Cestovní pojištění do zahraničí - výluky | Finance.cz\nVybíráme cestovní pojištění. Na co si dát pozor?\n23.05.2018 | Lucie Mečířová, Finance.cz\nJedete v létě k moři a přemýšlíte, jestli se vám vyplatí zřídit cestovní pojištění? Nebude stačit jenom průkaz pojištěnce? Ne, nebude, to vám můžeme říct rovnou. Ve smlouvě ale musí být jasně stanoveno, co pojišťovna uhradí, když dojde k pojistné události.\nCestovat bez pojištění do zahraničí může být skutečně risk. Stačí malý úraz nebo zdravotní potíže a dovolená se prodraží i o několik desítek tisíc korun. O problémech většího rázu ani nemluvě. Jen pro pořádek – zlomenina v Chorvatsku může vyjít až na 3 915 EUR, v USA na 20 000 dolarů a v Egyptě dokonce až na 42 000 EUR.\nProč nestačí evropský průkaz zdravotního pojištěnce?\nPlno lidí si pojištění na dovolenou nesjedná, neboť žije mylně v domnění, že do cestování po EU, EHP a Švýcarsku bude bohatě stačit klasická kartička zdravotní pojišťovny. Průkaz na tomto území sice platí, ale to ještě neznamená, že díky němu budou pokryty veškeré výdaje na ošetření nebo na léčbu. Pro zraněného nebo nemocného turistu zde funguje určitá spoluúčast, kterou bude třeba uhradit. Zpravidla se pak jedná o nemalé částky. Tato skutečnost platí už i tehdy, pokud jedeme na dovolenou do sousedních zemí, např. na Slovensko.\nJaké máme pojištění na cesty?\nÚrazové – pravděpodobně nejsjednávanější forma slouží k uhrazení výdajů za následky úrazu, nemoci, ošetření apod.\nOdpovědnosti – hodí se v případě, kdy na dovolené způsobíte vy, vaše děti anebo vaši domácí mazlíčci škodu.\nSportu – jedná se o připojištění, které platí především pro organizované či rizikové sporty. Klasické rekreační jsou do běžné smlouvy již zahrnuty. *\nPoplatků za storno – pokud byste se zájezd rozhodli na poslední chvíli zrušit, cestovní kancelář vám může za tento krok zpět uložit pokutu.\nZavazadel – platí pro ztrátu, poškození, zmeškání apod.\n*Nevztahuje se na sporty, které jsou příliš nebezpečné anebo provozovány na vrcholové úrovni.\nTIP: Dovolenkový speciál Finance.cz - přečtěte si mnoho důležitých informací pro klidnou dovolenou\nVýluky z cestovního pojištění\nMezi nejčastější výluky patří především události zapříčiněné úmyslně, pod vlivem alkoholu anebo omamných látek. Pak samozřejmě také ty, které vznikly během činnosti, ke které potřebujete speciální způsobilost za předpokladu, že jste ji neměli. Některé společnosti mohou z pojištění vyjmout i situace vzniklé jaderným zářením anebo třeba teroristickými útoky. Mezi další výluky a problémy cestovního pojištění potom můžeme zařadit:\nPokud jste odjeli s akutním onemocněním – léčebné výdaje vám nemusí být proplaceny, neboť jste již nemocní do cílové destinace přijeli.\nPokud máte zdravotní potíže z důvodu chronického onemocnění – stejně jako v předchozím případě u vás nemoc totiž nevznikla až na místě.\nNadmořskou výšku – zní to možná zvláštně, ale ano. I úrazy, které se staly v určité nadmořské výšce (zvláště u zimních sportů), pojišťovna nemusí zdravotnickému zařízení či klientovi proplatit.\nTěhotenství – problémy mohou nastat především v pokročilém stádiu. Léčebné výlohy u těhotných žen pak u většiny produktů bývají kryty nejčastěji do 28. týdne. Předčasný porod či jiné komplikace také bývají velice často ze smlouvy vyjmuty. Naopak třeba rizikově těhotnou ženu často ani pojistit nechtějí, a pokud ano, tak za velmi nevýhodných podmínek.\nZtrátu dokladů – nevztahuje se na ni pojištění zavazadel. Je proto dobré si předem zjistit, co dělat při ztrátě dokladů v zahraničí.\nŠkoda způsobená příbuznému, blízké osobě či spolucestujícímu nebude hrazena z pojištění odpovědnosti.\nNeoznámení pojistné události asistenční službě\nA mnoho dalších.\nPamatujte tedy, že se v každém případě vyplatí důkladně číst smluvní podmínky a neuzavírat nic, co nepokryje rizika, která chcete mít pojištěna.\nProč vždy informovat asistenční službu?\nV případě jakéhokoliv úrazu je nutné neprodleně kontaktovat asistenční službu, které celou situaci nahlásíte. Služba následně informuje klienta o tom, na co má nárok, za jakých podmínek a samozřejmě jej navede k řešení celé situace a dodá mu adresu nejbližší smluvní nemocnice, ve které dojde k ošetření.\nPokud by ale klient službu kontaktoval až po ošetření v nemocnici, je možné, že pojišťovna odmítne výlohy na léčbu hradit, a to především proto, že nedošlo k dodržení smluvních podmínek. Klient by si tedy ošetření musel zaplatit sám. Dbejte proto na přesný postup, jak hlásit pojistnou událost.\nCo dělat při ztrátě platební karty v zahraničí?\nKde zřídit levné cestovní pojištění?\nTIP: Srovnání zájezdů!\nČlánky ze sekce: Dovolená\nJak vychází prázdniny a svátky ve školním roce 2021/2022?\n12.03.2021 | Michal Bureš\nKdy se vrátí studenti do školy ve školním roce 2021/2022? Kdy budou podzimní, pololetní či jarní prázdniny? Jak v roce 2021 vychází Vánoce? Jak vychází svátky v letech 2021 a 2022?\nJak jet do lázní zadarmo za peníze zdravotní pojišťovny\n30.09.2019 | Martin Ježek\nChodit na procedury, odpočívat, užívat si večer společnosti – prostě lázně. Pobyt v nich může stát dost peněz, i desetitisíce, ale také můžete jet zadarmo. To klapne tehdy, pokud vám pobyt uhradí zdravotní pojišťovna.\nProč nejezdit na jižní Moravu?\n15.09.2018 | Michal Bureš\nJižní Morava patří mezi nejmalebnější místa v ČR a najdeme v ní většinu vinařských oblastí Česka. Ovšem s nárůstem turistů narůstá i řada nešvarů. Jak tedy poznat kvalitní burčák? A jak se liší od vinného moštu? A z jakého důvodu se na Slovácku nemusíte vyspat?\nPůjčka na dovolenou? Raději si našetřete\n23.07.2018 | Lucie Mečířová\nPůjčkami na dovolenou se to na internetu jen hemží. Proč bychom se jim ale měli vyhýbat obloukem? A jak se k takovým úvěrům staví Češi?\nKam do aquaparku? 2. díl: srovnání cen vstupného\n16.07.2018 | Lucie Mečířová\nRádi byste o dovolené zajeli s dětmi do aquaparku? Pojďte se s námi podívat, kolik zaplatíte za vstupné.


Vzpomínka na vítěze Závodu míru z roku 1972 Vlastimila Moravce | KDU-ČSL | Jakub Hruška\nHome » Brno » Cyklistika » Doprava » Fotogalerie » You are reading »\nHruška Jakub 14.4.2016 Vzpomínka na vítěze Závodu míru z roku 1972 Vlastimila Moravce2016-04-14T07:50:18+00:00 Brno, Cyklistika, Doprava, Fotogalerie\nVe věku pouhých 36 let zemřel před 30 lety, 15. dubna 1986, vítěz Závodu míru z roku 1972 Vlastimil Moravec, třetí český cyklista, který nejznámější soutěž východního bloku vyhrál. Moravec, který se po skončení závodnické kariéry věnoval práci s mládeží, se tehdy vracel domů z tréninku, když ve sjezdu v Kohoutovicích, několik stovek metrů od svého bydliště, narazil do odbočujícího kamionu. Vlastimil Moravec na místě zahynul, pouhých deset dnů po svatbě. Místo nehody připomíná pomníček u silnice v Libušině údolí.\nVlastimil Moravec (7. května 1949 Nové Město nad Metují – 15. dubna 1986 Brno) byl český sportovec, cyklista.\nŠlo o vítěze Závodu míru v roce 1972. Startoval i na Letních olympijských hrách 1972 v Mnichově v silničním závodě družstev na 100 km s Milošem Hrazdírou, Jiřím Mainušem a Petrem Matouškem i na Letních olympijských hrách 1976 v Montrealu v silničním závodě jednotlivců – v obou skončil na 13. místě.\nŽil v obci Spy u Nového Města nad Metují. Po základní škole absolvoval dobrušskou průmyslovku (1968). Již od dětství se věnoval silniční cyklistice. Závodit začal v cyklistickém klubu v Dobrušce. Po maturitě odešel do brněnské Dukly. Vyhrál celkem 110 cyklistických závodů.\nZ Dukly Brno odešel v roce 1981 a závodní činnost ukončil roku 1985, kdy se stal trenérem Armádního střediska vrcholového sportu Dukla Brno. Tragicky zemřel ve věku pouhých 37 let.\n1970 – Okolo Slovenska – vítěz\n1972 – Závod míru – vítěz\n1975 – 3. místo na mistrovství světa v silničním závodě družstev na 100 km – s Petrem Matouškem, Petrem Bucháčkem a Vladimírem Vondráčkem\n1975 – Bohemia – vítěz\n(zdroj:čtk, denik.cz, ahaonline.cz, wikipedia.org)\nSlavnostní otevření nově vymalovaného podchodu při ulici Talichova - 11.12.2018\nNabídka místnosti k pronájmu – Axmanova 6 - 7.12.2018\nNabídka obecních bytů – 1+1 Bellova 15, 2+1 Chopinova 7 - 7.12.2018\nCyklistika, dopravní nehoda, Libušina třída, Moravec, pomník, smrt, vítěz, závodník\nV Kohoutovicích se bude těžit dřevo – těžba bude obnovní i nahodilá\nMatka s dcerou na Rychtrové vypadly ze sedmého patra, pád nepřežily\n« Točená zmrzlina v Kohoutovicích už letos nebude u Aquaparku!\nUkliďme Česko v Kohoutovicích – LESOPARK je zase o něco pěknější ;) »


» Pamětní deska Josefa Mašína je v Čiklově ulici\nPamětní deska Josefa Mašína je v Čiklově ulici\n17.05.2017 | PRAHA | PRAHA 4 |\nPamětní deska Josefa Mašína v Čiklově ulici bude připomínat střetnutí Československých odbojářů s gestapem. Společně ji odhalili představitelé vlády, parlamentu, senátu a zástupci Prahy 2 a 4. Společnost Václava Morávka v Kolíně a pražský Spolek Pocta Mašínům ve spolupráci s Městskou částí Praha 4 tak dosáhli svého cíle po dlouhých 27 letech, přesně tak dlouho totiž neměl Josef Mašín svou pamětní desku.\nPrávě v tomto domě v Čiklově ulici v Praze 4 vysílala ilegální vysílačka odbojové skupiny Tři králové. 13. května 1941 sem vtrhlo komando gestapa. Dva členové odbojové skupiny Václav Morávek a František Peltán uprchli, ale Josef Mašín byl zajat a postřelen.\n"Později ho popravili v Kobylisích, jeden z těch účastníků zemřel na následky zranění, další byl rovněž zavražděn během války," řekl Petr Štěpánek, starosta MČ Praha 4.\n"Já si myslím, že i toto místo si zaslouží velkou připomínku, protože už to, jak Václav Morávek odsud uprchl, jak byli zatýkáni, to je historický moment, který by se měly učit děti ve škole," řekl Pavel Bělobrádek, místopředseda vlády ČR.\n"Jedna věc je jejich hrdinství, ale pak velmi podstatnou věcí je i to hrdinství běžných občanů, kteří zaplatili životem za to, že je ukrývali, že jim pomáhali," řekla Jana Černochová, starostka MČ Praha 2.\nPři odhalení pamětní desky Josefa Mašína si představitelé jak vlády Senátu i Poslanecké sněmovny, tak komunální politici, připomněli hrdinství Československých odbojářů a dalších statečných hrdinů, umučených a zastřelených gestapem.\n"Je to i na nás komunálních politicích, abychom tento odkaz připomínali, abychom připomínali té další generaci, že je na co navazovat," řekla Jana Černochová.\n"Aby si to uvědomili všichni, kdo tu dobu nezažili, jako třeba moji prarodiče, aby se z toho všeho poučili," řekl Petr Štěpánek, starosta MČ Praha 4.\n"Takových hrdinů, jako byl Josef Mašín, má naše historie jen několik," řekl Pavel Bělobrádek.\nPodle mnohých účastníků slavnostního odhalení desky Josefa Mašína měla být jeho památka touto cestou uctěna mnohem dříve.\n"Je skutečně hanba, že k tomu dochází až nyní, a o to více jsem rád, že k tomu vůbec dochází," řekl Pavel Bělobrádek.\n"Já skutečně nevím, proč toto trvalo 27 let. Na Praze 2 těch pietních míst a desek máme celou řadu," řekla Jana Černochová.\n"Splácí se tím obrovský dluh, který k této trojici lidí máme," řekl Eduard Stehlík, ředitel odboru pro válečné veterány Ministerstva obrany ČR.\n"Já myslím, že hlavní dík patří především skupině kolínských občanů, kteří systematicky a dlouhodobě usilují o rehabilitaci Morávka a Mašina a všech těch, kteří položili životy," řekl Petr Štěpánek.\nNa pamětní desce Josefa Mašína je mimo jiné uvedeno: V tomto domě, dne 13. května 1941, při razii gestapa byl raněn a zajat hrdina protinacistického odboje, podplukovník Josef Mašín, generálmajor in memoriam. Po ročním věznění byl 30. června 1942 popraven v Praze v Kobylisích.


