Excel·lent casa amb vistes al mar a una de les millors zones de Castelldefels de 5 dormitoris i 4 banys\nLa casa es troba a una de les millors zones residencials de Castelldefels, Can Roca Muntanyeta, amb vistes al mar.\nL´entrada de la casa condueix al rebedor, on a mà esquerra trobem un tancament de vidre desplegable, creant una zona acollidora chill-out, amb sortida al jardí, per als mesos més freds poder gaudir del jardí.\nDes del rebedor, a mà dreta, trobem la cuina ia mà esquerra l´ascensor que està connectat amb les altres 4 plantes de la casa. La cuina està totalment equipada, i al costat hi ha un rebost. La cuina està connectada amb el jardí, que compta amb un tancament de vidre desplegable, on hi ha una gran taula, on es poden gaudir de menjars en família, creant una zona exterior acollidora.\nSeguint pel passadís, trobem el lluminós saló menjador amb xemeneia i amb sortida a una fantàstica terrassa amb jardí privat i chill-out, amb meravelloses vistes al mar. A la mateixa planta també hi trobem una habitació doble i un bany complet amb dutxa.\nA la primera planta hi trobem el lluminós dormitori principal en suite, amb vistes al mar. El dormitori compta amb bany complet, amb banyera i dutxa independents, ambdues amb hidromassatge i un ampli vestidor walk-in. També hi trobem dues habitacions dobles i un bany complet.\nLa segona planta és un espai diàfan i lluminós amb sortida a una àmplia terrassa amb vistes espectaculars al mar i al Castell de Castelldefels.\nEl soterrani està dividit en una zona wellness amb gimnàs, dutxa i calefacció sota terra. Després, a mà dreta, trobem un espai polivalent, que actualment es fa servir com a ampli despatx, ideal per teletreballar. A mà esquerra, trobem zona del safareig i segona cuina equipada, traster i garatge per a 2 cotxes grans, amb possibilitat d´ampliar i poder aparcar fins a 4 cotxes.\nLa zona comunitària de 3200m2 consta d´un preciós jardí i dues piscines.\nSuperfície construïda 469m²\nSuperfície útil 469m²\nCuina gran, connectada al jardí\n2 zones acollidores cobertes al jardí, utilitzables com a segon saló i com a chill out a l'hivern\nSuite, amb vistes al mar i amb bany complet, amb dutxa i banyera, ambdues amb hidromassatge\nEspai diàfan, utilitzable com a dormitori o despatx\nGaratge de 2 places, ampliable a 4\nZona wellness, gimnàs\nEs troba a la zona de Can Roca, a Castelldefels. És a 10 minuts de l'aeroport ia 25 minuts del centre de Barcelona. A tan sols 10 minuts de les millors escoles internacionals ia escassos metres del transport públic.\nCasa / vil·la de 698m² en venda a Montemar, Barcelona\nDimensions del terreny 738m²\nCasa / vil·la de 370m² en venda a Montemar, Barcelona\nEn venda, Casa / Vil·la 1.197.000 €\nCasa / vil·la de 293m² en venda a Montemar, Barcelona\nDimensions del terreny 474m²


El KGB al descobert: mentir, intoxicar i seduir\nInici Història per etapes cronològiques Història Actual El KGB al descobert: mentir, intoxicar i seduir\nEls secrets de la gran maquinària central\nset. 3, 2016\n“La trampa de la mel” agents secrets que seduïen als seus enemics. A la fotografia, la top model Bar Refaeli a la pel·lícula israeliana ‘Kidon’ (2013) interpretant a una espia seductora del Mossad. Fotografia: https://saltypopcorn.com.au/kidon/\nFa ja 25 anys que el servei secret per antonomàsia de l’antiga Unió Soviètica, el KGB no existeix, però els seus antics agents ocupen importants llocs en empreses i en l’administració de la Federació Russa. Molts van començar a treballar pel FSB (Servei Federal de Seguretat Rus), fundat el 1995 com l’hereu natural del KGB. De fet, d’aquesta antiga agència soviètica procedeixen la majoria de funcionaris, diputats, senadors i directius de corporacions estatals als quals el títol de “txequistes” (antics treballadors del KGB) no només no els va impedir ascendir políticament, sinó que fins i tot els va ajudar a obtenir un gran botí a principis de la dècada dels anys 90, amb Boris Yelstin al poder.\nAquest model s’ha repetit en altres estats exsocialistes de l’esfera soviètica, com Romania, Bulgària i Hongria, on antics aparells dels serveis secrets van mantenir el seu poder, camuflat en grans empreses estatals privatitzades i com no, mantenint els seus càrrecs dintre l’exèrcit i la policia, ara, amb una façana democràtica i de servei a les noves autoritats.\nEl Comitè per a la Seguretat de l’Estat (nom oficial del KGB) era un destacament armat del Partit Comunista, un “Estat dins d’un Estat”.\nA finals dels 60, el KGB espantava la nomenklatura soviètica, que gaudia de tot el poder i privilegis de l’estat soviètic. El KGB era tan poderós, que la majoria de membres del Politburó soviètic van escollir tenir-lo content i van dotar-los de grans pressupostos i sumes de diners molt importants, per portar a cap les peripècies més rocambolesques. Yuri Andrópov va passar a dirigir el KGB i aquest òrgan va començar a rebre tres vegades més mitjans i possibilitats que la resta d’agències competidores. Segons llurs estatuts, el KGB controlava també els òrgans del Ministeri de l’Interior, cosa que no podia no irritar aquest últim. A diferència dels Estats Units, el KGB era una gran teranyina de control interior i exterior, dintre i fora de la Unió Soviètica.