Přibyl jsem sem po nezvykle sytém osmi a půlhodinovém spánku ze západní části města z blízkosti autobusového nádraží po více než kilometru cesty. Pořadatelem pochodu byl KČT Baník Líně, jenž sídlí v místě vzdáleném od Hořovic skoro 60 km směrem jihozápadozápadním /v Hořovicích odbor KČT není/. Na startu v hale nádraží jsem jako člen KČT za pouhých 5 Kč /průkaz, jenž jsem měl připraven, mi nikdo nekontroloval/ obdržel velmi přehledný plánek s vyznačenými trasami a strohý ale srozumitelný popis trasy s kilometráží, který byl doplněn odjezdy vlaků. Nejdelší trasa 34 km vedla z Hořovic směrem východním, posléze pokračovala jižně od města a vracela se sem od západu. Cíl byl v restauraci Společenský dům při Červeném potoku vzdálený necelý půl kilometr od vlakového nádraží.\nNa začátku trasy po osmé hodině jsem zvolnil v Pražské ulici a v duchu si se střídavými úspěchy vybavoval všechny změny, které tu nastaly za posledních 25 let o doby, kdy se ulice jmenovala ul. Čsl. tankistů a kdy jsem se z města odstěhoval a město se tak mohlo nadechnout k příznivějšímu vývoji. Posléze jsem si to metelil do Rpet /jimž tu nikdo nikdy neřekne jinak než Verpety/, nad nimiž se tyčila protáhlá silueta Ostrého s nepatrnou špičkou uprostřed. Za Rpety mě dohonila pětice turistů, jež předtím přijela od Plzně a v níž byl nejnápadnější muž s kloboukem, s krátkými kalhotami /což by tak nevadilo/, ale dokonce i bez ponožek. Pořadatelé pro naši trasu určili tři samokontroly, v jejichž rámci jsme měli opsat z rozcestníků nadmořskou výšku. Podivné bylo, že rozcestník žluté a červené značky, zkrácený a zborcený na zemi, neoznačoval avizované rozcestí Lopatárna, nýbrž U lochovické papírny, a nadmořskou výšku neobsahoval!\nUdělali jsme jiný opis a vybrali se do prudšího stoupání na Ostrý po hřebínku, který protnulo skalisko s tábořištěm, kde ležely sice úhledně srovnané, ale sem nenáležející plastové lahve. Probůh, co máte společné s trampy vy, pouhé jejich atrapy počátku 21. století? V nejvyšší části Ostrého cesta vedla kol hradiště neznámého původu, po němž zbyly v terénu pouze nenápadné kráterky zhusta pokryté listím. Sestoupali jsme na kraj Felbabky, kde jsme opatrně přecházeli frekventovanou silnici z Hořovic směrem na Příbram, kterou jsme později sledovali pár set metrů v protisměru na Hořovice, bylo zrovna před desátou. Tady se odehrála jedna z mnoha náhod, jež tak pestře lemují nás život. Ještě na silnici zazněl mobil a ozvala se má sestřenice Jitka sezením v Žebráku, zda jsem to prý já, projížděla předtím okolo, když jsem přecházel silnici, a poznala mě, byť zahaleného do modré bundy s hluboce do čela zabořenou černou kšiltovkou.\npřede mnou jsou Rpety a nad nimi protáhlý hřbet Ostrého s nepatrnou špičkou zčásti již skrývající Plešivec. Foto: L. Šlosar\nplošina pod skaliskem na úbočí Ostrého je zřejmě vítaným místem pro táboření. Foto: L. Šlosar\nProtože dle očekávání byla v Podluhách hospoda zavřená, pokračovali jsme nepatrným stoupáním na Hvozdec /kteréžto obci jsme pro změnu neřekli dříve jinak než Hvozdce/, to už jsem se octl v čele celého pole účastníků, kteří vyrazili v přibližně stejnou dobu jako já. Obloha byla zahalená mraky, foukal větřík, do mlžného oparu se halily i okolní kopce. Někoho takovéto počasí snad deprimuje, já i tento způsob podzimu, jen když je suchý, mám rád, neb mě vábí k četným meditacím. Na blízké samokontrole č. 2 jsem opět nenalezl údaj o nadmořské výšce.\nVe Hvozdci či Hvozdcích zašel jsem si pár metrů ke kapličce, posléze jsem sestoupal do Komárova, kde jsem si odskočil z modře značené trasy pár metrů ke zlatavé soše ženy nešťastně poposedávající blízko školy, ke kapličce a především na zajímavě řešené náměstíčko - jakousi kombinaci parčíku a pietního místa. Na jednom z jeho krajů nacházela se radnice a vedle ní hotel Krumhanzl - spojení pivnice se skutečně hotelovým prostředím, kde jsem nalezl některé jiné účastníky pochodu a kde se mě ochotně ujala starší paní, jež mi k mé spokojenosti přinesla pivo a matjesy.\nSpokojen opustil jsem hotel těsně po polednách, seznav navíc, že obloha mezitím zcela zmodrala a vysvitlo sluníčko, jež mě pak doprovázelo téměř po celý pochod. Dle itineráře jsem se motal v téměř rovném, později i lesnatém terénu skrze rozcestí Dlouhá leč a východní Kařízky, až jsem dospěl k otvoru do nízkého svahu zahrazenému úzkými dveřmi ze zelených železných tyčí. Byl jsem u ústí partyzánského bunkru, jenž tu byl vybudován několika statečnými lidmi z blízkého Oseka v roce 1943 a v němž v posledku sídlilo 9 partyzánů. Fašouni se bunkru dopátrali a 11. ledna 1944 přiměli partyzány vzdát se pod hrozbou, že jinak nedaleký Újezd stihne osud Lidic. Jeden z partyzánů spáchal sebevraždu, z dalších osmi odsouzených na smrt, nestačili popravit dva, celkem bylo zatčeno 48 lidí a z nich dalších devět rovněž popraveno. Člověk znalý těchto a dalších příběhů se musí podivovat, že jsou ještě dnes lidé, kteří sympatizují s fašismem - evidentně osoby hloupé, nedomýšlející či zlé.\nzdaližpak by David Vávra nazval utěšené náměstí v Komárově šumným? Dle mého mínění by si tak zasloužilo. Foto: L. Šlosar\npolitická objednávka partyzánského bunkru blíže Újezda již pominula, přece je, byť nenápadněji, svědectvím dávného příběhu statečnosti a mnoha lidských tragédií. Foto: L. Šlosar\nPár desítek metrů za bunkrem jsem na rozcestí nejprve zamířil doprava, neb mě zmátly stromy označené lesáky. Nato jsem zjistil, že trasa pokračovala rovně a na ní jsem dovedl i turistu, jenž mě mezitím došel. Po několika metrech jsme mým přičiněním přehlédli nějaké odbočení doleva, pokud tu nějaké bylo, a další improvizací, když se v průseku v dáli objevil na svahu zbirožský zámek, jsme pochybení napravili, dočkavše se modrých značek zleva, a dospěli jsem společně k rozcestí Tři sudy blízko bývalé státní silnice, jejíž funkci převzala dokonaleji blízká dálnice. Ani tady jsme při opisu třetí samokontroly neshledali nadmořskou výšku.\nPoté jsme se po dalším malém nezaviněném "kufru" prodírali souběžně se silnicí a po odbočení zeleně značené cesty doprava do stoupání v lese se nám už nechtělo vracet k vyhlášenému motorestu Bouchalka. Minuli jsme hájenku Doubravka, vyšli po chvíli z lesa, a po našich levicích se rozprostřely daleké výhledy umožňující sledovat auta plynoucí po dálnici a pod zvlněným hřbetem Opyše blízké Cerhovice s výrazným dožluta zářícím kostelem. V Újezdu shledali jsme hospodu zavřenou, a než doznělo zklamání, spatřil jsem vlevo hřiště, kde se hrál fotbal, prohlásiv: "Kde se hraje fotbal, musí se čepovat pivo". I když řídký počet diváků naděje nevzbuzoval, nalezli jsme tu v půl třetí nad schůdky malou hospůdku. Tady jsem poseděl se svým společníkem Jirkou ze Střížkova hodinu v bohatém rozhovoru, neb jsem zjistili, že máme dosti známých z pochodů, především již nebohého Jardu z Trutnova, jenž dobrovolně odešel z tohoto světa v červnu 1998. Při té příležitosti skládali jsme hold vysokému holohlavému hospodskému - vzhledem napůl Yul Brynner a napůl Vláďa z Lázních Bělohrad, který pohotově čepoval a obsluhoval i v době, kdy se dostavili hráči místního S. K. Doubravanu spokojení s výhrou 4 - 3. I přičiněním jeho kvalitní činnosti vyprázdnili jsme své půllitry piva třikráte.\nna rozcestí za bunkrem byly sluneční paprsky natolik stromovím zformovány v přímé střely tak, že zrak můj jimi zasahovaný nemohl dlouho najíti modré značky. Foto: L. Šlosar\npřed Újezdem ukázaly se poslední jásavé podzimní výhledy na Cerhovice pod částí zvlněného hřbetu Opyše. Foto: L. Šlosar\nVelmi světu příznivě nakloněni jsme pak ve velice svižném tempu pokračovali již smrákající se krajinou, poroučející se opět do mlžného oparu, až jsem svého souputníka dovedl již v Hořovicích nejkratší cestou po levé straně Červeného potoka do cíle v řečeném již Společenském domě. Zde prodloužili jsme naši debatu do doby, než před půl šestou Jirka odešel na vlak. Já po dvou kávách a jednom pivu zvedl jsem se nedlouho po něm a posléze celý bohulibě prožitý den v nádherné končící středočeské a začínající západočeské zvlněné krajině, jíž jsem za svého života zde tolik opomíjel, završil jsem se svými oběma blízkými ku své spokojenosti sledováním barážového fotbalového vítězného zápasu v Norsku /1 - 0/.\nkol čtvrté odpolední počaly se i nedaleké krajiny znovu halit do mlžného oparu, z něhož krom jiného i detaily domovských mých Hořovic byly patrny jen nezřetelně. Foto: L. Šlosar\nPrávě v těchto dnech mé turistické přátele a mě samotného obestřely temné mraky, jež již před dobou delší jednoho roku počaly se objevovat na straně půlnoční našeho životního obzoru, jež se pomalu, ale s neúprosnou pravidelností počaly k nám přibližovat a jejichž očekávané ničivé následky jsem do posledních chvil s prostoduchostí batolete schopného hladit i divokého býka odmítal brát na vědomí. Nyní jsem čelil námraze všudypřítomného smutku z pod chmurných mračen vzešlé a byl smýkán větnými poryvy návalů neovladatelné lítosti, jež jejich příchod doprovodily. Bylo mi potřeba uprchnout někam, kde bych uspořádal vzniklé své dojmy, kde bych se opět oděl do šatu nezúčastněného, trochu cynického pozorovatele, přecházejícího až v křiklavý háv sršatého ironika - s vědomím, že neodcestuji-li na Borneo, setkám se s mnoha i drobnými podněty, schopnými vyvolat okamžitou recidivu.\nNa start pochodu Po stopách K. V. Raise na Zvičinu přijeli jsme do Lázní Bělohrad před devátou dopolední nezávisle na sobě Standa z Bohuslavic a já. Ještěže jsme si to z nádraží namířili rovnou na náměstí, protože sem z parku vyšla roztroušená již početná skupina bystře kráčejících lidí, na jejímž konci nám Sváťa z Trutnova, spíše již z Rabakova, zvěstoval, že na startu u Památníku K. V. Raise již nikdo není a skutečně dva úplně poslední pořadatelé nás obdařili mě již známým plánkem naučné stezky K. V. Raise, jíž jsme měli na Zvičinu sledovat.\nPrvní zastávka nastala hnedle u rybníka Pardoubku na kraji města, kde konalo se slavnostní odhalení 120 cm vysoké sochy tamního vodníka Vodomila Pardoubského ze řezbářské dílny pana Jaroslava Suchardy vzniklé na základě příběhu, jehož duchovním otcem byl pan učitel František Koubek, jenž v tmavém svrchníku a černé rádiovce slavnostní úkon odhalení provedl. Tajemné roucho vodnického pozadí plastiky odkrývají pak dva příběhy na informační tabuli, jež se sluší na tomto místě vylíčit. Jelikož v posledních obdobích sílí proti mým příliš košatým a tudíž nesrozumitelným prý větným spojení v mých výtvorech četné protesty /ostatně sám jsem jejich iniciátorem/, vylíčím oba příběhy slovem prostým až současným:\nPříběh prvý: Nejmladší syn měl nejnižší IQ z početné rodiny z Vřesníku. Vydal se do světa na praxi. Dorazil k Pardoubku u L. B. Místní starší občan - zřejmě zaměstnanec Úřadu práce - mu doporučil vhodné zaměstnání u vodníka. Honza s ním uzavřel pracovní poměr s pracovním zařazením hlídač dušiček. Se svým zaměstnavatelem se nepohodl a hrozila mu výpověď dle § 46 ZP. Honza raději rozvázal s vodníkem pracovní poměr dohodou. Honza se vrátil domů a vykonával lékařské povolání /Co na to lékařská komora? Co na to David Rath?/. Po jedné z tanečních zábav skočil Honzův kamarád do Pardoubku za dcerami vodníka. Honza kamaráda vytáhl a obnovil všechny jeho životní funkce. Kamarádova maminka místo vděku dala Honzovi svou dceru, kamarádovu sestru, za ženu. Honza se octl pod pantoflem. Příběh druhý: Mladý vodník z jižních Čech nemohl zde nalézt z kapacitních důvodů působiště. Obrátil se v této věci na šéfa vodnické odborové komory sídlící pod Vyšehradskou skálou. Ten mu poradil východní Čechy. V následujícím výběrovém řízení zvítězil rybník Pardoubek především pro svou polohu. Vodník přijal jméno Vodomil Pardoubský. Jeho plastika byla odhalena právě dnes.\npan učitel František Koubek při slavnostním aktu odhalení dřevěné plastiky Vodomila Pardoubského. Foto: L. Šlosar\nvodník Vodomil Pardoubský připutoval sem jako autor snímku ze směru poledního, dokonce ještě z větších dálek. Foto: L. Šlosar\nFotografováním u Pardoubku pozdržel jsem se natolik, že jsem musel vynaložit natolik pilnou chůzi, abych za obcí Brtev aspoň spatřil většinu účastníků pochodu rozvinuvších se do tvaru hada, jehož hlava dozajista musela syčet již ve Vřesníku. Před obcí samou dohnal jsem a předehnal Sváťu a Standu. Také za Vřesníkem samotným za slunečného teplého dne nebylo žádných mraků, přesto mi celé čelo pochodu zmizelo tak záhadně jako část praporu plukovníka Sira H. Beauchampa z Norfolského pluku v srpnu 1915 u Gallipoli, na trase jsme se s ním již více neshledal. Já - vědom si další své mise - pílil jsme barbarsky - pochod nepochod - nejkratší cestou na Zvičinu, pouze v Borku jsem postál chvíli u kamenné lavice - Raisův pohov zvané, na které - stojící druhdy o desítky metrů dále - prý spisovatel rád posedával.\nnad Borkem spatřil jsem po své pravici svůj cíl - Zvičinu. Foto: L. Šlosar\nosamělý strom nad Borkem zářící výraznými barvami podzimu minul jsem však nejprve. Foto: L. Šlosar\nRaisova chata na Zvičině, do které jsem byl vkročil půl hodinu před dobou polední, byla poloprázdná a já jsem tu strávil do příchodu čela pochodu příjemnou třičtvrtěhodinu při dvou Prazdrojích a šunkové rolce se šlehačkou. Poté jsem dal definitivně vale Karlu Václavu Raisovi a vybral se po silnici dolů do Horní Brusnice. Při dech tajícím pohledu na hradbu krkonošských velikánů, tak ostře viditelných, že patrny byly bouda nad Sněžnými jamami, kaplička na Sněžce i Sokolská bouda na Černé hoře, teprve dozněl ve mně nedávný můj hovor skrze mobil s Janou z Buků stran mé blízké účasti při jistém loučení, a já si začal namlouvat, že při řádném běhu věcí doprovázel by mě jiný Karel, náš kamarád, vědom si současně, že těchto i podobných výhledů již nikdy neokusí. Pokračoval jsem dále v podivném melancholickém rozpoložení, jež vyvolávalo ve mně slzení a křeče do pravé strany obličeje, dokud následná usilovná chůze po silnici na Mostek, kol malebných sluncem ozářených chalup Předního Mostku, klesajícím lesním terénem pod skalami Labského vrchu, opět silnicí do Debrného, půlkilometrovým prudkým a následným pozvolnějším stoupáním na Slučí kámen nepřilnula mysl mou k další zamýšlené úloze, a já konečně nechal Karla, jehož jsem se byl nazlobil dosti i za života, na pokoji.\ncestou do Horní Brusnice sledoval jsem hradbu Krkonoš s výrazným hrotem Sněžky před sebou a musel jsem myslet na kamaráda, jenž podobné krásy již nikdy nespatří, aspoň nikoliv tady na zemi. Foto: L. Šlosar\nLabe u Debrného zářilo kýčovitou modří. Foto: L. Šlosar\nPři Slučím kamenu po třičtvrtě na tři počal jsem se hotovit na druhý úkol dne - nalézti blízkou neoznačenou Karolininu vyhlídku, jejíž návštěvu předpokládalo plnění OTO Královédvorsko. Jediným mým vodítkem byla vědomost, že vyhlídka nachází se na žlutě značené cestě mezi Slučím kamenem a vsí Hájemstvím, s dalšími drobnějšími indiciemi. Následující půlhodinu jsem pak skrze na skrz prošel okolí cesty, až konečně těsně před půl čtvrtou nalezl jsem shluk nevysokých skal, nápadných pouze zábradlím a žebříkem k němu vedoucím. Vyhlídka sama pozbyla již před mnoha lety významu svého, neb výhledy druhdy z ní se na Krkonoše rozprostírající dnes zacloněny jsou vzrostlým stromovím. Pobyl jsem zde čtvrt hodinku a triumf ten okořenil jsem krátkou SMS Janě, v níž sebral jsem poslední znalosti němčiny: "Ich melde Dich, daß ich Carolinehöhe gerade habe gefindet", a celé pátrání s krátkým pobytem uložil jsem co možná nejvíce do paměti, abych se o ně porozdělil se čtenářstvem Zpravodaje ve zvláštním článku, ve kterém naleznete i autentické obrázky. Od obou Karlů dospěl jsem tak ke Karolině Boschové, po níž vyhlídka slula.\nBylo pět minut před třičtvrtě na čtyři a bylo na mě, abych celé své putování završil dostižením vlaku v Chotěvicích, dobu jehož odjezdu zafixoval jsem si na 17,24 hodin. I vyběhl jsem co střelený zajíc … a po několik stovkách metrů musel korigovat špatně započatý směr, seběhnout do údolíčka a z něho vyšlapat do obce Hájemství. Poté ve svižném tempu nechal jsem po své levici v lese kostel Navštívení P. Marie, prošel kvapem Kocléřov a v protisměru přes Nové Domy /asi zbytečně, neb dle mapy musela vésti pod kostelem na Nové Domy spojnice/, chvátal jsem po mírném stoupání z kopečku do Chotěvic, sledovav s pokorou vpravo pod sebou kostel tamější, nad ním v lesích červenou špičku kostela v Čermné a nad vším tím opět úžasné panorama Krkonoš, z něhož omluvila se tentokráte Sněžka a její blíženci.\npanoramatu Krkonoš nad Chotěvicemi tentokráte vévodila Černá hora. Foto: L. Šlosar\nSvé časové poměry jsem měl již od Nových Domů pod kontrolou, přijmuv současně telefonát z Jany z Buků, jež si postěžovala, že při Děčíně musela absolvovat podobný kvap na vlak, který pak jel až o 13 minut později. Tento její čas jsem v Chotěvicích překonal, neboť "můj" vlak jel až v 17,42 hod. a číselná přesmyčka, jíž jsem se tak omylem dopustil, způsobila, že skutečný čas odjezdu vlaku byl pozdější proti chybně zapamatovanému času o 18 minut. Kdybych to byl věděl, mohl jsem si cestou odskočit za dalším plněním OTO Královédvorsko do Campingu Kateřina…..\nPoznámka: O Karolinině vyhlídce samé a o jejím "objevování" si můžete přečíst samostatný článek ve Zpravodaji, kde naleznete i její obrázky.\nCestu na start 04. ročníku Podorlického šmajdu předešlo docela srandovní extempore. Pro Janu z Buků i pro sebe nalezl jsem na internetu perfektně na sebe navazující vlakové spojení do Nového Města nad Metují - toliko hodinu trvající. Mělo započíst ve vlaku společnosti Viamont, do něhož měla Jana dle mých zjištění přistoupit v Mladých Bukách v 06,25 hod. a já pak na Zelené louce v 06,33 hod.. Toho rána jsem se probudil o půlhodinu dříve, zvažoval jsem dokonce pěší pouť na trutnovské hlavní nádraží, nakonec jsem se zvolna připravoval dle původního zámyslu. Přesně v 06,01 hod. ozval se však nesmlouvavý tón mého mobilu, jenž mi signalizoval volání Zdeňky z Janských Lázní, což samo o sobě bylo překvapující. Ozvala se však z něho Jana, že prý zrána zjistila, že spojení viamontem je nesmysl, že na poslední chvíli stihla - zapomenuvše doma svůj mobil - dřívější autobus a že se v něm právě se Zdeňkou nachází již na kraji Mladých Buků. Zmaten přiběhl jsem na autobusovou zastávku na Zelené v louce v 06,11 hod., dalším telefonátem zjistil, že autobus je již takměř v Trutnově. I nezbylo mi než ze Zelené louky na vlakové nádraží klusat, vzdálenost 3 km jsem zdolal za 17 minut. Když jsem s předstihem vpadl do nádražní haly s pobolívající již Achillovou šlachou na levé noze a mocně splavený, zjistil jsem, že má rezumé byla správná, že viamont přijede za sedm minut - tři minuty před odjezdem následného vlaku…… Na Janu jsem se samozřejmě nemohl zlobit /později se ukázalo, že neměla v jízdním řádu zaznamenány následné změny/, neboť byla má chyba, že jsem svým zjištěním nevěřil. Po celý průběh cesty do Nového Města jsme se celou příhodou velice bavili, hlavně představou, jak bych v případě marného snažení zaznamenal přijíždějící viamont v Šestidomí a zamával odjíždějícímu vlaku na Starkoč na hlavním nádraží.\nNa startu v novoměstské sokolovně se nás shromáždilo tolik, že jsme vstupní halu téměř zalidnili, krom místních převažovali turisté z Jaroměře. Jana a já jsme se snažili dohonit zameškané, tj. dali jsme si čaj, já navíc sušenku a velkého ruma, následkem čehož jsme se na nejdelší trasu 28 km vybrali po půl deváté, což nevadilo. Prošli jsme skrze centrum města jásavě ozářené ostrými paprsky podzimního sluníčka a za krajem města zabočili do věčně zastíněného Klopotovského údolí. Na jeho počátku jsme se zastavili u ohrady s divokými prasátky, čímž jsme toho dne zahájili miniaturní zoologický exkurs.\nUtěšeným údolíčkem, v jehož jednom místě jsme namísto přes neúplnou lávku raději překlenuli Bohdašínský potok přes kameny, jsme doputovali ke kostelíku ve Slavoňově, kde jsme byli příjemně překvapení jedinou živou kontrolou pochodu a na ní čajem ochuceným mírně rumem. Posléze pokračovali jsme podél zemědělského objektu dále po nefrekventované silničce. Obec Mezilesí, jíž jsme nato protnuli, pulzovala, bobtnala, nadouvala se, bubřela a taky bujela. Konalo se zde jakési setkání hasičstva, při kiosku a vchodu do kulturního domu kupila se omladina, kol nás probíhal patrně branný závod, neb se tu střílelo do terčů a za obcí minula nás hlídka dětí zápolící na trase označené barevnými fáborky, jež prolínaly se s bílými provázejícími tuto část turisticky neznačené trasy pochodu. Za Mezilesím jsem na okamžik podlehl podezření, že na startu pozřený rum byl nezvyklé síly, u farmy jsem se však uklidnil, podivný pták spatřený již zdáli byl opravdu pštros, v nedalekém shluku stromů prodlévalo pak všelijaké to daňčí, jelení či mufloní. V místech, kde trasa opustila silnici a nekompromisně počala spadat do Dolů, neodolali jsme s Jardou z Červeného Kostelce, jenž nás mezitím dostihl, pokušení orazítkovat si itinerář též razítkem ve tvaru V z jedné z "hasičských" kontrol.\nnekvalitní snímek, jež se stal hříčkou nezvladatelné rulety světel, má jediný cíl: dokumentovat mnohočetný rej na startu. Foto: L. Šlosar\nsnímek z kontroly před slavoňovským kostelíkem představuje hrdiny této reportáže: uprostřed a nejblíže Jana z Buků a zcela vpravo Jardu z Červeného Kostelce, s nímž jsme se zde zatím jen minuli. Foto: L. Šlosar\njedno zděšení vystřídalo druhé: o delirium tremens sice nešlo, ale co tady proboha u Mezilesí daleko od afrických savan dělá pštros? Foto: L. Šlosar\nOd údolí Olešenky /namlsán předešlými zážitky čekal jsem tu marně nějakého toho hrocha říčního/ nato vznesli jsme se co orli prudkým stoupáním do Nového Hrádku, když nad sebou a posléze vlevo jsme ve změti stromů zříceniny Frymburka spíše vytušili. Z Nového Hrádku, kde hospoda tolik vábila, mě Jana takořka vyhnala. Nato putovali jsme překrásnou členitou krajinou, zvrásněnou hojnými nepravidelnými travnatými svahy, tu zcela holými, tu završenými tmavou čepičkou stromoví, jež vrhalo ostré dlouhé stíny. Mezi ně snad z náhodného vrhu pohozeny byly ojedinělé shluky chaloupek, jež co fajfky jakoby spokojeně dýmaly ze svých troubelí - komínů. Kolorit ten rámovaly pak výhledy na zalesněné svahy Orlických hor, najmě Vrchmezí, pravda méně výrazné, což ovšem jest známka toho, že si počasí pozdrží svůj příjemný ráz.\nVýsledný dojem ponoukl mě k mínění, že třicetikilometrové pochody v této uklidňující krajině byly by vhodny co léčebný proces pro neurotiky /maje osobní zkušenosti s tím, že z příznivé energie, jíž nabíjejí mě sobotní zážitky, žiji mnohdy až do pondělních dopoleden, než mě konečně něco opět popudí/. Jana můj názor živě podpořila se záhadným dovětkem, že bych při takové proceduře nesměl hovořit, čemuž jsem neporozuměl. Za takových a podobných hovorů uběhla naší trojici zdárně cesta za Sněžným až k rozcestí Na Krahulci, odkud jsme před sebou spatřili Bystré s překvapivě obřím kostelem, nás však cesta svedla doprava do Janova s přenádhernou neodmítnutou zvoničkou. Klid cesty narušil toliko mladý býček, jenž byl bohudík u cesty upoután. Za Janovem u Panského rybníka - uběhla znova první čtvrthodina po polednách - trasa nabrala konečného směru na Nové Město nad Metují. Ráz krajiny se podstatně změnil - nebyla již tak rozvrstvena a téměř rovnoměrně klesala až do Ohnišova.\nTady očekával jsem, že konečně dojdu ukojení vzrůstající žízně, ale hospoda, z níž se nadějně ozývaly zvuky koulí nemilosrdně pronásledovaných tágy, byla zamčena! Leč těsně nato se dveře otevřely a sympatická blondýna ještě dívčího vzhledu chystala se vzít nás na milost a v renovované ještě oficiálně neotevřené hospodě poskytnout nám první pomoc. Podané ruky jsem se nezřekl, ale když už jsem chtěl objednat tři piva, k mému zděšení pohledem z okna seznal jsem, že mí souputníci se dávají znovu do pohybu - směrem od hospody! Lahodný mok jsem vypil nekompromisně a útulné prostředí vlídných mladíků zaměnil jsem toho dne podruhé za tentokráte již kombinovaný poklus, během něhož jsem postupně vystřídal úseky silnice, polní cesty, úzké stezičky skrze mladé stromoví, mezi něž jsem zřejmě na okamžik zabloudil, a lesní cesty tu vystlané padlými kmeny a haluzemi, tu neobyčejně prašné, až ještě před nádrží Zákraví dohonil jsem osiřelou dvojici, posílenou dalšími turisty.\nPo zdolání dalšího úseku malebným údolím Janovského potoka, na jednom místě deroucím se dokonce skrze skaliska, jenž jsme po bezpečných lávkách zaopatřených zábradlím překonávali čtyřikrát, již s Janou osamělí dospěli jsme do Spů a odtud kol dvou křížů - zlaceného a vysokého a sestupem ze schodů dobrali jsme se šťastně kraje Nového Města nad Metují a kol půl třetí vkročili spokojeni se zážitky šumného turistického dne do sokolovny.\nať mi nikdo nevyvrací mínění, že utěšená krajina blíže Nového Hrádku by nevyléčila i tu nejhorší duševní chorobu. Foto: L. Šlosar\nnechav obezřetně za sebou svou cuadrillu, odložil jsem na pár vteřin estoque a muletu a navždy zvěčnil jsem mladého býčka, jenž při pohledu na mě je evidentně nasupen, kdežto já se při pohledu do zrcadla jen hrozím. Foto: L. Šlosar\na koho nevyléčí pohled na travnaté kopce Podorličí, uklidní ho - pravda nevrhne-li se předtím v sebevražedném pokusu do jejích vod - pohled na vodní nádrž Zákraví. Foto: L. Šlosar\nJanovský potok v malebném svém údolí na jednom místě protéká skalnatým útvarem a sám je na čtyřech místech překlenut bezpečnými lávkami. Foto: L. Šlosar\nPo nezbytných administrativních procedurách přímější již cestou na hodinku zavítali jsme do útulného prostředí hotelu Metuj, skromně tu poobědvali a prodleli tu při hovorech a tu při částečném sledování zlomků fotbalového zápasu F. K. SIAD Most - Slavia na obří nástěnné obrazovce. Když doslova v poslední minutě našeho účinkování v hotelu splnil Pavel Fořt mé přání dočkat se ke všem těm pocitům spokojenosti i gólu Slavie, podpořil tím rostoucí mé přesvědčení, že snad nad námi skutečně bdí Cosi Velkého Mocného i Vlídného.\nNaše další hodinové posezení v hospůdce 130 kroků pod starkočským nádražím - vyplňující mezeru v jízdním řádu - s definitivní platností naplnilo přenádherný turistický den strávený za přetrvávajícího babího léta v malebné tak uklidňující krajině se skvělou "parťačkou", jež je mocna i nejchmurnější temnoty prosvítit paprsky pohody, optimismu i kamarádství. A vůbec nevadilo, že jsem se o své turistické blaho musel zasloužit několikerým vytrvalým poklusem.\n…. a nádavkem tentokráte dvě od dvou mých kamarádek\nMilí návštěvníci, ve svých předchozích dvou vstupech jsem Vám informoval o svém projektu, jenž jsem včetně toho, co mu předcházelo, popsal zde neobyčejně poutavě, ostatně jak to umím jen já.\nJelikož pilotní reportáž o pochodu ve Starkoči, zůstala nezměněna na mých stránkách po dobu další aktualizace, vypadalo to skoro, jako když můj nápad dávat na těchto stránkách příležitost slovesným výtvarům svým mladým talentovaným přátelům zapadl.\nBohudík tomu tak nebylo. Nebyl tedy tento nádherný počin zaset do úhoru, nezůstal zapomenut v přemíře zpráv z Černé kroniky či aktualit z realit show o tom, jestli Gábina miluje Evžu nebo Evža Lukáše, naopak tyto stránky budiž svědectvím toho, že vzklíčil do nadějného výhonku.\nDíky své velice jemné a taktní diplomacii, jen pozvolna přecházející v drzost a neodbytnost, podařilo se mi získat pro tyto stránky prvotinu dlouholeté účastnice turistických akcí z našich řad, jež si zvolila tvůrčí pseudonym Maruška Beruška, a další reportáž již zkušenější autorky Máši z Vrchoviny, jež má bohužel smutnější pozadí.\nNalijte si tedy prosím šálku kávy či panáka irské whisky, oba nápoje si začněte ředit z pramene, jenž snad nikdy nevysychne.\nV 7.36 hod odjíždíme vlakem z Trutnova na start pochodu Zdeňka z Janských Lázní, Luděk z Trutnova, Vláďa z Kruhu a já. Po seběhnutí ze stráně se prezentujeme na startu, vyřídíme splnění záznamníku Krajem tří řek. Dostáváme pěkný odznak, doplníme pitný režim a v 08,30 hod vyrážíme na trasu fantasticky značenou žlutými fábory, která nemá chybu, vede zas jednou jiným směrem.\nTrasa: Z Bohuslavic zpět do stráně po schůdkách na první Panskou cestu vlastním značením do Lhoty, přes silnici po panelové cestě na hráz Mrtvého jezera, pokračujeme přes Líčnou, stoupáme k silnici na Královec a dál k železničnímu mostu v Libči.\nrázné kroky, jež zazněly před námi ve Lhotě, byly znamením, že i po své životní "osmdesátce" nezadržitelným krokem vlastní trasou na start v Bohuslavicích kráčí Fráňa nyní z Police n. Met., na snímku dále směrem doprava Zdeňka z Janských Lázní, Maruška z Trutnova a téměř v zákrytu Vláďa z Kruhu. Foto: L. Šlosar\nZde nám zavřeli krámek před nosem, takže bez razítka pokračujeme malebným Libečským údolím až do Křenova, zde přejdeme na modrou směr Prkenný Důl a hurá na Stachelberg, dál přes kamenolom na Vébrovku, zde dětičky obědují, takže opět bez razítka a občerstvení, potom na Bučinu a do Poříčí, v restauraci Skalní sklípek si dáme oběd a "žízeň" a hurá do cíle zase po vlastním značení podél vody.\npoklidným tokem plyne Libečským údolím potok Líčná. Foto: L. Šlosar\nstromy, lučiny a sloupy vedení vysokého napětí nabízí taktéž Libečské údolí. Foto: L. Šlosar\npodzim v těch nejjasnějších barvách okouzlil nás taktéž těsně pod Stachelbergem. Foto: L. Šlosar\nteprve z Bučiny z uctivé vzdálenosti mohli jsme shlédnout Mrtvé jezero, kolem něhož jsme byli předtím před třemi hodinami prošli bez možnosti legálního přístupu na jeho břehy. Foto: L. Šlosar\nPo 15 hodině nás vítají pořadatelé, sedíme venku na sluníčku s kolegy z Náchoda a předsedou Jardou ze Zelené louky, konstatujeme, že kdo nevyraziI, zaváhal, i když v Kacanovech muselo být taky krásně.\nzalesněný skalnatý hřbet Čížkových kamenů z pohledu od Lhoty. Foto: L. Šlosar\nzasloužená siesta před Sportklubem v Bohuslavicích nad Úpou po zdařilém pochodu - zleva Vláďa z Kruhu, Joska z Bohuslavic, Maruška z Trutnova a předseda pořadatelského odboru Jarda ze Zelené louky. Foto: L. Šlosar\nV 16.14 hod. jedu zpět vláčkem Trutnova příjemně unavená po 35 km. Celou trasu jsme šli ve třech.\nNa Poslední pochod roku v Nové Pace nás chodívalo víc. Dnes jeden chyběl, oslavovali jsem s ním vždy jeho svátek, Karel Sobotka z Trutnova, který zemřel po dlouhé nemoci 26. 10. 2005 a který vystupuje v našich vyprávěních jako Karel z Trutnova.\nNa startu jsem věnovali dlouhý čas pozdravení se s přáteli - turisty z Lomnice, Jilemnice, Jaroměře, Trutnova, z blízkého i vzdálenějšího okolí. Konečně jsme před 8. hod ranní vyrazili ve složení Milan z Lomnice, Luděk z Trutnova, Míra z Liberce a já směr po modré přes Zlámaniny, Českou Proseč, kolem kachnami opuštěného štěpanického rybníka do Zboží a lesem dolů na křižovatku do Tužína, kde nás čekal pořadatel J.Tauchman s občerstvením.Cestou jsme se místy ocitali v procesí turistů.\nna kontrole v Tužíně zleva Milan, pan Josef z Nové Paky jako samotná kontrola, Máša, Mirek z Liberce a Mirek z Kruhu. Foto: L. Šlosar\nZde jsme dostihli Marušku z Trutnova a Vláďu z Kruhu, po krátké přestávce jsem pokračovali dál - odchýlili jsem se od trasy odbočkou na Radim, kde jsme za bránou hřbitova nalezli nově upravený hrob umělce Josefa Váchala. Na křižovatce v Radimi jsme se pak oddělili od ostatních a pokračovali sami s Luďkem do Studeňan, kde jsme měli v plánu vyhledat bývalý statek rodiny Mackovy, kde pobýval na sklonku svého života Josef Váchal. Pátrání jsme zahájili u prvého živého člověka, kterého jsme v sobotu po ránu ve vesnici objevili,který nás poslal na okraj Studeňan do bývalé traktorové stanice. Na označeném místě jsme nalezli sídlo firmy Eko-Agro-Mont s.r.o. V sousedství jsme na zahrádce dřevěnky z počátku minulého století objevili ochodného pana Sedláčka, který nám povyprávěl o pobytu Josefa Váchala, protože ho jako souseda navštěvoval. Já jsem působila pouze jako asistentka Luďka, který mě pro toto šetření proškolil odkazem na internetové stránky na adrese na http://www.vachal.cz, kladla jsem pouze doplňující otázky,usmívala se na pana Sedláčka a držela zapůjčený materiál k fotografování.\nve Studeňanech je mnoho krásně udržovaných roubených chalup. Foto: L. Šlosar\njména slavných obyvatel Studeňan J. Váchala, A. Mackové a Dr. J. Nožičky na jedné z budov ve Studeňanech. Foto: L. Šlosar\nautorka článku Máša dokázala navázat s ochotným panem Sedláčkem báječný bezprostředný kontakt. Foto: L. Šlosar\nPo skoro hodinové rozhovoru jsme vyrazili po silnici do Valdic, protože se nám nepodařilo najít nějakou polní cestu do Železnice. Vyvinuli jsme přímo kosmické tempo, protože jsme chtěli dohnat zbytek skupiny. Abychom se náhodou neflákali, poháněl nás bičující deštík intenzivně cestou po silnici z Valdic do Źeleznice, kterou jsme minuli bez přestávky na občerstvení,a dále jsme se hnali směr Bradlecká Lhota, kde jsem vyšplhali klouzajíce po mokrém listí a skrytých kořenech ke zřícenině hradu Bradec, odtud hurá směr Klepanda,kde jsme ve skrytu zadní místnosti objevili naše kolegy. Vypadali podstatně lépe než my průzkumníci, neboť měli dost času k občerstvení v Železnici. Díky našemu pozdnímu příchodu v 13 hod na nás už nezbyla ani dršťková, alespoň že byly Svijany, pánové pak objevili na jídelním lístku guláš. Kolektivně jsme zavzpomínali na naše poslední setkání s Karlem v průběhu léta. Naše sezení předčasně opustil Milan, který musel spěchat na vlak 15,30 hod.\nKolem 14. hodiny jsem se vypravili všichni po červené směrem Kumburk, Skalku a Brdo. Přesně v 15,30 jsme dorazili do cíle, kde jsem dojedli poslední 2 porce párků a skoro se poprali o poslední 2 ks propozic na vánoční Kolín. Luděk se vzdal, protože byl v povznesené náladě, v duchu procházel získané informace o Josefu Váchalovi.\ntěsně před cílem jsme improvizovali cestou kol půvabného jezírka na kraji Nové Paky. Foto: L. Šlosar\nVyprovázela jsem jako místní kolegy k vlaku v 16.40 hod a zde se projevila Luďkova totální nepřítomnost otázkou, proč s nimi nenastupuji!\nCelý pochod proběhl v přátelském duchu, ale se smutkem v srdci, protože nás opustil náš kamarád a přítel Karel Sobotka. Kdo jste ho znal,uctěte jeho památku tichou vzpomínkou.\nPoznámka: O samotném "detektivním" pátrání si můžete přečíst samostatný článek ve Zpravodaji, kde naleznete i zajímavé originální obrázky.\nDalší podrobnější vzpomínku na Karla z Trutnova a trocha zamyšlení si můžete přečíst rovněž na těchto stránkách.