Továrna Holešovice - Rotorama Live\nŠtěpán Šonský\t 9.10.2017 0 Comments\nV pátek Rotorama v holešovické Továrně otevřela letošní indoor sezónu a opět to byla skvělá podívaná. Svojí českou premiéru si tu odbyla nová překážka v podobě dálkově řízených plynových plamenometů. Trať i koptéry byly tradičně nasvícené ledkami a nově i sedačky pilotů a startovní pozice. Po celý den akci doprovázela hudba a komentátorka Iva, celý průběh závodu byl naprosto profesionální. Přestože trať byla technická, včetně split-s, tak někteří piloti předváděli doslova neskutečné rychlosti v takto stísněném prostoru, podívejte se na video níže od vítěze Lukáše Lendvorského. Závodu se zúčastnilo celkem 14 pilotů a stupně vítězů obsadili:\nRedBull: Co obnáší závod dronů? Rozhovor s českým pilotem\nDCL 2017 – Salina Turda\nZdravím, prosím o radu/ujištění, že to bude fungovat. Rád bych začal s FPV létáním a našel jsem si nyní první dron … aktuálně létám pouze s plastovými hračkami. Aby nebyla škoda veliká při prvních havárkách, našel jsem si tento levný model RACE COPTER ALPHA 150Q GPS značky GRAUPNER modellbau (odkaz na konkrétní obchod nevím, zdali je možné sem dát 😊). Dle popisu obsahuje přijímač HoTT. Rád bych dron pároval s Radiomaster TX12 a brýlemi Eachine EV800D. Na stránkách Radiomaster TX12 jsem si našel, že podpora pro Graupner HoTT je. Každopádně jsem od jistého prodejce dostal odpověď na stejný dotaz jako zde, že je nutné koupit vysílač značky Graupner (doporučení padlo na nejdražší model…). Předem děkuji za rady a nasměrování ... See MoreSee Less\nKde rotorama získala navrh na boudy svých rámů? ... See MoreSee Less\n5" ultralighty jsou prostě super. S Calypsem se nám léta skvěle a tak jsme šli zas o kousek dál. K řadě Samurajů přibude nový Samurai V3 Light. Lze použít i s 20x20 AIO stacky jako je HGLRC Zeus35 AIO. Nízká hmotnost rámu s lehkým stackem je zaručený recept pro velmi dlouhý letový čas. Při použití AIO stacku se do rámu vejde i Caddx Vista. ... See MoreSee Less\nNově u nás najdete komponenty od značky Diatone🤩 Začali jsme motory, ale nabídka se bude postupně rozšiřovat.\nAhoj, včera jsem dával dohromady rám Waspa + DJI sadu a trochu jsem v tom tápal, co kam patří... :-) Jako vím, celé to má asi 7 dílů, ale myslím, že by se jednoduchá malůvka určitě hodila... ... See MoreSee Less


Hmotnostní destičky | Růst společně\nHmotnostní destičky jsou další z pomůcek ze série smyslových materiálů. Děkuji moc Hance za zpracování!\n– tři krabičky po sedmi destičkách, sady se liší druhem dřeva, barvou a hmotností; lehké = světlé, středně těžké = tmavší, těžké = nejtmavší\n– podněcuje soustředění, citlivost, spolupráci hemisfér\n– rozvíjí vnímání a rozlišování hmotností\n– slovní zásoba: hmotnost, těžký, lehký, středně těžký, světlý, tmavý, gram\n– stupňování „těžký x těžší x nejtěžší“, „lehký x lehčí x nejlehčí“\n– nepřímá příprava na matematiku\n– spolupráce (hra ve dvojicích)\nVyndejte destičky z krabičky. Z každého hromádky vezměte jednu destičku. Nyní se proměníte ve váhu ;-)… rovně se posaďte, ohněte ruce v lokti, dlaně směřují nahoru, na uvolněné prsty každé ruky si položte nejtěžší a nejlehčí destičku a „zvažte“ je. Ruce se přitom nedotýkají stolu/koberečku, lokty jsou mírně od těla. Pro lepší soustředění můžete zavřít oči.\nŘekněte dítěti, že se destičky liší nejen barvou, ale i hmotností. Vysvětlíme, že ruka s těžší destičkou klesá, zatímco ruka s lehčí destičkou stoupá (princip dvojramenné váhy). Nechte dítě, aby si rozdíl samo vyzkoušelo.\nKromě různě těžkých destiček mu můžete podat i dvě stejné. Jakmile tento krok zvládne, smíchejte oba typy destiček do jedné hromádky, dítě se zavřenýma či zavázanýma očima třídí destičky podle hmotnosti do dvou skupin.\npro starší děti: http://www.waldorf-ideen-pool.de/image.php?id=MichaeliWaage1.JPG\n+ pracovní listy (příklad: http://pinterest.com/pin/260364422178183297/)\n+ děti zjišťují svoji hmotnost (práce s osobní váhou); porovnání, kolik váží jednotliví rodinní příslušníci (lze zakomponovat znaménka <, >, =); můžeme dětem znázornit, kolik např. vážily, když se narodily (pytlíky s moukou apod.)\n+ společné pečení (děti pomáhají odvážit ingredience)\n+ upozorníme při nákupu na vážení ovoce/zeleniny, na poště vážení dopisů/balíků), …\n+ seznámení s typy váh (jak se váží zlato, miminka, sloni, auta, atd. atd.)\n…. stačí se jen dívat kolem sebe. 🙂\nTagy: hmotnostní destičkymontessorismyslová výchova


E-republika | Kalifornští aktivisté si vynutili zrušení nebezpečné jaderné elektrárny\njaderná energie temelín kalifornie ekologie občanské aktivity\nAutor: redaktor\t- Zveřejněno 08.06.2013 11:42 - (8121 Návštěv)\nPodívejte se na klíčové argumenty, které přesvědčily veřejnost, aby podporovala zavření nebezpečné jaderné elektrárny v kalifornském San Onofre.\nPředstavte si jadernou elektrárnu, která běží už přes 40 let a má podle vládního dozoru nejvíce technických a organizačních problémů s bezpečností. Navíc leží na tektonickém zlomu a v pásmu zaplavení vlnou tsunami. V okruhu 50 mil žije 8 miliónů lidí a další milióny v okruhu sto mil, kam teoreticky dosahuje silné zamoření po zničení elektrárny. Považujete za šílené, že taková elektrárna v USA vůbec běží? Regulátoři a atomová lobby naopak považovali za vyloučené, že se taková elektrárna má zavřít.\nPro české aktivity bojující proti rozšíření Temelína uvádíme základní argumentaci, která donutila přes tlak veřejnosti úřady, aby elektrárnu definitivně zavřely. Podívejte se na následující grafy, které za sebou skrývají stovky až tisíce hodin cílevědomé občanské práce. Viz web občanské organizace San Onofre Safety, která ve fungující přímé demokracii nakonec zvítězila.\n1. Potřebujeme vůbec tuto elektřinu? Ne.\n2. Jaké ekologické škody elektrárna způsobuje? Největší v našem státě\n3. Jak je na tom elektrárna po stránce bezpečnosti? Nejhůř v USA\n4. Jak postupuje proti zaměstnancům, kteří upozorňují na nedostatky v bezpečnosti? Logicky: nejhůř v USA\nZávěr občanské kampaně byl kladný, ale přišel po létech systematické práce. Aktivisté po léta sledovali data ohledně bezpečnosti, mapovali s vědci škody na životním prostředí, sledovali interní nátlak na zaměstnance, nabízeli alternativní řešení a znali celkovou energetickou situaci v zemi. Tak se zavírají jaderné elektrárny. A stejným způsobem postupovali Zelení v Německu.\nK neutěšené situaci amerických jaderných elektráren jsme psali už několik článků. Jejich zastaralá úroveň jen kopíruje celkový stav infrastruktury USA.


ALBATTS: Nový projekt pro vzdělávání v oblasti baterií — Solární Novinky\nALBATTS: Nový projekt pro vzdělávání v oblasti baterií\nEvropský projekt rozvoje vzdělávání v oblasti baterií pod názvem ALBATTS získá během čtyř let čtyři miliony eur, tedy 100 milionů Kč z programu EU Erasmus+. Oznámilo to Sdružení automobilového průmyslu, které je jedním z partnerů projektu.\nPodpora výroby baterií\nProjekt ALBATTS (Alliance for Batteries Technology, Training and Skills) má nastavit úzkou spolupráci mezi průmyslovými podniky a vzdělávacími institucemi v dynamicky se rozvíjejícím ekosystému baterií nejen pro elektromobilitu.\nCílem čtyřletého projektu je podpořit úsilí Evropské unie stát se konkurenceschopným hráčem v oblasti výroby baterií. Na základě zmapování stavu současných technologií a budoucích trendů identifikuje potřeby nových schopností a profesí a navrhne jejich sladění s nabídkou vzdělávání a školicích služeb.\nProjekt je rozdělený do šesti pracovních skupin, Sdružení automobilového průmyslu je zodpovědné za vedení skupiny zabývající se systémy baterií v mobilních aplikacích. Konsorcium tvoří 20 partnerů z 11 evropských zemí.\n„Tlak na efektivitu ukládání elektrické energie bude nadále narůstat, a to nejen v oblasti dopravy. Centra vývoje a výroby baterií jsou nyní umístěna převážně v Asii. Vzhledem k nárokům na evropské výrobce automobilů v oblasti čisté mobility má proto projekt, jehož cílem je v delším horizontu dosáhnout nezávislosti evropského průmyslu, zcela zásadní úlohu,“ uvedl výkonný ředitel sdružení Zdeněk Petzl.\nCelosvětové úsilí o snižování emisí skleníkových plynů hluboce ovlivňuje současné politické dění, přičemž celospolečenský tlak na elektrifikaci nejen mobility a využití obnovitelných zdrojů energie neustále narůstá.\nNezbytná součást strategie dekarbonizace odvětví dopravy se opírá o elektrifikaci a hybridizaci, která se zaměřuje na využití baterií s možností rychlého nabíjení. Protože Komise předpokládá silný růst tohoto průmyslového odvětví, investuje společné prostředky do konkurenceschopného a udržitelného odvětví výroby baterií.\nPrvním ze série opatření bylo zahájení činnosti Evropské aliance pro baterie (EBA) v roce 2017, následně o rok později přijala Evropská komise akční plán, tedy soubor opatření pro udržitelný a konkurenceschopný ekosystém baterií v Evropě.\nInvestice do současné i budoucí generace bateriových technologií včetně druhotného využití či recyklace jsou značné. Sériová výroba v Evropě, která by měla obsahovat celý řetězec výroby a využití baterií, a to pro mobilní i stacionární a průmyslové využití, bude vytvářet poptávku po nových kvalifikacích pracovníků, jejich vzdělávání a odborné přípravě. Výrobci baterií požadují nový vzdělávací rámec, který pokryje budoucí potřebu masové produkce baterií, bez nichž se např. elektromobilita neobejde.\nCílem projektu a jednotlivých pracovních skupin je definovat celý řetězec potřeb průmyslu a s tím spojených nových pracovních pozic a učebních plánů, na jejichž tvorbě se budou spolupodílet poskytovatelé vzdělávání, od středního odborného až po vysokoškolské magisterské a doktorské studium.\nKoordinátorem projektu je švédská Skellefteå kommun, hlavou řídícího výboru je evropská asociace výrobců automobilů ACEA. Projekt byl zahájen v prosinci 2019 a potrvá do konce roku 2023. Na projekt, do nějž se zapojily průmyslové podniky, výzkumné organizace, IT společnosti, veřejné instituce, evropské oborové organizace a střední i vysoké školy, byly vyčleněny 4 miliony EUR alokované z programu EU Erasmus+.


1 / 8 Vyrazte do Sushi Miomi Olomouc na pěkně vyladěný set se sushi rolkami.\n2 / 8 V nabídce je set se 48 a 70 kousky.\n3 / 8 Za příplatek vám jídlo klidně zabalí s sebou.\n4 / 8 Restauraci najdete na Dolním náměstí.\n5 / 8 Ochutnáte maki, nigiri i roll a chybět nebude ani wasabi, zázvor a sójová omáčka.\n6 / 8 V setu jsou rolky s lososem, tuňákem, avokádem a dalšími dobrotami.\nHodnocení všech akcí podnikuUspořádejte japonskou hostinu: 31 nebo 47 kousků čerstvého sushi s sebouSet ze Sushi Miomi s 46 kousky: tuňák, losos, avokádo i krevety na špejli\nZavolala jsem 3 hodiny dopředu, sushi jsme chtěli zabalit sebou. Slečna v telefonu a potom i při vyzvednutí milá a ochotná. Všechno na jedničku . Moc nám chutnalo.\nSkvělá domluva a komunikace. Požádali jsme personál, zda by nemohli ke stolu přinést dort pro oslavence , který jsme si donesli, jako překvapení, ochotně splnili a ještě pustili píseň Happy birthday. Sushi výborné, děkujeme!\nOpravdu tak výborné sushi jsem dlouho neměla!\nPři každé něvštěvě restaurace jsou porce sushi menší a menší.\nHodina a půl čekání na jídlo objednané předem, po vypití nápojů jsme čekali přes 30 minut než si nás někdo všimne.\nProstredí, obsluha a jidlo… Vse na 1!\nSushi bylo prostě vynikající!\nVynikající sushi, rychle hotové\nŠpinavý stůl při příchodu, servírka si nás téměř nevšímala, museli jsme si dvakrát dojít k baru.\nSushi jsme si brali domu, komunikace bez problemu, krasne nachystane v krabicce.\nPříjemné prostředí, ochotná a milá obsluha-\nProstředí, obsluha, hudba, velký stůl\nsuši poskládané levně z odřezaných okrajů, takže řezanou stranou nahoru, ve skutečnosti bylo z 50% kousků suši naplněno z poloviny či se dokonce na spodním konci doslova drobilo. U suši obalovaných sezamem bylo z těchto důvodů na odřezaných koncích velmi málo sezamových semínek. Některé kousky byly na chuť velmi chudé, či doslova jen o chuti rýže. Takže z tohoto hlediska nedoporučuji vouchery, do kterých dávají to, co se obvykle vyhazuje, tj. odřezané konce. Nornální suši z jídelního lístku je pak velmi drahé.\nporce jsou cim dal tim mensi, vysoky pocet kousku tomu nepomaha … oblsuha laxni, hodinu jsme sedeli u prazdnych taliru a snezeneho sushi, nikdo to neodnesl. Ceny napoju jsou jine nez uvadi listek a servirovaci prkenka rozbita\nNebylo čepované pivo . Zmatený personál, starý ceník


Ukrajinec byl odsouzen za vraždu prostitutky z Nákladní | Žít Teplice\nÚvodZprávyUkrajinec byl odsouzen za vraždu prostitutky z Nákladní\nUkrajinec byl odsouzen za vraždu prostitutky z Nákladní\n16.8.2019 Gabriela Zlámalová Zprávy 0\nZa vraždu sedmadvacetileté prostitutky, která se stala loni v prosinci v Nákladní ulici, půjde Ukrajinec Andrij Matsola na 17,5 roku do vězení. Rozhodl o tom ústecký krajský soud. Trest dostal odsouzený za vraždu a výtržnictví. Ukrajinec se k vraždě ženy přiznal. Obžaloba ho vinila ještě ze znásilnění, to ale odmítl.\nTělo mladé ženy bylo nalezeno 12. prosince v teplické Nákladní ulici. Podle výpovědi Matsola ženu napadl a přinutil k souloži a orálnímu styku. Žena mu začala vyhrožovat, že vše ohlásí jako znásilnění, to ho rozčílilo a vzteky ji ubil kamenem. Vše probíhalo za billboardem, kde byla nalezena. Pak jí vzal oblečení, boty a kabelku, odnesl to a zahodil. Obviněný vypověděl, že byl opilý a na nic si nepamatuje.\nRozsudek zatím není pravomocný, státní zástupce se na místě odvolal, Matsola se práva na odvolání vzdal. Součástí rozhodnutí je trest vyhoštění z naší republiky na deset let. Případem se s ohledem na odvolání bude zabývat Vrchní soud v Praze.