\nQualsevol podia arribar a ser agent del KGB, un enginyer, un bibliotecari, un mecànic o un venedor de tractors. En el cas de les estructures legals era més senzill, perquè solien ocupar un càrrec diplomàtic oficial i gaudien de l’estatus de “diplomàtic”. Per exemple, el primer secretari d’una ambaixada soviètica sempre era un home del KGB, sense excepcions. El KGB no era diferent d’altres serveis especials del món, com la CIA americana, la DST francesa, el Mossad israelià o el mateix SAVAK, la policia secreta de l’antic xà de l’Iran, assegurava l’agent Alexander Mijailov, extreballador durant quinze anys del KGB al mitjà Russia Beyond The Headlines. El Comitè per a la Seguretat de l’Estat (nom oficial del KGB) era un destacament armat del Partit Comunista, un “Estat dins d’un Estat”, assenyalava Mijailov.\n“Els talps i agents dobles no eren l’única eina per l’espionatge soviètic. D’altres estratègies eren la difamació, la manipulació, la contrainformació i la generació de falsa bandera”.\nEl 1991 es va dissoldre el KGB igual que ho feia l’URSS. Un any més tard, Vasili Mitrokhin, que va ser l’encarregat de custodiar els seus arxius des de la dècada de 1960, va desertar de la Rússia capitalista de Boris Ieltsin i, després de viatjar a la independitzada Estònia, on va contactar amb l’ambaixada britànica i li va lliurar, a canvi d’asil polític i una quantitat de diners mai revelada de forma oficial, ni més ni menys que més de 25.000 documents secrets. Des de llavors, aquests dossiers es guarden a la Churchill Archives Centre de Cambridge. Els britànics s’havien fet amb un bon botí, afluixant un cop més la cartera.\nMembres de l’anomenat Cercle de Cambridge, talps britànics al servei de la KGB. | KEYSTONE/HULTON ARCHIVE/GETTY IMAGES\nLa revisió d’aquests arxius va servir per desmitificar algunes històries llegendàries del món de l’espionatge. La principal de totes, la que va involucrar als cinc membres de l’anomenat Cercle de Cambridge. El formaven uns funcionaris de la Intel·ligència britànica (Kim Philby, Guy Burgess, Donald Maclean, Anthony Blunt i John Cairncross) que havien estat reclutats pel NKVD (l’antecessor del KGB) i que van treballar com a talps al servei de la Unió Soviètica des de l’inici de la Segona Guerra Mundial fins al començament de la dècada de 1960.\nDesprés de la Segona Guerra Mundial, un jove i brillant agent de l’MI5 (servei de seguretat britànic interior), Kim Philby, va rebre l’ordre de reclutar col·laboradors. El que els seus superiors ignoraven és que Philby era un doble agent al servei de la Unió Soviètica. Els seus escollits van ser tres amics seus de Cambridge: Anthony Blunt, Gary McLeod i Francis Burgess. Els tres eren cultes, elegants i… gais, a més de marxistes.\nRichard Meier, sotsdirector de la Stasi, deia: “Els diners i el sexe mai fallen. Qui no cau amb un, caurà amb l’altre”.\nKim Philby els va utilitzar per seduir alts càrrecs que també eren homosexuals, i fer-los xantatge després sense cap mena de pudor. La seva xarxa d’extorsió era tan àmplia que el famós escriptor d’espies, John Le Carré va dir: “El servei secret britànic semblava una agència de contactes masculins”. Quan les fuites d’informació van ser tan evidents com per intuir que l’organització estava plena de talps i espies, Philby i els seus amics van desertar a la Unió Soviètica. Allà van ser condecorats pel partit i el poble soviètic. Una trampa de “la mel” en deia Richard Meier, sotsdirector de la Stasi: “Els diners i el sexe mai fallen. Qui no cau amb un, caurà amb l’altre”.\nLa britànica Melita Norwood, fou espia del KGB durant més de 30 anys al Regne Unit. Va morir l’any 2005. | Arxiu: DailyMail\nTambé va sortir a la llum el cas de l’anglesa Melita Norwood. La informació sobre Melita Norwood (el seu sobrenom era “Hola”) es va descobrir després que es permetés l’accés lliure a l’arxiu Mitrokhin. El seu aspecte no podia ser més comú, però el seu lloc de treball era del tot cabdal: l’Associació Britànica de Metalls Preciosos d’Euston, a Londres. A la fi de la Segona Guerra Mundial aquesta organització es dedicava a investigacions secretes sobre les propietats de l’urani per encàrrec estatal en el marc del projecte de disseny i desenvolupament d’armes nuclears britàniques.\nNorwood va començar a treballar en l’associació l’any 1937. A diferència de la famosa espia Mata-Hari, va ser una agent modèlica i difícil de desemmascarar. Durant els seus anys “de traïció” vivia en una casa adossada a Bexleyheath, al sud-est de Londres, amb el seu marit Hilary, professor de matemàtiques, cultivant verdures en el seu hort i criant a la seva filla Anita. Ningú sospitava d’ella en cap moment.\nEl seu pare era un immigrant de Letònia. Segons el diari Daily Mail, era un activista d’esquerres, però no tenia idees clares sobre la lluita del moviment. La mare de Melita Norwood era una sufragista simpatitzant de l’esquerra. Norwood es va fer membre del Partit Laborista Independent i posteriorment del Partit Comunista. Va ser reclutada pel KGB en una reunió dels Amics de l’URSS. Abans de jubilar-se el 1972 Norwood va aconseguir transferir materials sobre l’armament de les Forces Armades Reials Britàniques.