Estratègies per aprendre millor - BBVA Aprendemos Juntos : BBVA Aprendemos Juntos\nEstratègies per aprendre millor\n· Educadora i escriptora\nBarbara Oakley és professora d'Enginyeria a la Universitat d'Oakland a Rochester, acadèmica distingida amb el guardó Ramon i Cajal d'Aprenentatge Digital Global a la Universitat McMaster. És juntament amb Terrence Sejnowski, directora i professora de "Aprendre a aprendre" de Coursera a la Universitat de San Diego, el major curs en línia més popular del món. Les seves investigacions se centren en la relació entre la neurociència i el comportament social. Oakley és una dels referents internacionals sobre neuroeducación, guanyadora de nombrosos premis d'ensenyament, inclòs el Premi Chester F. Carlson de la Societat Americana d'Educació en Enginyeria a la innovació tècnica en educació d'enginyeria. En els seus llibres "A Mind for Numbers" i "Mindshift", trenca els obstacles per aprendre de manera conscient i descobrir el nostre potencial ocult gràcies a l'aprenentatge. "L'aprenentatge comporta concentració però també descans o fer una altra cosa". La doctora Oakley insisteix que per expandir les nostres ments hem d'ajudar els nostres fills a expandir les seves i, animar-los a fer coses que no siguin el seu fort. Oakley ha tingut una vida plena d'aventures. Va ser nomenada Capitana a l'Exèrcit dels Estats Units per l'Acadèmia Militar. Va treballar com a experta en comunicacions a l'Estació del Pol Sud a l'Antàrtida, a més d'exercir les seves tasques de traducció a bord de vaixells de pesca al Mar de Bering. Barbara ens convida a sortir de la nostra zona de confort per desenvolupar noves habilitats i treballar la flexibilitat, una qualitat que ens ajudarà a adaptar-nos a un món amb múltiples i creixents necessitats. "Voler aprendre alguna cosa requereix l'habilitat de ser flexible", sosté.\nCom aprendre eficaçment\nBarbara Oakley. Hola, estic molt contenta de ser aquí. Abans que entrem en matèria, m’agradaria començar parlant-vos una mica de la meva vida. Resulta que, quan era petita, odiava profundament les matemàtiques i la ciència. El motiu d’això era que ens mudàvem molt. Mai vaig tenir facilitat per les mates i em semblava que les matemàtiques i la ciència no tenien cap utilitat. Les odiava i punt. Així que, després de graduar-me a l’institut, vaig pensar: “M’agradaria aprendre una altra llengua”. Allà no és com a Europa. Als Estats Units, normalment només parlem anglès. I vaig pensar: “Que emocionant que seria aprendre una altra llengua!”. Aleshores vaig descobrir que hi havia una manera d’aprendre una altra llengua i que em paguessin per fer-ho.\nI era allistant-me a l’exèrcit. Així que em vaig allistar a l’exèrcit i vaig aprendre una altra llengua. Vaig aprendre rus. Vaig acabar treballant a vaixells pesquers russos. Bé, m’encantava viure aventures noves i veure el món des d’altres perspectives. Així que me’n vaig acabar anant al Pol Sud, a l’Antàrtica. Allà és on vaig conèixer el meu marit. Que, per cert, és allà mateix. No obstant això, vaig descobrir una cosa que em va sorprendre molt. I és que, quan vaig sortir de l’exèrcit, amb 26 anys que tenia, cap empresari trucava a la meva porta dient: “Necessitem la teva habilitat amb el rus a tot preu”. De fet, el que havia fet sense voler era el que tothom diu: havia seguit la meva passió i havia fet el que volia fer, que era aprendre una nova llengua, però no havia tingut present que allà fora hi ha tot un món que té les seves necessitats. No hi ha només les meves necessitats, també hi són les del món.\nEm vaig posar a pensar què se suposava que jo havia de ser. M’enorgullia obrir-me a aventures noves i a punts de vista nous. Però em vaig adonar que m’havia tancat a mi mateixa dins una caixa, en certa manera. Jo deia: “No puc aprendre matemàtiques ni ciència”. No obstant això, aprendre matemàtiques i ciència no era com una aventura nova? Era una aventura de la ment. Així que amb 26 anys vaig sortir de l’exèrcit i vaig decidir tornar a la universitat per veure si podia reeducar el meu cervell i aprendre matemàtiques i ciència. Vaig començar amb classes d’àlgebra de nivell d’institut. No es pot començar més a baix. I em va resultar molt, molt difícil. Però vaig ser prou intel·ligent com per donar-me temps. No vaig començar amb un nivell gaire alt.\nTan sols vaig dir: “No tinc facilitat per això, per tant, comencem des del principi”. M’ho vaig agafar amb calma. I sabeu què? Per molt estrany que sembli, avui soc aquí amb vosaltres com a professora d’Enginyeria, així que la cosa va sortir prou bé. Però si hagués sabut el que sé ara sobre com aprendre d’una manera eficaç, m’hauria resultat moltíssim més fàcil. A mesura que anava millorant i aprenent mica en mica matemàtiques i ciència, vaig descobrir una cosa molt sorprenent. I és que, quan aprens matemàtiques i ciència, fas servir algunes habilitats que també fas servir per aprendre una llengua estrangera. Pel que sabem de la neurociència en aquests moments, això és molt cert. A l’aprenentatge, hi ha tècniques compartides. Però, per desgràcia, els educadors a vegades s’encasellen en una disciplina determinada. Per exemple, potser ensenyen matemàtiques o llengües o qualsevol altra disciplina.\nPerò els pot resultar difícil veure les similituds que hi ha al funcionament del cervell. Així que, quan em vaig convertir en professora d’Enginyeria, vaig pensar: “Un dels avantatges de ser professora és que pots fer el que et doni la gana. Com a mínim, quan ja ets titular. Però jo ja m’esquitllava i feia el que volia abans d’això. I em vaig posar a investigar. Què diu la neurociència del cervell? Què en diu la psicologia cognitiva? També vaig investigar i vaig escriure sobre coses com les patologies de l’altruisme. És senzillament un terme per dir que és possible que creguis que estàs fent una cosa molt bona però que potser no sigui tan beneficiosa per la resta com tu creus.\nFinalment, va arribar el dia en què un dels meus alumnes em va fer una pregunta. S’havia assabentat que no tenia gens de facilitat per les matemàtiques i la ciència quan era petita. Em va preguntar: “Com vas aconseguir canviar el teu cervell?”. Jo vaig pensar: “Com que canviar el meu cervell?”. Però se’m va ocórrer que la neurociència proporcionava molta informació que caldria que la gent conegués sobre com aprendre d’una manera més eficaç. I molta d’aquesta informació no era de domini públic. Així que vaig començar a escriure un llibre. I aquest llibre va acabar sent: Obre la teva ment als números. Després vaig començar a escriure un altre llibre que s’acabaria convertint en: Canviar la mentalitat. En ells s’explicava com aprendre, evolucionar i canviar el teu cervell, tot i que ja fóssim adults. I totes aquestes coses van sorgir del fet que sempre m’havia interessat no només el més important, sinó també els temes una mica més secundaris. I aleshores, quan tenia…\n"M'agrada pensar que l'educació no ha de donar-se en l'escola necessàriament"\nUs revelo la meva edat? Tenia gairebé 60 anys. I vaig pensar: “Ep, a internet es publica un munt d’informació nova i meravellosa. I si faig vídeos perquè la gent pugui aprendre aquesta informació d’una manera molt més senzilla?”. Jo no sabia on m’estava ficant, no sabia com de difícil era, i els vaig començar a fer. Després, el meu marit va començar a col·laborar amb mi com a director rere les càmeres. Vam crear, amb Terrence Sejnowski, Professor Francis Crick del Salk Institute, el curs massiu obert en línia: “Aprendre a aprendre”. De fet, aquesta és la raó per la qual avui soc aquí. Perquè, si presentem aquests coneixements de maneres noves, la gent desitja assimilar-les. Els resulten molt útils. Així que estic molt agraïda de ser aquí per poder compartir amb vosaltres aquestes idees. Però també m’agradaria escoltar allò que m’hagueu dir. Així que, si teniu algunes preguntes, m’encantaria sentir-les.\nPaloma. Hola, Barbara, com va? Em dic Paloma i soc mestra. Tu sempre has estat molt relacionada amb el món de l’educació i de l’aprenentatge. D’una banda, què és per tu aprendre i com entens l’educació i l’aprenentatge?\nBarbara Oakley. Hi ha dues maneres d’entendre l’educació. Es pot entendre de la manera convencional, en la qual passes per una escola del tipus que sigui. Però a mi m’agrada pensar que no cal que l’educació es realitzi necessàriament a l’escola. Per exemple, un dels meus atletes preferits és un home que es diu Julius Yego. En Julius era de Kènia i volia aprendre a llançar la javelina. Però a Kènia no hi havia entrenadors de javelina que el poguessin instruir. A Kènia hi ha molts corredors de llarga distància. Què va fer? Va entrar a YouTube i va començar a veure vídeos de com llançar la javelina. Després sortia a practicar cada dia. Gairebé sol, només veient vídeos de YouTube, es va convertir en el campió mundial de llançament de javelina.\nPodem aprendre coses dels professors, però no cal que sigui de manera presencial. Crec que s’està produint tota una revolució educativa amb les noves maneres d’aprendre que tenim a l’abast. Crec que l’aprenentatge és més que simplement aprendre conceptes sobre la història o com resoldre un problema matemàtic en concret. L’aprenentatge requereix, segons la meva opinió, l’habilitat de ser flexible. Això em sembla importantíssim i sovint es deixa de banda. La gent pensa: “Bé, he après això. Aquesta matèria o el que sigui em va bé”. Sovint no ens adonem… El meu heroi de la ciència és un home que es diu Santiago Ramón y Cajal. Cajal va dir… Tenia una memòria pèssima. Li resultava molt difícil aprendre coses i retenir-les a la ment. Però va guanyar el Premi Nobel i ha passat a la història com a pare de la neurociència moderna.\nCajal va dir una cosa que a mi em sembla molt important. Li van preguntar: “Com ho ha fet? Com ha aconseguit tenir tant d’èxit?”. I ell va dir: “Jo no soc cap geni”. I no ho era, li resultava difícil aprendre. Va dir: “Vaig ser constant i vaig ser flexible quan les dades deien que m’equivocava. Vaig ser capaç de canviar i de reintentar-ho des d’una altra perspectiva”. Va dir: “He conegut i he treballat amb molts genis. El problema que tenen els genis, aquells a qui considerem intel·ligents i que aprenen ràpid, és que s’acostumen a aprendre coses molt de pressa i a tenir sempre la raó. Com a mínim quan són joves, quan les respostes són més senzilles. Amb el temps, quan creixen i maduren, poden tendir a… Estan tan acostumats a tenir sempre la raó que arriben a conclusions precipitades, prenen decisions ràpides i, quan s’equivoquen, no poden canviar d’opinió. En comptes d’això, fan servir la seva intel·ligència per idear maneres diferents que justifiquin el seu error”.\nClaudia. Hola, doctora Oakley. Em dic Claudia, i la meva pregunta és si ens podria donar algun consell útil que ens serveixi per aprendre alguna cosa que vulguem aprendre.\nBarbara Oakley. Em sembla que molta gent no és conscient, ja que és un descobriment molt recent de la neurociència, que els nostres cervells posseeixen dues xarxes completament diferents. Aquí hi ha una xarxa i aquí hi ha una altra xarxa. Són molt diferents. Una és la xarxa que fem servir quan ens estem concentrant en alguna cosa. L’altra és la xarxa que fem servir quan no ens estem concentrant absolutament en res. Quan som a la dutxa o passejant… Ens sorgeixen pensaments, però no se centren en res en concret i nosaltres no els dirigim. Quan estàs aprenent alguna cosa, sovint alternes la xarxa de concentració i la xarxa més difusa i relaxada.\nMolts cops la gent creu que només aprens alguna cosa si estàs concentrat. Però això no és cert. Quan et relaxes o penses en una altra cosa diferent, el cervell comença a treballar el primer tema en segon pla. Tu no te n’adones, però ho fa. Després, quan tornes al primer pla, de sobte tot pren sentit. Així que el meu primer consell per aprendre bé és prendre consciència del fet que, si no pots resoldre una cosa que et resulta molt difícil el primer cop que l’encares, no passa absolutament res. De fet, és normal que això passi. Sí, hi ha gent que s’hi posa i resol les coses de seguida. Però si has d’alternar concentració, descans, concentració una altra vegada… En certa manera, estàs absorbint el material amb més profunditat. Així que pot ser beneficiós tenir el que jo anomeno “cervell de senderista”. Arribes a la meta, però trigues molt més que una persona amb “cervell de cotxe de carreres”. Crec que cal aprendre que l’aprenentatge sovint comporta concentració i descans, fer alguna altra cosa. Aquest és un bon consell per aprendre.