Co si jedničkář pamatuje z dějepisu, aneb Kdy už ta bublina praskne? | Divoká karta – blog na Eduin\nCo si jedničkář pamatuje z dějepisu, aneb Kdy už ta bublina praskne?\n26 června 2014 od EDUin v Nezařazené - 41 Komentáře\nDalší text gymnazisty Tomáše Zahradníka míří k samotné podstatě školy. Přečtěte si, co by se podle čerstvého maturanta mělo změnit. Za pozornost stojí také skutečnost, že autor nezůstává u prázdných řečí. Se spolužáky vytvořil portál ProStředoškoláky, který mladým lidem ukazuje cesty ke vzdělávání mimo školu a v zahraničí.\nProč se to musím učit? Otázka, kterou jsem si jako student gymnázia neustále pokládal. A neustále mi tvrdili, že to či ono patří k základnímu vzdělání a měli bychom to umět všichni. Usoudil jsem, že škola je továrna na žáky, kteří umí „co by měli umět všichni“. Po třináctileté docházce však zjišťuji, že je to továrna velice nefunkční, neboť to, „co by měli umět všichni“ rozhodně neumím. Dokonce to neumím do takové míry, že musím přestat brát české školství vážně.\nRole školy je dnes nesmírně nadhodnocena. V diskuzích o školství sleduji, že mnozí učitelé, rodiče a úředníci ztratili představu o její reálné hodnotě. Snad proto, že své názory čerpají ze zkušenosti, kdy chodili do školy oni, místo toho, aby je čerpali ze zkušenosti svých dětí. Fatálně pohořeli v naslouchání a porozumění žákům. Zeptejme se však dítěte, co dnes dělalo ve škole. S jistotou řekne, že nic. Zeptejme se ho, jestli ho škola vzdělává a obohacuje. Začne se smát. Škola mi bezesporu mnohé dala, ale její vliv na mé vzdělání je nižší, než jsem očekával.\nPokusím se z paměti vydolovat všechno, co si ze šestileté výuky jednoho předmětu pamatuji. Vybral jsem dějepis, ze kterého mám znalosti převážně ze školy, baví mě a měl jsem z něho jedničky. Jako metodu volím automatické psaní, který nejlépe prozradí, co mi škola dala.\nZačnu od dob nejstarších. Australopithecus! Napůl opice, napůl člověk. Pak byl ještě člověk vzpřímený, na další si nevzpomínám. Měli však postupně větší mozek, to vím jistě. Myslím, že žili v Africe. Co bylo dál? Snažím si vzpomenout na stránky v sešitě, žádné jiné vodítko nemám. Vím docela přesně, že jsem tuto kapitolu psal do A5 sešitu a oranžově podtrhával. Co se stalo dál? Doba kamenná, železná a na další si nevzpomínám. Každá měla jinou kulturu! Jak se lišily a jaké měly znaky, si nepamatuji. Jak vypadal život těchto lidí, netuším. Nevynalezli náhodou pluh na orbu pole? Starověká Čína byla vyspělejší! Mezopotámie! Babylonská věž! To je vše, co si vybavuji. Nic víc o tom nevím. Dále vidím Řecko a Řím. Co začalo dřív? Julius César byl až na konci, kdo byl před ním? Nevím. První demokracie v dějinách! A pak tam někdo zabíjel děti. Jak se jmenoval? Herodes! V Římě vynalezli kanalizaci! Akvadukt! Ten jsem, ale viděl ve Francii, jinak bych si na něj asi nevzpomněl. To snad ne, zapomněl jsem na punské války! Tak to vím přesně, byly tři! Letopočty 400-200 př. n. l., kdo s kým a proti komu nemám páru. Proč byly a s jakým výsledkem už vůbec ne. Hanibal přešel hory se slony! Borec. A kam šel? Kartágo! Co se stalo s Kartágem? Nevzpomínám si. Stěhování národů! To přišli Mongolové, ne? Anebo to byli Keltové? Snažím si vybavit mapu v učebnici, byly na ni barevné plochy a každá patřila nějakému národu. Nejde to, víc si bohužel nevybavím. Ani kdo byl na českém území? Nic, ale věděl jsem to. A pak bylo šesté, sedmé, osmé a deváté století. Tam mám okno. Něco mi říká, že bych se měl zmínit o šíření křesťanství. Nemám se čeho chytnout. Jdu dál. Velká Morava! Sámova říše! Proč Sámova říše? Kdy byla? Co to bylo? Nevím, pokračuji radši k Velké Moravě. Ani jedno jméno nevydoluji? Hm. A kdy byli Přemyslovci? Co sv. Václav? Přemysl Oráč! Bořivoj! Rastislav! No vida, že to jde. A co dělali, o co se zasloužili? Nevím, ale učili jsme se to! Mám v paměti parádní zmatek. Musím přeskočit několik století. Teprve o Karlu IV. něco vím. Postavil hodně budov v Praze a založil univerzitu, to ví každý! Konečně něco, co ví každý. Zlatá bula sicilská! Rok 1112 nebo 1122? Něco takového. Pamatuji si, že se to dobře pamatovalo. Víc než název nevím. Je mi to strašně cizí. Kdo přišel po Karlovi IV.? Nevím. Vím až o Husitech. Jan Žižka, jedno oko, na koni, vůdce, chytrá hlava. Jiří z Poděbrad! Tuším, že byl u něčeho důležitého. Co to bylo nevím. Jan Hus upálen 6. 7. čtrnáct set něco. Pamatuji si to, 6. 7. jsem se narodil. K Janu Husovi mě napadají pojmy: Kostnice, boj za pravdu a kázání v kapli. Nic víc. Jak je to možné? Měl jsem přece samé jedničky! Co mám v hlavě po Jiřím z Poděbrad? Prázdno. Musím začít až u Marie Terezie. Co vím o době její vlády? Nic. Vím jen, že v rozmezí 16. – 17. století byla nějaká Marie Terezie – hodně dětí, velká váha, plno reforem. Počkat! Nebyla to ona, co zavedla povinnou docházku? Tak to je gól! Ta se musí obracet v hrobě. Jak dlouho trvá, než se kostra v hrobě rozloží? Učitelka biologie to říkala! Nevzpomínám si. Zpátky k dějepisu. Školství! Jan Amos Komenský! Jeho knihy jsem nečetl, z hodiny si nic nepamatuji. A po Terezii přišel Josef II.! Zrušení nevolnictví! Vůbec ale netuším, co lidé dělali, jak vypadal jejich každodenní život. Ani ň! V hlavě mi zůstaly jen pojmy! Pojmy, o kterých nic nevím. Útržky! Jména významných osobností, o kterých nevím nic, než jejich jména. A co říct alespoň o 18. století něco souvislého? Kdo vládl? Habsburkové! Jména? Nevím. Ani jména? Ne. Co byla hlavní událost? Nevím. Vlastně Francouzská revoluce. Co se v Evropě změnilo? Nevím. Jaké byly mezilidské vztahy, čím se lidé živili? Nevím. Co v zahraničí? Byla v USA občanská válka? Nebo až v devatenáctém století? West Point, dva generálové, jeden měl snad asijské jméno, sever byl bohatší. Fuj, to je dřina. Co 19. století? Už nemám sílu. Končím. Jsou to jen samé pojmy, termíny a jména. Neřeknu k nim ani jednu větu. Nejde to, nic si nepamatuji.\nCo tomu říkáte? Jste na tom podobně? Nebo snad ještě hůř? A co v jiných předmětech – fyzika, chemie, biologie? Mysleli jste si, že učení se stovkám stránek učebnic a psaní desítek testů dá žákům víc? Pak jste české školství významně nadhodnotili a dostali se mimo realitu. Tato bublina musí prasknout.\nKudy podle mého názoru vede cesta ven?\nPřestaňme školství nadhodnocovat. Začněme od nuly, řekněme si, že nemáme co ztratit a budeme experimentovat. Inspirujeme se zahraničím, zkoušejme nové metody výuky.\nZabraňme dalšímu nedorozumění. Začněme s žáky komunikovat a sbírat zpětnou vazbu. Kritiku budeme přijímat a využívat ji jako příležitost ke zlepšení.\nSeškrtejme značnou část obsahu učiva. Mít ho tolik pro všechny je zbytečné. Ušetřený čas věnujme rozvoji dovedností, individuálnějšímu přístupu a zpětné vazbě.\nPropojme školství s okolním světem. Ministerstvo školství ať se přejmenuje na ministerstvo vzdělávání. Do výuky zapojíme mimoškolní aktivity, zahraniční programy a on-line technologie.\nCo se musí změnit – děti, nebo česká škola?\nDnešní děti jsou líné a pohodlné\nPetra Dočkalová: Desatero práce s chybou\nMichal Musil: Školy napříč Evropou v koronavirové době\nMartina Štychová: Přínos víceletých gymnázií pro společnost nevidím\nJitka Ferencová: Co mi vadí na centrálním hodnocení slohů\nMilan Petrák: Proč mohou být vzdělaní lidé snáze manipulovatelní\nObávám se, že tento milý pokus zodpovědět si otázku, proč se má člověk něco ve škole (na gymnáziu v tomto případě) něco učit, selhal už v úvodním vymezením školy jako „továrny“ na jakési „encyklopedické znalosti“ (což je oxymoron sám o sobě). Cíl školské docházky na gymnáziích je v tomto směru odlišný – ono memorování věcí, které z 90 % student nikdy nevyužije, má význam pro všechny v tom, že se tím trénují určité nezbytné vzdělávací vzorce. Znalosti a zkušenosti, po jejichž posílení autor volá, nejsou produktem nějakého mechanického postupu, kdy studentovi dáte x hodin aktivity a získá zkušenost z (bez odporného memorování). Takto to bohužel nefunguje. Znalosti jsou výsledkem několika procesů, kdy každá informace interaguje s těmi vědomě i nevědomě uloženými znalostmi a zkušenostmi, aby je transformovala a sama se jimi dala transformovat. Navíc by bylo fér uvážit, že těch využitelných 10 % jsou u každého z trochu jiných předmětů. Je možné, dokonce vysoce pravděpodobné, že autor své myšlení trénuje jinak a třeba dosáhl určitou cestou takového rozvoje svých rozumových schopností, že již memorování nepotřebuje. To ale není relevantní námitka, protože se jedná o nutně subjektivní věc danou u každého studenta několika faktory, které spolu příliš fakticky nesouvisí (ať už se jedná o biologické dispozice, socioekonomický status nebo třeba něco tak nezměřitelného jako osobní vytrvalost či motivace).\nNa oblíbenou otázku proč se něco učit a k čemu to bude odpovídá celkem podrobně doc. Bečvář, jehož text tu nemá smysl reprodukovat, neb bych jen zbytečně opakoval to, co je vysvětleno podrobně a kvalitně na http://stolzova.deml.cz/view.php?cisloclanku=2009113001\nZastavit se musím u jiného prvku, kterým se tímto textem implicitně prolíná. Myšlenka, že seškrtáním učiva (doporučení č. 3) se snad uvolní prostor pro „složitější“ mentální operace studentů středních škol, je neméně vadná ve svém základě. Úkolem faktografického vyučování, o kterém je student obvykle přesvědčen, že je nikdy nebude potřebovat (a které logicky během roku zapomene, což mimochodem školství předpokládá celkem automaticky), totiž bývá právě příprava myšlení na složitější rozumové operace a právě kreativní myšlení. Na pohled to působí absurdně, ale memorování na pohled zbytečností vytváří v mozku určité efektivní pracovní algoritmy a rozvíjí myšlení tou zatím nejefektivnější cestou (jistě, mohou být lepší, experimentujeme se na to téma od 19. stol., žel dosud bez objevu něčeho víc než podpůrných procesů). Ostatně, samotná malá násobilka je vzor tupého memorování, co se tak kritizuje. Přesto by se těžko dalo zpochybnit, že je mnohem lepší se ji naučit, než při každém početním úkonu dané číslo vypočítat rozkladným součtem. Analogicky nemůže fyzik postupovat tak, že si každý vzorec mechaniky znovu odvodí. Velice hezky to vyložil třeba P. Kukal v jednom příspěvku pro konferenci AV ČR o vědomostech pro moderní dobu:\n„Určité množství jednotlivostí prostě eskaluje procesy, do nichž tyto jednotlivosti vstupují jako jeden z činitelů. […] Pro množství konkrétních znalostí žáků a pro jejich tvořivost platí v zásadě tentýž princip. Tuto tvořivost lze iniciovat jenom z „materiálu“, který už žáci mají osvojený ve formě zvnitřněných znalostí, vědomostí, dovedností. Množství dat a informací na webu individuální kreativitu iniciovat nemůže. Pokud by tomu tak bylo, byl by každý uživatel PC připojeného na internet Einsteinem, Picassem nebo Billem Gatese. O tom, že tomu tak není, nás přesvědčuje každodenní praxe.“\nMísto bublin o nadhodnocování role školy by chtělo nechat prasknout jinou bublinu – tu autorovu o tom, že jejím cílem by mělo být dát mu do hlavy encyklopedii. V takovém totiž selže sebelepší instituce bez ohledu na to, jak bude „reformována“. Gymnázia nemáme od toho, aby všem dávali všechno ve smyslu pemza znalostí. Jejich smyslem je, aby „všechny“ naučili určitým myšlenkovým vzorcům a nadto jim poskytla základ pro jejich vysokoškolskou specializaci. Od předávání dovedeností, co bude student používat denně v praxi, máme školy učňovské, od těch znalostí věnovaných pouze určitému oboru pro změnu široké spektrum středních škol od obchodních akademií po stavební průmyslovky.\n26.6.2014 / Odpovědět\n1. Memorováním trénujeme nezbytné vzdělávací vzorce\n– to nemohu zpochybnit, ale zpochybňuji relevantnost a efektivitu této metody v dnešním světě, ve kterém dovednosti předčili znalosti. A protože dovednost memorováním nezískáme, neměli bychom této metodě dávat přednost. Přednost by měli dostat metody rozvíjející přimárně dovednosti a využívající k tomu znalosti. Příklad: chcemeli žáka naučit počet obyvatel Londýna (znalost), nehodíme mu takto holou informaci, ale necháme ho spočítat, kolik se za jeden den sní v Londýně banánů (dovednost). Primárně se tak žák naučí vyhledávat informace, posuzovat jejich důležitost, dělat odhady, může se zapojit i týmová práce, prezentace výsledků apod. Informaci o počtu lidí v Londýně si (možná) zapamatuje během řešení. Pokud ne, bude si ji umět do 5 sekund vyhledat.\n2. Bez odporného memorování nelze získat znalosti.\n– jsou i zábavnější, hravější metody: učení se činností, diskutováním, učením jiných, oběvováním a mnohé další. Měl jsem štěstí a mohl jsem strávit jeden týden kurzu dějepisu pod vedením studenta z Oxfordu, který nám představil způsob výuky na jeho škole. Za celý týden nepadlo datum, za celý týden jsme se nic nememorovali. (1) Dal nám papír s anonymním proslovem. Tipovali jsme, že autorem je socialista až komunista. Byl to Václav Havel. (2) Dal nám do ruky obraz britské královny (myslím Alžběty II.) a rozebírali jsme, jaké měla motivy se takhle obléknout a namalovat, co chtěla ukázat místem, kde se fotila. (3) porovnali jsme 5 vybraných revolucí a na základě definovali revoluci. Všechny 3 body, které se mi vybavují, my dali důležitou zkušenost i znalost.\n3. Na otázku proč se to mám učit spolu s doc. Bečvářem odpovídáte: fakta jsou důležitá, protože nikdy nevíme, kdy je budeme muset pořebovat. Pokud je nebudeme umět, předběhnou nás ti, co je umět budou.\n– zastáváte učení se faktů. Jako v bodě (1) říkám, že fakta jsou dnes důležitá, nikoli nejdůležitější. Znalosti jsou dnes levné zboží, dovednosti drahé. Nebudeme-li mít dovednosti, předběhnout nás ještě rychleji. Nehledě na to, že to co si pamatuji z dějepisu memorováním, bych se metodami rozvíjející dovednosti naučil za mnohem kratší čas.\n4. Faktografického vyučování je přípravou na kreativní myšlení\n– problém je, že současný styl výuky kreativitu zaráží do země. Za 6 let gymnázia jsem nazažil prostor pro kreativitu. Za to jsem zažil 6 let pravidel, kritérií a vzorců, kterých se musím držet. Pokud jsem se jich nedržel, schytal jsem to.\n27.6.2014 / Odpovědět\nNa gymplu jsem měla z dějáku za 4, ale jsem na tom v současnosti fakt líp :D. Ze školy je třeba si odnést hlavně mechanismus, jak se rychle a efektivně učit. Nezáleží ani moc na čem si to trénujete. Učení memorováním je trénink paměti k nezaplacení, ale lepší je pokud máte infov souvislostech lépe se to pak pamatuje viz děják. Lidé, kteří jsou zvyklí se učit, jsou při setkání s novými informacemi efektivnější. Nakonec člověk se učí celý život. I kdyby to měly být jen kody k zelenině a pečivu na kase :D.\n1.7.2014 / Odpovědět\nDějepis je myslím velmi dobrý příklad. Zdá se, že ho nelze vyučovat jinak, než jak to popisuje autor článku. Ale stačí se podívat do Francie, kde se vyučuje naprosto odlišně… Neprobírá se „všechno“, ale jen vybraná témata. Dějepis se tam vyučuje společně se zeměpisem. Studenti se neučí nazpaměť, co jim říká učitel, ale rozebírají prameny, které jim učitel připraví. Často jde o kombinaci pramenů obrazových a textových, které musejí studenti nejen zanalyzovat, ale také propojit. „Písemka“ se pak nedává z učiva, které se „probíralo“, ale z něčeho jiného! Při zkoušení mají totiž studenti prokázat, že v hodině nabyté dovednosti umí použit v jiném případě… Velmi zevrubně to popisuje Zuzana Loubet del Bayle na svém blogu Jak zlepšit školní dějepis a zeměpis: http://dejepis1zemepis.blogy.rvp.cz/page/4/ nebo zde: http://www.ctenarska-gramotnost.cz/tag/zuzana-loubet-del-bayle\nmě velmi zaujal už Váš první text o propadání z matematiky u státní maturity. Máte skutečně pronikavé postřehy, které jdou k podstatě věci. Rád bych Vás ještě upozornil na něco, čeho jste si nejspíš ani nemohl všimnout, protože prostě zatím nemáte potřebné zkušenosti. Pokládám to totiž za zásadní pro uvažování o cestě, kterou jste v závěru naznačil.\nJá sám jsem maturoval před 45 lety – tehdy ještě středoškoláci museli jezdit na podzim pomáhat zemědělcům sklízet chmel a brambory. Na jedné takové brigádě nám nechutnalo jídlo: nedá se říct, že by je vařili ze špatných surovin, ale bylo v něm málo koření i soli. Stěžovali jsme si kuchařkám, jenže ty s námi vyběhly: „Víc kořenit i solit už jsme zkoušely. Ale prasata to pak nechtěla žrát.“ Každá totiž doma vykrmovala ze zbytků jedno prase.\nTakže kuchařky ve skutečnosti vařily pro prasata – nezajímalo je, jak to chutná nám. Školství je zařízeno podobně: vyhovuje politikům a úředníkům, většině učitelů i rodičů. Jenom žáci a studenti přicházejí zkrátka.\nByl bych rád, abychom si rozuměli: píšu o zákonitostech systému jako celku – nikoli o konkrétních jednotlivcích v něm. Nechci se dotknout ani kvalitních učitelů. Mám mezi nimi řadu přátel a také několika svých bývalých učitelů si opravdu velmi vážím.\nCelý systém je založen na chybném předpokladu. K tomu, aby se děti učily nové věci, prý je nutné odměňovat žáky za to, co umějí, a trestat, když něco neumějí. Moderní psychologie tento předpoklad dávno vyvrátila, ovšem opustit ho je v kontextu současné české školy pro učitele velmi obtížné. Převládající způsob výuky je totiž zdraví škodlivý a většina normálních dětí by se mu, kdyby mohly, zdaleka vyhnula. Pokud se mu však nevyhnou, vypadají odměny a tresty na první pohled jako účinný nástroj. Asi tak, jako se na první pohled zdá, že Slunce obíhá kolem Země: ráno přece vychází na východě a večer zapadá na západě.\nNejsou však účinným nástrojem k vyvolání učení (a k naučení). Ve skutečnosti děti především velmi rychle pochopí, jak škole s vynaložením nejmenšího úsilí vyhovět, aby od toho všeho měly co nejdřív pokoj. A klidně i se samými jedničkami – u známek jde hlavně o to, že někomu na nich trochu víc záleží, anebo, díky svému nadání, prostě zapomene učivo trochu později než ostatní. V dějepise jsem byl na tom úplně stejně jako Vy.\nSpolečným cílem většiny dospělých ve školském systému je zachovat status quo. Důkazů najdete tady na EDUinu i jinde plno. Obsah výuky se mění velmi pomalu. Škola zatím nepochopila, že její dosavadní hlavní funkci, zprostředkování informací, brzy už nebude brát vážně téměř nikdo. Ale nejen to. Například když jsem studoval na matfyzu, byla konečná matematika popelkou. Dnes je základem informatiky, zlatým dolem pro všechny, kteří ji umějí, a nutným předpokladem dalšího rozvoje veškerých počítačových technologií. Projevilo se to nějak ve výuce na základních a středních školách?\nVe škole se vyučuje hlavně to, co se snadno zkouší, aby s odměňováním a trestáním neměli učitelé moc práce a nebyly kolem toho spory. A tuto zásadu klidně udělají základem projektu státní maturity nebo plošného testování v základním vzdělávání a při tvorbě vzdělávacích standardů. Jejich tvůrci to dokonce otevřeně přiznávají.\nVšimněte si, jak dospělí ve školství odmítají připustit, že je něco shnilého na jejich straně – „shnilí“ jsou podle nich žáci. „Kéž bychom je směli mlátit rákoskou, to bychom hned měli jiné výsledky!“ Ale už se odmítají zamyslet nad tím, proč nejsou žáci „shnilí“ v jiných zemích s lepšími výsledky škol, dosahovanými také bez rákosky. Asi to bude zdejší nekvalitní stravou a možná vzduchem…\nKdyž například začne hrozit, že by domácí vzdělávání prokázalo zoufalou neefektivitu školy, hned se objeví rozumbradové, kteří tvrdí, že jeho absolventi budou nedostatečně socializovaní. A ministr školství omezí domácí vzdělávání na první stupeň.\nKdyž se ukáže, že tzv. Hejného matematika (zatím na prvním stupni) dokáže probudit zájem žáků o jinak neoblíbený předmět a žáci ji dokonce umějí, jiní rozumbradové založí svou kritiku na tom, že tito žáci mají problémy, když přijdou na stupeň druhý. Chyba ale není u prof. Hejného, nýbrž v tom, jak se vyučuje matematika na druhém stupni.\nZnovu se objevila snaha zabránit tomu, aby ve školách uspěli učitelé bez pedagogické kvalifikace. Jednak konkurují těm, kteří „na učitele“ studovali, jednak by to mohlo zpochybnit kvalitu pracovišť připravujících učitele.\nVy si to samozřejmě nemůžete pamatovat, ale na začátku 90. let si učitelé například stěžovali, že na trhu se objevilo víc učebnic pro jeden předmět. „Jak máme poznat, která z nich je lepší – nikdo nás na to nepřipravoval?“ Jinou typickou stížností bylo, že učiva je moc, a tak nelze nic probrat pořádně. To byla oprávněná výhrada – když si však kolem roku 2005 mohly školy učivo vybírat samy (a také ho výrazně zredukovat), byly redukce jen minimální.\nOsobně si myslím, že na celém systému je pro „dospělé“ nejvýhodnější absolutní nedostatek konkrétní odpovědnosti – neúspěch lze zatím vždycky svést na žáky, případně na rodiče. Další předností je „havaj“, kterou umožňuje. Zkuste někdy zavolat ve 14.30 do několika základních škol – nezastihnete tam ani školníka. Ale nejde jen o učitele: celé výzkumné ústavy například po léta pořád dokola recyklovaly tytéž osnovy. Byly doby, kdy se jejich zaměstnanci schopní pracovat s cizojazyčnými zdroji dali spočítat na prstech jedné ruky.\nO českých učitelích je známo, že se dále vzdělává jen naprosté minimum z nich (výjimkám všechna čest!). Autoři učebnic a sbírek úloh samozřejmě také nemají zájem na tom, aby se něco měnilo. Největší starostí ministerstva školství po roce 1989 bylo zabránit vzniku škol, které by stály mimo tzv. hlavní proud. Když už bylo zřejmé, že to nejde, házeli jim úředníci aspoň neustále klacky pod nohy, ať už šlo o soukromé školy, školy waldorfské, montessori nebo další.\nMohl bych pokračovat, ale přejdu k tomu, čím jsem začal. Doporučuji Vám, abyste při svém přemýšlení o dalším osudu českého školství vycházel z toho, že jeho fungování NENÍ podřízeno tomu, co potřebují žáci a studenti. Jeho celkový „design“ i detaily vycházejí z toho, co vyhovuje politikům, úředníkům, většině učitelů a rodičů. Ti si své výhody hlídají velmi pečlivě a budou je i nadále velmi vynalézavě bránit.\nI za cenu toho, že na to možná celý systém dojede.\nděkuji mockrát za pěkný a vyčerpávající komentář. Budu si ho pamatovat 🙂\nPíšete „celkový „design“ (školství) i detaily vycházejí z toho, co vyhovuje politikům, úředníkům, většině učitelů a rodičů.“ Udržuji si naději, že se to pomalu změní. 🙂\nNemáte zač, pane Zahradníku.\nTřeba někdy najdeme příležitost, abychom si o tom popovídali osobně.\nZkuste prosím někdy zavolat k nám do školy (ZŠ Strančice). Školník tam skutečně ve 14.30 nebude (pracuje na půl úvazku). Ale učitelů tam bude spousta. A i mnohem později.\nS úctou Markéta Hanzalová\n30.6.2014 / Odpovědět\nRád Vám to věřím, vážená paní Hanzalová.\nJsem upřímně rád, že existují i jiné základní školy, než které jsem měl na mysli. Pokud se Vás a Vašich kolegyň a kolegů moje slova dotkla, upřímně se omlouvám.\nrád bych jen poznamenal, že vysoké školy produkují celkem velké množství mladých učitelů, kteří by i rádi vnesli do zatuchlého školství trochu čerstvého vzduchu, ale nedostanou příležitost. Reforma školství je v nedohlednu a kabinety okupují šedesátiletí logotropové. Mám v ročníku spoustu kolegů, kteří se velice aktivně zajímají o nové trendy v učení, ale jak jsem již psal výše, školy o ně nemají kvůli nedostatku praxe moc zájem a pro stát je finančně výhodnější hradit sociální a zdravotní zajištění čerstvým absolventům na pracovních úřadech, než vyplácet důchody vysloužilým učitelům. Školství bohužel trpí tím, že je do značné míry politizováno. Vezměte si jen kolik ministrů školství se vystřídalo za posledních 10 let. Není šance něco modernizovat, když není kontinuální program rozvoje. Ani program celoživotního vzdělávání a bodového systému pro učitele, který měl zajistit lukrativnější platové ohodnocení pro ty učitele, kteří se budou aktivně vzdělávat neprošel. Respektive je na papíře už asi 10 let. Lék pro české školství by bylo stabilní politické klima, které by podpořilo jeho rozvoj. Nahrazení bílé knihy funkčním školským zákonem a motivování učitelů k inovativním přístupům. K tomu ale není vůle. Bohužel.\nDěkuju vám za to volné psaní k dějáku. A děkuju učitelům, kteří vás naučili nebát se ukázat, že neznalý neznamená blbý (pokud to byli učitelé… ale z použití techniky volného psaní dedukuju, že snad také).\nUrčitě už léta nikdo nebrání nikomu používat zdůrazňované moderní metody, nicméně kdo si troufne oddělit základní učivo od zbytečného „nadstardartu“? Vyšlý gymnazista? Za další, na SŠ se vyskytuje bohužel řada jedničkářů, kteří se sice naučí, ale nerozumí, což je spíše problém pedagogů než žáků. Nicméně vám potvrdí matematik, dějepisář atd., že ve velké části předmětů je trapně omílaný dril důležitý. K výtce, že školy mohly cca 2005 „vyškrtat“ přebytečné učivo, jen to, že prohlédnete-li si manuály RVP, dojdete k závěru, že tak moc si školy prostě nemohly dovolit vyškrtnout. Koneckonců i před slavným RVP se mohly škoy od povinného učiva odchýlit o řadu procent. Problém bude v metodách. Stav,motivace a přidaná hodnota nových absolventů je jedna věc, druhá je ta, že na VŠ působí spousta „metodiků“, jejichž praktická zkušenost s výukou je prostě nulová. Někde jsou krásným příkladem doktorandi, sotva odrostlí maturitě, kteří vědí vše nejlépe. Politizace školství je fakt problém – viz víceletá gymnázia (kvalita vs. kvantita), nutnost maturity pro odborné školství či obludnost nabídky VŠ (výchova automaticky nezaměstaných).\nKdybych chtel byt jedovaty, tak krasny priklad takoveho jedince, ktery hned po maturite vsechno vi nejlepe je … no … autor clanku.\n6.7.2014 / Odpovědět\nDocela chápu, že panu Zahradníkovi připadá skoro všecko učení ve škole jako marnění času a sil. Mladý člověk právem myslí na to, jak si upravit svět, aby v něm mohl dobře žít. Ale vidím, že prozatím nepodává návrhy, co tedy s tím vším zastaralým a nefunkčním systémem dělat, aby byl lepší. Ovšem, kdyby to věděl už dnes, dostane za 10 let nobelovku.\nJestli někoho zajímá, co se tedy asi dělá, když se má napravit školský systém, a když přitom počítáme s tím, jak křehké (a často prázdné) nádoby jsme my lidé, měl by si pročíst moc věcnou a jasnou brožuru o tom, jaké zkušenosti udělali v Ontariu s reformou systému, a co takové reformy požadují. Podívejte se na http://www.ucimekvalitne.cz/2014/wp-content/uploads/2014/05/Celoplosne_zlepseni_vzdelavaciho_systemu.pdf\nTo hlavní asi bylo, že pochopili, že musí vzniknout „koalice vedoucích“, tedy že politici, vysocí úředníci, zastupitelé, vůdci spolků a odborů atd., ale taky nakonec i ředitelé a učitelé, tedy ti, kdo rozhodují o pojetí, platech, zkouškách, vzdělávání učitelů, o učebnicích a vůbec o všem, musejí nejprve usilovně hledat nějakou společnou řeč a shodu v názoru. U nás tohle zcela chybí – není ani shoda, ani úsilí o ni, ba ani vědomí, že by byla potřebná. Možná se tvorby takové shody chopí nějaké hnutí mladých lidí, jimž včas dojde, že by jim nevylepšené školství mohlo zkazit budoucí děti (už tři až pět let po narození…), a že tím, že vysvobodí svoje děcko a dají ho do soukromé školy, mu zadělávají na nevědomé spoluobčanstvo, které mu ty školy brzy zákonem zakáže, a zkazí mnoho dalšího… To už tu párkrát bylo, a trvalo 5-40 let.