\nL’espia Norwood mai va ser jutjada perquè el Regne Unit no va voler revelar els secrets del seu armament i el servei d’intel·ligència britànic MI6 no va voler admetre el seu error garrafal. El públic general va conèixer la seva història el 1999, però, el seu passat no va afectar les relacions entre Norwood i els seus veïns. Més tard l’exespia va explicar als periodistes que no volia fer-se rica espiant per l’URSS. El seu únic objectiu, segons ella, era establir la igualtat nuclear entre la Unió Soviètica i Occident.\nEls talps i agents dobles no eren l’única eina per l’espionatge soviètic. D’altres estratègies eren la difamació, la manipulació, la contrainformació i la generació de “falsa bandera”. Com diu el lema: “Difama, que alguna cosa sempre queda”. El KGB (com altres tantes agències d’espionatge) va fer de la intoxicació i la manipulació informativa una de les seves principals estratègies. Els arxius confiscats al KGB revelen que l’agència es va esforçar especialment a fer córrer el rumor que el virus de la SIDA havia estat creat en un laboratori de Fort Detrick per ordre de l’agència rival americana, la CIA.\nStalin va ordenar assassinar a l’actor John Wayne amb la intenció de deixar als nord-americans orfes d’un dels grans icones mundials del cinema.\nL’operació va començar enviant una carta anònima a un diari de l’Índia anomenat The Patriot, en el qual algú que afirmava ser un científic nord-americà assegurava posseir indicis que el VIH havia estat creat artificialment. Ningú es va empassar aquella mentida de bon principi, els agents del KGB van reclamar llavors la col·laboració d’alguna personalitat que pogués donar-li un suport científic al muntatge. El triat va ser el biòleg Jakob Segal, professor de la Universitat Humboldt, a la República Democràtica Alemanya, i que anteriorment ja havia col·laborat amb la Stasi del seu país.\nEls documents desclassificats no aclareixen si Jakob Segal era conscient que la història sobre si la SIDA havia estat creat per ordre de la CIA, era una mentida orquestrada o si realment ho creia així. Però la veritat és que el 1986, durant un congrés mèdic celebrat a Zimbabwe, va fer pública aquesta teoria conspirativa i va negar l’origen africà del virus, alhora que afirmava que havia estat fabricat el 1975 i que els responsables de la propagació van ser els reclusos que havien estat utilitzats com a ratolins de laboratori. Segal defensaria aquesta hipòtesi fins a l’any 1995, quatre anys després de la dissolució del KGB.\n“El projecte més delirant de la KGB de tots, fou el segrest del director de cinema Steven Spielberg”.\nEls arxius del KGB també revelen l’existència de plans que mai van arribar a posar-se en pràctica. Plans rocambolescs de segrest de personatges famosos. Per exemple es va plantejar la possibilitat de mutilar (amputant-li les cames) al ballarí Rudolf Nuréyev després de la seva deserció de la Unió Soviètica el 1961, un cop molt dur per la moral del partit comunista. El mateix Stalin va ordenar assassinar a John Wayne amb la intenció de deixar als EUA orfes d’una de les grans icones cinematogràfiques.\nEl líder soviètic era un gran amant del cinema de Hollywood, i durant bona part de la seva vida, es passava hores i hores contemplant el cinema nord-americà, acompanyat de la seva camarilla. Encara que l’ordre va ser finalment anul·lada pel seu successor Nikita Kruschev. El projecte més delirant del KGB de tots, fou el segrest del director de cinema Steven Spielberg després de l’èxit d’ET, per tal de dur-lo a l’URSS i forçar-lo a rodar un film de contingut antiamericà.\nAnna Chapman (Anna Kushchenko) a la cerimònia de cloenda del 36è Festival de Cinema de Moscou Internacional l’any 2014. | EPA / SERGEI ILNITSKY / Landov\nQuan l’FBI nord-americà va detenir, el 27 de juny del 2010, a Anna Chapman a Nova York, el món va descobrir fins a quin punt les espies de veritat poden semblar-se a les agents encarregades de seduir de les pel·lícules de James Bond 007. Anna Chapman (Anna Kushchenko) va ser acusada de treballar per a l’Agència d’Intel·ligència d’espionatge exterior de la Federació Russa i va ser deportada a Rússia després d’haver-se infiltrat en els cercles polítics nord-americans a fi d’obtenir informació sobre la política del president Obama i de la CIA davant l’estratègia nuclear iranià. “Cremada” ja com a espia, el govern rus va decidir utilitzar-la en la propaganda i com a icona sexual. Després del seu arrest, reconeixement de culpa, deportació, bescanvi i desmantellada la seva xarxa, va ser condecorada al Kremlin amb tots els honors pel president, Dmitri Medvédev. Es donava així el missatge que, malgrat les adversitats, Rússia no abandonava els que li són fidels, sobretot si eren joves i atractives.\nLa noche temática – La guerra de los espías – RTVE.es\nEver since the 1950s, when the world got wind of the three letters that stood for the Soviet Union’s intelligence agency, KGB spies – with their (real or imagined) bug-planting lifestyles and sexy accomplices – have provided endless material for thrilling novels, movies, and comic books.\nArticle anteriorL’ABC republicà i feixista\nProper articleL’opi i el poble\nHistòria Actual des. 28, 2019