Írán propustí ženu ze skupiny zajatých britských námořníků – Novinky.cz\nÍrán propustí ženu ze skupiny zajatých britských námořníků\nÍrán ještě ve středu nebo ve čtvrtek propustí Faye Turneyovou, jedinou ženu ze skupiny 15 britských námořníků, které zadržely v pátek íránské námořní síly na vodní íránsko-irácké hranici. Oznámil to íránský ministr zahraničí Manúčehr Mottakí. Íránská televize ve středu navíc odvysílala videozáznam se zajatci a zveřejněn byl rovněž dopis Turneyové její rodině. Velká Británie oznámila dočasné zmrazení dvoustranných vztahů s Íránem.\nstředa 28. března 2007, 20:36 - TEHERÁN/LONDÝN\nÍránská televize Al-Alam vysílající v arabštině odvysílala videozáznam se zajatci a rozhovor s námořnicí z fregaty HMS Cornwall Faye Turneyovou, matkou dvou dětí, která má být propuštěna na svobodu. Na záběrech pojídají vojáci z táců. Žena měla při jídle i během rozhovoru na hlavě šátek částečně zakrývající vlasy, jak je v Íránu u žen vyžadováno, a pokuřovala cigaretu.\nBritské ministerstvo zahraničí vzápětí označilo odvysílané záběry za nepřijatelné.\nSpory o to, v jakých vodách se Britové nacházeli\nÍránské velvyslanectví v Londýně také zveřejnilo údajný dopis Turneyové určený pro svou rodinu. V něm evidentně pod tlakem napsala, že byla s kolegy zadržena, když "se patrně dostali do íránských vod".\nTurneyová kormidlovala jeden ze dvou britských gumových člunů, které v pátek zadržely námořní síly islámských revolučních gard u ústí řeky Šatt al-Arab. Ta částečně tvoří přirozenou hranici mezi Íránem a Irákem.\nText dopisu Faye Turneyové rodině čtěte zde\nÍrán tvrdí, že britští námořníci byli zadrženi asi půl kilometru uvnitř íránských teritoriálních vod. Británie naopak prohlašuje, že byli asi tři kilometry od pomyslné čáry v iráckých vodách.\nBritská ministryně zahraničí Margaret Beckettová dnes oznámila zmrazení dvoustranných vztahů s Íránem, dokud Teherán zajaté Brity nevydá. To podle ministerstva znamená, že íránským činitelům nebudou například udělována víza a oficiální návštěvy přerušuje i britská strana do Íránu. Londýn ruší také podporu vzájemných obchodních vztahů. Tím ovšem podle odborníků nemůže Írán nijak významně poškodit, protože vzájemný obchod je již beztak omezený.\nÍránští vojáci zajali v Perském zálivu 15 britských námořníků\nBlair varuje Írán kvůli zadrženým námořníkům\nÍrán chce soudit britské námořníky\nDopis zadržované britské námořnice rodině\nLe Penová musí vrátit peníze vyplacené europarlamentem na asistentku\nSoud Evropské unie potvrdil rozhodnutí Evropského parlamentu, v němž se šéfce francouzských nacionalistů Marine Le Penové ukládá,...\nÍránské revoluční gardy neplánují prodlužovat dolet balistických raket\nÍrán nyní neplánuje vyvíjet rakety s větším doletem, než má dosud. V úterý to prohlásil velitel íránských revolučních gard. Podle...\nExploze v čínském autobusu zranila 15 lidí Video\nČínským městem Le-šan v provincii S’čchuan otřásl v pondělí výbuch autobusu, který zastavil uprostřed silnice. Exploze zranila patnáct...\nŠpanělsko ukázalo migrantům vstřícnou tvář, může jich čekat mnohem víc, varuje tisk\nŠpanělská vstřícnost k migrantům z lodi Aquarius velmi rychle rezonuje mezi mafiemi, které převádějí lidi ze subsaharské Afriky do...