\nUn altre consell seria la tècnica Pomodoro. El curs que fem d’”Aprendre a aprendre” té dos milions i mig d’alumnes registrats en aquests moments. És un dels cursos massius oberts en línia de tot el món. Així que em dona l’oportunitat de parlar amb estudiants d’arreu del món. El seu principal problema a l’hora d’aprendre és la procrastinació. “No em ve de gust aprendre això ara mateix”. Ara sabem que el sol fet de pensar en alguna cosa que no t’agrada i que no vols fer activa l’escorça insular, que és una part del cervell que experimenta el dolor. Què fa el nostre cervell? Diu: “Cap problema! Parem esment a una altra cosa”. I aleshores, de sobte, et sents millor, però acabes de procrastinar.\nLa tècnica Pomodoro la va inventar l’italià Francesco Cirillo als anys 80. És molt senzilla: tan sols has de treure totes les distraccions, res de sorollets ni notificacions al mòbil ni a l’ordinador, poses un temporitzador de 25 minuts i et concentres tot el que puguis durant aquests 25 minuts, tot sent conscient que la teva ment pot divagar, d’acord? Perquè, a vegades, és inevitable distreure’s. Doncs la fas tornar, amb una actitud zen: “Per aquí no, em concentraré de nou”. I després, quan hagin passat els 25 minuts, et premies. El premi pot ser escoltar la teva cançó preferida, beure’t un cafè, aixecar-te i moure’t una mica o jugar una estona a un videojoc. Si et resulta difícil tornar, posa un temporitzador per fer el descans. Però aquesta tècnica, segons m’explica gent de tot arreu, és molt popular i molt eficaç. La recomano amb encariment.\nAna. Hola, Barbara, em dic Ana. Tenia una pregunta perquè sé que dirigeixes un dels cursos en línia amb més èxit de Coursera. Volia saber què has après amb això i quins beneficis aporta l’estudi en línia, l’aprenentatge en línia, a les persones que el cursen.\n"Voler aprendre alguna cosa requereix l'habilitat de ser flexible"\nBarbara Oakley. Una de les coses de la qual he començat a adonar-me arran d’aquest curs és que l’educació és la mateixa, exactament la mateixa, des de fa moltes dècades. Imaginem-nos que demanes a una escola que faci un curs en línia sobre aprenentatge dirigit a adults. El que farien seria dir: “Molt bé, farem un curs per professors”. I si els diguessis: “No, no, no! Fem-lo per la gent corrent”, et farien un curs que seria dues setmanes d’història de l’educació, dues setmanes de teories educatives, dues setmanes sobre com aprenen els nadons. I després, potser al final, algunes setmanes de consells pràctics, però gairebé res relacionat amb la neurociència, perquè és molt complicada.\nEl que hem fet amb el curs “Aprendre a aprendre” ha estat allunyar-nos completament d’aquest enfocament i dir: “El que de debò vol i necessita la gent és el que diuen les investigacions”. Per això vam començar amb una base de neurociència. I si la neurociència es complica molt per ser comprensible, utilitzem metàfores per transmetre idees clau, de manera que puguin entendre la neurociència a fons mitjançant aquestes metàfores. I també tenim imatges molt divertides.\nReformulem per complet allò que sabem sobre com aprendre de manera eficaç i, tot posant-ho sobre una base neurocientífica sòlida, hem sabut aportar frescor a l’aprenentatge. Un enfocament de l’aprenentatge que crec que a la gent li resultarà molt més útil i pràctic. A més, el nou enfocament en línia a l’aprenentatge se centra en les idees més importants, les més útils i pràctiques, basades en una base científica, expressades de la manera més senzilla i de la forma més divertida possible per facilitar l’aprenentatge. Si crees un curs així, la gent el gaudeix de debò.\nAna. Creus que és interessant l’aprenentatge en línia per nens de primària o seria principalment adequat per estudiants universitaris, de batxillerat o per persones adultes?\nBarbara Oakley . L’aprenentatge en línia per nens pot ser molt poderós. De fet, estic treballant amb l’ESIC, a València, en la creació de vídeos per nens que els ajudin a aprendre alguns d’aquests conceptes clau sobre com aprendre de manera eficaç. I són divertidíssims! No pots apartar la vista d’aquests vídeos perquè són molt ràpids, hi ha zooms, hi ha animacions… Però s’aprèn un munt sobre el cervell humà gràcies a uns instructors molt macos que et parlen en castellà. Aleshores, els professors i els pares són necessaris a l’aprenentatge dels nens? És clar! Cal transmetre l’entusiasme per l’aprenentatge. Però també està apareixent un material nou i meravellós, que és en línia, que serà de gran utilitat.\nFixeu-vos en què busquen els nens: volen una cosa que sigui ràpida, com un joc, i tot això es pot aconseguir en línia. Això és més difícil d’aconseguir fora del món en línia. Crec que l’ideal és una barreja d’una bona paternitat que fomenti l’aprenentatge i de bons professors presencials, a més d’uns materials en línia bons amb uns instructors bons. No se sol parlar del fet que la meitat dels professors són mediocres.\nÉs a dir, si creus que les coses en línia no són tan bones com les presencials… Espera un moment. La meitat dels professors presencials potser no siguin tan bons com us penseu. Gràcies a materials en línia bons es poden transmetre idees que potser un professor no sàpiga transmetre. Però els nens ho poden entendre amb molta rapidesa. Jo crec que alguns conceptes de la psicologia cognitiva i de la neurociència, en realitat, són molt fàcils de comprendre. Són tan fàcils que fins i tot els nens els poden entendre. El que passa és que, a vegades, els professors han estat tants anys per arribar on són que no volen que sembli tan fàcil que fins i tot els nens ho poden entendre.\nAixí que potser els costi fins i tot trobar la motivació per transmetre aquestes idees d’una manera senzilla i fàcil de comprendre. Però el cert és que, en realitat, sovint són idees sobre l’aprenentatge molt fàcils de comprendre, i podem ajudar els nens a entendre-les.\nMercedes. Hola, Barbara, em dic Mercedes i soc professora d’universitat. Et volia comentar que, com ja saps, molts cops tenim estudiants que realment no tenen cap interès per l’assignatura que impartim i, tot i així, aconsegueixen aprovar. Creus que és possible aprendre alguna cosa si realment no tens cap motivació per fer-ho?\nBarbara Oakley . Fins i tot quan un alumne no té motivació per aprendre, sovint sí que la té per aconseguir un aprovat. Així que aprenen, com a mínim, el suficient per aprovar, i ho aconsegueixen. Però aquí és on un bon professor presencial pot marcar una gran diferència. Perquè un bon professor presencial pot posar exemples que ressonin en un alumne en concret. I això pot ser de gran ajuda per despertar la motivació, encara que aquesta no hi sigui des del principi. Per exemple, en el meu cas, jo donava una classe d’Introducció als Circuits Elèctrics.\nHi havia alumnes d’Enginyeria Elèctrica, d’Enginyeria Mecànica, d’Enginyeria Informàtica… Bé, els d’Informàtica i Elèctrica sí que volien aprendre sobre circuits elèctrics. Però els d’Enginyeria Mecànica? S’asseien sempre al darrere de la classe. I començaven així com… Ja sabeu. Així que em vaig proposar un objectiu. Em centraria en ells, m’aprendria cadascun dels seus noms. Els tindria ben vigilats, encara que s’asseguessin a l’última fila. Em vaig proposar convertir-los a l’Enginyeria Elèctrica. I ho vaig aconseguir! Amb molts d’ells va funcionar. Finalment, n’hi havia tants que es van passar de Mecànica a Elèctrica que els del Departament de Mecànica es van començar a enfadar amb mi.\n"Per aprendre bé cal ser conscient que si no pots resoldre alguna cosa que et resulta molt difícil la primera vegada que t'enfrontes a això, no passa res"\nCrec que si t’obres, te’n preocupes i t’ho proposes, pots inspirar els alumnes que no tenen motivació. No pots arribar a tothom, i això et pot fer embogir com a professora. Hi ha una sola persona a qui no aconsegueixo arribar! Bé, ja sabeu… Aprenen diferents lliçons a la vida.\nRecordo que un dels meus alumnes no gaire bons em va venir a veure deu anys després de passar per la meva classe. Havia aconseguit un dels premis de disseny d’automòbils més importants per la seva creativitat als seus dissenys d’enginyeria. Així que fins i tot aquells que et sembli que no són tan bons sovint et poden sorprendre.\nDavid. Hola, Barbara, soc professor i et volia preguntar una cosa. Avui dia, veiem que molts adolescents estan connectats contínuament a la tecnologia. Aleshores, com podria afectar això a l’educació? Això pot comportar problemes d’atenció a l’aula i a altres àmbits?\nBarbara Oakley. Aquesta és una pregunta molt bona perquè va directa al cor d’allò que passa a la societat actual amb les xarxes socials. Les xarxes socials estan dissenyades per ser addictives. Aquesta és la seva finalitat autèntica. Per això les vols consultar. Quan reps un missatge, ets com un dels gossos de Pavlov. I sents que li has de fer cas. Per això jo crec que una de les millors coses que es pot fer és ensenyar la tècnica Pomodoro als teus alumnes. Perquè aquesta tècnica t’està dient això: “Endarrereix la gratificació una estona. No contestis, no facis cas dels missatges de text ni de res per l’estil. Concentra’t del tot durant 25 minuts”. Aquesta és una manera d’entrenar i millorar. Estàs millorant els teus circuits neuronals relacionats amb la capacitat de concentració.\nSi sempre estàs així: et centres, et distreus, et centres, et distreus… Així no et pots concentrar en profunditat. Però la tècnica Pomodoro et permet començar a concentrar-te de debò. A entrar en un estadi de concentració. No sé si us n’heu adonat, però la darrera dècada sembla que a molta gent li costa moltíssim posar-se a llegir un llibre, per exemple. Perquè abans d’estar condicionats per les interrupcions constants de les xarxes socials, érem capaços de submergir-nos en un llibre i llegir-lo de debò. Però ara el que fem és mirar el llibre i… “Un moment, he de veure els meus missatges”. Així que crec que la tècnica Pomodoro és bona fins i tot pels adults, si volem fer coses com llegir i aprofundir més les coses.\nDes de la meva perspectiva de professora, jo crec que… Això ho tinc en compte a les meves classes. S’ha descobert que, per exemple, a les disciplines de ciència, tecnologia, enginyeria i matemàtiques, si ensenyes de manera tradicional, sortint a la pissarra i escrivint o explicant el que sigui, un de cada tres alumnes deixarà l’assignatura. Però si fas l’explicació i després fas que descansin activament a classe… I no em refereixo a descansos socials. Em refereixo a explicar-los un problema i després fer que treballin en un problema similar. I que puguin parlar entre ells mentre ho fan. Si incorpores aquest tipus d’aprenentatge actiu o cooperatiu a la teva classe, només un de cada cinc alumnes deixarà l’assignatura.\nQuan faig classe amb aquestes tècniques actives, els alumnes, a casa seva, veuen vídeos de les meves explicacions i, després, quan venen a classe treballem de manera activa, ningú es troba davant d’un ordinador. Perquè saben que se’ls avaluarà i aquest és el seu moment d’aprendre. Jo crec que, a vegades, quan els alumnes es posen a llegir coses a classe o a mirar les xarxes socials, hem d’autoavaluar-nos i dir: “Què puc fer d’una altra manera a classe per aconseguir que parin esment a allò que se’ls diu?”.\nLuis. Hola, Barbara, soc mestre i volia incidir una mica en allò que has dit abans sobre les tasques escolars. Quin consell donaries a aquests estudiants que posterguen fer una tasca i preparen els exàmens o fan una tasca en el darrer moment?\nBarbara Oakley . D’acord, aquesta té substància. La resposta varia una mica segons siguin els pares o els professors. Pels professors, jo crec que el millor que es pot fer és examinar-los amb freqüència. Res d’exàmens sorpresa. Però, per exemple, a les meves classes els poso un examen cada setmana. El que fa això és evitar que passi massa temps abans que es vegin obligats a aprendre’s el material. Com més els pugueu fer treballar cada dia, millor. Ara bé, hi ha una altra cosa que els vostres alumnes han de ser capaços de fer. És molt important que no només aprenguin conceptes, sinó que posin en pràctica aquests conceptes per adquirir allò que anomenem “fluïdesa de procediment”. És una cosa així com… Que et vingui ràpidament al cap. La fluïdesa de procediment seria la diferència entre que algú digui: “Jo parlo espanyol”. En comptes de: “Jo parlo espanyol”. Seria una cosa semblant.\nTenir fluïdesa de procediment implica que pots accedir ràpidament a aquestes idees. I això és important. I no només és important per l’aprenentatge de llengües, sinó que també ho és a l’hora d’aprendre matemàtiques i ciència, o si ets mecànic. Cal tenir en ment certes idees clau. Així que com més ajudem algú a establir aquests enllaços neuronals amb la pràctica d’aquestes idees clau, millor ho faran.