Entrevista a l'artista Xupet Negre\nCarla Jaria on 6 agost 2020\nEl Xupet Negre va començar a pintar l’any 1987 a Barcelona. Va cursar estudis de Disseny Gràfic i Publicitat, però no va trigar a recórrer Espanya i el món sencer per plasmar les seves obres. El seu estil el defineix com Logo-art, aquest consisteix en fer un logotip que sempre és el mateix, o molt similar, i a partir d’aquest crear una icona que és totalment recognoscible. Podem definir el seu estil com a un estil naïf, influenciat per molts vessants diferents, com el pop, a la publicitat o el disseny gràfic.\nEl 2017 vas celebrar 30 anys de trajectòria com artista urbà, i segons la revista Complex ets un dels 500 artistes de l’street art més influents. Com va començar tot? Què et va portar a començar a pintar al carrer?\nVaig començar a pintar al carrer el 1985 amb retolador. Vaig estar 2 anys pintant amb aquesta tècnica i em dedicava principalment a posar noms de grups musicals que m’agradaven, títols de cançons o inclús parts d’algunes lletres. També dibuixava un personatge que era com un rude boy amb ulleres de sol, americana, corbata i un barret. L’any 1987 vaig començar a pintar el xupet, també amb retolador. El primer xupet que vaig fer va ser a l’Oro Negro, un bar que solia anar, i a partir d’aquest ja vaig anar fent-ne més. L’any 1989 vaig començar a canviar el retolador per sprays. Al portar l’spray a sobre per mi era com si portes una arma, va ser com passar d’una navalla, que seria el retolador, a portar una pistola, l’spray. Vaig començar a pintar al carrer perquè m’agradava molt la senyalística i el disseny gràfic. Per altra banda sóc músic i en aquella època tocava la bateria i estava molt involucrat amb l’escena Punk de Barcelona. Formava part d’un grup i teníem un fanzine que es deia Catastrofe, i aquest moviment punk també va ser el que em va portar a començar a pintar al carrer amb el retolador. Vaig començar a pintar més pel Punk que pel Hip Hop, tot i que després sí que van arribar pel·lícules com Breake Dance i Electric Boogaloo, i va ser quan ens vam adonar que el que estàvem fent de pintar al carrer a EUA es deia grafiti.\nEt consideren el precursor del Logo Art perquè ser un dels primers artistes enpintar el teu propi logotip al carrer, ¿van influenciar els teus estudis en disseny gràfic i publicitat a què comencessis a signar amb el “xumet” com a símbol representatiu? Creus que és més fàcil connectar amb la gent a partir d’un logo amb el qual et poden identificar?\nVaig estudiar disseny gràfic i més endavant vaig fer un màster en publicitat, però com he comentat abans, ja sentia una gran atracció pel disseny gràfic i tenia una gran influència del còmic i això m’ha influenciat molt a l’hora d’escollir un logo per a seguir endavant. La diferencia és que el logotip té molta més força i és molt més fàcil d’entendre que una firma. Abans les signatures es feien quasi illegibles, ara en canvi ja es poden entendre més, però de totes maneres jo buscava que la gent es sentis identificada amb el xupet. El xupet era una cosa que estava a tot arreu, que de petits tothom l’havia tingut a la boca, i que començava a estar per totes les parets de Barcelona\nVaig decidir anomenar el que feia com Logo Art, i bàsicament consisteix en aconseguir a partir d’un dibuix o d’un logotip, fer una comunicació al carrer de l’estil d’una propaganda que podria fer Obey. A l’escollir aquest logotip format a partir d’un cercle blanc dins un cercle negre, recorda una mica a un ull, i això fa que tingui molta pregnància, comunica molt i és molt més fàcil de recordar que una signatura.\nEl “xumet” s’ha convertit en un símbol als carrers de Barcelona. Quina és la simbologia que s’amaga darrere d’aquest element?\nEl missatge sempre ha estat molt important per mi, dins de la meva obra i en el carrer, utilitzant-lo com a medi expressiu. El carrer és de tots i en certa manera s’ha de respectar a la gent i intentar fer coses que agradin plàsticament, que no siguin de mal gust. Les parets sempre han tingut una gran força a l’hora d’enviar el teu missatge. Al principi el xupet era únicament un logo, però més endavant li vaig trobar un missatge. El vaig veure com a un símbol d’unió entre persones, perquè tots hem tingut un xupet de petits. També òbviament el negre representant un color de força i unió, perquè la unió de tots els colors és el negre. Sempre poso paraules i frases reivindicatives, principis bàsics dels drets humans, i també frases que tenen a veure amb l’art i la societat al mateix temps. Dins la simbologia, cal tenir en compte la força de la tipologia. Els artistes de grafiti som writters, i jo encara que faci el xupet sempre he tingut la meva firma curta (xupaaqui), el meu nom llarg elxupetnegre, que sempre els he fet amb la meva pròpia tipografia.\nTot i que mai has abandonat el “xumet”, la seva identitat ha anat evolucionant al llarg dels anys. En quin moment decideixes començar a aportar-li color i convertir-lo en un personatge amb cara i ulls? És quelcom que sorgeix de manera orgànica?\nAl principi el xupet és negre perquè encara que és un logotip té la funció d’una firma, és a dir fer el boombing i repetir-la per tota Barcelona, per tot arreu. Per tant ha de ser una cosa ràpida, gestual, quasi d’un únic traç, i és per això que només utilitzo el negre. Més endavant començo a utilitzar el negre i un color de base fet amb spray. Al passar a l’spray tinc a l’abast més colors i els xupets comencen a ser més grans, ja que la línia de traç de l’spray és molt més ample. Busco més els espais per fer-los encaixar bé i que interactuïn amb l’espai que els envolta. Cap al 1998 començo a buscar parets més grans, a posar més colors de fons…Feia com un altar al xupet pintant tot el fons de colors i fent un tip to botom, tota la paret pintada. Fou aleshores quan vaig començar a posar-li ulls i boca, aconseguint així més comunicació entre l’obra i l’espectador. Últimament també estic fent lletres on cada lletra és un personatge. És com una lletra tipo flop.