Jak vyjmout baterii ze stroje: Postup\nProces demontáže baterie z automobilu zpravidla nezpůsobuje majitelům aut určité problémy. Ve většině případů motoristé provádějí takovou práci nezávisle, často zanedbávají základní technické požadavky a bezpečnostní pravidla.\nNesprávná demontáž baterie může mít negativní důsledky:\nmechanické nebo elektrické poškození baterie;\nporuchy elektrického vybavení vozidla;\nselhání systémů řízení vozidla;\nnebezpečné hoření elektrolytem;\nPřed demontáží baterie byste se měli seznámit se základními bezpečnostními opatřeními, pravidly a postupy pro provedení nezbytných opatření.\nProč musím vyjmout baterii z auta\nBezpečnostní opatření při vyjímání baterie\nPostup a bezpečnostní opatření\nPřípady demontáže baterie v motoristické praxi nejsou izolované. Hlavní důvody, proč musíte střílet, jsou:\nvýměna opotřebované baterie za novou;\núdaj o nabití baterie ve stacionárních podmínkách;\nběžná údržba baterie (výměna elektrolytu, kontrola hustoty, obnovení výkonu, odsíření a další);\núdaj o baterii pro dočasné uložení během dlouhého parkování automobilu;\nasistence řidiče při startování vozidla třetí strany;\nbateriový terminál (obvykle záporný) je odstraněn pro resetování jednotlivých nastavení některých systémů, chybových kódů řídicích jednotek vozidla (bez vyjmutí baterie);\ndemontáž baterie v případě nouze (pokud je motorový prostor poškozen);\nmytí motoru pomocí speciálního vybavení (pokud je baterie umístěna pod kapotou);\nčištění kabiny nebo kufru (v případě, že je tam správně vložena baterie).\nToto je nejčastější případ, ale v životě může být mnohem více.\nPři provádění práce na vyjmutí autobaterie je třeba dodržovat bezpečnostní opatření. Hlavní rizika při údržbě baterií jsou:\nvelká hmotnost baterie;\nmožnost vysokých proudů protékajících bateriovými terminály, které mohou vést k tepelnému popálení, poškození sítnice v případě jiskření;\nagresivní elektrolyt, který způsobuje chemické poškození, když vstoupí do lidského těla.\nOpatření pro bezpečnou demontáž baterie:\nPráce by měla být prováděna s palčáky, které by měly být okamžitě odstraněny, pokud se na ně dostane elektrolyt.\nPracovní oděvy by měly být vyrobeny z přírodních tkanin (bavlna, vlna).\nPři vyjímání baterie se doporučuje používat tvrdé boty (boty, pracovní kožené boty).\nPro ochranu rohovky před náhodným chemickým poškozením je nutné používat ochranné brýle.\nPřed vyjmutím baterie zkontrolujte integritu přenosné rukojeti.\nPřed vyjmutím baterie se musíte ujistit, že je motor vypnutý. Pokud vyjmete baterii během provozu motoru, budou nyní všechny řídicí jednotky automobilu napájeny z generátoru.\nPokud je reléový regulátor napětí generátoru vadný, může být do elektronických jednotek dodáno zvýšené nestabilizované napětí (více než 15,5 V). Ve většině situací to vede k selhání automobilové elektroniky. Oprava je velmi komplikovaná a nákladná.\nNikdy nevyjímejte baterii, když je motor v chodu!\nPřed vyjmutím svorek z baterie se ujistěte, že je vypnuté zapalování Pokud odpojíte baterii se zapnutým zapalováním, jsou možné velmi závažné problémy s imobilizérem. Pokud dojde k poruše v systému imobilizéru, klíč je „rozepnutý“, bez autoelektrikáře bude další startování motoru problematické.\nPostup pro vyjmutí baterie:\nZjistěte, kam vložit baterii. Pokud je nainstalován v kufru, udělejte si prostor pro práci. Pokud je baterie pod sedadlem, je nutné demontovat nebo zvednout skluzavku podle návodu k obsluze vozidla.\nDemontáž upevnění akumulátorové baterie na běžné místo. Může to být speciální držák nebo držák. Obvykle jsou odstraněny pomocí klíče 10 nebo 13.\nV případě, že je k baterii připojen vývod plynu (trubice pro vypouštění plynných produktů z kapacity destičky), odpojte ji. Je vhodné umístit zkumavku do předem připravené nádoby.\nPokračujte v odpojování terminálů. Aby bylo možné terminály řádně odpojit, je třeba dodržet následující postup odstraňování:\nzáporný (mínus) terminál by měl být nejprve odstraněn (v tomto případě, pokud se omylem dotknete klíče od kovových částí karoserie nebo hmotnosti vozidla, nedojde ke zkratu);\npo odpojení záporného terminálu pokračujte v odpojení kladného terminálu.\nPokud je některý z terminálů „zaseknutý“, můžete jej uvolnit silikonovým tukem nebo brzdovou kapalinou. WD-40 je lepší nepoužívat, protože má vysoký stupeň agresivity vůči olovu.\nPři demontáži svorek nepoužívejte silné mechanické namáhání!\nI malé trhliny v kontaktní oblasti povedou k další tvorbě chemických oxidů na terminálech. K demontáži terminálů se obvykle používá klíč 10.\nPo odpojení svorek vyjměte baterii z původního místa a položte na stabilní povrch.\nPo vyjmutí baterie z automobilu se doporučuje otřít ji od vlhkosti a nečistot, poté bude možné s ní začít plánovanou práci.\nMuseli jste vyjmout baterii z auta? Pak nám v komentářích o vašich zkušenostech řekněte, že to výrazně pomůže ostatním motoristům a učiní materiál úplnějším a přesnějším.