\nKupodivu však taky do jisté míry chápu, co píšou odpůrci jeho názorů, když hájí to učení se pouhým údajům. Nejenom že starší lidé osobně špatně snášejí soudobou nejistotu světa a chtěli by starý pořádek předválečný. Má to i rozumný důvod: lidská smečka vždy potřebovala určité rituály, společné symboly, různé prvky ve vědomí, které identifikovaly smečku (národ) jako společnou. A nejsou to nejen státní vlajka a hymna, ale i třebas to, jak všichni uctíváme Járu Cimrmana, nebo třebas uznáváme, že Němcová byla velká spisovatelka. I když jsme ji sami dosud neuměli opravdu přečíst! Něco, co společně známe a „uctíváme“. Dokud byl svět pomalý, bylo vlastně skoro jedno, jestli společně vyznáváme hliněné bůžky, nebo uctíváme krávu, atp. Jenomže dnes přicházejí následky nefunkčních rozhodnutí, omylů, zlých voleb mnohem pohotověji, a tak víme mnozí, že nám nemůže být dopřáno tak jako předkům trvat si na špatně zdůvodnitelných úkonech, učivu, ročníkových třídách, známkování, testování a bůhví co ještě dodává zdání jistoty a řádu.\nJednou z málo obecně chápaných věcí je to, jak se opravdu naše mozky učí. Dnes se o tom ví mnohem víc, než když o tom v mládí studovali šedesátiletí zastánci starých pořádků. Ne každé setkávání s fakty vede k myšlení, ne každý typ „probírání“ početného učiva ve škole má víc kladného než záporného vlivu. A obecně jako by jen málo „vedoucích“ ve školství vědělo, že jiné osoby se učí jinak než oni sami. Ta rozmanitost mezi dětmi v tom, jak jdou na kterou látku, na který problém, nebo na kterou hromadu dat, ta není dána tím, že někdo je špatný žák a jiný dobrý žák, nebo že jeden je hloupější než já a druhý – no asi stejně chytrý jako já, ne?\nMůžete si udělat testík: zkuste si například napsat docela konkrétně, podle čeho poznáváte, které informace v textu jsou důležité víc a které méně. A formulujte to tak, jako by učitel měl účinně odpovědět na žákovu otázku „No já to fakt nedokážu poznat – jak se to prosím dělá, když to někdo umí rozeznat?“ Nemůžete mu odpovědět „Dávej lepší pozor!“, ani „Všímej si toho hlavního přece!“, ba ani „Škrtni všecko vedlejší, nepodstatné“. Učil Vás někdo tomu, jak to tedy poznat, nebo jste na to museli přijít pokusem a omylem, a ti pomalejší na to nepřišli dosud a nedokážou to ani jako dospělí? Taky proto je hodně žáků zhrzených školou, protože nikdy nedostávají radu a pomoc, jak to tedy fakt udělat, aby to šlo. Pořád je házejí do vody, ale tempa a dýchání je neučí. Tak se utopili. A jejich nešťastného učitele tomu taky nikdo nenaučil, taky ho jen házeli do bazénu. A je utopený: nemůže tomu své žáky naučit, když neví jak na to. Bylo by spravedlivé mu pomáhat! Nemůžete ho nahradit, protože tolik plavců v republice není.\nTi dobří učitelé, které jste potkal, měli buď štěstí na těch pár dobrých před nimi (učitelů či rodičů), nebo neočekávatelnou výdrž a sílu. Ale národ jich má jen hrstku, a na změnu vzdělávání a vzdělanosti by jich mělo být aspoň 50 %. Nechtěl byste se stát učitelem?\nKrasne teoretizujete. Jen takovy skromny dotaz: Kolik jste toho oducil na zakladnich nebo strednich skolach?\nOna totiz vyuka na VS se „ponekud“ lisi od predchozich stupnu – studenti maji alespon minimalni zajem, jiz nejsou v puberte, …\nDějepis je velmi dobrý příklad. Zdá se, že ho nelze vyučovat jinak, než jak to popisuje autor článku. Ale stačí se podívat do Francie, kde se vyučuje naprosto odlišně… Neprobírá se „všechno“, ale jen vybraná témata. Dějepis se tam vyučuje společně se zeměpisem. Studenti se neučí nazpaměť, co jim říká učitel, ale rozebírají prameny, které jim učitel připraví. Často jde o kombinaci pramenů obrazových a textových, které musejí studenti nejen zanalyzovat, ale také propojit. „Písemka“ se pak nedává z učiva, které se „probíralo“, ale z něčeho jiného! Při zkoušení mají totiž studenti prokázat, že v hodině nabyté dovednosti umí použit v jiném případě…\nPodrobněji popisuje výuku dějepisu ve Francii Zuzana Loubet del Bayle na svém blogu Jak zlepšit školní dějepis a zeměpis: http://dejepis1zemepis.blogy.rvp.cz/page/4/ nebo zde: http://www.ctenarska-gramotnost.cz/tag/zuzana-loubet-del-bayle\n28.6.2014 / Odpovědět\nPředevším nevěřím, že jde o skutečné volné psaní. Když někdo píše článek, má zcela jistě ZÁMĚR. Je to vtipná stylizace.\nPředevším: Co vlastně pro autora článku znamená, že ho dějepis „baví“? Zdá se, že jen čeká, až mu někdo ve školství naordinuje „cestu ven“. Proč ji vlastně nehledá sám? Proč se na život nevolníka nezeptal učitele? Proč si o jeho životě nevyhledal (v rámci mimoškolní aktivity) něco sám?\nA proč mi to neposkytla škola, do které musím povinně?\nStěžuji si, že mě škola nudí, časově zahlcuje a nedokáže mě něco pořádně naučit. Reakce na mou stížnost může být jako Vaše „To, co tě zajímá a baví, si hledej ve svém volném čase.“, ale může být také „Aha. Je potřeba, aby se učilo, co tě zajímá, ve škole.“\nNa střední školu povinně přece autor „článku“ nemusí, může jít v patnácti dělat nezahlcen zbytečnými vědomostmi. Na jednu stranu hanět školu za to, že mu tluče do hlavy zbytečné informace, a na druhou stranu škole má za zlé, že mu informace neposkytla? Trochu schizo.\n7.7.2014 / Odpovědět\ndíky za výborné postřehy. Mám za sebe dvě poznámky:\n– metody jsou bezesporu důležitým faktorem, který může obsah zpřístupnit žákům. Nicméně si myslím, že tím hlavním, co ovlivňuje kvalitu výuky, je samotný přístup pedagoga. Měl jsem možnost nedávno vidět hodinu učitele, který v zásadě měl frontální výuku, ale podstatný rozdíl byl v tom, jak pracoval v žáky a jejich aktivizací. V té hodině neměl nikdo z žáků problém říci něco špatně případně se zeptat. A učitel také neměl problém několikrát říci, že na danou otázku nezná odpoveď. Fascinovalo mě to, neboť jsem do té doby byl velký zastánce proměny výuky založené na jiných metodách. Tato zkušenost mi ukázala, že to je o jiných dovednostech, které pedagog může využít. Je to o tom, co je tím hlavním smyslem učitelovi práce. Je zaměřen pouze na předání daných znalostí a nebo na rozvoj žáka z hlediska jeho osobnosti?\n– druhá se týká komentáře Ondřeje H. Píše, že u nás není stále shoda. Já si to nemyslím. Mám dojem, že leccos již nasvědčuje tomu, že se posouváme. Významně sílí hlasy rodičů, kteří hledají smysluplnější vzdělávání, z řad inovativního byznysu zaznívá jasně formulovaná poptávka po dovednostech atd. Ano, absolutní shoda není, ale ta nikdy nebude. Dle statistik jsme se od roku 2009, kdy bylo se vzděláváním spokojeno přes 70 % populace, posunuli k 50-60 % hranici nespokojených. To již je důvod k optimismu 🙂 a naději, že se leccos může proměnit.\nJe prima, Zdeňku, že vidíte ty sektory veřejnosti, kde se patrně něco zlepšuje. Já jsem spíše skeptik: vyjádřit nespokojenost je jen předkrok – Češi odjakživa umějí hezky vyjadřovat nespokojenost, že.\nTomáš psal přímo z prostředí, kde se mělo zlepšení už dávno projevit – žák/čerstvý absolvent, s aktuální zkušeností školy a výuky.\nŽe se už leckde lidi sdružují, vstupují do projektů kolem Eduinu a asi i jinde, to je už lepší. Že zakládají soukromé školy je bohužel doklad toho, že sice chtějí zachránit své dítě, ale nemyslí na společnost kolem dítěte za 10-20 let…\nJe taky dobré, že se sdružují, obvykle regionálně, ředitelé škol a rokují pospolu. I to je vytváření shody.\nNetvrdím, že shoda musí být úplná, takovým argumentem si jenom zatemníme diskusi. Ale musí být dostatečná – tedy v bodech, které jsou rozhodující. A o tom, které rozhodující jsou, zase není ještě shoda. Nejenom v tom, co se tvrdí, ale i v tom jak tomu, co kdo sám říká, taky sám rozumí.\nVezměte jen ty „metody“ a jejich role ve škole. Někdo si je představoval jako „aktivitky“ pro osvěžení, když jsou žáci už utlučeni hlavní nudnou výukou, jiný jako náplň hodiny, která sama zachrání kvalitní učení, a někdo je chápe jako možný nástroj k tomu hlavnímu v učení, a to je zapojení žáka do jeho vlastního učení. K tomu může být šikovnou metodou třebas i frontální výklad důvěryhodného kantora v pravou chvíli k vhodnému problému či úseku učiva…\nAle ta nutná shoda v koalici vedoucích musí být právě napříč těmi „sektory“: Nejen asociace rodičů nebo občankářů, nejen klub ředitelů ZŠ, ale taky sbory lidí ze škol, krajů, asociací, státních ústavů nebo VŠ, inspekce atd., které si sezvalo MŠMT k nějaké debatě o inkluzi, nebo o gramotnosti, o plošném testování, nebo o maturitě, nebo o financování povinných škol, atp. A tam nebývá cílem vytvořit a ustálit tu nezbytnou shodu. Spíše si tam každý hlásá, co mu leží na srdci z jeho pohledu. Kdyby to byl pokrok, na konci takových setkání by vždy stál „akční plán“ = a co teď uděláme dopříště!\nA proto považuju to vyjadřování souhlasů právě jen za ten „předkrok“, nikoli ještě skutečný za krok k sblížení pohledů a východisk. Zahlásat si musíme, jenomže se to u nás dělá dvacet let, a dál se posouváme nedostatečně rychle: mezitím totiž dospěly děti! A dospívají další. Tím se společnost udržuje v dosavadním málo civilizovaném stavu.\nNedávno na setkání didaktiků mě napomenuli, že přece u nás VŠ didaktikové už spolupracují s terénem, že jsem asi zaspal, když to nevím. Byla to reakce na to, když jsem připomněl, že leckde v cizině mají učitelské VŠ velké projekty spolupráce se školami, a že u nás o tom obvykle ani nevíme. Ten rozdíl (neshoda v chápání) u nás a tam je v tom, že ty zahraniční projekty jsou typu 1-2 VŠ společně s učiteli 40 škol z celého okolního regionu: společně vyvíjejí a pak realizují až k samému žákovi projekt na zlepšení výsledků učení. A nikoli jako u nás 1 didaktik + 2-3 učitelé na 1-2 školách. A také nikoli 1-2 VŠ didaktici nebo diplomanti v „průzkumu“, jímž snesou pouhé papírové údaje o škole a výuce od 5-50 škol (pro ty je to zase jen papírování) – a pak nevědí, co se získanými daty, protože to nemá cíl, k němuž se data sbírala, a podle něhož by se data dala interpretovat.\nOvšemže u nás existují projekty, v nichž se jedno VŠ pracoviště snaží o větší spojení se školami, jenomže podmínky k tomu jim ani VŠ ani MŠMT udělat nedokážou: musí se to vstrčit mezi neúčinný provoz neprojektový.\nLíp na tom jsou neziskové projekty, ale víte sami, jak se na ně mnozí lidé na oficiálních místech a na VŠ dívají. S hrůzou ze ztráty moci. I ve věci toho, kdo smí a má mít nějakou moc ve školství by se u nás musela vytvářet shoda nebo aspoň sebereflexe.\n29.6.2014 / Odpovědět\nKdyž má učitel dobrý přístup a je dobrým řečníkem (komunikace s publikem), bude výuka dobrá. Myslím ale, že je pro učitele jednodušší si osvojit metodu než přístup a řečnictví. Metody podle mě mohou udělat se špatného učitele dobrého, z dobrého výborného.\nNechci, aby následující názor byl brán jako dehonestující, ale tvrdím, že v prostoru vědění a nevědění jsou znalosti jedince jako koule.\nRozhraní potom tvoří to, co jedinec ví, že neví.\nČím je koule znalostí menší, tím je „rozhraní nevědění“ menší. Hodně znalí jedinci jsou tedy „méně suverénní“ a spíše pokorní. Znají svůj prostor rozvoje a nevědění.\nMožná je to zjednodušující příměr, ale mnoho jednoduchých suverénu tuto teorii potvrzuje.\nPokusil jsem se o historické srovnání evropského a českého prostoru v určitém intervalu. Byl jsem však odborníkem zavalen historickými detaily. Bohužel tak nepřímo podpořil autora a jeho pohled na učitele.\nPodrobněji popisuje výuku dějepisu a zeměpisu ve Francii Zuzana Loubet del Bayle na svém blogu Jak zlepšit školní dějepis a zeměpis: http://dejepis1zemepis.blogy.rvp.cz/page/4/\nTen článek vyvrací sám sebe 🙂 Ten seznam věcí, co si pamatuje, dokazuje, že škola splnila svuj účel, kterým je získat přehled, nikoli si pamatovat detaily. Pointou není vědět, co se stalo s Kartágem a v jakém roce to bylo, ale bejt schopnej si zařadit, že Kartágo bylo jakési starověké město a podle toho si případně detaily snadno dohledat. Samozřejmě, že člověk se učí jak idiot a za pár let si pamatuje s trochou štěstí desetinu, ale když učivo osekáte na tu desetinu, tak si lidi za pár let budou pamatovat setinu. Ty body na konci jsou potom naprostá blbost a podobnej přístup je přesně ten důvod, proč jde školství do háje. Pokud chceme, aby školství plnilo svůj účel, musíme se naopak vrátit k tomu, jak vypadalo dřív a nikoli seškrtat učivo a nechat studenty flákat, dělat kraviny, neučit se a kritizovat učitele.\nDěkuji Vám, Tomáši jmenovče, za hodně zajímavý a inspirativní text. Musím říci, že mám dvacet jedna let po maturitě na gymnáziu zcela stejné zkušenosti. Velice zajímavá je i diskuse, a tímto zdravím Markétu Hanzalovou:-)\nPo letech přemítání, proč to tak je a jak to dělat jinak, a po intenzívních lektorských zkušenostech ze základních i středních škol za uplynulé dva roky dospívám k názoru, že systém výuky na gymnáziích skutečně pouze tříbí paměť a „nezbytné vzdělávací vzorce“, ale že mnohem důležitější je vést studenty k samostatnému přemýšlení, formulování názoru, diskusi, reflexi a dalšímu. Podstatná je samozřejmě taky forma, kterou jsou předměty pojednané a osobnost učitele. Konkrétně u dějepisu je podle mě řešením radikální omezení rozsahu učiva, jak Tomáš v článku poznamenává, a větší soustředění se na historické procesy, příčiny a důsledky.\nZcela nesouhlasím s názorem Petra Žáka, který se domnívá, že zná „účel školy“ – údajné poskytnutí přehledu. Pane Žáku, ze života jistě víte, že všeobecný přehled je sice fajn, ale způsoby, jak k němu dospět, jsou rozličné.\nSkvělé, že máme přemýšlivé studenty a bylo by žádoucí, aby se právě z nich stávali osvícení učitelé!\nPaní Zahradníková, naprosto s Vámi souhlasím 🙂\nJeště k té nešťastné redukci učiva:\na) Kontinuálně se učí jen dějiny našich zemí,\nvše ostatní podléhá (už dávno) redukci na hlavní témata. Spíše by mělo jít o důležitost moderních (rozuměj poválečných) dějin.\nb) Kdysi nám v matematice vyučující na každý rok dával tzv. matematické minimum a my ho prostě museli znát.\nc) Přece jen bez znalosti základních fakt se procesy atd. vyvozují trochu hůře. Řadu informací musím mít prostě v hlavy a nevymlouvat se či (jak je moderní) odkazovat, že cokoli si přece dnes vyhledám, takže je důležité vědět, KDE to najdu; což mě trochu děsí.\nSpousta škol v Evropě a po celém světe Vaší tezi vyvrací. I jedna má kamarádka se letos vrátila ze střední v Bruselu, kde byla 3 měsíce. Za tu dobu probrali asi tolik, co my za jeden týden. Na úkor obsahu, ale rozvíjeli souvislosti, přemýšlení a dovednosti.\n3.7.2014 / Odpovědět\nOdkdy je fakt, že někdo něco dělá, důkazem o vyvrácení teze?\nKteré informace je tedy, podle Vás, v hlavě opravdu nutné mít? Z reakce se totiž zdá, že možná žádné.\nA tady najdete ukázky, jak se dá vyučovat dějepis (nejen) formou rozboru pramenů: http://www.ctenarska-gramotnost.cz/tag/zuzana-loubet-del-bayle\nK čemu mi to bude?\nInu, hlupákovi jsou i encyklopedie k ničemu. A moudrý člověk se takhle hloupě neptá. Moudrý člověk totiž ví, že odborník má své téma, svou oblast, ve které je za odborníka, ale vzdělaný člověk nemá právo být hloupý v ničem.\nAnebo jinak. Pokud se student ptá, k čemu mu znalost, kterou mu předávám, může být užitečná, jaké má téma praktické konsekvence, či třeba jen teoretické souvislosti, pak je to otázka zcela namístě a odpověď si zaslouží. Takového žáka potkávám cca v jednom případě ročně. Naprostá většina klade tuto otázku se záměrem dokázat, že dané učivo je k ničemu a tudíž je lepší jít na facebook. Pak se mi chce říci: „No, TOBĚ to opravdu nebude k ničemu.“\nStaré, tuším řecké, rčení praví: „Kde je žák, učitel se najde.“\nPřeloženo: Každý žák si ze školy odnese jen tolik, kolik je toho on sám schopen a ochoten si vzít. Učitel není předkladatelem hotových pravd, ale průvodcem na cestě žákova poznávání světa. Máte pocit, že jste si z výuky dějepisu, (fyziky, matematiky,…) odnesl málo? Pak otázka zní: „Když máte pocit, že toho víte málo, co jste udělal pro to, aby toho bylo víc?“ Proč jste se toho více nenaučil? Jakou jste vyvinul aktivitu ke změně neuspokojivého stavu svého sebevzdělávání?\nAch já zapomněl. To škola je přece na vině. To učitelé Vás neuměli naučit více a lépe. To přece každý ví, že české školy jsou na nic a učitelé v nich nezvládají moderní metody. Každý o tom píše. Je to tak zřejmé. Je to tak pohodlné. Je to tak módní. Že? 😉\ncituji: Zeptejme se však dítěte, co dnes dělalo ve škole. S jistotou řekne, že nic. Zeptejme se ho, jestli ho škola vzdělává a obohacuje. Začne se smát. Škola mi bezesporu mnohé dala, ale její vliv na mé vzdělání je nižší, než jsem očekával.\nEhm. A myslíte si, že před dvaceti, čtyřiceti, či sto lety to bylo jinak? A že by tomu snad mělo být jinak za dvacet, či sto let?\nZeptejme se rodiče, co dnes dělal v práci. Odpovědí bude ve většině případů několik vulgarismů.\nJá si s maminkou o svém školním dnu vždy vyprávěl. Někdy i více než hodinu. Ale kdyby se mne zeptala, jak mne škola obohacuje, nejspíš bych měl pocit, že se zbláznila.\nCituji: Role školy je dnes nesmírně nadhodnocena.\nAha. Už chápu, proč máme tak nízké platy a málo peněz na provoz.\nJak se liší zajíc od králíka jsem věděl dříve, nežli jsme to probírali ve škole. Zapojení Graetzova můstku (ty 4 diody) jsem se dozvěděl ve Svazarmu, základy kosmologie díky skvělému seriálu „Okna vesmíru dokořán“ a historii palných zbraní z jedné knížky půjčené z veřejné knihovny. Nic z toho jsme se na základní škole neučili. Přesto by mne nikdy nenapadlo psát úvahy o tom, jak je základka k ničemu a jak je přeceňován její význam.\nKaždopádně souhlasím, že dnešní žáci jsou neúměrně ve škole přetěžováni. Už jen třeba těch dvacet knih, které musí přečíst k maturitě z českého jazyka. A k čemu jim přitom bude vědět, co napsal Čapek, že jo? (Jen mne napadá. Jak že se to vlastně získává ta funkční gramotnost?)\nzpochybňuji relevantnost a efektivitu této metody v dnešním světě, ve kterém dovednosti předčilY znalosti. A protože dovednost memorováním nezískáme, neměli bychom této metodě dávat přednost. Přednost by mělY dostat metody rozvíjející přimárně dovednosti a využívající k tomu znalosti. Příklad: chcemeli žáka naučit počet obyvatel Londýna (znalost), nehodíme mu takto holou informaci, ale necháme ho spočítat, kolik se za jeden den sní v Londýně banánů (dovednost).\nObvykle se k tomu neuchyluji, protože je to svým způsobem nedůstojné obou.\nNechme stranou fakt, že představa obyvatel Londýna, žvýkajících na povel každý svůj banán mně děsí.\nNechme stranou, že opravdu netuším, k čemu tuto informaci žáky učit.\nNechme stranou základy formální logiky, či obecné filosofie, které nás učí, že zpochybnit tvrzení je třeba na základě relevantních argumentů, či dokonce faktů a nikoliv pouhým: “ no, já si myslím,…“.\nCo stranou ale nechat nemohu, je fakt, že čerstvý maturant a GYMNAZISTA v jednom odstavci vysekne dvě hrubé chyby ve shodě podmětu s přísudkem. (Přičemž dvě další hrubky přehlížím, protože je lze, s trochou snahy, považovat za překlep.)\nAle k věci. Máte řidičák? Pokud ano, pak dozajista chápete potřebu znalosti řazení a alespoň přehledné znalosti dopravních značek. Při řízení a řešení dopravní situace potřebujete mít volnou kapacitu mozku. Ztrácet čas přemýšlením, jak se řadí dvojka a co znamená ten žlutý kosočtverec, to prostě není možné. Nikdy nikdo netvrdil, že „nesmyslné memorování“ je jediný způsob, jak dostat tyto informace do podvědomí, odkud znalost automaticky vyskočí, pokud je člověk potřebuje. Nebo že „tupé, bezmyšlenkovité opakování stejné činnosti“ je jediná možnost, jak vytvořit „podprogram“, díky němuž žák stejně bezmyšlenkovitě vykoná příslušnou činnost. Leč je to způsob prověřený, efektivní, ekonomický a hlavně univerzálně fungující. Pokud se mnou nesouhlasíte, je to Vaše právo. Ale zkuste nejdřív přesvědčit všechny mistry bojových umění, že to po staletí dělají blbě.\nDopravní značky je dozajista možno učit se i jiným způsobem. Třeba Vám mohu garantovat, že hned první sražený chodec na přechodu Vám pomůže zapamatovat si příslušnou značku. Navždy.\nTeď už jen letecky:\n1.Přestaňme školství nadhodnocovat. Začněme od nuly, řekněme si, že nemáme co ztratit a budeme experimentovat. Inspirujeme se zahraničím, zkoušejme nové metody výuky.\nŽe nemáme co ztratit, s tím bych nesouhlasil. Evidentně jsem samým experimentováním ztratili už jednu celou generaci. Inspiroval bych se hlavně Komenským, Baťou, ale třeba i Japonskem, nebo tím často vzpomínaným Finskem. Ale nejdřív by bylo dobré vědět, jaké školy vlastně chceme mít. Prozatím se inspirujeme spíše kočičkou a pejskem, když pekli dort. A učitele z toho bolí nejen břicho, ale i hlava a srdce.\n2.Zabraňme dalšímu nedorozumění. Začněme s žáky komunikovat a sbírat zpětnou vazbu. Kritiku budeme přijímat a využívat ji jako příležitost ke zlepšení.\nMyšleno, že žáci začnou vnímat kritiku ze strany učitelů? Jsem pro. Zkuste to.\n3.Seškrtejme značnou část obsahu učiva. Mít ho tolik pro všechny je zbytečné. Ušetřený čas věnujme rozvoji dovedností, individuálnějšímu přístupu a zpětné vazbě.\nRozsah učiva je dozajista možno a snad i nutno redukovat. Doporučoval bych se soustředit pouze na ty znalosti, které žák využije v praktickém životě.\nTakže stačí, pokud nám dodáte seznam svých budoucích zaměstnání na nejbližších 40 let a my se soustředíme opravdu jen na to potřebné. A bude nám stačit tak dva, tři roky místo současných třinácti. 🙂\n4.Propojme školství s okolním světem. Ministerstvo školství ať se přejmenuje na ministerstvo vzdělávání. Do výuky zapojíme mimoškolní aktivity, zahraniční programy a on-line technologie.\nEhm. Změnit je třeba systém a nikoliv ministerstvo. Především systém financování. Fakt, že se vytisknou nové vizitky a hlavičkové papíry způsobí pouze zbytečné výdaje prostředků, které chybí jinde. Pokud mimoškolní aktivitou jsou třeba domácí úkoly, jsem pro. Ale jinak si dovoluji upozornit, že ve využití mimoškolních aktivit ke vzdělávání jaksi nikdo nikomu nebrání. Už dnes. Zahraniční programy a on-line technologie vítám. Třeba mi na zahraničním pobytu dají reklamní tužku, abych si ji nemusel kupovat ze svého. A když mi škola koupí tablet, budu na tom aspoň tak, jako mí žáci.\nJe fajn, že o věcech přemýšlíte. Je to víc, nežli dělá většina Vašich vrstevníků. Když k tomu přemýšlení přidáte také hodně vyptávání a hodně poslouchání, bude to fajn ještě víc.\n2.7.2014 / Odpovědět\n„A proč mi to neposkytla škola, do které musím povinně?“\nVy navštěvujete gymnázium povinně? To jsem samozřejmě nevěděl.\nJeště bych dodala, že se v takovém dějepise učí tzv. „lži dětem“ (pojem z jedné knihy Terryho Pratchetta). Zjednodušení, polopravdy, překonané stereotypy a nejraději prázdné pojmy. Taky jsem pro, aby než rok dobytí bastily, bylo spíše známo, jaké společenské sociální a ekonomické vlivy vedly k nevyhnutelné „doppel revolucion“ v evropském novověku. Dějiny nejsou sled dat, o čemž se ve většině hodin dějepisu snaží studenty přesvědčit. Jde o organický svět, který někam míří a čím více běžných lidí nahlédne do komplexnosti takového systému, tím bude svět bezpečnější.\n4.7.2014 / Odpovědět\nHezka idea. Ma dva hacky:\n1) Kde na to vzit cas? Datum dobyti Bastilly je sdeleno v nekolika sekundacj, co ti zacalo, … za par (desitek) minut. Vyklad o spolecenskych, ekonomickych a socialnich vlvech je pri velke strucnosti na nekolik hodin.\n2) Historici se „ponekud“ neshodnou na tom, proc se stalo, co se stalo. Skol je nekolik …. A jsme zase zpatky u toho casu.\nVýuka dějepisu na základní a střední škole mi poskytla základní přehled o historii, ze kterého vycházím. Neočekával jsem, že si vše natrvalo zapamatuji.\nOd té doby čerpám další informace o historii zejména z novinových a časopiseckých článků a v poslední době hlavně z článků a publikací na internetu. Pochopil jsem, že pohled na jednu historickou událost může být různý a některým souvislostem jsem dokázal porozumět až v dospělosti. Pokud v rámci cestování navštívím nějaké historické místo, rád si o něm předem a především následně vyhledám a přečtu další informace a tak si průběžně rozširuji své vzdělání v historii.\n20.7.2014 / Odpovědět\nDějepis má jednu nevýhodu – píší jej vždy vítězové, a současní čtsřicátníci se učili dějepis celkem 2x – jednou ten socilaistický a jednou ten demokratický.\nPravda není uprostřed, ale (vypůjčím si slogan z X-Files) pravda je tam někde venku… a dodávám, že my se jí mnohdy nikdy nedozvíme.\n8.9.2014 / Odpovědět\nVazeny pane Konecny,\nkrome toho, ze oznacit neci prispevek za „mily“, ktery jej podprahove dehonestuje mi prijde za zakerne , mohl byste prosim uvest nektere vedecke publikovane studie, ktere by potvrzovaly Vase dve hypotezy na kterych je cely Vas prispevek zalozen a to, 1. ze memorovani trenuje nejake kladne vzdelavaci vzorce a hypotezu, 2. ze memorovani/faktograficka vyuka vede ke kreativnimu mysleni ?\n13.9.2014 / Odpovědět\ntak si myslím, že chyba, že nic neumíte, je spíše ve Vás, než ve vaší alma mater. Asi jste tomu nevěnoval dostatečnou pozornost a tudíž nemáte v mozku vypálené příslušné dráhy. Já si z dějepisu pamatuji rozhodně více než vy, a to jsem měla spíše dvojky.\nZnalosti jsou jako reflex. Čím častěji se opakují, tím jsou trvanlivější. Prostě si musíte vytvořit dráhu v mozku (spojení neuronů). To, že jste dostával jedničky, pak může být prostě tím, že u Vás ve třídě nebylo lepších. Aplikace Gaussovy křivky platí i ve školní třídě, tzn. učitel tam potřebuje i jedničkáře, i dvojkaře, atd. Současné školství se ale snaží i o celkem méně pětkařů, protože to ovlivňuje osobní ohodnocení učitelů. Máš pětkaře? Tak neumíš učit! Všichni lidé jsou přeci vzdělatelní.\nNa druhou stranu máte pravdu. Nicméně nevím, proč jste na tu školu chodil, když jste se nechtěl učit. Třeba Vám někdo řekl, že s maturitou se životem probijete lépe? Asi. Protože jinak byste přeci neztrácel čas studiem, a do systému pracovního zapadl dříve.\nJá osobně chápu Vaše blogy jako sebeprezentaci. Což je dobré pro Vašeho potenciálního zaměstnavatele, oni na to teď docela dají. Nemáš účet v Knize tváří? Tak nejsi. A nikdo tě asi nemá rád. Tak to tě do práce nevezmeme. Když Tě nikdo „nelajkuje“.\nA jsme zpátky u systému. Začalo to jako polemika se studentem, končíme u systému. Škola je hlavně o produkci stejným lidí, protože všichni řídíme auto, jíme stejná jídla, stejně přemýšlíme, stejně spíme. A nemáme rádi Saddáma Hussajna, (to je samozřejmě nadsázka, ale snad se dá pochopit význam těchto slov).\n18.9.2014 / Odpovědět\nMilý Tomáši, jak jsi přišel na toto tvrzení:“ v dnešním světě, ve kterém dovednosti předčili znalosti“…Tvoje slova v první reakci.\nBudu se těšit na odpověď.R.V.\n15.6.2018 / Odpovědět