\nMolts dels teus murals i obres actuals generen històries a través d’aquest personatge, sovint amb missatges reivindicatius sobre els drets humans, el respecte o la llibertat. Consideres que l’art al carrer, que és accessible a tota la ciutadania i que sovint s’allunya d’allò més institucional, facilita les expressions més polítiques o reivindicatives?\nEl muralisme comença fort amb el muralisme mexica, en el que els artistes deixen el seu estudi per començar a plasmar les obres a les parets. Després això va passar als Estats Units als anys 70 i les gangs de llatins que hi havia van començar a pintar murals, però utilitzant els sprays. Aquesta gent que pintava va començar a veure-ho cada cop més com un art i això els va portar a pintar-ne més i començar a pintar els metros. Fou aleshores quan es va assentar el moviment del grafiti i d’Estats Units va arribar a Europa. Per mi la paret a l’estar al carrer és com la veu del poble, si tu vols pot parlar per tu i si les utilitzes com a mitjà de comunicació, el missatge pot arribar a molta gent i comunicar les teves idees i inquietuds artístiques a un gran públic. Jo intento no ser polític, però sí social i sempre tenir en compte els drets humans recolzant als col·lectius marginats i fent una connexió amb el lloc on estic pintant per apropar-me a la gent que viu allà i cada dia passarà per davant de la peça.\nPrecisament, l’art al carrer permet establir un vincle més transversal amb la ciutadania. Quina és la percepció envers la recepció de la teva obra al carrer? Consideres el contacte amb l’entorn i els seus habitants un valor afegit a la teva experiència com a artista?\nLa percepció és molt positiva, la gent que veu la meva obra em comenta que estan feliços i que el xupet els hi dóna alegria i positivisme, els hi alegra la vida. Molts cops la gent és la que et fa pintar al carrer, jo vaig a pintar a un lloc perquè se que les persones ho veuran. No pinto per mi, pinto pel públic. Pinto les coses que a mi m’agraden, però he de ser conscient que la gent serà el públic.\nAl llarg de la teva carrera has col·laborat amb desenes d’artistes com Chanoir, El Pezo KamilEscruela, entre d’altres. Com ha influenciat el treball en col·laboració a la teva experiència professional i personal? És important l’intercanvi artístic al sector de l’art urbà?\nL’intercanvi entre artistes és molt important, sobretot quan treballes amb exposicions col·lectives o fent dissenys i treballs conjunts. Aquesta compenetració entre artistes és molt maca i molt positiva, dóna molta informació que pots utilitzar després, molt background. Jo no em sento influenciat per altres artistes contemporanis del món del grafiti, però sí que em sento influenciat per Miró, Kandinski, Sorolla, Da Vinci, Warhol, i sobretot també pel còmic. Però també he vist que el meu art ha influenciat a altres artistes que han seguit el corrent del Logo Art. Realment és una evolució lògica, d’utilitzar el poder del grafiti i el poder de pintar al carrer per intentar comunicar alguna cosa, i no únicament fer una firma.\nAvui en dia, el “xumet” ja no està només al carrer, ja que podem veure la teva obra representada en marques, exposicions en l’àmbit nacional i internacional, fires d’art… Què t’aporta treballar en diversos ambients i amb diferents formats?\nJa he comentat que vaig estudiar Disseny Gràfic i Publicitat, vaig estar treballant amb empreses de disseny gràfic amb les quals vaig fer diverses campanyes. Però veia que la meva creativitat anava a marques que venien productes que enganyaven als clients, aleshores ho vaig deixar. Més endavant vaig començar a utilitzar el logotip que ja tenia al carrer, el xupet, com a logotip per a vendre productes de marques. Òbviament els productes escollits tenen a veure amb l’art, com per exemple col·laboracions en roba. Actualment tinc la meva pròpia marca on jo mateix faig els dissenys, i és aquí on es veu l’adaptació del disseny del carrer a les marques. A vegades també s’ha fet foto shooting davant dels meus murals, cosa que m’ha fet veure que el meu art té molta força i per això interessa a les marques publicitàries. Per tant hem començat a fer contactes i a col·laborar junts. Realment és molt gratificant veure el disseny acabat o inclús trobar-se amb algú pel carrer que el porta. El treball en aquests àmbits m’aporta visualització, perquè fa que moltes més persones vegin la meva feina, reconeixement perquè es treballa amb marques de renom, i també benefici econòmic.\nPer què creus que en els darrers anys l’art urbà ha passat a ser una de les màximes expressions de l’art contemporani?