Jak skladovat čerstvé mléko? | Odpovědi.cz\nJak skladovat čerstvé mléko?\nPříští den po otevření a přechování v lednici už podivně smrdí, nezkoušel jsem raději ani konzumovat.\nNeznám tvůj pohled na to, co je čerstvé mléko, pouze všeobecně:\nSkutečně čerstvé mléko je přímo od krávy, případně z té plechiové (automatu). Toto mléko vydrží klidně do druhého dne bez lednice, ovšem v lednici trochu déle, třeba i čtyry dny. Po této době zkysne a začne (dle mého názoru) vonět po kyšce - je to mléko kyselé, ze kterého se vyrábí tvaroh a poté sýry.\nMléko "čerstvé" Z krabice atd., koupené v obchodu nikdy nezkysne, ale zkazí se a jediná možnost je toto "cosi" zcela bez užitku zlikvidovat!\nUdělit odpovědi palec 5 Kdo udělil odpovědi palec? brillant, www, Dochy, kajinek, anyone\nVzpomínám na mléko které jsme kupovali čerstvé na venkově na statku.Večer se převařilo a co se do druhého dne nespotřebovalo udělal se tvaroh.\nUdělit odpovědi palec 3 Kdo udělil odpovědi palec? annas, brillant, Dochy\nKupuj si mléko od soukromníka. Bude to skutečně mléko a toto se u něho nestane. Jiné rozumné řešení u kupovaných produktů zřejmě neni. Ty musíš otevřít a spotřebovat. Zase ty kupované mají tu výhodu,oproti skutečnému, že ti neskysne.\nČerstvé mléko v plastové láhvi, i po otevření a důkladném zavření musí v ledničce vydržet.\nOpravdu čerstvé mléko má trvanlivost max. 2 dny po nadojení. Pak kysne a nechá se zužitkovat jako kyselé jak tu psali jiní. "Čerstvé z obchodu" je pasterované a mívá udanou trvanlivost kolem 14 dní. Ovšem po otevření je určeno k rychlé spotřebě. Má zkušenost je, že po otevření a opětném zavření a skladování v lednici vydrží ještě tak 3 dny. Ale nikdo vám nezaručí, že to mléko bude v pohodě třeba den po otevření. Pokud to nespotřebujete, možná pro vás bude výhodnější půllitrové balení (i když je tedy dost předražené)\nMléko - zdravé či škodlivé? (10 odpovědí)\nJak dlouho vydrží otevřený džus v lednici? (2 odpovědi)\nCo je na tom pravdy, že za bouřky se dříve mléko v sáčku tzv. zdrclo? (4 odpovědi)