Koběrská, Ludmila: Zámek Chvalkovice. Stavebně historický průzkum | Národní památkový ústav\nKoběrská, Ludmila: Zámek Chvalkovice. Stavebně historický průzkum\nZámek Chvalkovice. Stavebně historický průzkum Koběrská, Ludmila\nSignatury svazku: SHP NA 0009\nDalší původce: - autor, Koběrská, Ludmila\nDalší původce: - autor, Novosadová, Olga\nDalší původce: Architektonická služba - autor\nDalší původce: Elektrárny Tušimice - investor\nKatastrální území: Chvalkovice v Čechách\nČást obce č. domovní: Chvalkovice, 1\nNázev lokality: Chvalkovice (P)\nCelek / Bližší pojmenování celku: zámek, zámek Chvalkovice\nDokumentace - archiv SHP NA 0009 3 Dostupné s omezením 4000059


Vlak z Übersee do Traunstein | Trainline\nVlaky z Übersee - Traunstein\nVlaky z Übersee do Traunstein\nPrůměrná doba cestování z Übersee do Traunstein vlakem je 11m, na vzdálenost asi 12 km. Z Übersee do Traunstein jezdí denně 15 vlaky a jízdenky začínají od 4,80 €.\n4,80 € - 7,70 €\nČasy vlaků od Übersee do Traunstein\nPodívejte se na další vlaky odjíždějící z Übersee do Traunstein na Di. 22 Juni. Úplný jízdní řád / harmonogram vlaku nebo hledání pozdějšího času nebo data, klikněte sem.\n11:03 11:14 11m, přímý\n11:45 11:58 13m, přímý\n12:03 12:14 11m, přímý\n13:03 13:14 11m, přímý\n14:03 14:14 11m, přímý\n14:13 14:23 10m, přímý\n15:03 15:14 11m, přímý\n15:43 15:56 13m, přímý\n16:03 16:14 11m, přímý\n16:43 16:56 13m, přímý\nLevné letenky z Übersee do Traunstein\nCena vlakových jízdenek z Übersee do Traunstein začíná na 4,80 € jedním směrem za standardní třídu, pokud rezervujete s předstihem. Rezervace až v den odjezdu je obvykle dražší a cena se může lišit podle času, trasy nebo třídy.\nprůměrná cena5,01 €\nVětšina vlakových společností v celé Evropě vydává své vstupenky kolem tří až šesti měsíců předem, z nichž mnohé mohou být levnější než ty, které jste si rezervovali dříve. Pokud víte, že chcete cestovat, můžete Najděte si levnější vlakové jízdenky z Übersee do Traunstein včasnou rezervací.§\nChcete se dozvědět více o vaší cestě z Übersee do Traunstein? Sestavili jsme některé z nejčastěji kladených otázek našich zákazníků, které vám pomohou naplánovat si cestu.\nJak dlouho trvá vlak z Übersee do Traunstein\nPrůměrná doba jízdy vlakem mezi Übersee a Traunstein je a 11 minut, s přibližně 15 vlaky denně. Může být prodloužena o víkendech a svátcích, proto použijte náš Plánovač cest na této stránce a vyhledejte konkrétní datum cesty.\nJaký je nejrychlejší čas cesty mezi Übersee a Traunstein vlakem?\nNejrychlejší doba jízdy vlakem z Übersee do Traunstein je a 10 minut.\nKolik stojí vlak z Übersee do Traunstein?\nVlakové jízdenky z Übersee na Traunstein mohou začínat od 4,80 € zálohy a jsou obvykle dražší, pokud jsou zakoupeny v den, ceny se mohou lišit v závislosti na denní době, trase a třídě, kterou si rezervujete.\nExistuje přímý vlak z Übersee do Traunstein?\nAno, je možné cestovat z Übersee do Traunstein, aniž byste museli měnit vlaky. Existují 15 přímé vlaky z Übersee do Traunstein, i když v závislosti na vašem přesném datu odjezdu může být k dispozici méně přímých služeb.\nKterý čas odjíždí první vlak z Übersee do Traunstein?\nPrvní vlak z Übersee do Traunstein odchází v 09:03. Časy a služby se mohou během víkendů a svátků lišit.\nKdy uplyne poslední vlak z Übersee do Traunstein?\nPoslední vlak z Übersee až Traunstein odjíždí na 18:03, vlaky, které odjíždějí v časných ranních hodinách nebo velmi pozdě večer, mohou být služby spaní, čas a služby se mohou během víkendů a svátků lišit.\nJaká je vzdálenost mezi Übersee a Traunstein vlakem?\nVlaky cestující z Übersee do Traunstein pokrývají během cesty vzdálenost přibližně 12 km.\nPoskytnuté informace jsou vypočteny na základě pravidelných spojů zÜbersee - Traunstein pro typický den v týdnu za použití údajů z jízdního řádu pro 22.06.2021. O víkendech, svátcích nebo jiných zvláštních časech může být k dispozici méně spojů. Nabízený rozsah jízdného našli naši zákazníci na Trainline 05.06.2021 pro cesty dne 12.12.2020 a jízdenky pro dospělé v ekonomické třídě, slevové kartya autobusy nejsou zahrnuty.