\nAra mateix hi ha hagut un boom mundial causat per part de la gent que fem street art, de les marques de pintura, les xarxes socials… Tot això ja li ha donat molta força, però realment és important fer un breu resum per explicar la presència de l’street art. A l’època feudal l’art era exclusiu pel rei i l’església, és a dir per aquells que tenien el poder. Durant el renaixement, va sorgir l’humanisme, és a dir posar la figura de l’home per davant de la figura de deu, i hi va haver un augment de la burgesia que van començar a fer encàrrecs als artistes. En aquests encàrrecs encara hi havia escenes religioses, però també es mostraven coses de la vida quotidiana. El grafiti el que ha fet és donar un pas similar al que va fer el renaixement, traient l’art de la burgesia i portar-lo a la gent del poble. Ja que es pinta al carrer, i una obra de grafiti és accessible a algú de la classe mitjana. L’street art ha obert un nou mercat d’art, ja que la gent pot comprar les obres. L’art Urbà té una importància històrica, social i de revolució, però també existeix aquesta part econòmica, de negoci. El dolent d’aquesta última part és que molta gent es dedica a vendre el grafiti com a un producte i no com a art.\nCarla Jaria 2020-08-06T08:39:16+00:00\nArtista següent\tPichiAvo


QUÈ T'ANAVA A DIR: Una nova pèrdua a la restauració al Vendrell\nAl Vendrell ens estem quedant sense restaurants. Hi ha un restaurant cèntric molt popular que hi ha moltes veus que apunta que tancarà. Segurament la culpa es de tots nosaltres que no hi anem i quan ho fem només de menús. Si aquest plega, després de tancar el Miquel Soria i el Petit Vendrell haurem perdut un perfil de gent que s'haurà d'adaptar una mica al que hi ha que no coincideix amb amb el que hi havia. Encara que hi anava gent entre els lloguers i el poc marge de benefici suposo que al final ben poca cosa queda. El Vendrell poc a poc va perdent les coses bones que teníem. És molt trist, però entre els uns i els altres ens ho hem anat buscant. No hem tocat de peus a terra, alguns estan a anys llum i ho anirem pagant, poc a poc.\nAvui llegeixo que Panrico suspèn la paga de salaris, en conec dos que hi treballen, què han de fer, arrossegar-se com el Domingo que com que se li ha acabat la mamella de diputat el foten de director de fotocòpies, si tothom pogués robar o viure de la política com els paràsits dels maldonado, beneit jané, martí Carnicer o el delegat de fotocòpies per tarragona quim nin doncs podríem fer el CARPE DIEM, però la gent que no vol robar i pot treballar, cada dia n'hi ha més que les passen magres, els apreten a la feina i els apreten a impostos


Aquest passat cap de setmana (dies 4 i 5 d’abril) l’Infantil Masculí “A” va tindre la possibilitat de participar en la primera edició de la “Copa de Barcelona”, torneig internacional d’handbol organitzat pel Sant Martí Adrianenc. El torneig consistia en una lligueta entre 5 equips, on els rivals dels nostres nois eren el propi Sant Martí Voramar “A”, H Gavà, H Cerdanyola “A” i TV Flein (Alemanya). Malgrat assistir amb bastants baixes, el nostre equip va poder comptar amb la participació d’en Biel, Roger i Eric de l’Infantil Masculí “B”, completant una gran actuació.\nMalgrat l’alt nivell de tots els equips de la competició, els nostres jugadors van competir i donar el màxim, en cadascun dels partits que es descriuen a continuació:\nTV FLEIN 28 – 8 CH SANT LLORENÇ\nAquest era un partit que generava gran il·lusió entre els nostres, ja que suposava el debut del nostre equip contra el rival alemany. Davant però, un equip d’immensa qualitat tècnica i una presència física pròpia d’un equip juvenil, va dominar el partit d’inici a final. Tot i la gran diferència en el marcador, l’equip va elaborar bones accions col·lectives en atac, però que normalment s’estavellaven contra la imponent defensa 5:1 rival.\nSANT MARTÍ VORAMAR 33 – 13 CH SANT LLORENÇ\nL’anterior derrota va semblar deixar derrotat moralment al nostre conjunt, que no va quallar un bon partit davant d’un rival que està lluitant per jugar el TOP-4 de Lliga Catalana i jugar el Campionat d’Espanya. Una defensa amb poca intensitat i massa tova posaven les coses massa fàcils a un rival de gran qualitat en atac. D’altra banda, en la segona part es va poder veure una millora en la fase ofensiva, anotant 9 gols en el segon període.\nH CERDANYOLA 23 – 16 CH SANT LLORENÇ\nL’equip va millorar la imatge notablement respecte el partit del Sant Martí del dia anterior, plantant cara i posant les coses difícils a un molt bon equip com el Cerdanyola. Els del Vallès van portar sempre l’iniciativa en el marcador, però amb rendes mínimes d’1 o 2 gols. Un bon treball defensiu generava molts dubtes al rival, fet que permetia recuperar pilotes i realitzar ràpides transicions contra un rival de més corpulència. Uns minuts desencertats al segon període van permetre al rival distanciar-se de 9 gols, però els nostres jugadors van lluitar fins l’últim instant per retallar la diferència fins al 23-16 final.\nH GAVÀ 29 – 24 CH SANT LLORENÇ\nResultat enganyós per a un partit de màxima igualtat en tots els minuts. El partit va ser sempre molt parell entre dos equip que oferien un joc dinàmic i ràpid. Fins a falta de 5 – 10 minuts el marcador mostrava màxima igualtat i qualsevol cosa podia passar, però un seguit d’exclusions en els últims minuts van pesar massa al nostre conjunt i el Gavà ho va aprofitar per agafar la màxima diferència de tot el partit.\nFinalment, una bona i enriquidora experiència per tots i una gran oportunitat per a millorar com a equip. Malgrat no s’ha pogut sumar cap victòria, poder competir amb equips de tant nivell segur que ajuda al nostre equip en el seu procés de formació.