\n"L'aprenentatge comporta concentració però també descans o fer una altra cosa"\nPer exemple, jo dic als meus alumnes… Els meus alumnes sovint fan els deures en el darrer moment i els entreguen. Vosaltres cantaríeu una cançó només un cop i diríeu: “D’acord, ja me la sé”? Doncs és clar que no, l’heu de practicar. Doncs és gairebé el mateix amb els deures i els problemes pràctics amb què treballeu. És molt important que els assimilis. El que fa això és crear una sèrie d’enllaços sòlids, de connexions neuronals a les quals la ment pot accedir amb facilitat als exàmens. I com fomentem això? Mai arribareu a tots els alumnes. Però estic convençuda que com més s’ensenyi als alumnes sobre el funcionament dels seus cervells, més entendran l’important que és practicar. És gairebé com…\nAixò m’encanta! Tant de bo tingués imatges per mostrar-vos-ho. Aquí tenim les neurones. Això és una neurona, i d’ella surt com una cameta. Quan et concentres i pares esment a alguna cosa, de la cama comencen a sortir uns ditets. Aquests dits són les anomenades “espines dendrítiques”. Quan pares esment a alguna cosa, quan aprens quelcom durant el dia, comença a sortir un ditet. Potser en surt un parell perquè estàs molt concentrada. Però quan dorms a la nit és quan surten de debò. I això és el que connecta amb la neurona del costat, i així es comencen a crear aquesta sèrie de connexions, que és l’aprenentatge.\nCom més practiquis cada dia i dormis per la nit, més senyals envia el teu cervell durant el son. És com si un ratolinet recorregués aquests camins i t’estigués aportant pràctica, tot construint i enfortint aquesta sèrie de vincles. Aquí és quan aprens de debò. I si estudies durant deu hores… Si agafes deu hores d’estudi i les reparteixes entre deu dies, una hora al dia, aprendràs molt més que estudiant deu hores seguides. Perquè, en realitat, en un sol dia no estudiaràs deu hores. Pensaràs: “He d’anar a parlar amb aquest” i tot això. A més, si estudies només un dia, les neurones només tindran aquets dia per fer créixer aquestes petites connexions neuronals.\nJill. Hola, Barbara, em dic Jill. Soc empresària educativa i em sembla molt interessant com t’has format a tu mateixa perquè t’agradi una cosa a la qual tenies mania, que són les matemàtiques. De tenir por de les matemàtiques a ser una persona que és professora d’enginyeria. Quin va ser el desafiament més gran quan vas començar a canviar de xip amb les matemàtiques?\nBarbara Oakley. Vaig afrontar varis desafiaments. En primer lloc, em sentia… Quan em vaig proposar canviar i aprendre matemàtiques i ciència, sentia que era una incompetent. Pensava: “Caram! Tots els meus companys són més joves que jo, són molt més llestos que jo, són els que treien les millors notes a l’institut”. Però no m’adonava que aquesta sensació de ser una impostora, de ser un frau i de ser inferior, en realitat era un avantatge. Crec que el problema més gran quan vols aprendre una cosa nova no és la falta de confiança, sinó confiar-t’hi massa. És el: “Ah, bé, ho controlo. És bufar i fer ampolles”. Però si penses: “No sé si ho podré fer”, estàs disposada al canvi i al creixement.\nConec dos professors de física molt importants que van decidir tornar a estudiar i dedicar-se a la neurociència. El que va fer un d’ells va ser abandonar el laboratori que tenia a Califòrnia per començar de nou com a alumne universitari, per formar-se en neurociència. Tota la seva família es va haver de mudar a San Luis, així que va renunciar a tot per començar de zero, com un principiant, més o menys. L’altre també era un professor de física molt important, però va dir: “Tinc molta facilitat per això, obriré el meu propi laboratori de neurociència i començaré a treballar immediatament”. Tot se’n va anar en orris. No li va sortir bé i finalment va haver de tancar el laboratori. L’altre, que va començar des de baix i després va anar ascendint, que no se sentia gens segur amb si mateix, ha fet descobriments neurocientífics realment importants. Ha fet una feina extraordinària.\nAixí que, en general, sovint veig a la meva classe d’enginyeria alumnes que venen així: “Ho tinc controlat”. Aquests ho passen malament i després em venen i em diuen: “No em sento tan segur”. No ho tenen tan controlat. Però jo, en comptes d’això, vaig començar per un nivell molt baix i intentava aconseguir unes ales petitones amb les quals anava aprenent. Així que no anava a tantes classes com la resta, vaig treballar durament i vaig utilitzar les mateixes tècniques que vaig aprendre per aprendre una llengua. Jo veia els problemes de química com si fossin una conjugació verbal nova. I la practicava per poder accedir a ella ràpidament. Fer servir les mateixes tècniques que havia fet servir per aprendre una llengua em va funcionar molt bé per canviar el meu cervell i aprendre.\n"Tracteu de trobar petits trucs que us ajudin a motivar durant l'aprenentatge"\nCrec que és important que ens mantinguem sempre oberts a l’aprenentatge de les coses noves. No deixeu mai d’aprendre coses. El millor que es pot fer és estar sempre oberta, tant com puguis, a aprendre coses noves.\nMaría. Hola, Barbara, em dic María i m’agradaria preguntar-te: Com podem ajudar els nens a descobrir el seu potencial?\nBarbara Oakley. He de mencionar de nou els vídeos meravellosos que està fent l’ESIC. La versió en anglès dels vídeos la fa la Universitat d’Arizona State amb la meva col·laboració i la del meu marit. Aquests vídeos són fantàstics, són molt útils. He escrit un llibre, Aprendre a aprendre, que està dirigit als nens. Jo crec que una de les millors maneres d’ajudar els nens a aprendre és que aprenguin sobre l’aprenentatge. Em sembla increïble. Us ho podeu creure? D’aquí 100 anys la gent mirarà enrere, la nostra època, i dirà: “Saps què? No ensenyaven a aprendre als nens! Els feien passar 12 o 17 anys d’educació però no els ensenyaven res sobre com aprèn el cervell”.\nA mi em sembla una bogeria. Per això Terry Sejnowski i jo vam escriure aquest llibre per nens, Aprendre a aprendre, del qual estem molt satisfets. I per això estem fent aquests vídeos meravellosos. Així que, encara que no et puguis permetre comprar llibres i tot això, pots aprendre sobre l’aprenentatge. I crec que el millor que podem fer és fomentar la idea que és molt important no només aprendre, sinó aprendre a aprendre, aprendre com aprèn el cervell.\nHi ha molts estudis neurocientífics que demostren físicament què passa dins el cervell. Per exemple, quan diem als nens: “Aneu-vos-en al llit perquè heu de dormir bé”. Els nens no ens fan cas. Nosaltres rebutgem la idea de dormir més. Però estudis neurocientífics recents demostren que, en el transcurs del dia, metabòlits petits, que són com toxines, surten de les neurones, de les cèl·lules cerebrals, i s’acumulen al voltant d’aquestes cèl·lules. I no es poden netejar perquè les pròpies neurones, les cèl·lules cerebrals, són grans i bloquegen el fluid cerebral, de manera que aquest no pot passar i arrossegar les toxines.\nPerò quan dorms, les cèl·lules cerebrals s’encongeixen, es fan més petites. De sobte, tot el fluid cerebral pot fluir amb molta més facilitat i neteja les toxines. Per això dormir és tan important. Fer un examen sense haver dormint en tota la nit és com fer un examen amb el cervell ple de verí. No és gaire recomanable. Però els nens no saben això ni ho han vist en imatges, l’única cosa que pensen és: “Ho puc fer, és clar que sí, soc un os dur de rosegar”. I el cert és que és molt més difícil fer que facin les coses bé si desconeixen dades importants sobre com aprèn el seu cervell i sobre com reacciona en entorns quotidians.\nRebeca. Hola, Barbara, em dic Rebeca. Bé, es comenta que avui dia tenim accés a tot el coneixement des del telèfon mòbil i que ja no fem servir tant la memòria. Però volia saber, per tu, quin paper té la memòria a l’educació avui dia?\nBarbara Oakley. Aprendria espanyol si fes servir sempre el traductor de Google? Bé, sí, es poden buscar les coses a internet. Es pot buscar de tot, però això no vol dir que t’ho sàpigues, com a mínim que aprenguis de debò la llengua. El mateix passa amb moltes coses. Per desgràcia, a molts educadors occidentals els ha seduït la idea de: “Bé, la taula de multiplicar es pot buscar, així que no cal memoritzar-la”. Això és com dir: “No cal memoritzar el vocabulari de l’espanyol perquè es pot buscar”. Hi ha certes dades essencials que és molt valuós conèixer. Per exemple, si tu saps que quatre vegades deu són 40 i algú et posa una fracció i et diu: “Això és quatre dividit entre 40. La pots simplificar?”. Si coneixes la dada matemàtica de quatre vegades deu són 40, et resultarà més senzill reduir quatre quarantens a un desè. Saber això de memòria t’ajuda a saber. Crea una estructura neuronal de comprensió.\nPot ser que hagis memoritzat algunes coses, però mentre posseeixis aquests conceptes bàsics, com què és la multiplicació i el fet que quatre vegades vuit són 32, no em quedaré aturada pensant: “A veure, si aquí hi ha quatre mongetes i aquí n’hi ha vuit…”. Seré capaç de recordar de pressa aquesta dada matemàtica que em serà de molta utilitat. Jo crec que, per desgràcia, el que hem estat fent durant dècades… Durant milers d’anys, la gent creia que l’única manera d’aprendre quelcom era memoritzant-ho. Que la memorització era sinònim d’aprenentatge. Després, a partir dels anys 50 aproximadament, hi va haver un moviment a Occident que deia que no havies après una cosa si t’havies limitat a memoritzar-la. I és cert. Però se’n van anar a l’altre extrem i van dir: “No cal memoritzar res”.\nEl cert és que memoritzar una mica és molt bo per l’aprenentatge. És el que inicia l’estructura neuronal subjacent. És com per exemple… Un poeta diria: “Si memoritzes un poema, l’arribes a entendre de manera profunda”. Per què no ho hauríem de fer nosaltres amb les matemàtiques i l’enginyeria? Per què deixar que els poetes tinguin tota la diversió? Si memoritzem algunes equacions i dades clau, això ens ajudarà a comprendre aquestes coses també més profundament. Així que jo crec que, al futur, la neurociència ens diu que no ens hauríem de deixar seduir per la idea de no haver d’aprendre molt de res perquè sempre ho podem buscar o que l’únic que cal és entendre una cosa. Això no és cert.\nJo tenia un alumne que un cop va venir i em va dir… Em va ensenyar el seu examen, ple de bolígraf vermell, l’havia suspès. I em va dir: “No entenc com he pogut suspendre l’examen. Quan ho vas explicar a classe, ho vaig entendre tot”. S’havia passat tota la vida escoltant: “L’únic que cal fer és entendre-ho, amb això n’hi ha prou”. Així que mai va practicar, mai hi va treballar, i per tant mai va arribar a entendre-ho de debò, encara que ell estava convençut del contrari. Així que practicar, memoritzar… Tot és necessari per poder comprendre de manera profunda. Això ho estem descobrint gràcies a la neurociència, i crec que com més puguem comunicar aquestes idees neurocientífiques a la gent del carrer, així com als professors, millor ho faran els estudiants.\n"Un dels millors regals que podem donar als nostres fills és no oblidar-nos de donar-los una bona base de matemàtiques"\nRebeca . També et volia demanar si ens podries donar alguna tècnica o consell per millorar la memòria.\nBarbara Oakley . Els estudis demostren que, perquè una cosa entre la memòria a llarg termini… Hi ha dos tipus de memòria a llarg termini. Una de les memòries és declarativa. És la memòria que s’utilitza per les dades concretes. Si us digués que el 1776 és l’any que es va firmar la Declaració d’Independència, això seria una dada típica de la memòria declarativa. L’altra és l’anomenada “memòria episòdica”.\nHo explicaré d’una manera més senzilla. A la memòria declarativa, l’anomenarem “memòria de dades”. A la memòria episòdica, l’anomenarem “memòria d’imatges”. I aquesta, la memòria d’imatges, és la que el cervell utilitza per recordar imatges. Aproximadament un terç del cervell està dedicat al procés visual. És a dir que una gran part del cervell està relacionada amb aspectes visuals. Com millor puguis transformar una idea, una dada que vulguis recordar, en una imatge, més fàcil et resultarà recordar-la.