Recenze: Nikdy není pozdě (2015) - Rockerka, která se nevzdává\nRecenze: Nikdy není pozdě (2015) – Rockerka, která se nevzdává\nMeryl Streep je zpět a opět se nenápadně přihlásila do boje o pozlaceného panáka se jménem Oscar. Výkon je však jedna věc, celkový dojem z filmu druhá.\nRicki Rendazzová je členka kapely The Flash a se svou skupinou pravidelně vystupuje v baru v Los Angeles, kde hrají známé fláky ve svém podání. Náhle se však dozví, že se její dcera psychicky zhroutila a tak se vydává za svou rodinou, kterou kvůli svému snu opustila. Její přítomnost v domě, ve kterém navíc bydlí i nová manželka jejího bývalého muže, v ní probudí pocit provinění vůči dětem, že zmeškala jejich dospívání.\nTolik stručně o filmu, který, pravda, má solidní tempo, ale nic vážného se v něm neděje. Režisér Jonathan Demme, jenž má na kontě takové filmy jako Mlčení jehňátek nebo Philadelphia, dostal do rukou scénář od Diablo Cody. Tato scenáristka sepsala například film Juno, za nějž dostala Oscara, nebo Znovu a jinak. Mimochodem to jsou všechno snímky, ve kterých je hlavní postava žena. Stejně tak je to i v Nikdy není pozdě.\nAsi největším kladem filmu je živá hudba, kterou si režisér prosadil. Při scénách v klubu a na svatbě tak vidíme Meryl Streep a její kapelu opravdu hrát na nástroje (v případě herecké legendy to je kytara) a zpívat. Snímku to dodává jistou autenticitu a vy víte, že se tvůrci snažili alespoň něco udělat jinak. Výkon dvěma Oscary ověnčené herečky je opět standardní, čili by se mohla dočkat další nominace.\nZbytek filmu, ač je velmi dobře natočen, je velice průměrný. I když chemie mezi protagonistkami Streep a její jak filmovou, tak skutečnou dcerou Gummer, byla samozřejmě parádní, tak se to ve výsledku úplně ztrácí. Celoverečeráků na téma druhá šance sblížení se s rodinou totiž bylo tolik, že jsem čekal jak to dopadne. Ale neříkám, že je to špatný film, to rozhodně ne. Spíše lehký nadprůměr.\nDalší muzikálová role Meryl Streep, jejíž výkon si budete pamatovat více, než o čem vlastně ten film byl. Od scenáristky Diablo Cody jsem čekal trochu víc.\nRicki and the Flash / Nikdy není pozdě\nHrají: Meryl Streep, Mamie Gummers, Kevin Kline, Sebastian Stan, Rick Springfield\nPředchozí článekTOP 5: Wes Craven a jeho nízkorozpočtové horory\nDalší článekRecenze: Kurýr: Restart (2015) – Slabý odvar minulých dílů