A-6 Norimberk - Stránky 3 - TRUCK-FORUM.cz\nTak Heilbronn je očistec, ale alespoň je vidět světlo na konci tunelu. Tam by se měl pan Kroupa jet podívat jak se dělá GO dálnice.\npon dub 08, 2019 6:19 pm\nJj,stejny frmol jak na nasi D1...:-)jak to sledujes u nas jak to opravuji,chce se ti grcat.leva ruka nevi co dela prava.zakazka rozkouskovana na x firem,hosi z balkanu ve vestach opreny o lopatu.Toka zavrit do lochu za rozkradeni a toho saska podrztasku v nazehlene veste taktez.delnici vymeni svodidla 20m a ten to poda tak jako bychom postavily most 20km,jak v Cine..blb\núte dub 09, 2019 7:56 am\nstř dub 10, 2019 6:10 pm\nTakze odbornika Toka vykopli konecne,podrztasku predpokladam taky,ministra ktery za x let ve funkci nevybudoval jedine nove parkovaci misto na D1(slovy nula-0)naopak,zavrel vsechny dosavadni lesni parkoviste,i kdyz narust kamionove dopravy byl asi 200%.tak predpokladam ze zadny horsi uz prijit nemuze.\nstř dub 10, 2019 7:05 pm\nJa teda žádné světélko na konci tunelu u Heilbronnu nevidím. Jen se přesunuli na druhou stranu a zas tam budou dva roky čurákovat. Ted ještě přidali u Ohringenu další omezení, aby se to náááhodou nedalo objet. Včera jsem poskakoval už kousek od Kochertalu. Jen po Neustein asi hodinu a půl. Nervy moje\nJá si vlastně pamatuju ten Heilbronn jenom rozkopaný. Za tu dobu už měli v egyptě tři pyramidy ručně postavené...\nčtv dub 11, 2019 8:21 pm\nTy bys mel dostat metal a Rad prace,jak tam jezdis 6krat denne tam a zpet. .Nasinec co rube ,,špáno,, tam projizdi jednou za tyden a vypisuje tady jaky to je bozatko ze tam skakal deset km ve stau\npát dub 12, 2019 9:57 am\nŠestkrát zase ne, ale denně tam a zpátky. Momentálně na hovno z obou směru. A už i ty vychytane objizdky jsou kničemu, když se ani na sjezd nedostaneš.\nAle příští týden si dam Antverpy,ať muzu poskakovat i někde jinde\npát dub 12, 2019 11:34 am\nuklidnim te,Antw.jsem velmi casto,a tam sleduji mirne zlepseni,uz ani krizovych hodinych,rano kolem 7 nebo po 15,nejsou takove zacpy,at jedes od Liege nebo Eidhoven,smer domu jakoby od Gent to stoji bezne od Kruibeke,7km po ring.Taky tam budu,pocitam v pondeli vecer,richtung GB.Jak to je total,jezdim si lehnout na pupek do prumyslovky bud az do Kallo,nebo Zwijdrecht.V nemecku jsem A6uplne vyskrtnul z mapy a vubec po ni uz nejezdi,to radeji od Koln po A3 nahoru dolu,nez se koukat u Heilbronu na tatary RO,BG,co to drti tretim pruhem v klidu.\npát dub 12, 2019 12:33 pm\nMohl by mi někdo vysvětlit mechanismus stau na A6 u Heilbronu??? Nějak to nemůžu pochopit, to že se tam sjíždějí 3 směry O.K. ale A81 od Stuttgartu žadná stau, nebo téměř nulová, A 81 od Wuzburgu téměř žádná, a A6 od Norimberka nejmenší asi 6km, a v pondělí a v úterý i 25km. Nechápu.\nčtv říj 10, 2019 9:04 pm\nCo na tom nechápeš, za křížením začíná zužení. Tzn kamiony do jednoho praveho pruhu. Ti z a81 letí až předzuzení a tam se zipujou, do toho osobáky. Do toho východní elita co předjíždí. Takže se tam cpou 3 pruhy kamionu do jednoho..\nKdyž sjedeš z A6 a po šoustce to objedes a vyjedes až na a81 a dojedes az dopredu tak uvidís kolik usetris casu. Taky vem vpotaz kolik lkw uz jezdí pondělí-patek.... zkus v 9 vecer v ponděli utery zaparkovat v cesku smerem z prahy na rozvadov, nemas sanci.\nTohle je zrovna místo u kteryho ty kolony chápu. Osobně sem rád že jezdím ob vikend domu, otocím nemecko a pak jedu někde dál, treba francii. To se hned líp jede když jedes ven treba ve ctvrtek.\nPondeli,utery ven a ctvrtek zpatky to je jak zavodní draha, nikdo neresi zakazy predjizdění, bezpecnou vzdalenost atd. Já osobně už A3 a A6 jezdím brzo ráno, stejně tak prahu.\npát říj 11, 2019 5:58 am\nTo je nic...zkuste nekdy A2,berlin-hannover.kolik tam je nesmyslnych stau,ktere vznikaji jen kvuli nemecke lidove dopravni znacce,kterou rozsviti i o pulnoci,zakaz predjizden Lkw,tak treba pred Labem u Burgu stojis v klidu 30km..D=STAULAND..\npát říj 11, 2019 8:22 am\nJa tady jezdím skoro denně x let, takže už ty objíždky celkem umím. Většinou sjíždím Neustein ( bo sjezd Ohringen je ted zavřený) přes město Ohringen, dál po L1088 na A81, nebo jedeš dál přes Neuenstad Am Kocher po L1095 přes Neckarsulm zpátky na A6. Přes den tama ušetříš mraky času.\nJinak se dá ještě přes Bretzfeld, ale tam ted zavřeli cestu, takže nic.\nTy to resis takto.plno nasincu a hlavne cely balkan to neresi vubec,jede druhy i tretim pruhem az na ten most.tam zjisti ze to je uzke opravdu tak to zaseknou komplet.policajta tam nepotkas ktery by to resil tak co.proc to nevyuzit.lepsi pro nej je resit stitky na kurtech treba to je problem c.1 v nemecku mi pripada.\npát říj 11, 2019 12:32 pm


LINTEO ZZ STANDARD 5000 bílé 20× 250 ks | SROVNAME.cz\nTOP 20 LINTEO ZZ STANDARD 5000 bílé 20× 250 ks\nPapírové ručníky 1vrstvé, ze 100% recyklu, rozměr ručníku je 25x23cm. Také nesnášíte vlhký a páchnoucí ručník na toaletě? Pro všechny, kdo si chtějí utřít ruce hygieničtějším způsobem, tu jsou papírové ručníky LINTEO ZZ STANDARD. Papírové utěrky jsou vyrobeny ze 100% recyklovatelného materiálu. V balení najdete 20 balíčků po 250 ks bílých papírových jednovrstvých ručníků. Papírové ručníky LINTEO ZZ STANDARD se vyznačují vysokou savostí a…\nLINTEO ZZ STANDARD 5000 bílé 20× 250 ks (8594158372659)\nDo eshopu Alfachem.cz\nNázev produktu: LINTEO ZZ STANDARD 5000 bílé 20× 250 ks\nMaximální cena: 588 Kč\nPapírové ručníky 1vrstvé, ze 100% recyklu, rozměr ručníku je 25x23cm. Také nesnášíte vlhký a páchnoucí ručník na toaletě? Pro všechny, kdo si chtějí utřít ruce hygieničtějším způsobem, tu jsou papírové ručníky LINTEO ZZ STANDARD. Papírové utěrky jsou vyrobeny ze 100% recyklovatelného materiálu. V balení najdete 20 balíčků po 250 ks bílých papírových jednovrstvých ručníků. Papírové ručníky LINTEO ZZ STANDARD se vyznačují vysokou savostí a pevností. Rozměr utěrek 25 × 23 cm se hodí do standardních zásobníků. Klíčové vlastnosti papírových ručníků LINTEO ZZ STANDARD 5000 kusů - bíléPapírové ručníky Linteo ZZ Standard jsou vyrobeny ze 100% recyklovaného materiálu Jednovrstvé papírové utěrky 20 balíčků po 250 ks - celkem 5000 kusůVysoká pevnost a savost Rozměr utěrek 25 × 23 cm Vhodné do standardních zásobníků V bílé barvě Ručníky papírové skládané Z-Z Standard 1-vrstvé Rozměr: 25 x 23 cm Materiál: recyklát Barva: 65% bílá g/m2 (±2g): 38 Kusů v kartonu (±5%): 5000 (20 x 250) Kartonů na paletě: 32 Cena za balení (5000 ks)\nPapírové kapesníky Linteo Papírové kapesníky Melitrade Papírové kapesníky Spektrum Nejlevnější papírové kapesníky\nKapesníky Linteo Mini 3-vrstvé 10ks od 22 Kč