\nEn posaré un exemple. El més habitual és fer servir la tècnica anomenada “el Palau de la Memòria”. És una manera enginyosa de convertir dades en imatges i ajudar-te a establir una xarxa que et serveixi per recordar coses. La tècnica del Palau de la Memòria consisteix a imaginar un lloc que coneguis molt bé, com casa teva. Aleshores, si vols recordar, per exemple, la llista de la compra, et pots imaginar una ampolla de suc que dona botets a la porta d’entrada. Recordar una cosa que es mou ajuda a fer que es fixi a la memòria. I després et pots imaginar una bossa d’arròs al sofà, i l’arròs fa així, com si estigués content. Per acabar, vas al teu estudi, on hi pot haver… Ai! T’acaben de llançar un ou! Un ou surt volant de l’estudi. I això et recorda… És com si el teu germà petit fos a l’estudi llançant-te ous.\nRecordar els elements de la llista imaginant-los visualment en un lloc que et resulti familiar, pel qual et puguis desplaçar, i que aquestes coses també tinguin una mica de moviment, és un truc molt bo que ajuda a recordar coses. Si vols recordar les coses que serveixen per espantar els vampirs. Una d’aquestes coses pot ser l’all.\nI també hi ha la llum del sol i els crucifixos. Les seves inicials són A-L-C. Això em recorda a “alcohol”. El que faig és transformar les inicials en una cosa que pugui visualitzar. Si tinc all, llum i crucifix, les seves inicials són A-L-C, com “alcohol”, estic relacionant ambdues coses. Crear una paraula amb les primeres lletres dels elements d’una llista que vulguis recordar pot ser de gran utilitat.\nHi ha molts altres trucs molt bons, com la cançó de l’equació: “…menys ‘b’ més o menys l’arrel quadrada de…”. Hi ha moltes cançonetes que t’ajuden a recordar. No només les imatges, sinó que també la música pot ser útil per recordar coses.\nVíctor. Hola, Barbara, em dic Víctor. És un plaer conèixer-te. Estem molt acostumats a escoltar que els nens i els joves han de trobar i seguir la seva passió. Als teus llibres, tu ho expliques una mica diferent. Ens parles d’ampliar les teves passions. Ens podries explicar millor a què et refereixes?\nBarbara Oakley . Jo vaig seguir la meva passió quan era molt jove. La gent sol dir que segueixis la teva passió perquè, per exemple, potser són professors d’una assignatura i tenen moltes ganes que la facis perquè és bo per ells. Jo crec que és important estudiar allò que estimes i treballar en aquest tipus de coses. Però no és l’única cosa. Les passions es desenvolupen a partir de les coses que ens van bé. Hi ha coses que és més fàcil que et vagin bé, així que la gent se centra en elles i diu: “Bé, jo tinc facilitat per escriure poesia o aprendre llengües”. I és possible que, de debò, tinguin un do per això.\nPerò si no amplien les mires per aprendre altres coses també, es poden quedar atrapats. Perquè el món canvia, i canvia amb rapidesa. Si només saps unes quantes coses i no ets capaç d’obrir-te i aprendre un altre tipus de coses, a llarg termini serà pitjor per tu.\nJo no volia ser allò que es coneix com una “mare tigressa”. Una mare tigressa és una mare que s’encaparra en el fet que els seus fills aprenguin de tot, així que els porta a dansa, a música, a tot tipus d’activitats extraescolars. Classes de tennis i coses així. I no els deixen temps per ser nens, per jugar. Però, alhora, jo volia que les meves filles fossin bones en alguna cosa que a mi em sembla importantíssima al món actual. I són les matemàtiques, la ciència i tot tipus de coses analítiques. Així com en d’altres que ja els agradaven, que tenien relació amb les habilitats verbals.\nAixí que vaig proposar a les nostres filles que fessin 20 minuts extres de matemàtiques cada dia. Per exemple, la nostra filla gran no tenia facilitat per les matemàtiques, li anaven molt malament. Però ara, gràcies a aquesta pràctica extra, amb els pas dels anys, està acabant la seva residència a la facultat de Medicina de Stanford. Ella hauria estat una d’aquelles nenes que diuen: “No he nascut per entendre les matemàtiques, no en soc capaç”. En lloc d’això, li van bé i se sent còmoda amb elles. Una de les millors coses que podem fer per expandir les nostres ments és ajudar els nostres fills a expandir les seves i, a vegades, animar-los a fer coses en què ells no són forts. Potser és de les millors coses que podem fer. Així que és molt important forçar-t’hi una mica i aprendre una cosa que creguis que no ets capaç de fer. I veuràs com, a llarg termini, especialment ara que tot canvia amb tanta rapidesa a la societat, acabarà sent bo per tu.\nSara. Hola, Barbara, em dic Sara. Avui dia les coses canvien, però encara hi ha menys dones que estudien carreres científiques. Volia saber què els podries dir a les noies joves perquè s’animessin a estudiar aquest tipus de carreres.\nBarbara Oakley. Per la societat, és molt important que hi hagi tant homes com dones amb habilitats per les matemàtiques i la ciència, així com per altres disciplines. La ciència ens aporta unes dades que a mi em semblen molt interessants en relació a com es desenvolupen els nens i les nenes.\nLa diferència és la següent. Diré una cosa que sonarà polèmica però que, en realitat, no ho és. Aquestes són les nenes i com desenvolupen les seves habilitats matemàtiques. I aquests són els nens i com desenvolupen les seves habilitats matemàtiques. Quan creixen, des que neixen fins als cinc anys, en què es diferencien? Aquestes són les habilitats matemàtiques de les nenes i dels nens.\nNo es diferencien en res! De fet, de mitjana, els nens i les nenes tenen les mateixes habilitats matemàtiques. La diferència es troba, i això és només una aproximació, tan sols a les etapes més primerenques. Els nens es poden quedar una mica més enrere en les seves habilitats verbals, i les nenes poden anar una mica per davant. Això vol dir que en una edat primerenca… Perquè quan creixen ja s’igualen. Però, al principi, les nenes poden mirar dins seu i, encara que tinguin les mateixes habilitats matemàtiques que els nens, miren dins seu i diuen: “Sí, tinc habilitats matemàtiques, però tinc més facilitat per allò verbal”. I aleshores tendeixen a això. Quan diem als nens: “Seguiu la vostra passió”, diran: “Bé, tinc més facilitat per les coses verbals, així que faré quelcom relacionat amb això”. En lloc d’ampliar les seves passions. Una nena pot pensar: “Tinc facilitat per les coses verbals”, encara que tingui la mateixa facilitat per les coses matemàtiques.\nPerò pot tendir cap una cosa que no sigui ciència, tecnologia, enginyeria o matemàtiques. I el nen, d’altra banda, mirarà dins seu i dirà: “Saps què? Tinc més facilitat per les coses matemàtiques que per les verbals. Les mates em van bé!”. I així és, de mitjana. Així que ell s’inclina cap a les matemàtiques, encara que a ell i a la nena els vagin igual de bé les matemàtiques, de mitjana.\n"Per expandir les nostres ments hem d'ajudar els nostres fills a expandir les seves i, animar-los a fer coses que no són el seu fort"\nJo crec que el millor que podem fer per ajudar les nenes és ajudar-les a equilibrar-ho. Ja tenen facilitat per allò verbal, així que cal que practiquin més les matemàtiques per reforçar-les. Aquí és on entren els bons programes en línia, que les poden ajudar a aprendre matemàtiques. Aquesta petita pràctica extra és necessària perquè la nena digui: “Doncs les mates no em van gens malament”. Encara que ja els van bé de base. I quant al nen… Bé, una mica de matemàtiques extres van bé per tothom, nens i nenes, però per un nen seria bo fer que practiqués una mica més l’escriptura per equilibrar les coses.\nEva. Hola, Barbara. Em dic Eva, també soc docent, i et volia fer una pregunta. Abans has dit que en el moment d’aprendre, jo també crec que l’aprenentatge és al llarg de tota la vida, et senties impostora. Què és la síndrome de l’impostor i quina relació té amb el món educatiu?\nBarbara Oakley . Vol dir que sents que ets un frau, que no ets tan bona com la resta de gent. Però, en realitat, això és un do. Si et sents incòmoda en una situació, si sents que ets fora de lloc, que no ets com la resta… En primer lloc, no seràs arrogant. I, en segon lloc, sentir que ets fora de lloc et dona l’oportunitat de ser més creativa. Sempre passa el mateix, una vegada i una altra. Les persones més creatives de la història són una mica fora de lloc. Són la gent rara. Així que, si sents que ets un frau, això et pot anar molt bé perquè vol dir que estàs disposada a ser flexible i a canviar-te a tu mateixa perquè no et sents còmoda.\nL’únic que vols és superar la incomoditat. I això, tot plegat, pot ser quelcom de meravellós i seràs recompensada per haver sigut perseverant fins haver superat les situacions més difícils. Si sempre féssim allò que ens resultés més fàcil, la nostra personalitat se’n ressentiria. Així que, a vegades, és bo desafiar-nos a nosaltres mateixos i forçar-nos a fer una mica més d’allò que creiem que podem fer. Si a vegades sentiu que sou un frau quan feu alguna cosa… Benvinguts al meu club. Això us ajudarà a ser perseverants.\nPablo. Hola, Barbara, em dic Pablo. Dono classes a la universitat i soc pare de dos nens petits. Ara mateix, els nens viuen en un entorn molt canviant i molt accelerat, molt diferent a aquell que vam viure nosaltres quan érem petits o a aquell que van viure els nostres pares. Quin és el millor consell que ens pots donar per preparar-los per viure ara i també pel futur?\nBarbara Oakley . Tots sabem, com a pares, que part de la nostra feina consisteix a crear un entorn segur pels nostres fills, encoratjar-los, posar límits. Però crec que un dels millors regals que podem fer als nostres fills és no oblidar-nos de donar-los una bona base de matemàtiques. A l’actualitat, amb tot el que està passant, aquesta petita base de 20 minuts extres de matemàtiques pot ser molt beneficiosa.\nLa música és molt important per l’esperit humà. Però és molt difícil guanyar-se la vida com a músic. Així que crec que un regal que es pot fer als fills és ajudar-los a guanyar-se bé la vida en aquest món, i per això va molt bé tenir pràctica amb les matemàtiques. Al voltant dels tres anys és molt bon moment, és quan vam començar amb les nostres filles.\nLa cultura i les llengües sempre seran importants, però les habilitats analítiques cada cop són més importants. En certa manera, les deixem de banda. No fem que els nens les practiquin prou com per arribar a l’excel·lència en aquestes assignatures. Si teniu aquest tipus de coses al cap, al futur se’ls obriran moltes portes del món laboral.\nAlberto. Hola, Barbara, em dic Alberto. A tu, com a docent, et volia preguntar per l’avaluació de l’aprenentatge. Des del teu punt de vista, quina és la millor manera d’avaluar l’aprenentatge d’un alumne?\nBarbara Oakley. Aquesta és la pregunta del milió. Se sol dir que la millor forma perquè els alumnes aprenguin és examinant-los. Encara que això no vol dir que els professors els hagin de posar exàmens. Però saber de ben segur si un alumne ha après una assignatura depèn molt de l’assignatura que sigui. És molt difícil trobar un algoritme que serveixi per totes les assignatures i que et digui si algú ha après.\nCal algú que sàpiga escriure molt bé, que analitzi la manera d’escriure per veure si està bé i que després corregeixi. Ensenyar a escriure bé em sembla que és una de les coses més difícils que hi ha. Encara que la intel·ligència artificial serà de gran ajuda en aquest sentit. Especialment, amb la tasca àrdua de corregir treballs i tot això. En certa manera, és més senzill comprovar si els alumnes han après alguna cosa de matemàtiques o de ciència mitjançant unes preguntes. L’alumne pot tenir moltes maneres d’arribar a la resposta. Però hi pot haver, si la pregunta està ben plantejada, una sola resposta perquè tu vegis si ha arribat a ella i, d’aquesta manera, saber si s’ha après el material.\nÉs una pregunta difícil de contestar perquè varia molt entre les diferents disciplines. És molt important que els professors s’esforcin i treballin per comprovar si els alumnes se saben el material.\nJavier . Em dic Javier, pare i emprenedor en educació. És un autèntic luxe escoltar-te, Barbara, t’ho dic de tot cor. Una última pregunta per cloure aquesta trobada: Quin missatge ens donaries avui perquè ens l’enduguéssim a casa?\nBarbara Oakley . El que m’agradaria dir, però de debò, des del més profund del meu cor, és que no tingueu por d’aprendre coses noves. Si us sentiu incòmodes aprenent coses noves, no passa res, això és el que passa quan et desafies i t’esforces per arribar a la meta. Trobeu petits trucs que us ajudin a motivar-vos durant l’aprenentatge. Per mi, ser a Espanya és un truc meravellós per motivar-me i seguir aprenent espanyol. Obriu la ment a l’aprenentatge i animeu els vostres éssers estimats a seguir aprenent. El meu cor us acompanyarà quan apreneu coses noves. No tinc paraules per expressar l’agraïment que sento de ser avui aquí.