Continua baixant el risc de rebrot de la COVID-19 a Molins de Rei -\nset. 26, 2020 Covid19\nAquesta darrera setmana, del 16 al 22 de setembre ha continuat baixat considerablement el risc de rebrot mentre que el nivell de transmissió (Rt) de la COVID-19 es manté en els mateixos paràmetre amb relació a set dies enrere\nSegons el lloc web de la Generalitat: https://dadescovid.cat/municipi la taxa de risc de rebrot a Molins de Rei, se situa en 57,12 per sota del 100 que és quan es considera que hi ha un risc alt. En dues setmanes la vila ha baixat més de 500 punts, ja que fa quinze dies el risc de rebot era de 597,10 i en fa set de 124,19. El risc de contagi, l’Rt era de 0,59, xifra un pèl més elevada que la setmana anterior era de 0,55.\nS’havien fet 321 PCR amb un total 7 positius. La setmana anterior s’havien registrat 21 positius i dues setmanes enrere, 37.\nEl nombre de positius a Molins de Rei, des de l’inici de la pandèmia i fins al 25 de setembre, és de 383, 19 més que els que hi havia el 17 de setembre, segons es pot consultar en aquest lloc web facilitat per la Diputació de Barcelona:\nEntre el 19 i el 25 de setembre els dies que s’han registrat més positius han estat el 25 amb 5 positius, tres dones i dos homes, i el 22 amb 3 positius, dues dones i un home.\nSegons aquest altre lloc web, també de la Generalitat, el nombre de positius, des de l’inici de la pandèmia, s’eleva a 399, 20 més que els registrats el dia 18 de setembre


Ebreibosc: The jewel beetle -Un lleó lluent al bosc de ribera-\nThe jewel beetle -Un lleó lluent al bosc de ribera-\nAquest veloç i brillant escarabat de la família dels Carabidae és una espècie nativa d'Europa i un dels més bonics del bosc de ribera. I creieu-me quan us dic que aquest macroinvertebrat cuirassat és l'equivalent en miniatura del rei de la sabana.\nLes seves sis llargues potes, la seva alta activitat i unes potents mandíbules el converteixen en un excel·lent predador molt actiu durant les 24 hores del dia.\nAquest escarabat escorcolla tot el bosc en busca d'aliment, sobretot se'l pot observar corrent per terra o entre la fullaraca i en ocasions s'enfila als arbres en busca d'alguna presa, ja que és un predador insaciable; consumidor voraç d'ous d'erugues, de les mateixes erugues, de pupes, de papallones nocturnes... i altres insectes que poden ser perjudicials per boscos tant de fulla perenne com de caducifolis.\nTot i els beneficis que ens aporten aquest grup d'insectes, no podem dir que siguin molt comuns en aquest indret, ja que els insecticides emprats en l'agricultura han disminuït les seves poblacions fins al límit. Per això celebro la trobada d'aquest individu amb aquesta entrada.\nOriginàriament era una espècie paleàrtica occidental. Al 1905 va ser introduït a Nova Anglaterra per controlar l'arna gitana. A Java va ser introduït a principis de segle per combatre processionàries que amb anterioritat també havien estat introduïdes, assolint una ràpida adaptació i expansió.\nPer una altra banda, ja que estic posat en comparar macroinvertebrats amb fauna africana, us presento aquest altre que és l'equivalent al guepard, tot i que se'l coneix més comunament com a escarabat tigre (Cicindela campestris).\nAquest coleòpter també és de la família dels Carabidae. Corredor i volador molt ràpid que li agraden les zones assolellades com camins, platges pedregoses o sorrenques, on busca larves d'altres insectes.\nMés petit que Calosoma sycophanta però no menys impresionant, molt més comú, molt més veloç i unes espectaculars mandibules que també el converteixen en un voraç predador.\nPer finalitzar i com podríem trobar a la sabana, us hauré de presentar l'equivalent a algun vegetarià, és clar, també amb coloracions metàl·liques, una de les propietats que els converteix en les joies dels boscos.\nL'Eurythyrea aurata és un altre d'aquests coleòpters tant cridaners.\nAquest escarabat és de la família dels buprèstids. Els adults ponen els ous en les esquerdes dels troncs morts o mig morts dels àlbers, les larves dels quals s'alimenten.\nSón àgils, bons voladors i diürns, volant a ple sol, quant la temperatura és alta, sent actius en les hores centrals del dia.\nEn cas de perill repleguen antenes i potes i es deixen caure al sòl on permanèixen immòbils per passar inadvertits.\nUn altre dels herbívors d'aquest espectacle és l'escarabat de la menta Chrysomela menthastri.\nAquest és de la família dels crisomèlids, escarabat petit i rodonet de color verd metàl·lic que menja les fulles de la menta d'ase (Mentha suaveolens) i que sovint esdevenen una plaga de la planta hoste.\nEscarabat de la menta (Chrysomela menthastri)\nper Unknown El 7/07/2013\nEtiquetes: Escarabats, Insectes\nImminent travessa fluvial\nClub Atletisme Terres de l'Ebre i caixes niu\nUna serp, dues serps, tres serps...