Populární celebrity, osobnosti a bulvár - kdo dnes slaví narozeniny, o kom se píše a mluví.\nShaggy [53 let]\nZpěvák reggae narozen na Jamajce v r. 1968 pod jm. Orville Richard Burrell. Reggae přitom kombinuje s dance music a rapem. V r. 1985 odešel do N.Y.C. a v letech 1987 - 92 sloužil v americké armádě. ...\nAlexander Abt [45 let]\nDenis Lacho [28 let]\nV semifinále je Denis Lacho žijící v Bratislavě ze všech Slováků nejmladší. Přesto ho to nijak neomezuje. Když zpívá, nikdo by neřekl, že je mu jen patnáct let. Kdysi hrál aktivně fotbal, nyní se ...\nHadise [36 let]\nHadise Açıkgöz, která vystupuje pod jménem Hadise, se narodila 22. října 1985 v belgickém městě Mol. Původem je Turkyně, avšak jejím domovem je Belgie. Do povědomí širší veřejnosti se dostala v roce ...\nKyle Gallner [35 let]\nKyle Gallner se narodil 22. října 1986 v Philadelphii ve státě Pensylvánie. Jeho první film byl We hot American Summer v roce 2001. Další jeho filmy jsou Red Betsy, Finding home (2003). Kyle Gallner ...\nCatherine Deneuve [78 let]\nJe třetí ze čtyř dcer herců Maurice Dorléaca a Renée Deneuveové, kteří u svých dětí nijak nepodporovali zájem o svou profesi. Na rozdíl od své o rok a půl starší sestry Françoise Dorléacové, která ...\nAcacia Clark [24 let]\nAcacia Brinley Clark se narodila 22.10.1997 v Bostonu. V současnosti žije v Los Angeles díky jejímu otci, který cestoval po celých Spojených státech za prací. Známou se na sociálních sítích stala ve ...\nMiroslav Šatan [47 let]\nMiroslav Šatan je slovenský hokejista hrající severoamerickou NHL za tým New York Islanders. Nastupuje na pozici útočníka. Je vysoký 191 centimetrů, váží 87 kilogramů. Miroslav Šatan zahájil svou ...\nJulie Zugarová [35 let]\nJulie se narodila 22. října 1986. Žije v Dolních Bojanovicích na jihu Moravy. Vystudovala střední pedagogickou školu a je modelkou. Po ukončení této kariéry by si chtěla založit vlastní mateřskou ...\nToby Mac [57 let]\nKevin Michael "Toby" McKeehan (nar. 22. října 1964 ve Fairfax, Virginia), profesně známý jako tobyMac, je Grammy oceněný umělec, producent a skladatel. Byl to první známý člen křesťanského tria DC ...\nJeff Goldblum [69 let]\nPochází z kulturně orientované rodiny. Jeho otec byl lékařem a matka pracovala jako rozhlasová moderátorka. Od dětství se učil na klavír a náruživě poslouchal jazz. Svůj zájem však postupně přenesl ...\nUrszula Dudziak [78 let]\nUznávaná americká zpěvačka polského původu (nar. 1943). Kromě zpěvu, při němž využívá dalších přístrojů, ovládá i klávesové nástroje a percussions. Amatérsky začala zpívat koncem 50. let. V její ...\nRafael Bittencourt [50 let]\nValeria Golino [55 let]\nJako dcera řecké malířky a profesora germanistiky a literárního kritika časopisu Il Messagero vyrůstala v Aténách, kde se už jako čtrnáctiletá stala modelkou. Pro film ji objevila italská ...\nDerek Jacobi [83 let]\nS hereckou průpravou začínal v National Youth Theatre, potom získal stipendium do Cambridge, kde studoval historii (1957-60). Profesionální kariéru zahájil 1960 v Birminghamu, kde hrál dva roky v ...\nChristopher Lloyd [83 let]\nStudoval herectví u Sanforda Meisnera v newyorském studiu Neighborhood Playhouse a začínal na mimobroadwayských divadelních scénách, kde se prosadil v inscenaci hry Kaspar (cena Obie 1973 a Drama ...\nJan Zakopal [44 let]\nTalentovaný hráč Jan Zakopal se narodil 22.10.1977 ve znamení Vah. Od roku 2001 je obránce klubu FC Viktoria Plzeň. S fotbalem začal v 10 letech, předtím žil s rodiči a sestrou na Kubě. Je šťastně ...\nBill Condon [66 let]\nBill Condon se narodil v roce 1955 v New Yorku, vystudoval filosofii a někdy vystupuje jako William Condon.Mezi jeho režijní zásluhy patří filmy Bohové a monstra (cena Akademie), poetická meditace na ...\nLev Jašin [92 let]\nLev Ivanovič Jašin byl sovětský fotbalový brankář ruského původu. Organizací fotbalových statistiků a historiků (IFFHS) byl zvolen nejlepším brankářem světa 20. století. V roce 1963 získal jako ...\nTony Roberts [82 let]\nPochází z herecké rodiny; je synem rozhlasového a TV hlasatele Kena Robertse a jeho bratranec Everett Sloane (1909-1965) se proslavil jako charakterní herec v raných filmech Orsona Wellese. ...\nAmy Redford [51 let]\nNarodila se v Kalifornii v roce 1970. Je to dcera jednoho z nejlepších amerických režisérů a herců Roberta Redforda a Loly Van Wagenen. Amy byla dosud známá především jako divadelní, filmová a ...\nRoman Lasota [35 let]\nDvacetiletý Roman s přezdívkou Skipy je z Českého Těšína a má rád sportovní přenosy v televizi. V životě už měl mnoho úspěchů se sborem a kvartetem. Proč se přihlásil do SuperStar? „Nevím, uvidíte ...\nJulio Capote [89 let]\nDoris Lessingová [102 let]\nDoris Lessingová je britská spisovatelka, nositelka Nobelovy ceny za literaturu v roce 2007. Doris Lessingová se narodila jako Doris May Taylerová britským rodičům na území Íránu. V roce 1925 se ...\nDavid Gruber [66 let]\nDavid Gruber je český autor, podnikatel a propagátor technik duševní práce. Po střední škole nastoupil na Vysokou školu báňskou Ostrava, obor systémové inženýrství. Asi v polovině Gruberových studií ...\nSepideh Haftgoli [41 let]\nMarc Shaiman [62 let]\nSimone Levin [39 let]\nPär Sundberg [64 let]\nĽubomír Horák [58 let]\nHraje v kapele Polemic na trombon a narodil se na západním Slovensku. Je stále svobodný. Vystudoval hudební školu ĽŠU na Myjavě, konzervatoř a VŠMU v Bratislavě. V Současné době také pracuje na ZUŠ, ...\nLarnell Stovall [45 let]\nSamuli Vauramo [40 let]\nSofia Vassilieva [29 let]\nCelým jménem se jmenuje Sofia Vladimirovna Vassilieva a narodila se 22.10.1992 v Minneapolis, Minnesota. Je dcerou Ruských imigrantů, matka Larissa Vassilieva (Bioložka) a otec Vladimir Vassiliev ...\nMichael Fishman [40 let]\nSally Layd [60 let]\nSpike Jonze [52 let]\nMariela Velichkova Baeva [57 let]\nMariela Velichkova Baeva byla zvolena do Evropského parlamentu za Bulharsko. Členka Skupiny Aliance liberálů a demokratů pro Evropu. - Vysokoškolské vzdělání v oboru anglická filologie, ...\nDagmar Zvěřinová [68 let]\nDagmar Zvěřinová senátorka za ČSSD Pol. příslušnost: ČSSD Volební obvod: č. 51- Žďár nad Sázavou Zvolen za: ČSSD v roce 2008 Mandát: 25.10.2008 - 25.10.2014 Ing. Dagmar Zvěřinová (* 22. října ...\nRobert Torti [60 let]\nRobert Torti hrál roli Ježíše a Jacka již v muzikálovém zpracování Trávy. Na Broadwayi ztvárnil mnoho rolí (představení Starlight Express, Amazing Technicolor Dreamcoat apod.). Objevil se také v ...\nPatrick Louis [66 let]\nPatrick Louis byl zvolen do Evropského parlamentu za Francii. Člen Skupiny Nezávislost/Demokracie. - Agregace univerzity pro hospodářství a řízení (1984). - Hostující profesor na ...\nZuzanna Szadkowski [43 let]\nBob Odenkirk [59 let]\nKara Lang [35 let]\nKara Elise Lang je Kanadskou hráčkou fotbau. Hraje jako útočník s číslem 15. Ve svých 21 letech je nejlepší ženskou golovou Kanadskou střelkyní. S profesionálním fotbalem začala již v 15 letech. ...\nVirginia Ann Lee [75 let]\nJay Johnston [53 let]\nTony Denman [42 let]\nJanet Jacme [54 let]\nClaude Moraes [56 let]\nClaude Moraes byl zvolen do Evropského parlamentu za Spojené království. Člen Skupiny sociálních demokratů v Evropském parlamentu. - Titul bakaláře práv LLB (anglické a skotské právo), Dundee ...\nFrank Lowy [91 let]\nAntoni Pawlicki [38 let]


Odmaturuj! ze společenských věd - brožovaná vazba, český jazyk | Knihy na Martinus.cz\n- Aktualizovaná učebnice určena k přípravě na maturitu (podle požadavků nové maturity) a k přijímacím zkouškám na vysoké školy.\n- Publikace byla zpracována v souladu s požadavky MŠMT na reformu středoškolského vzdělávání a podobu a obsah nové celostátní maturity.\n- Odpovídá tak obsahu nových Katalogů požadavků ke zkouškám společné části maturitní zkoušky pro rok 2010 a RVP pro gymnázia a střední odborné školy.\n- Obsahuje celou středoškolskou látku základů společenských věd - poznatky z politologie, práva, mezinárodních vztahů, ekonomie, sociologie, psychologie, filozofie, etiky, logiky a teorie vědy, náboženství.\n- Kniha je přehledně zpracována do 10 celků dle vědních disciplin, které jsou dále členěny na menší podkapitoly.\n- Snadnou orientaci v textu podporuje grafické odlišení ústředního textu od doplňujících poznámek.\n- Text je doplněn mnoha zajímavostmi, odkazy, přehlednými tabulkami a názornými schématy.\n- Určeno studentům všech středních škol během celého středoškolského studia, jejich učitelům a ostatním zájemcům o studium společenských věd.\n- Vyhlášen 3. nejprodávanějším titulem za rok 2007 v kategorii učebnice pro školy. Nyní v novém aktualizovaném a rozšířeném vydání.