L’Europa dels Liberals – Oscar M – Medium\nJo sóc el que no té les orelles peludes.\nAndorra es troba davant d’un dels grans reptes que ha tingut com a país als darrers temps i, segurament, davant d’un dels més importants que tindrà durant moltes dècades en endavant: l’encaix amb Europa. Pel que sembla, seguir en la situació actual, que ha estat molt beneficiosa pel Principat, no serà possible. Per això, ara més que mai, Andorra ha de ser conscient de tot el que es juga com a estat sobirà, com a societat i, evidentment, en l’àmbit econòmic.\nL’Acord d’Associació que actualment s’està negociant amb la Unió Europea, conjuntament amb Mònaco i San Marino, hauria de representar una gran oportunitat pel nostre petit país. Aconseguir un bon acord amb la Unió Europea sempre ha estat un dels objectius de Liberals d’Andorra. Per això, ens hem esmerçat en defensar les “línies vermelles”, trets diferencials irrenunciables, que no es poden tocar si volem la pervivència dels sectors econòmics més importants i la continuïtat d’una seguretat envejable tal com l’hem conegut fins ara.\nEn qualsevol procés de negociació, abans d’iniciar-lo, cal fer una avaluació del que es té. Només d’aquesta manera podrem saber què es pot guanyar i què es pot perdre pel camí. Iniciar unes negociacions amb la Unió Europea renunciant al que ja es té consolidat és una mostra de no començar gens bé tot el procés. Permetin-me que els faci unes preguntes, si el país renuncia a l’Acord Duaner, tot just començar, amb què podrà fer valdre la seva posició quan les negociacions avancin? A més, per quina raó s’ha de desmembrar un Acord Duaner que la mateixa UE ha reconegut que és bo per Andorra, sinó que, a més, reconeix formalment que funciona per ambdues parts? Per quina raó s’integra l’acord duaner de Mònaco amb França de forma íntegra i no el nostre? No hauríem hagut de parlar primer d’allò que no tenim contemplat: com la lliure circulació de serveis o les condicions de la lliure circulació de persones? No és aquest un dels nostres objectius primers, que els andorrans puguem circular i establir-nos lliurement en els països de la Unió sense problemes?\nIgualment, continuem dient que cal avaluar i quantificar els beneficis que pot obtenir Andorra en modificar la seva relació amb la Unió Europea. Arribats a aquest punt és quan es fa més necessari que mai disposar d’estudis d’impacte. Estudis que han de permetre valorar i analitzar la situació actual, però també l’afectació de l’aplicació de les quatre llibertats, que exigeix la Unió Europea, a l’economia i a la societat andorrana. No podem, per tant, dur les negociacions com caldria quan desconeixem l’afectació que podria tenir la reducció o desaparició de les franquícies. Aquest és només un exemple, però és extrapolable a l’assumpció del cabal comunitari per part de l’administració, l’obertura total de fronteres als ciutadans comunitaris o que empreses radicades a la Unió Europea puguin operar al mercat andorrà sense cap limitació.\nAndorra necessita redefinir-se i adaptar-se a un món cada cop més globalitzat, això ningú ho qüestiona. Des de Liberals d’Andorra hem repetit, per activa i per passiva, que el nostre país necessita un bon acord d’associació amb la Unió Europea. Un acord que ens permeti mirar endavant amb optimisme, amb recances però sense por, sabedors que les negociacions ben fetes poden suposar canvis que seran per anar millor. Malauradament però, tot això no s’està aconseguint. Cada dia són més les veus que s’alcen per alertar que si s’accepta la pèrdua de l’statu quo actual en els termes que es coneixen, sectors com ara l’agrícola patirà una gran sotragada. Però també es veuran afectats el sector comercial i el de serveis. És molt bonic vendre que les empreses andorranes tindran accés a un mercat de 500 milions de persones al qual exportar, però capgirem-ho per entendre la magnitud del que estem parlant. Podran les empreses i comerços del país competir contra les empreses ja dimensionades per un mercat de 500 milions de persones?\nEls liberals encara pensem que el país necessita defensar més exponencialment la seva identitat, la seva sobirania i, sobretot, aconseguir un Acord que no ens converteixi en una província més d’Espanya o en un altre departament francès. Volem que quedin molt clares les competències en les quals estarem afectats i també molt ben definides i, de forma permanent i igualitària, les formes d’intervenció i defensa dels nostres interessos en els òrgans de gestió de l’Acord. En tots els acords se cedeix una part de sobirania, per exemple en haver d’aplicar un cabal comunitari en què ja no hem participat, però no es pot deixar a les institucions del país sense marge maniobra en haver d’aplicar noves normes i directives europees en les quals, com a país tercer, no podrem ni dissenyar ni intervenir de forma efectiva. Per tant les formes de participació i gestió política -no únicament tècnica- han d’estar molt ben definides.\nAndorra necessita entendre’s amb els seus veïns. El Principat sempre ha estat un país que ha sabut negociar per garantir la continuïtat de les seves especificitats. Reptes que han estat difícils donada l’entitat i la grandària dels seus interlocutors, França i Espanya, però que s’han superat i amb bona nota. Ara és el moment de demostrar que Andorra també sap negociar un bon acord amb la Unió Europea. Per això, reitero un cop més la posició de Liberals d’Andorra. Europa, sí, però no a qualsevol preu. Cal trobar la fórmula per edificar sobre els bons acords que ja tenim i no fer-los desaparèixer per d’altres poc avaluats i difícilment assumibles. Només així aconseguirem mantenir-nos com el que som. Andorrans i, també, europeus.\nNever miss a story from Oscar M, when you sign up for Medium. Learn more\nNever miss a story from Oscar M


I Giovanniti Modica Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nI GiovannitiVia Vanella 155, 6a, Modica, Modica, Itàlia, 97015 - Veure al mapaExcepcional9,3Basada en5comentarisI GiovannitiVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 29 fotosExcel·lent ubicació 9,0Veure al mapa9,0UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionatpiscina privada\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, I Giovanniti està situat idealment a Modica; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. I Giovanniti també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Modica. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa per garantir el més gran comfort possible als seus clients. L'ambient de I Giovanniti es reflexa en cada habitació. piscina privada, aire condicionat, calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a I Giovanniti.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatcuina americananeveraassecador de cabellempolles d'aigua de cortesiapiscina privadabarnussosestris de cuinaplat de dutxacafetera/teteraforn microonessala d'estarcalefacciómosquitertelevisió de pantalla planaMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Història de la PessetitaColaboran\nEl primer que van fer amb ella, va ser posar-la en un grup de pessetes, embolicades totes en un paper i les van portar al banc. Al banc molts clients volien pessetes, i Pessetita es va anar acomiadant a poc a poc de les seves amigues pessetes. Ja sols quedava ella i un home se la va emportar, va ser la seva primera experiència com a pesseta. L’home es deia Àngel i era bastant nerviós, ja que no feia més que ficar la mà a la butxaca i donar voltes als diners. Allí va conèixer els duros. No eren mala gent! Però una mica creguts perquè valien més.\n– Eh, senyor Àngel, que sóc aquí, he caigut! Que no m’escolta?\nVa arribar el matí i va sortir el sol, es va acomiadar de la fulla que es deia Toñi i que era molt agradable i riallera. Pessetita va veure com els nens anaven a l’escola, molts la trepitjaven i ella inútilment començava a cridar, ja que li feien mal. De sobte, una nena la va veure i amb gran joia la va agafar. La nena que era molt bonica, es deia Laura i estava molt orgullosa d’haver trobat una pesseta i això també era un orgull per a Pessetita. La Laura no la va tenir molt de temps, perquè va entrar en una botiga de llaminadures i se la va gastar comprant un xupa-xups.\nTampoc al moneder va estar Pessetita massa temps, però aquesta vegada que va canviar de mà, va anar a parar a la butxaca d’un capitalista que es deia senyor José. Allà va conèixer els bitllets, aquests sí que n’eren d’antipàtics¡ Es burlaven d’ ella perquè mai en aquesta butxaca havia caigut una pesseta i la veien insignificant. Li deien: – JooooJooooooJooooo, tu no vals res, ets petita i amb tu no es poden comprar coses grans, jooooo, joooo, joooo.\nPessetita va acomplexar-se bastant i es va escapar, aquesta vegada va tenir una experiència que mai havia sentit, doncs el petit de la casa que es deia Miguel Angel i era molt entremaliat i ploramiques la va agafar. Era un nen que tenia una síndrome que es deia síndrome de x fràgil, i que sí que l’ha escoltava i es podia comunicar amb ella. Ella li va explicar la seva curta vida, mentrestant ell la escoltava amb molta atenció i ell també li va explicar coses, com ara: que anava a una escola especial, que tenia dos germans grans que l’estimaven molt, que al seu pare li agradaven les motos i que la seva mare era molt lluitadora i que ell la necessitava molt. També li va dir que els nens i nenes amb aquesta malaltia es poden comunicar de manera secreta entre ells, entre les coses, els animals i les plantes perquè tenen un do invisible que les altres persones no poden veure. Miguel Angel va començar a jugar amb ella i se la ficava a la boca, sense voler el nen se la va empassar i Pessetita va anar a parar a un lloc molt fosc i humit.\nTenia por perquè no sabia com sortir d’allà. Tampoc va trigar gaire, i es va endur una gran sorpresa al veure que tots l’esperaven impacients, encara que feia una mica de pudor… La van col·locar en un quadre amb un preciós marc, darrere d’un vidre i a sobre van posar una placa a on es llegia “La pesseta digestiva” i d’allà no es va moure mai més i va viure contenta i feliç, fins que van arribar els euros, i ella estava molt contenta perquè cada dia podia parlar amb el Miguel Angel…\nNOTA: Dedicat al meu x fràgil, Miguel Angel Montes Ruiz, amb tot el meu amor.