Setkání s hvězdou: Vilma Cibulková (TV film) (2011) | ČSFD.cz\nSetkání s hvězdou: Vilma Cibulková (TV film)\nIvan Klíma (povídka)\nVilma Cibulková, Jiří Langmajer, Jana Hlaváčová, Zuzana Dřízhalová, Zdena Herfortová, Norbert Lichý, Juraj Kukura, Jana Pidrmanová, Jaroslava Obermaierová, Filip Čapka, Lukáš Langmajer, Jan Budař, Marie Spurná, Linda Rybová, Valeria Beliasava, Jiří Bednář\nTři ženské horory z pera vynikajícího současného autora Ivana Klímy vznikly na motivy jeho původních povídek.\n1. příběh - Bětka - je poštovní úřednice, která nedokáže pochopit, jak se do ní mohl zamilovat úspěšný a zajímavý fotograf, byť po jeho lásce touží. Ten podivný chlapík, miluje více než ji své hady, chřestýše. Bětku zneklidňuje i to, že se její milenec nechce zmínit o podivné smrti své první manželky. Sama tedy začne po tom pátrat.\n2. příběh - Luisa - se snaží zakrýt prázdnotu vlastního života a zklamání nad rozpadlou rodinou. Cítí se oprávněná k tomu, aby potrestala nevěrného manžela. V závěru se vrací do pózy ukřivděné a věčně zaměstnané ženy, která musí za všechny ostatní zbavovat své okolí nečistoty.\n3. příběh -Žaneta - je osamělá žena, jež se natolik vcítí do své romantické lásky k slavnému houslistovi, že přestává vnímat životní realitu, jež jí splývá s nenaplněným snem a neukojenou láskou. Přestává vnímat všední život, aniž si uvědomuje, co způsobila tím, že dokázala proměnit svůj čin do oblasti snu.\nTak nevím, ... je ta Vilma opravdu taková výtečná herečka, že dokáže věrně ztvárnit tak odpudivé psychicky nevyrovnané typy žen a přitom je ve svém vlastním osobním životě příjemná a psychicky vyrovnaná nebo se ve skutečnosti jedná o role šité Vilmě přímo na míru jejího osobního přirozeného charakteru a vlastně ani nic hrát nemusí? Rád bych věřil v tu první variantu. PS: přál bych paní Vilmě také nějaké charakternější a pozitivnější filmové role např. laskavých a milých žen, nebo definitivně spadne do šuplíku herců, u kterých divák už nikdy nepřijme jinou, než kontroverzní postavu.(4.1.2012)\nNehodnotím režii, kameru, hudbu... Hodnotím tři skvělé i celkem ujetě vtipné příběhy a zejména skvělou a výbornou, výjimečnou Vilmu Cibulkovou. Tři naprosto odlišné polohy a pokaždé tak bravurně věrohodná. Nooo, klobouk dolů. Má můj bezmezný obdiv. Ještě větší než doteď. A ještě nesmím zapomenout na Jiřího Langmajera a pána Kukuru.(11.12.2011)\nNemám moc rád Klímu, ale tohle se povedlo. Snad jedině některé detaily by zasluhovaly trochu lépe vypointovat... Vilma Cibulková na jedničku, dokáže zahrát bravurně úplně všechno, o jejích komediálních schopnostech vůbec nemluvě. Jen možná někdy malinko přehrávala v ne úplně vhodných okamžicích, ale to jen, že už fakt nemám do čeho bych si rýpnul :-).. A super Juraj Kukura.(11.12.2011)\nKonečně něco, na co se dá koukat. Vilma Cibulková je bezesporu skvělá herečka. Příběhy různých povah , poruch osobností a psychopatických postižení žen, zahrála na výbornou. Vůbec mi nevadilo, že příběhy nemají jasné konce. Konečně se musí divák taky trochu namáhat a zapojit svoji vlastní fantazii a představivost. A to v dnešním, naservírovaném světě plném efektů, opravdu chybí. Celkové zpracování bylo pro mne ulehčujícím pocitem, že dokážeme natočit taky něco ,,normálního“.(8.1.2012)\n3 x jiná Vilma Cibulková. Tahle herečka s nakřáplým a velmi charakteristickým hlasem mě nepřestává překvapovat. Tady bravurně zahrála tři naprosto odlišné ženy a tím dokázala jak velká je herečka a že jí byl nadělen velký talent. Více takových rolí bych uvítala. Akorát mi nepřišla ani jedna z těch žen sympatická. Všechny byly na zabití.(12.12.2011)\n- V příběhu Louisa spravuje Juraj Kukura Vilmě Cibulkové coby opravář pračku, paradoxně ve skutečném životě neumí ani prát. (Olík)\n- Ve 2. příběhu "Luisa" má Vilma Cibulková na stěně obraz tehdejšího životního partnera Miroslava Etzlera. (sator)