Osada | Knihovna Zdarma\nAugust 15, 2018 Nejlepší knihy\nStáhnout knihu Osada zdarma ve formátu pdf, epub, mobi, rtf a fb2\nStáhnout audioknihu Osada:\nStahování audio knihy Osada bohužel není povoleno. Musíte se zaregistrovat!\nStáhněte si knihu Osada ve formátu pdf:\nBohužel nemáte povolení ke stažení knihy Osada ve formátu pdf. Musíte se zaregistrovat!\nStáhněte si knihu Osada ve formátu epub:\nBohužel nemáte povolení ke stažení knihy Osada ve formátu epub. Musíte se zaregistrovat!\nStáhněte si knihu Osada ve formátu mobi:\nBohužel nemáte povolení ke stažení knihy Osada ve formátu mobi. Musíte se zaregistrovat!\nStáhněte si knihu Osada ve formátu rtf:\nBohužel nemáte povolení ke stažení knihy Osada ve formátu rtf. Musíte se zaregistrovat!\nStáhněte si knihu Osada ve formátu fb2:\nBohužel nemáte povolení ke stažení knihy Osada ve formátu fb2. Musíte se zaregistrovat!\nPřečtěte si knihu Osada online zdarma\nPrípad Galilei (SK)\nPersonal (Jack reacher 19) (ENG)\nRuština – Otázky a Odpovědi nejen k maturitě\nA Mirror of World Theatre (ENG)


Seriál Červí díra – Wikipedie\nSeriál Červí díra\n(přesměrováno z Seriál Červí díra (Hvězdná brána))\nJoseph Mallozzi a Paul Mullie\nWillie Garson jako Martin Lloyd\nMichael DeLuise jako Nick Marlowe/plk. Danning\nJill Teed jako Yolanda Reese/Stacy Monrooe\nRobert Lewis jako dr. Peter Tanner\nPeter Flemming jako agent NID Malcolm Barrett\nZoufalé řešení Následující →\nSeriál Červí díra je 12. epizoda 5. řady sci-fi seriálu Hvězdná brána.\nTato epizoda je pokračováním epizody 4x11 Není cesty zpět. Vesmírná sonda Kepler objeví při průletu okolo Marsu objekt, který zrychluje a vyzařuje energii. Jak zjistila Samantha Carterová, je to mateřská loď Martina Lloyda. Loď se blíží k Zemi a dosáhne její orbity za tři dny.\nHammond pouští členům SG-1 ukázku seriálu Červí díra, jehož koncept napsal Martin Lloyd. Martin pracuje u natáčení seriálu jako konzultant. Děj seriálu a jeho postavy se nápadně podobají programu Hvězdné brány. O´Neill je jmenován v seriálu jako konzultant letectva, aby mohl nenápadně kontaktovat Martina a zjistit, co ví o příletu jeho mateřské lodi. O'Neill zjistí, že si Martin nic nepamatuje, a že používá léky k blokování paměti. Teal'c, pracující jako obsluha občerstvení ve studiu, informuje O'Neilla, že Martin je sledován svými druhy.\nCarterová a Daniel Jackson sledují Martinův byt. Během sledování zjistí, že Tanner a ostatní už vědí, že O´Neill se setkal s Martinem. Při prověřování zaměstnanců studia zjistí Carterová, že asistent produkce je Steve Austin, jeden z Martinových druhů. Carterová s Danielem Austina sledují, a když za ním vejdou do jeho bytu, zjistí, že záhadně zmizel. Zjistili pouze, že před zmizením volal do nějakého skladu. Carterová, Daniel a vojáci z SGC se vydávají do skladu. Ve skladu jsou však agenti NID pod velením agenta Malcolma Barretta. Barret nechává zadržet Carterovou a Daniela.\nMezitím je Martin poslán do ateliéru. O'Neill Martina sleduje. V ateliéru je však překvapí Tanner se svými lidmi a oba zajme. Martin dostane od Tannera injekci, která mu odblokuje paměť. Po jeho odchodu přichází Teal'c a O'Neilla a Martina osvobodí. Martin O'Neillovi vysvětluje, že léky bral sám, aby zapomněl na zkázu své planety. Loď, která právě přilétá, sami načasovali jako náhradní plán, kdyby se jim na Zemi nelíbilo.\nTanner potřebuje k ovládání lodi přenosný počítač, který Martin ukryl mezi rekvizity, které jsou použity v natáčeném seriálu. Když O'Neill a Martin počítač hledají, rekvizitář jim řekne, že počítač byl připsán do scény, která se právě natáčí. Když O'Neill s Martinem odejdou, volá rekvizitář agentu Barrettovi. Barret se se svými lidmi vydává na místo natáčení seriálu. Ve skladu nechává pouze jednoho člověka hlídat Carterovou a Daniela.\nO'Neill najde počítač u jedné z hereček a vezme jí ho. Za chvíli se objeví Tanner se svými lidmi a chce, aby mu O'Neill počítač odevzdal. Carterová s Danielem mezitím zneškodní svojí stráž a informují telefonicky O'Neilla, že za nimi jede Barret s agenty NID. Najednou se na obloze objeví kosmická loď. Martin křičí na štáb, aby ji natáčeli. Tři auta agentů NID se blíží na místo natáčení. O'Neill, po chvilce váhání, odevzdá počítač Tannerovi, který se se svými lidmi transportuje na loď a odlétají. Martin Lloyd zůstává na Zemi.\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Seriál_Červí_díra&oldid=17484372“\nDíly seriálu Hvězdná brána (5. řada)\nStránka byla naposledy editována 17. 7. 2019 v 21:19.


Strategie online, strategické hry ke stažení zdarma - RAKETKA.cz\nVe hře Jungle TD budeš mít za úkol obránit svoji základnu před invazí nepřátelských jednotek. Za každou zničenou…\nUž to byla nějaká doba, co GoodGame Studios vydali novou hru. ALe nakonec jsme se dočkali a tak nyní přichází…\nVe hře Metal Animal bude tvým úkolem pomoct zvířátkům v obrněném vozidle vyhrát válku. Na výběr budeš 3 různé…\nAir Traffic Controler je skvělá strategická hra, kde tvým úkolem bude navádět letadla a vrtulníky tak, aby se…\nVe hře Tower Defense Super Heroes bude tvým úkolem stavět věžky a zabránit tak průchodu nepřátel do tvé základny.…\nVe hře Burger Clicker budeš začínat jako majitel rychlého občerstvení. Klikáním na burgry budeš vydělávat peníze…\nHra Galactic Cop je skvělá střílečka. V této hře budete mít za úkol zlikvidovat vždy co nejvíce nepřátel. Z…\nVe hře Dominoes Classic si můžete zahrát hru domino proti počítači. Na výběr máte ze 3 typů her. Klasické domino…\nDefly.io je skvělá strategická sřílečka. Jak už to u IO her bývá, i tady se musíte vypracovat na první místo.…\nClick Snowball Fight je výborná strategie, v níž jsou spojeny dva výborné žánry a to obrana pevnosti a spojení…\nVeďte Německé síly přímo na východ nebo obraňujte matičku Rus na sovětské straně. Vyberte si tu správnou taktiku…\nOblékání kamarádek ze školy\nSpring Prom Dress Up


Number Sixteen Chelsea | Huno Hotely\nNumber Sixteen Chelsea - Huno.cz\nHotely > Spojené království > Chelsea > South Kensington > Number Sixteen Chelsea\n16 Sumner Place 2.5/5 "Poctivý" (5 Recenze)\nPorovnejte ceny pro Váš pobyt v Number Sixteen Chelsea\nRezervujte si Spojené království dovolenou a pobyt v 5 hvězdičkový Number Sixteen, nachází se v Chelsea poblíž South Kensington. Z celkového počtu 143 hotelů v Chelsea, tato nemovitost je v současné době zařazena na 140th pozice založené na průměru hodnocení hostů a ceny.\nNumber Sixteen maji 41 pozoruhodný pokoje a ceny od GBP165 do GBP360.\nDokonale se nachází v blízkosti hlavních turistických atrakcí, Number Sixteen se nachází v blízkosti zajímavých míst včetně Natural History Museum a Victoria & Albert Museum. Battersea Bridge a Albert Bridge se musí také navštíví v okolí. Má ideální polohu jako 140th hotel v Chelsea.\nmístní oblasti, jako jsou South Kensington a North Kensington musite navštívit, kdy jste v Chelsea. West Brompton, Earls Court a Belgravia jsou take ve snadne vzdálenosti od centra Chelsea.\nNemovitost je k dispozici na 2 partnerských webových stránkach včetně Booking.com and Otels.com. Hledat Number Sixteen sazby z těchto webových stránek online zadáním vyhledávání ve formuláři výše, nebo porovnat všechny objekty v Chelsea vlevo.\nMístní možnosti ubytování včetně 3 hvězdiček The Brompton Hotel je blízko k Number Sixteen. Také v rámci této oblasti je Harrington Court Apartments a Grosvenor Kensington Hotel. Pro další možnosti zkuste The Ampersand Hotel kousek dál.\nZdarma Nezávislý Průvodce Nejnižších Cen na Number Sixteen Chelsea.


Romilly - Interstellar - POSTAVY.cz\n30 - 53 let\nAmelia Brand, TARS, Joseph Cooper, Doyle, CASE\nRomilly, přezdívaný Rom je fyzik černé pleti, který je jeden ze čtyř členů posádky vesmírné lodi Endurance, která se vydává hledat jinou planetu, vhodnou pro život, když se podmínky pro žití na Zemi drasticky zhoršily. Stejně jako Doyle a Brandová nemá žádnou rodinu.\nDva roky trvající cestu od Země k Saturnu celá posádka přečká v hibernaci. Po probuzení se ponoří do červí díry, která je dostane do jiné galaxie. Když Cooper nemohl pochopit princip červí díry, Romilly mu to ochotně vysvětlil. Jako jediný lidský člen posádky se rozhodne zůstat na mateřské lodi, zatímco se ostatní vydávají na první planetu, kde ale jedna strávená hodina znamená sedm uplynulých let na Zemi.\nBrandová ale fatálně chybovala, když se příliš zdržela a přestože se stihla vrátit, Doyle zaplatil životem a kvůli dočasnému poškození motoru se výprava protáhla a Romilly tak na oběžné dráze strávil nepředstavitelných dvacet tři let, osm měsíců a čtyři dny, než se konečně Cooper s Brandovou vrátili. Rom se ale zase tolik nezměnil, pouze mu trochu zešedivěly vlasy a vousy. Podstatnou část čekání na Endurance strávil hibernací, ale nechtěl prospat celý život.\nPalivo lodi ale kvůli zdržení vystačí jen na návštěvu jedné planety. Nakonec se navštíví planeta, z níž jdou pozitivnější signály, přestože Brandová chce na druhou kvůli doktoru Edmundsovi, kterého milovala. Doktor Mann byl probuzen z hibernace a byl velmi vděčný. Nakonec se ale zjistilo díky zprávě nyní dospělé Cooperovy dcery, přehrané robotem CASEm, že jediná možnost na přežití lidstva je kolonizovat nějakou planetu a využít zmražená oplozená vajíčka, které jsou na Endurance.\nRomilly ale bohužel ledovou Mannovu planetu nikdy neopustil. Zbabělý Mann totiž plánoval uniknout ze Země a všechny na planetě nechat. Popral se s Cooperem a poškodil mu helmu, načež aktivoval připravenou past. Romilly poté na Mannově modulu přišel na to, že Mannova data o planetě jsou nějaká divná (byla nepravdivá), ale o potyčce Manna s Cooperem neměl ani tušení. Cooper byl zachráněn a Brandová se snažila Roma varovat, ale nestihla to. Mann pomocí dálkového ovládání zařídil explozi modulu a Romilly zahynul.\npro MÉNĚ REKLAM se přihlaš a komentuj postavu Romilly\n13689. nejlepší postava\nNačtení stránky za 0 - 0.2077