Inici > Nissan desmenteix la notícia sobre el tancament de la planta de Barcelona\nPost published:15 maig, 2020\nNissan qualifica de “conjectura” la notícia publicada ahir pel diari japonès Nikkei, que anticipava el tancament de la planta a Barcelona. Així, l’empresa d’automoció intenta calmar la crisi que va sorgir ahir, quan el citat mitjà afirmava les intencions de Nissan de tancar la seva planta a Barcelona. En aquest sentit, tant l’empresa japonesa com la Generalitat de Catalunya demanen calma fins al 28 de maig. Serà aleshores quan Nissan celebrarà una roda de premsa anunciant el seu pla de reestructuració a mitjà termini.\nLa recessió, el Brexit i el coronavirus amenacen greument el futur de la planta de Nissan a Barcelona. Imatge: Nissan\nUn portaveu de l’empresa d’automoció ha afirmat a l’agència Efe que “és una notícia amb conjectures sobre el futur de l’estratègia de producció futura”. Segons Efe, la mateixa font ha afegit que “Nissan encara no ha fet cap comunicat oficial sobre aquest tema”. En total, aquesta fàbrica dóna feina directa a unes 3.000 persones.\nEl futur de la planta de Nissan a Barcelona s’aclarirà el 28 de maig\nDe fet, totes les fonts assenyalen el 28 de maig com el dia en què finalment es resoldrà la continuïtat de la planta de Nissan a Barcelona. Aquest dia se celebrarà a Tòquio una roda de premsa en la qual la firma d’automoció nipona farà balanç els resultats de l’exercici anterior. A més, Nissan anunciarà la seva estratègia de producció a mitjà termini on, previsiblement, resoldrà el futur de la planta de Barcelona.\nTal com va informar Nikkei, el pla a mitjà termini de l’aliança Renault-Nissan-Mitsubishi és el d’afrontar la crisi del sector. Per aquesta raó, Nissan es plantejaria el tancament de la planta de Barcelona i traslladar la producció a fàbriques de Renault.\nPer tal d’evitar l’alarmisme, des de la Generalitat també s’emplaça a la cita de finals de maig per conèixer el futur de la fàbrica. Tanmateix, la consellera d’Empresa i Coneixement Àngels Chacón ha reclamat “lleialtat” i “claredat” a Nissan a les seves informacions, segons recull Efe. La consellera també ha remarcat que aquest dimarts es va reunir amb responsables de Nissan i li van traslladar que “encara no s’ha pres cap decisió”.\nEl Brexit, la recessió i ara el coronavirus, claus per la crisi de Nissan\nMalgrat que els rumors del tancament s’han intensificat des de la filtració que va arribar des del Japó, la continuïtat de la planta de Nissan a Barcelona fa mesos que està en entredit. Ja abans de la crisi del coronavirus, la fàbrica de Barcelona produïa a un 20% de la seva capacitat. A més, l’oficialització del Brexit va agreujar encara més aquesta situació. A causa de la seva sortida de la UE, les exportacions cap al Regne Unit van veure’s encarides amb aranzels addicionals. Per aquestes raons, els treballadors de Nissan ja es van manifestar durant el mes de febrer demanant a la companyia una nova estratègia que garantís els seus llocs de treball.\nA aquesta situació, però, se li ha de sumar la crisi causada per la pandèmia de la Covid-19. A finals d’abril, l’empresa d’automoció ja anunciava pèrdues de fins a 820 milions d’euros a l’exercici anterior. Aquest cúmul de circumstàncies va provocar que el comitè d’empresa de Nissan convoqués una vaga indefinida a finals d’abril.\nLa Generalitat demana calma a l’espera que Nissan aclareixi el futur de la planta de Barcelona\nEnmig d’aquesta crisi sense precedents, el vicepresident de la Generalitat i conseller d’Economia, Pere Aragonès, ha demanat calma. Segons Aragonès, “només són conjectures i de moment no s’ha pres cap decisió”. El mateix conseller ha reconegut que el govern manté el contacte tant amb Nissan com amb els sindicats, però que “fins al 28 de maig no es decidirà res”.\nMalgrat tot, Aragonès assegura que la Generalitat “està fent tot el possible per mantenir la producció”. Tanmateix, admet que “la situació és complicada”, essent la planta de Nissan a Barcelona “una de les més importants de l’automoció catalana”. Per això, el conseller afirma que “la Generalitat intentarà mantenir la seva continuïtat”.\nBosch invertirà 400 milions d’€ per fer front l’escassetat de microxips\nNissan segueix ampliant la infraestructura de recàrrega ràpida a tot Europa\nLa Plataforma de Talent, l’eina del CIAC que fomenta la formació en automoció


Publicado 21/09/2017 11:52:58CET\nL'acord està obert a altres institucions, fundacions i empreses públiques o privades que comparteixin l'objectiu de fomentar les habilitats i competències per donar resposta a la demanda creixent de perfils professionals que impulsin la transformació digital de les empreses. Aquest acord preveu una durada de quatre anys ampliables a quatre més.\nL'objecte d'actuació serà la formació per a l'ocupació, així com la formació contínua professional i universitària. "Aquesta col·laboració pretén progressar en la consecució d'una societat digital avançada en la qual la majoria de la ciutadania i els professionals utilitzin de manera habitual les tecnologies digitals i es beneficiïn de les oportunitats que brinden", explica la Secretaria d'Estat.\nEntre les actuacions emmarcades dins de l'acord hi ha la comunicació i sensibilització sobre la conveniència de formar-se en l'àmbit digital, la definició i desenvolupament de MOOCs (cursos massius i gratuïts en línia, en anglès) relacionats amb l'economia digital o la col·laboració en el desenvolupament d'iniciatives que fomentin les habilitats per a la definició de competències que integrin les professions del futur.\nPer a això es tindrà en compte la base dels treballs i resultats recollits en el Llibre Blanc per al disseny de les titulacions universitàries en el marc de l'economia digital.\nGoogle Spain va crear el 2014 el programa 'Activa't' per a la formació de joves en competències digitals facilitant-ne l'ocupabilitat. Aquest programa ofereix actualment vuit cursos en línia gratuïts i ha reunit més de 870.000 registres a Espanya, als quals se sumen els dos milions de registres des de Llatinoamèrica. El programa ha aconseguit que 36.000 espanyols hagin aconseguit una ocupació.


La música va de llibertat - directa.cat\nFotre el que vulguis, expressar-te amb llenguatges mesclats fins a trobar l’idioma propi. En una proposta àcrata que posa música i imatges a la necessària integració de les cures en l’activisme, Sisu presenta una obra autobiogràfica en un format doble –amb un disc i un còmic–, que, malgrat que es poden prendre junts i per separat, s’enriqueixen mútuament gràcies a l’eclecticisme gràfic i sonor.\nA més d’onze temes que toquen aspectes diversos de la vida, a l’àlbum hi trobem un pròleg que ens situa en una perspectiva espiritual i artística, i uns documents adjunts que defineixen la posició anti-ista de Sisu. Les cançons també es poden escoltar en plataformes com Bandcamp, Spotify o YouTube, on també hi ha els videoclips d’algunes de les cançons del disc.\nEn termes generals, Alegria subversiva vindica l’autoproducció cultural (“Botiga normal”, “La vinya del carbó”), i rebutja la censura amb un títol: “No callarem”. Tanmateix, mentre que el multiinstrumentisme i l’autonomia de Sisu cobra rellevància amb “Negre”, les col·laboracions als cors i les veus de Sílvia Tomàs, així com la versió de “Jo vinc d’un silenci”, de Raimon, poleixen el disc.\nEn col·laboració amb Col·lectiu Bauma\n'Alegria subversiva' música Sisu\n« Per un municipalisme llibertari\nAquest llibre no és un manual »


DE PRATS DE MOLLÓ (1926) AL NYARRO DE LA CUP (2016) - Jaume Sastre - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dimarts, 19 de juny de 2018 16:34 h\nDilluns, 4.1.2016. 21:27 h\nDE PRATS DE MOLLÓ (1926) AL NYARRO DE LA CUP (2016)\nEn aquests moments hi ha molta gent trista, sorpresa, decebuda, desconcertada, emprenyada i preocupada. El que tots els indepedentistes hauríem de saber des de fa temps és que Espanya no ens ho posaria fàcil. Els excessos de confiança, la ingenuïtat i anar amb el lliri a la mà es paguen car. El procés cap a la independència és un camí ple d'obstacles en el qual l'enemic, Espanya, ens va posant tota mena d'entrebancs, paranys, trampes, embulls, mentides, dificultats, etc. En aquest camí cap a la independència, si realment volem assolir l'objectiu i arribar a la meta, ens pertoca als independentistes superar tots i cada un dels obstacles i cops baixos de l'estat espanyol. Ben mirat, Espanya fa 300 anys que fa bé la seva feina ja que ja 300 anys que ens té oprimits i colonitzats. Els qui, en canvi, no feim bé la nostra feina som els independentistes ja que fa 300 anys que tots i els reiterats intents, no ens n'hem sortit i no hem sabut trencar les cadenes de l'esclavatge colonial.\nÉs erroni i i perillós no acceptar la realitat i reconèixer que tenim davant un enemic perillós que fa 300 anys que ens té amidats, estudiats i apamats.\nÉs erroni i perillós anar de sobrats i menysprear l'enemic. En la vida no hi ha enemic petit i l'arrogància i la prepotència són el preludi de la derrota. A l'enemic mai no se li ha de tenir por però també mai no se li ha de perdre el respecte.\nÉs erroni perillós amagar el cap sota l'ala, anar de confiat i persistir en l'autoengany.\nÉs erroni i perillós plantejar la lluita sense tenir present en tot moment que l'enemic juga les seves cartes i recorr a tots els ressorts dels quals disposa un estat: servicis d'intel.ligència, ambaixades, policia, guàrdia civil, confidents, exèrcit, agència tributària, les clavegueres de l'estat, mitjans de comunicació públics i privats, infiltrats, banca, jutges, advocats de l'estat, provocadors, etc.\nÉs erroni i perillós ignorar la història i no aprendre dels errors del passat. Qui no coneix la història està condemnat a repetir-la. Un exemple, ¿perquè Francesc Macià va fracassar en l'intent de Prats de Molló, el novembre de 1916, i la seva temptativa ni tan sols va començar ja que tant la policia espanyola com la francesa van detenir la majoria d'implicats? Doncs, va fracassar a causa dels infiltrats (Ricciotti Garibaldi i d'altres) que tenien informats en tot moment l'enemic de les passes que feia Macià i la seva gent.\nÉs erroni i perillós que després de 300 anys d'opressió encara hi hagi molts independentistes pàmfils, crèduls i confiats que creuen en fatalismes, casualitats o que senzillament les coses passen per atzar.\nÉs erroni i perillós plantejar una gesta col.lectica colossal com és la INDEPENDÈNCIA I LA CONSTRUCCIÓ D'UNA NOVA REPÚBLICA sense estudiar a fons l'enemic; sense analitzar fins al més mínim detall els seus mètodes repressius, de guerra psicològica, d'intoxicació, de difamació; sense infiltrar-se dins les seves files, aparells de l'estat, organitzacions i mitjans de comuniccaió de tot tipus per conèixer per avançat les seves intencions; sense crear una xarxa d'informadors i confidents; sense tenir una mentalitat que vegi com a necessitat vital inajornable comptar amb un servici d'informació i de contrainformació, de propaganda i de contrapropaganda, d'intel.ligència i contraintel.ligència,d'espionatge i contraespionatge, etc.\nÉs erroni i perillós voler crear un nou estat sense que els independentistes no vagin assumint què volt dir actuar amb "sentit d'estat", que, dit d'una manera breu, vol dir saber seleccionar i prioritzar en funció de cada moviment i nou atac de l'enemic.\nEn definitva, és erroni i perillós no tenir una mentalitat positiva, actuar en calent i a base d'improvisacions, sense preveure els moviments de l'enemic i deixant-se dur per les emocions, les lamentacions i els planys. Com va dir Simón Bolívar, "l'art de guanyar s'aprèn de les derrotes i dels errors". Bolívar va alliberar Sud-amèrica de les urpes del colonialisme espanyol. Com he dit altres vegades, ningú no està exempt de cometre errors; ara bé, la diferència entre un guanyador i un perdedor és que el primer és prou humil per aprendre de les espifiades i en canvi, els perdedors impulsats per la sobèrbia persisteixen en l'error fins a la derrota final.\n7883 lectures 7 comentaris\n5 de gener de 2016, 09.11 h\n#6 És "l'hauria de publicar".\n5 de gener de 2016, 09.09 h\nAquest Article m'hauria de publicar al màxim de mitjans. L'hauria de tenir\ntothom com a capçalera i ser conscients de amb qui ens la estem jugant.