Krmivo pro kočky Nativia | Alza.cz\nKrmivo pro kočky Nativia\nKrmivo pro kočky Nativia – doručíme už v den objednávky. Přečtěte si, proč nakupovat na Alza.cz.\n6 důvodů, proč nakupovat Krmivo pro kočky Nativia na Alza.cz\nKrmivo pro kočky Nativia skladem umíme doručit už v den objednávky! Doručujeme i o víkendu.\nKrmivo pro kočky Nativia – hlavní typy\nKrmivo pro koťata Nativia\nUpřesnit kategorii Granule Krmivo pro koťata Proč nakoupit u nás\n172,- s kódem 2019ONADNES20


Všechny 38 Z Kanadských Národních Parků Budou Zdarma Za Celé 2017\nByl to dobrý týden pro zprávy o národním parku. V době oznámení, že všechny americké národní parky budou v Den Martina Luthera Kinga Jr, bezplatně sdíleny, Kanada sdílela trochu upoutávku na to, co má přijít do lesa. Kanada v podstatě slaví své 150. výročí nejlepším možným způsobem: odebíráním vstupního poplatku za každý jeden ze svých národních parků po celý rok. Jedinou špatnou součástí dohody je to, že musíme počkat, až 2017 (skutečné výročí země) bude smutno mezi vodopády a svěží zelení zdarma.\nRoční průkazy do národních parků v zemi vám obvykle povedou $ 136.40 (pokrývající rodinu až pro sedm osob) a jakýkoli průkaz zakoupený v 2016 zůstane platný po dobu 12 měsíců, stejně jako rok vstupu zdarma 2017. Je tu ještě více dobrých zpráv: Každý, kdo se stane kanadským občanem během 12 měsíců před 2018em, dostane celoroční volný vstup do svých nových domovských parků. O, Kanada: Tento zvuk se nám líbí.


SONS ČR - IN - OK z České Třebové 6/2020\nIN - OK z České Třebové 6/2020\nPublikováno 01.07.2020 09:44 Odbočka Česká Třebová\nKlubová činnost, Začínáme po prázdninách.\nKaždé pondělí – Německá konverzace od 14:00 – 16:00 hod.\nTuristika – každý pátek. Ani o prázdninách nezahálíme. Bližší informace v kanceláři a na kontaktních telefonech.\nZE ŽIVOTA ODBOČKY\nUpozorňujeme všechny, kteří budou chtít využít naše služby během letních prázdnin aby si před návštěvou telefonicky ověřili naši přítomnost na pracovišti, vzhledem k vybírání řádné dovolené.\nNaše odbočka v České Třebové dostala darem od Nadace prof. Vejdovského pár desítek antivirotických dezinfekcí pro naše klienty. Pokud máte zájem, můžete si je vyzvednout osobně u nás v kanceláři, případně nás telefonicky kontaktujte a dohodneme si předání.\n► út 26.8. LETNÍ AKCE SE SAGITTOU (pro pozvané, držitelé ZTP a ZTP/P)\n► so 5.9. TAJNÝ ZÁJEZD\n► čt 17.9. ZÁJEZD - DNY UMĚNÍ NA MORAVĚ V BLANSKU.\nTajný zájezd – 5. září 2020\nSměr je tajný\nOdjezd od sídla SONS. Bližší informace obdrží účastníci včas, vše se připravuje.\nDny umění nevidomých na Moravě – 17. září 2020\nBlansko - zahraje a zazpívá Radek Žalud. http://www.radekzalud.cz\nProgram po koncertě se připravuje. Odjezd od sídla SONS 7hod. Cena 200,- Kč.\nŽádám členy, kteří byli přihlášeni na dubnový zájezd, který byl odložen,\naby opětovně potvrdili svou účast ! Děkuji za pochopení !\nPodrobnější pozvánky naleznete na nástěnkách, v kanceláři nebo je obdržíte poštou či emailem. Omlouváme se, ale naše plánování aktivit, ovlivňuje postupné uvolňování vládního nařízení s pandemii covid -19. Děkujeme za pochopení.\n1.Je platná smlouva uzavřená telefonicky?\n2.Je platná smlouva, kterou podepíše nevidomý, když je prokazatelné, že si smlouvu nemohl před podpisem přečíst?\n3.Pokud je smlouva platná, jakým způsobem a za jakých podmínek je ji možno zrušit bez penále? To znamená, do jaké doby po jejím podpisu, zda je legislativně určena výpovědní lhůta atd. Přesněji, jak a kdy může člověk takovou smlouvu zrušit a přejít k serióznějšímu dodavateli bez toho, aby musel platit pokutu.\n4.A nakonec, na jaké instituce se může člověk obrátit o radu nebo pomoc, pokud se cítí být podveden, např. instituce pro ochranu spotřebitele atd.


Co naše zákazníky čeká a nemine v průběhu podzimu 2013 - ASI informační technologie s.r.o. - Mohelnice\nÚvodní strana › Články › Co naše zákazníky čeká a nemine v průběhu podzimu 2013\nCo naše zákazníky čeká a nemine v průběhu podzimu 2013\nPrázdniny jsou u konce a je nejvyšší čas se opět s plnou vervou pustit do práce, je potřeba zdůraznit, že toho nebude málo. Jako první bych zmínil volby do parlamentu ČR, které se uskuteční v termínu 25.10. a 26.10.2013. Naši pracovníci Tadeáš Pechan a Bc. Tomáš Winige Vás budou kontaktovat a pomohou Vám s přípravou voleb na úrovni metodických informaci a aktualizace SW GINIS ROB – Evidence obyvatel a ROV – Registr voleb.\nTo ovšem není všechno, na základě dopisu pana ministra v demisi Peciny, bude urychleno nasazování vazby IS GINIS do ISZR. Týká se to zejména větších obcí a organizací zapojených do technologických center obci z rozšířenou působností. S přípravou obce pro provoz ISZR přes agendový informační systém obce Vám budou pomáhat naši pracovníci Mgr. Jaromír Filip a Lukáš Fiala.\nDalší z rozsáhlejších projektů, který nás čeká je implementace rozšíření spisové služby o část spisovny na městech a větších obcích v regionu šumperska, za všechny organizace bych zmínil město Hanušovice, ostrý provoz očekáváme od 1.1.2014.\nAni kolegové z EKO týmu Jiří Ferbínek, Tadeáš Pechan, Ing. Tomáš Appl a Martina purová nebudou zahálet v plném proudu je implementace EKO subsystému GINIS na OÚ Libina a přípravy na otevíráni roku a účetní uzávěrky roku v modulech EKO řad G0 a G1.\nS informací, o kterou bych se s Vámi v neposlední řadě rád podělil, je rozšíření týmu pořadajícího školení o novou kolegyni Věru Urbanovou. Společně se Zuzanou Kaňkovou pro Vás připraví řadu metodických a produktových školení. Doporučuji sledovat aktuální nabídku školení na našich webových stránkách, určitě si vybere každý.