Vyšlo v říjnu v nakladatelství AlbatrosMedia | Albatros, nakladatelství, děti, časopis | BabyBook\nVyšlo v říjnu v nakladatelství AlbatrosMedia\nIlustrace: Kolektiv autorů (Pavel Čech, Iku Dekune, Matěj Forman, Renáta Fučíková, Jan Hísek, Michaela Kukovičová, Galina Miklínová, Markéta Prachatická, Petr Sís, Chrudoš Valoušek, Martin Velíšek a Jiří Votruba)\nLabyrinty světa jsou neobvyklou dárkovou knihou s originální představou labyrintů od našich významných výtvarníků. Čtenář má možnost prstem či ve fantazii procházet a proplouvat jedinečnými dvoustrannými ilustracemi, anebo se začíst do zasvěceného průvodního textu Václava Cílka, který je fenoménem labyrintů fascinován již dlouhá léta. A současný svět jako by se k principu labyrintů znovu vracel. Úvodní slova zamyšlení nad tajemstvím labyrintů od Václava Cílka nechť jsou pozváním k četbě a prohlížení této výjimečné knihy. Jsou též neotřelým vysvětlením, jaký je rozdíl mezi bludištěm a labyrintem: „Bludiště je hrozné místo podobné vězení, kde se člověk může navždy ztratit. Bludištěm se bloudí, labyrintem se prochází. Labyrint nás neočekávaným způsobem vede do skoro zapomenutého středu světa anebo možná vlastní bytosti."\nIlustrace: Daisy Mrázková\nDaisy Mrázková je významná česká výtvarnice, ilustrátorka a průkopnice bilderbuchu. Její knihy patří k tomu nejlepšímu, co v tomto žánru u nás vzniklo.\nNádherné úterý vychází v nadstandardním technickém provedení a s doslovy Jiřího Machalického a Radka Malého. „Když chceme, aby byl někdo ještě lepší, než je, udělejme mu radost, to je jednoduché." A tak se jedno nádherné úterý rozhodne být ještě nádhernější. Legendární autorka obrázkových knih Daisy Mrázková vypráví poetický příběh o tom, že příčina smutku jednoho člověka může být zdrojem radosti pro jiného.\nŠmoulové - Další bezva hry Peyo\nPojďte si hrát spolu se šmouly. V nové knize Šmoulové - Další bezva hry se můžete zapojit do spousty zábavných hříček, rébusů a úkolů.\nPro čtenáře od 5 let Počet stran: 52\nIlustrace: Jana Klvaňová\nNa ranči Horseland přibyl nový kůň, divoký mustang. Jmenuje se Poman a přivedli ho lesníci. Bailey bez přestávky trénuje s Aztékem v jízdárně. Chudák Azték je unavený a opakování stejných kroků už ho nebaví. Ve stáji se ale seznámí s Pomanem a dozví se, že v horách žije skupina divokých koní, kteří nemusí nikoho poslouchat. Azték tak zatouží po svobodě a uteče. Podaří se mu najít divoké koně?\nDěti se v knize seznámí s botou, která si stěžovala, že neustále zakopává a šlape si na jazyk. A víte, jak se šišlání nakonec odnaučí? Děti se dozví nejen to, ale také si přečtou příběhy o pavouku, který chtěl být nejlepší na světě, o starém komíně a o hluchém dědečkovi a jeho hrnečku a spoustu dalších vtipných příhod a básniček.\nUž jste to slyšeli? Pipi Dlouhá punčocha pořádá rozloučení s Vánocemi a všechny děti srdečně zve! Smrk je krásně nazdobený a hned vedle stojí domeček ze sněhu. Uvnitř už je spousta dětí, dortů a zábavy. Ale venku ještě někdo čeká... Nejlepší bude jít se tam honem podívat, protože všechno, co Pipi vymyslí, je chytré a báječné!\nKnížka Šla Nanynka do kapusty vás zavede do imaginárního překladatelského kroužku českých i slovenských žáků základní školy. Malí překladatelé v 56 básničkách řeší záludnosti češtiny a slovenštiny a hledají vzájemné porozumění. Společně s nimi se zaberete do vtipných a veselých převodů 28 slovenských slov do češtiny a 28 českých slov do slovenštiny. Každá básnička je doprovázena ilustrací, podle které si děti probírané slovo snadno zapamatují. V závěru naleznete slovensko-český a česko-slovenský slovníček\nTřetí díl úspěšné série o Záplaťákovi a jeho stvořiteli, podivínskému profesorovi. V tomto dílu šílený profesor Erasmus svými děsivými experimenty probudil k životu něco opravdu hrůzostrašného. Podaří se Záplaťákovi přemoct zlého ducha, který nechce nic menšího než Záplaťákovo srdce?\nPonořte se do světa robotů a poznejte, z čeho se skládají, jak se pohybují, jak pracují, jak zjišťují, co se kolem nich děje, nebo jak myslí. Ve 20 zábavných projektech si postavíte své vlastní roboty a objevíte stroje budoucnosti. Činnosti popsané v této knize vám umožní používat své schopnosti a představivost a nacházet tvořivá řešení složitých problémů. A co je nejlepší - výsledkem vaší práce budou skvělé modely robotů, které budou opravdu fungovat!\nIlustrace: Dodo Dobrík\nČarodějka Sophie a lovkyně čarodějek Katy jsou nejlepší kamarádky, přestože by se měly nesnášet. A společně nyní čelí novému problému - jak mají skrýt své schopnosti před ostatními na školním výletě, když se vše tak zamotává? To je přímo nadlidský úkol! S láskou jim ale žádná kouzla nepomůžou....


Mládě želvy galapážské\nRozměry: 12.0 x 6.0 x 7.0\nFigurka mláděte malé želvy. Přestože mládě obvykle zůstává u své matky, naše by rádo šlo k vám domů! Stejně jako ostatní figurky od firmy Safari Ltd. je i tato profesionálně tvarovaná a ručně malovaná. Vše detailně propracováno.\nMladé želvy rychle rostou a pohlavní zralosti dosahují ve věku deseti až patnácti let. Jejich jediným přirozeným nepřítelem je káně galapážská.\nRozměry: 13 cm x 6,5 cm x 6 cm


Za předplatné Kroměřížského deníku dálniční známka pro rok 2016 nebo dárek - Kroměřížský deník\nZa předplatné Kroměřížského deníku dálniční známka pro rok 2016 nebo dárek\nKroměřížsko - Milí čtenáři Kroměřížského deníku, máme pro vás jedinečný tip na vánoční dárky. Jedinou návštěvou v redakci Slováckého deníku vyřešíte dárky pro celou rodinu.\nV hodnotě 4500 Kč získáte několik hodnotných vánočních dárků: roční předplatné Deníku + dárek dle vašeho výběru.\nZ tohoto balíčku můžete udělat až sedm vánočních dárků. Jak? Například dálniční známkou obdarujete syna, který hodně cestuje. Úterní deník plný sportovního zpravodajství dostane strýc - hvězda místního fotbalového klubu, sobotní vydání s přílohou Moje rodina - fajn život si necháte doručovat domů.\nNeváhejte a kontaktujte Ivu Klofáčovou na 606 712 027, iva.klofacova@denik.cz a my už vše zařídíme, třeba i s dárkovým certifikátem


Moto Guzzi překvapila konceptem cestovního endura | Motorkáři.cz\nÚvod sekce Články Moto Guzzi překvapila konceptem cestovního endura + Vložit článek Nápověda\nText: Honza Zajíček | Foto: Jiří Jevický | Foto: Moto Guzzi | Zveřejněno: 7.11.2017 | Zobrazeno: 22 364x\nV85, jak se stroj jmenuje, by mohl částečně zaplnit díru vzniklou po vypadnutí Stelvia z nabídky. Enduro současně odhaluje technický základ pro novou řadu, se kterou výrobce oslaví v roce 2021 stoleté výročí značky. Samotné enduro přijde do výroby v roce 2019.\nGuzzi designem svého konceptu odkazuje na doby dávno minulé, kdy se například nádrž podobá motorkám, které od jezera Como vyrazily dobýt Dakar. Dvě přední světla zase dávají vzpomenout na model Quota 1000 z roku 1989.\nV útrobách osmdesát pětky bije nový dvouválec, který ctí tradice značky. Je chlazený vzduchem a z objemu 850 ccm dostane osmdesát koní. Trubkový rám spolu se sedlem nabídne podle továrny dostatek prostoru pro řidiče, spolujezdce i jejich zavazadla. Motorka má být zároveň dobře ovladatelná a pohodlná pro řidiče rozličného vzrůstu. Spolu s novým rámem studie přijíždí s novou asymetrickou kyvkou a kardanem.\nDesign se sice odvolává na minulost, použitá technika je ale soudobá. Přední světla jsou vybavená LED technologií, budíky jsou plně digitální a podvozkové komponenty nesou jméno Öhlins. Zadní tlumič je umístěný na pravé straně a umožňuje tak snadný přístup k jeho seřizovacím prvkům. Přední vidlice je od téhož výrobce a o zastavení stroje se starají brzdy Brembo.\nNa motorkách s označením V7 továrna demonstruje jejich potenciál k různým úpravám. Vznikly tři nové stroje s názvy Carbon, Milano a Rough. Karbonová verze bude dostupná v limitovaném počtu a kombinuje klasický vzhled s hi-end vizáží uhlíkového vlákna. Z tohoto materiálu se objevuje přední blatník, boční panely a zadní blatník, zbytek motorky je matně černý s výjimkou rudě nalakovaných dílů. Exkluzivní vzhled doplňuje sedlo z Alcantary.\nModel Milano zase odráží styl módní metropole a tak je vše blyštivé a evokuje život v luxusu. To je svět, do kterého by patrně ani nevkročil poslední z party – temný Rough. Ten je vybavený drátěnými koly, matnou barvou a pneumatikami s hrubým vzorkem.\nDrobných vylepšení se dočkala i dvojce z řady V9 – Roamer a Bobber. Prvně jmenovaný se nově zaměřuje víc na cestování, když přijíždí s novými zadními tlumiči pro pohodlnější výlety ve dvou, plus nově doplňuje přední štít. Zlobivější bratříček zůstává stejný, jen dostal nové barvy Impeto blue, Nero Notte black a Tempesta grey.


Lovec softwarových pirátů: Nové zaměstnání ohrozí malé podniky i OSVČ | Podnikání | Investnet.cz\nMalé (rodinné) podnikatele, případně OSVČ zatím u nás nikdo nijak rapidně nekontroloval. Nelegální software je tak v této vrstvě podnikatelů velmi oblíbený. Změnit by to měla nová pracovní pozice „lovec pirátů.“\nTito lovci softwarových pirátů se chtějí zaměřit především na malé a střední podniky. Nelegální software se ve velkých podnicích téměř podařilo odstranit. Dokonce samotné firmy mají své kontrolory... Je čas se podívat níže, vždyť v ČR se nelegálně využívá 35 % softwaru a to za 3,8 miliard korun.\nSvětový ochránce práv softwarového odvětví\nBSA | Software Alliance shromažďuje firmy investující do softwarového vývoje miliony/miliardy. Následně hájí jejich práva, která jsou v zájmu nejenom prodejce softwaru, ale i konkurence. Pokud si jako podnikatel koupíte drahý software, musíte ho započítat do výsledné ceny. Nelegální software tak vytváří nekalou konkurenci a může poctivým podnikatelům přidělat problémy. I u malých firem se cena softwaru může dostat do statisíců.\nJsou zde dva nejběžnější druhy. Tím prvním je úplná krádež. Ovšem to je běžné především u OSVČ, případně domácností. Mnohem častěji se setkáme s multilicencí například na 4 přístroje, která se využívá na 10. Při zakládání firmy je vše legální, ovšem jak se rozrůstá, nikdo licence nepřikupuje.\nNejčastěji najdeme problém se softwarovými licencemi u kancelářského balíčku MS Office, antivirových programů, grafických programů od Adobe, případně program pro projektanty Autodesk a mnohé další.\nPrůzkum malých a středních firem z roku 2012 dokázal, že nelegální software je největším problémem u firem s 10 až 100 zaměstnanci a u OSVČ. BSA | Software Alliance se tedy zaměří na to odvětví, kde je problém největší.\nZaměstnání: Lovec pirátů\nI v nedávné historii byla většina udání anonymních a jednalo se buď o bývalé zaměstnance nebo konkurenci. Ovšem anonymní přiznání často skončila neúspěchem, chyběly důkazy. Změnit by to měl plán BSA | Software Alliance, který bude udavačům platit (nejenom za oprávněné udání, ale i za odhalení identity). Právě finanční stránka by měla motivovat k odhalení nelegálních softwarů.\nSoučasný problém se softwarem by mohl částečně vyřešit nastupující cloud computing.