\nAvui mateix els del CNI es permeten atacar a Pilar Rahola. La tracten exactament com es fa quan es té\nla raó i va contra ells. Tractar de boja una persona que ha dit una gran veritat. És típic dels serveis\n5 de gener de 2016, 01.47 h\n#4 Porto molts anys vivint a Gràcia i encara és hora de veure polítics d'esquerres fent carrer. Fora d'eleccions vull dir. I això que he hagut d'anar al districte algunes vegades per temes que no eren particulars. Ni un. I em refereixo als del PSC i ICV-EUiA que han governat més de trenta anys seguits i als d'ara, als populistes lerrouxistes de Colau, els que més presumeixen de fer carrer. Pel matí no hi són i per la tarda no treballen. Per carrer només entenen les seves reunions endog... Llegir més\n5 de gener de 2016, 01.16 h\nIsabel C. Sembla que t'has normalitzat... Estic d'acord amb el que escrius. Però el tema dels mitjans de comunicació és una batalla perduda. Els utilitzen el 100% dels seus medis de forma parcial i nosaltres intentem ser justs amb ells i ens toca perdre.\nJa vaig fer un càlcul de Share entre un polític unionista i el sobiranista (no el tinc a mà) , i era brutal la diferencia del Share a Espanya, en benefici dels unionistes. A TV3 (8TV també es va florir!) els shares eren equivalents a la ... Llegir més\n5 de gener de 2016, 00.09 h\nHi ha un punt que no tracta i que per mi és clau i de molt difícil solució si mai volem tornar a intentar-ho i que, aquest cop, surti be: l'espinosa qüestió dels mitjans de comunicació de masses, tant televisions com ràdios com diaris.\nM'esparvera veure com se li dona tan poca importància al fet que hàgim estat capaços d'arribar a on hem arribat, que no és suficient potser, però que no és poc, amb TOTS, els mitjans de comunicació de Catalunya EN CONTRA. Tots. També TV3 i Catalun... Llegir més\n4 de gener de 2016, 23.00 h\n(continuació de l'anterior i final)\nEns coneixen tan be que saben que l'esquerra catalanista sempre ha viscut acomplexada davant l'esquerra de vocació i projecte espanyol, sense fer valer els seus propis referents, sense acabar mai de voler imposar el seu propi relat, xuclant sempre la roda de l'esquerra espanyola, com si en el fons pensessin que només l'esquerra espanyola, que s'omple de discursos d'odi a la dreta en els mítings però després, quan governa, pacta amb les mateixes oligarqu... Llegir més\n4 de gener de 2016, 22.57 h\nEl primer article en uns quants dies amb el que coincideixo no només al 100%, sinó al 3000000%\nPorto tres anys o quatre dient això. Com si parlés a una paret. La majoria de vegades, despertant -el més suau- un somriure burleta. Cada cop que he llegit o sentit allò tan repetit i grapejat que diu "Espanya no ens entén", "no ho entenen"... m'he revoltat responent: I tant que sí ens entenen. Ens coneixen més que no pas nosaltres a ells. Ens tenen amidats, estudiats i apamats, com vostè d... Llegir més


Cerca totes les ofertes d'hotels a Eck Entrada:\nHotel Wildschütz...Habitacions per nit per només63 EUR Apartment Hufnagl...Habitacions per nit per només Gasthof-Pension Urzn...Habitacions per nit per només Gmundnerberghaus...Habitacions per nit per només Més zones a Altmunster\nMés de 1.175.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 31.000.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Eck Restaurants i cafeteries\nEssent una localització molt desitjada, Eck és el lloc on anar quan es va a Altmunster. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Eck té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Assegurís de mirar a Agoda.com pels millors preus disponibles a Altmunster. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Eck.\nHotels destacats a Eck, Altmunster\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Wildschütz és una elecció...\nConvenientment situat a Altmunster, Apartment Hufnagl és una base ideal des d'on explorar aquesta...\nSituat a Gmunden City Center, Gasthof-Pension Urzn és el lloc perfecte per gaudir de Gmunden i els...\nTots els hotels de Altmunster\nHotels a Eck: Apartment Hufnagl\nLlocs d'interès a Eck: Berggasthof Urz'n


La remodelació del Mercat de Sant Antoni anirà acompanyada d’una pacificació de l’entorn\nRoger Torres i Liñán | dimecres, 28 de setembre del 2016, a les 18.00\nMés de 300 veïns, comerciants i entitats han participat en el procés Omplim el barri del mercat per decidir de quina manera es pot aconseguir una major integració entre l’espai comercial i la vida de l’entorn. Un cop finalitzat el procés participatiu, una de les actuacions més proposades ha estat destinar la cruïlla dels carrers de Tamarit i del Comte Borrell a l’ús dels vianants.\nAquesta pacificació se suma a la ja prevista dels trams d’aquests mateixos carrers on hi ha el mercat (és a dir: el carrer de Tamarit entre Viladomat i la ronda de Sant Pau; i el carrer del Comte Borrell entre Floridablanca i Manso); aquesta serà la primera fase de la pacificació i s’anirà completant a mesura que es finalitzi el mercat.\nPel que fa a la segona fase, la que comprèn l’encreuament, la regidora de Comerç i Mercats, Montserrat Ballarín, ha explicat que encara està en fase d’estudi. A més ha destacat que hagin estat els mateixos veïns els qui hagin demanat la retirada del vehicle privat: “Un mercat és un espai de trobada; doncs que s’integri de manera molt més natural amb l’entorn i que l’entorn també se’l faci seu”, ha sentenciat.\nEmplaçament incert per al mercat del llibre\nEl que encara no té el futur del tot decidit és el mercat dominical del llibre. Es retirarà del carrer del Comte d’Urgell (a sota de la carpa instal·lada, que també es desmuntarà permanentment), però se’n desconeix l’emplaçament final. Segons Ballarín, el govern municipal preveu tres possibles opcions: mantenir-lo a l’entorn immediat del Mercat de Sant Antoni; traslladar-lo al nou espai pacificat de la cruïlla de Tamarit amb Comte Borrell; o una combinació des les dues propostes anteriors.\nEl que sí que ha mantingut en ferm Ballarín és el desmuntatge de la instal·lació provisional on s’ha ubicat el Mercat de Sant Antoni des que van començar les obres, el 2009. Preguntada per si es podria mantenir l’espai per destinar-lo a usos veïnals, la regidora de Comerç i Mercats ho ha descartat de cap a cap: “Una provisionalitat és una provisionalitat”.\n— Mercat de Sant Antoni — mercats — trànsit\nEl ministre de l’Interior donarà explicacions per les converses amb De Alfonso\nDeu anys de l’Acord ciutadà per una Barcelona més inclusiva\nRebuig frontal de govern i oposició a la proposta de la CUP per retirar l’estàtua de Colom\nEl PP vol que el govern municipal defineixi quin pla té per als entorns de la Sagrada Família\nLa CUP demana la retirada de les estàtues de Cristòfor Colom i Antonio López\nParèntesi polític per la Mercè i crides a la unitat


fra Octavi. Poblet: de desembre 2015\nDia sisè dins l'octava de Nadal\nHomilia predicada el dimecres 30 de desembre de 2015\nals Monestirs Cistercencs de Valldonzella i Solius.\n1Jo 2,12-17; Salm 95,7-8a.8b-9.10; Lc 2,36-40\nL’obra de la redempció ha començat embolcallada per un silenci tranquil, quan la nit no toca a la meitat de la seva cursa. En la meitat d’una altra nit el misteri de la redempció assolirà la seva plenitud, Crist vencerà la mort i ens donarà la vida alliberant-nos, mentre el silenci tranquil embolcalli la nit santa de la Pasqua.\nLa redempció és una tasca discreta, sense grans escarafalls, viscuda sovint en solitud, com Maria viu la nit de Nadal. Malgrat tot no manquen auguris sobre el futur d’aquest infant per part de Simeó i d’Anna, alguns dels quals ja apunten vers el sofriment de la mare, Maria, sempre discreta, amatent i amorosa i observant dels preceptes rituals amb Josep el seu espòs.\nL’Església ens posa en paral·lel aquets dies els textos que parlen dels primers anys de vida de Jesús i la primera Carta de sant Joan. Així ens n’adonem que el Fill de Déu ha vingut al món, s’ha fet home, per adreçar-se a tots, a pares, a joves i a fills; ha vingut per dir-nos que l’autèntic sentit de la vida, allò que l’omple, és acomplir la voluntat del Pare, aquesta és l’única cosa que dura sempre, mentre que tota la resta, allò que ve del món, esdevé fugisser quan no un obstacle per estimar al Pare. Aquest noi que creixia fort, que era entenimentat i tenia el favor de Déu ha vingut del Pare, no del món, per donar testimoni del Pare i al Pare tornarà; però fent-se home ens ha obert les portes de la casa del Pare, ens ha fet fills de Déu, ens ha fet partícips de la divinitat.\nEl gran misteri del Nadal que celebrem aquets vuit dies, és l’encarnació del Fill de Déu. Ell s’ha fet un dels nostres, com nosaltres, llevat del pecat, per mostrar-nos així que rere cada home i cada dona hi ha l’empremta de Déu. Fent-se home ha reivindicat la participació en la divinitat dels homes i dones.\nQuan Anna, servidora de Déu, lloa a Jesús i en parla als qui esperen a l’alliberador d’Israel, Déu no és proclamat pels grans mestres de la llei sinó per una humil profetessa que serveix a Déu nit i dia amb una vida plena de senzillesa i de pregària. Déu ens convida a viure la nostra fe amb aquesta mateixa senzillesa, ens hi convida també sant Benet, quan ens diu que «per la humilitat el monjo arribarà tot seguit en aquella caritat de Déu que, en ser perfecta, foragita el temor, i, gràcies a la qual, tot allò que abans observava no sense temença, ho començarà de complir sense cap esforç, com naturalment, pel costum». Aleshores un silenci tranquil embolcallarà la nostra vida.\nPublicat per fra Octavi a 8:18 Cap comentari:\nHomilia predicada al Monestir de Poblet\nEn diverses ocasions i de moltes maneres Déu ha parlat. Ara però ens ha parlat a nosaltres en la persona del Fill. La Paraula s’ha fet carn, Déu ha restaurat així la dignitat de la naturalesa humana de manera admirable. Com diu sant Agustí per tu Déu s’ha fet home, s’ha fet home per tots i cadascun de nosaltres. Quin Déu més gran aquest que es fa home, feble com nosaltres. La Paraula s’ha revelat en qui és la Paraula, s’ha encarnat en l’home Jesús. La Paraula s’ha atansat a nosaltres, se’ns ha donat a conèixer, se’ns ha fet propera, s’ha fet home, s’ha revelat. La revelació de Jesús fa present tota la plenitud de Déu i la fa present ara i aquí, entre nosaltres. El misteri de la redempció que comença en el misteri de l’encarnació és sempre temps present, no és mai passat ni futur. En la història humana hi ha etapes, temps diversos, però en l’àmbit de Déu tot és present, en el seu àmbit no hi ha mesures ni escletxes. L’àmbit de Déu és la plenitud total amb un començament que sempre comença i que alhora no té començament.\nEn la història de la salvació des del punt de vista humà, Déu s’ha revelat en diverses ocasions i de diverses maneres; ho ha fet també per boca dels profetes, però ara arribada la plenitud de la revelació, Déu ha parlat a l’home en la persona del Fill. Aquell qui ja existia al principi, que era amb Déu i pel qual tot existeix, aquell qui dona vida, aquell qui és la llum dels homes, aquella llum que cap foscor pot apagar, aquella llum que és la llum veritable.\nLa Paraula es contemplada pel quart Evangeli com la qui estant al costat de Déu, es fa carn i retorna al Pare, portant amb ell la nostra humanitat, que ha assumit per sempre. La Paraula surt del Pare i torna a Ell i entretant s’ha presentat davant nostre com el narrador de Déu, com l’exegeta del Pare. Paraula definitiva i eficaç que ha sortit del Pare i ha tornat a Ell, acomplint de manera perfecta la seva voluntat. Com ens diu la Carta als Hebreus Ell és resplendor de la gloria de Déu i empremta del seu mateix esser.\nAquest és el centre del misteri del Nadal, Déu a qui ningú no ha vist mai s’ha deixat veure per mitjà del Fill, que estant com està en el si del Pare, és qui l’ha revelat. Déu se’ns apropa, és fa un dels nostres, i alhora és Déu ja que en el Fill resideix corporalment tota la plenitud de la divinitat. En aquesta humil menjadora hi ha tota la plenitud de Déu, hi ha Déu mateix. Ara d’un cap a l’altra de la terra veuran la salvació de Déu, ara tothom ha vist la salvació del nostre Déu. El salvador del món ha nascut avui per nosaltres i així ens ha fet néixer a la vida divina, avui nosaltres hem nascut, hem nascut a la divinitat per gràcia del Fill de Déu fet home.\nTambé a nosaltres Déu ens parla en diverses ocasions i de moltes maneres. Ara fent-se home i fent participar a l’home de la condició de fill de Déu ens mostrà el seu rostre en cada home i en cada dona. Avui recordem com Déu s’ha fet un de nosaltres, Déu s’ha fet home per tu i per mi, perquè en cadascun de nosaltres siguem capaços de reconèixer l’empremta divina, de reconèixer-lo a Ell.\nPublicat per fra Octavi a 9:20 Cap comentari:\nNadal Missa de la nit o del gall\nMissa de la nit o del gall\nIs 9,1-6; Salm 95; Tt 2,11-14; Lc 2,1-14\nEns ha nascut un salvador que és el Messies, el Senyor. La seva mare Maria amb Josep han hagut d’anar a Betlem per empadronar-se. En mal hora August ha decidit de fer un cens, aquests romans sols pensen en com recaptar més impostos. De camí l’han sorprès els primers dolors del part, han accelerat el pas, Josep tirava amb força de les regnes de l’ase i tot i que ho han intentat, no han pogut trobar altre aixopluc que un estable. Així el que hi ha vingut per ser aliment de salvació en néixer ha estat posat en una menjadora.\nMentre Maria i Josep cercaven un lloc on trobar refugi s’han creuat amb un pastor que duia una ovella a l’espatlla; en veure’ls el pastor ha recordat la joia que l’ha omplert quan ha trobat aquella ovella que ara du a coll, l’havia perduda i deixant les altres noranta-nou del ramat ha pujat muntanyes i baixat valls fins a trobar-la i havent avançant a les fosques, en trobar-la ha sentit com si una gran llum resplendís i ara de sobte quelcom l’ha fet pensar en aquell infant a punt de néixer, que cercarà als qui es perden i serà llum pel món.\nUna mica més enllà, vora un pou, hi havia una dona, una samaritana que pouava; cercava una aigua que no apaga la set i en veure’ls, a Josep i a Maria de lluny estant, li ha vingut al cap un pensament estrany, que un dia trobaria algú que li oferiria una aigua de la qual tots els qui en beguin no tornaran a tenir set, mai més no tindran set, una aigua que es convertirà dintre d’ells en una font d’on brollarà la vida eterna.\nJosep ha trucat a una porta, una dona atrafegada li ha obert quasi de mala gana, estava cercant una dracma que havia perdut i ho regirava tot. Els ha dit clar i català que no els podia acollir i quasi els ha tancat la porta al nassos. Al poc ha trobat la moneda perduda i una immensa alegria l’ha envaït i de sobte s’ha recordat de la parella i d’aquell infant que estava a punt de néixer i li ha vingut al cap tot seguit que aquell nen seria qui diria que hi ha una alegria semblant a la seva, per haver trobat la dracma perduda, entre els àngels de Déu per un sol pecador que es converteix.\nEn arribar quasi a Betlem Maria ha alçat el cap i ha vist dalt un turó un home que guaitava tot esperant a algú; el seu fill petit havia marxat de casa amb la meitat de la seva fortuna i ell sentia com un neguit dins seu. Sabia que el seu fill estava patint fam i pobresa i en veure a baix al camí a Maria i a Josep atrafegats ha pensat que n’és de bonic tenir un fill. Així doncs quan el seu tornés no li faria cap retret, l’acolliria i li portaria el vestit millor i li posaria també l'anell i les sandàlies, portaria el vedell gras i el matarien i en menjarien i ho celebrarien, perquè aquell fill seu que ara era mort tornaria a la vida, ara estava perdut i el retrobaria.\nMaria i Josep a la fi s’han aixoplugat en un estable i han posat en néixer l’infant en una menjadora. Així s’ha revelat l’amor de Déu, aquell qui s’entregarà a si mateix per nosaltres, per deixar-nos nets, per fer de nosaltres un poble ben seu, ha nascut entre un bou i un ase. Aquell el principat del qual serà immens, la pau del qual no tindrà fi i que tindrà el regne fonamentat sobre el dret i la justícia, té ara per tron una menjadora. Però en aquest entorn humil la llum resplendeix, s’alegra davant l’infant la gent com a la sega i el món s’omple de goig. Avui ens ha nascut el Salvador, que és el Messies, el Senyor, ens ha estat donat un fill que serà príncep de pau.\nMentre un silenci tranquil embolcalla l’univers, comença l’obra de la redempció. Déu s’ha fet home i en fer-se home ha elevat a l’home a la dignitat de fill de Déu. No hi pot haver amor més gran. Diu sant Agustí «Quina gràcia més gran podia concedir-nos Déu? Tenint un Fill únic el va fer Fill de l’home, perquè el fill de l’home es fes fill de Déu.» L’obra de la redempció s’inicia en un humil menjadora, allí hi reposa el Fill de Déu, la misericòrdia encarnada.\nEn paraules d’Elred de Rievall: «Que la nostra veu s’ompli de fervor, el cor de pau, la llum a l’ànima, l’amor en el desig, i vegem així l’alegria que ens arriba pel naixement de Crist.»\n Lc 15, 8-10.\n Lc 15, 11-31.\n Elred de Rievall, Sermó 48, En la vigília de la Nativitat del Senyor.\nPublicat per fra Octavi a 23:30 Cap comentari:\nValldonzella: Exèquies de Sor Poblet\nFuneral Sor Poblet\nHomilia predicada al Monestir Cistercenc de Santa Maria de Valldonzella 14 de desembre 2015\nSv 3,1-9; Salm 41; Mt 25,1-13\nElls han trobat la pau, ens diu el llibre de la saviesa. Preguem perquè la nostra germana Poblet hagi trobat ara la vertadera pau, com les verges prudents; aquella pau que no acaba, que dura eternament. Com les ànimes dels justos la seva partença és tinguda per un mal, ens omple de tristor, sentim el buit de la seva absència; però alhora ens fa reviure, sobretot en les seves germanes de comunitat i en la seva família, tants de records que ens porten el regust de la dolçor del seu amor. La mort dels qui ens han estimat i hem estimat no ens deixa el cor buit, ens l’omple d’esperança.\nSor Poblet com diu l’apòstol Pau ha lliurat un bon combat, ha acabat la cursa, ha conservat la fe. Ha lliurat un bon combat al llarg de setanta-cinc anys de vida monàstica viscuts amb sinceritat, amb entrega i, sobretot, amb amor al lloc i a les germanes. La seva vida ha estat una vida viscuda en plenitud, lliurada a la pregària i al treball i ara el Senyor l’ha trobat amb la torxa encesa, a punt per seguir-lo en aquest darrer pas que ens porta a una vida de plenitud i eternitat.\nSor Poblet ha viscut la seva vida monàstica en paral·lel a la vida del monestir de Poblet, una comunitat en la que celebrem ara els setanta-cinc anys de la represa de la vida monàstica. Mentre transcorrien aquests setanta-cinc anys de retorn a la vida a Poblet, aquí en aquesta estimada comunitat de Valldonzella Sor Poblet esdevenia un signe de l’amor que ha unit aquestes dues comunitats, Valldonzella i Poblet, i un exemple de l’aixoplug i l’escalf que el nostre monestir va rebre en aquells anys difícils inicials per part de la vostra comunitat. Sor Poblet en prendre aquest nom per iniciativa del nostre prior restaurador, el Pare Rosavini, ha estat com una petjada constant de la nostra comunitat en la vostra comunitat, un nexe viu de comunió entre ambdós monestirs. Ara les nostres comunitats es dolen de la seva marxa, però segurs per la fe, preguem que Déu li doni una felicitat immensa perquè havent-la posat a prova la trobi digne d’Ell.\nL’espòs ha vingut a cercar a Sor Poblet a la matinada, i ella tenia la torxa encesa, estava a punt des de feia anys, s’havia anat preparant per aquesta trobada amb l’espòs en el dia a dia d’aquesta comunitat i ara preguem perquè hagi entrat ja a la festa Aquesta trobada amb l’espòs era el seu somni i somiant el somni se li ha transformat en realitat. El Senyor que canvia la foscor de la mort en l’albada de la vida; Jesucrist, l’espòs, que destruí la mort i ressuscitant ens tornà la vida; s’ha emportat la nostra germana Poblet lluny dels perills i les angoixes d’aquest món i ara demanem a Déu que la porti al lloc del repòs i de la pau i l’aculli amb el mantell de la seva immensa misericòrdia.\nPublicat per fra Octavi a 12:02 Cap comentari:


Foment de l’Alfabetització Digital dels Sèniors es constitueix com associació sense afany de lucre – Foment de l'Alfabetització Digital dels Sèniors (FADS)\nFoment de l’Alfabetització Digital dels Sèniors es constitueix com associació sense afany de lucre\nInici / Notícies /\nAquest dimecres al matí Foment de l’Alfabetització Digital dels Sèniors (FADS) ha complimentat la seva inscripció al registre d’associacions de la Direcció General de Dret i d’Entitats Jurídiques del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. Després de diversos mesos de treball en el projecte d’entitat, els objectius, línies estratègiques i diverses proves i projectes pilot al territori amb èxit, els responsables de FADS s’han reunit aquesta setmana per fer l’acta de constitució, la proposta d’estatuts i la posada en marxa efectiva de l’entitat.\nL’associació, que es constitueix com associació sense afany de lucre i amb un enfocament clarament social, té com objectius principals “fomentar, educar, capacitar, promoure i impulsar l’alfabetització digital en la societat catalana, en especial en els sèniors i d’altres col·lectius d’especial vulnerabilitat”. A més, FADS també pretén “comunicar i conscienciar a tots nivells de la importància de l’alfabetització digital dels sèniors, tant per la seva vida laboral com personal; així com la necessitat d’establir estratègies per l’eradicació de l’analfabetisme digital”. L’associació també vol impulsar “la realització de tot tipus d’estratègies, formacions, activitats i iniciatives, tant en solitari com en col·laboració amb d’altres institucions i organitzacions, que contribueixin directa o indirectament als objectius fonamentals d’alfabetització digital dels sèniors”.\nDes d’un bon principi de la posada en marxa de la idea inicial, el projecte de foment de l’alfabetització digital dels sèniors és una iniciativa que compta amb el suport de diversos professionals de la comunicació i d’altres àmbits que cerca la complicitat de les institucions públiques, govern nacional, diputacions, consells comarcals, ajuntament i institucions privades per tal de conscienciar i reduir al màxim l’analfabetisme digital en les persones grans, especialment dones, immigrants i refugiats. La voluntat dels responsables d’aquesta iniciativa és de constituir-se en una entitat sense afany de lucre – preferiblement en una fundació- que tingui per objectiu la promoció, el coneixement, la formació i la informació per aquelles persones que no han tingut mai l’oportunitat de tenir contacte amb les Tecnologies de la Informació i Comunicació (TIC).\nLa formació dels sèniors, especialment pel que fa a les dones, els immigrants i refugiats, és una de les assignatures pendents que tenim com a societat. Tot i que les administracions públiques i algunes privades fan alguns esforços en dedicar recursos a corregir aquesta situació, les dades conclouen que no hi ha una oferta adequada i, la que es realitza, no es fa bé. Les persones que tenen més de 55 anys ja no tenen responsabilitats paternes i per ells és el moment escaient per fer moltes activitats i desenvolupar projectes personals que tota una vida dedicada al treball i als fills no ho han permès. I sembla que tot allò que té a veure amb els les tecnologies de la informació i la xarxa, i més recent amb els dispositius mòbils, ofereix un gran atractiu a la gent gran.\nA banda de la inscripció al registre d’associacions, Foment de l’Alfabetització Digital dels Sèniors (FADS) també ha acudit aquest migdia a les oficines d’Hisenda de Sant Cugat del Vallès per tal de tramitar el número d’identificació fiscal (NIF) provisional que han d’obtenir totes aquelles associacions. D’aquesta manera, el registre legal provisional de l’associació està ja completat a l’espera que les autoritats competents verifiquin i confirmin que hom compleix tots els requisits i preceptes legals.\nPeriodista, escriptor i expert en comunicació. Llicenciat en Comunicació Àudiovisual per la Facultat de Ciències de la Comunicació Blanquerna, Universitat Ramon Llull.\nComunicat de FADS 17/12/2020\nCancel·lació de tots els nous projectes acadèmics fins el mes d’octubre 19/03/2020\nSuspensió de les activitats lectives 12/03/2020\nFADS imparteix una masterclass a la Universitat Ramon Llull 17/02/2020\nLa meitat de municipis de Catalunya no tenen bancs ni caixers automàtics 13/01/2020\n© Copyright 2018 Tots els drets reservats. Disseny Web © Webriti per WordPress / Modificat per JSP