La revolució islàmica de l'Iran fa 40 anys amb noves hostilitats amb els EUA\nMilers de persones han sortit al carrer per celebrar l'aniversari de la victòria de l'aiatol·là Khomeini, que va suposar la caiguda del xa\nRedacció 11/02/2019 - 22.02 Actualitzat 12/02/2019 - 02.00\nManifestants iranís cremen banderes d'Estats Units\nAquest dilluns es compleixen 40 anys del triomf de la revolució islàmica a l'Iran. L'11 de febrer de 1979 queia definitivament el xa Reza Pahlavi, després de gairebé dues setmanes on va haver-hi un enfrontament civil que va deixar un balanç de 200 morts i més d'un miler de ferits.\nL'èxit de la revolució va suposar l'enderrocament de la dictadura al país asiàtic, i va donar pas a una règim teocràtic que encara dura a dia d'avui.\nCoincidint amb el 40è aniversari, milers de manifestants, aplegats a la plaça Azadi de Teheran, han aprofitat l'oportunitat per donar suport a l'actual govern d'Hasan Rouhani tot i una forta tempesta de neu i pluja.\nLa situació actual del règim és de tensió amb els Estats Units, país amb el qual es van trencar relacions l'any 1980 arran de l'assalt a l'ambaixada del país nord-americà a Teheran. La situació va millorar amb la signatura del pacte nuclear amb Barack Obama al poder, però es va tornar a truncar amb l'arribada de Donald Trump.\nA la manifestació s'han pogut escoltar crits contra la política de noves sancions que ha imposat el govern nord-americà: "Mort a Amèrica!", així com s'han cremat banderes dels Estats Units. El president Rouhani ha deixat clara la seva postura:\n"Aquest any ens enfrontem a una conspiració de la vilana Amèrica, el sionisme i els reaccionaris que ens han posat sota la pressió de les sancions. No hem demanat ni demanarem permís per desenvolupar diferents tipus de (...) míssils i continuarem el nostre camí i el nostre poder militar".\nA més d'aquesta mala relació amb els Estats Units, l'Iran viu una conjuntura difícil. S'ha instaurat una profunda crisi econòmica associada amb la del petroli, una inflació i una alta taxa d'atur que no para d'incrementar-se.\nLa Revolució Islàmica, amb 40 anys, té la salut amenaçada


Les Balears registren la incidència de coronavirus més alta de l'Estat\nEivissa i Formentera són les regions amb més casos per cada 100.000 habitants\nUn pacient a l'UCI de Son Espases. Ismael Velázquez\nPalmaLa cinquena onada del coronavirus continua a l'alça a l'Arxipèlag i les Illes registren la incidència de coronavirus més elevada de tot l'Estat. Segons el darrer informe del Ministeri de Sanitat, la incidència acumulada els darrers 14 dies a les Balears és de 863,1 casos per cada 100.000 habitants, una xifra que situa la Comunitat Autònoma com a zona de risc màxim per covid-19. A més, les dues regions espanyoles amb una major incidència de la pandèmia també són de l'Arxipèlag.\nEivissa té la incidència acumulada de contagis a 14 dies més alta de tot l'Estat, amb 1.292,3 casos per 100.000 habitants, seguida de Formentera, que actualment registra 932,5 casos per cada 100.000 habitants. Mallorca i Menorca tenen també una incidència elevada (624,6 i 387,9 casos per cada 100.000 habitants, respectivament), però estan més a prop de la mitjana estatal.\nCal recordar que, segons la darrera revisió del Ministeri de Sanitat, es recomana que la incidència acumulada del covid-19 no superi els 150 casos, xifra en la qual es trobava l'Arxipèlag abans de la cinquena onada, però que actualment està molt lluny d'assolir.\nTot i això, els darrers dies la tendència de nous casos registrats es manté a la baixa. Després de setmanes d'augments continus, en els darrers dies la xifra de nous positius detectats a les Balears cau diàriament i aquest diumenge la Conselleria de Salut va notificar 409 casos nous, 40 menys que dissabte i 129 menys que el mateix dia de la setmana passada.\nAquest augment de la incidència acumulada del coronavirus a l'Arxipèlag va acompanyada d'un increment de la pressió hospitalària. Actualment, un 24,3% dels llits disponibles a les Unitats de Cures Intensives dels centres hospitalaris de les Illes Balears està ocupat per pacients amb covid-19 i la xifra de pacients ingressats a planta a causa de la malaltia s'enfila fins a 347. A més, Atenció Primària atén un total de 12.912 illencs amb coronavirus o bé residents a l'Arxipèlag que han estat en contacte estret amb un cas positiu.\nEn aquest sentit, la Conselleria de Salut de l'Arxipèlag ja alertà que el pic màxim d'hospitalitzacions d'aquesta onada arribaria a mitjan agost, i a partir d'aquest punt s'esperava que el nombre de pacients ingressats a l'UCI i a les plantes dels hospitals anàs baixant progressivament fins a arribar a nivells d'abans de l'inici de l'onada i a poc a poc recuperar la calma hospitalària.\ncoronavirus Covid-19 Illes Balears incidència acumulada incidència


El ple va apropar la cessió dels terrenys de la futra plaça de l'estació\nL’Ajuntament de Gironella va aprovar la modificació puntual del pla urbanístic en l’àmbit de la rotonda sud a la zona de l’antic escorxador només amb els vots a favor de l’equip de govern. Aquesta modificació dona resposta a la voluntat de l’equip de govern de reordenar aquesta zona del municipi i ampliar l’espai vial, millorant així l’entrada a Gironella. El consistori disposa d’una primera proposta sobre com reordenar aquesta zona, que contempla la creació d’una rotonda, una zona verda i nous aparcaments a la zona. Una actuació per la qual ja es disposa d’una primera subvenció a través dels fons FEDER sol·licitats pel Consell Comarcal del Berguedà.\nEls tràmits administratius per aprovar aquesta modificació es van iniciar el juliol del 2018, quan el ple del consistori va fer l’aprovació inicial, i durant el període d’exposició pública no s’ha presentat cap al·legació.\nEl ple també va aprovar la cessió gratuïta de domini del terreny de la futura estació d’autobusos a la Generalitat de Catalunya. Aquest ja és l’últim tràmit administratiu per cedir el terreny a la generalitat i poder iniciar la licitació de les obres. David Font, va explicar que es cedeixen un total de 252 metres quadrats de sòl perquè el Govern, a través d’infaestructures.cat pugui construir l’estació.\nUn altre punt de l’ordre del dia va ser l’aprovació dels festius locals per l’any 2020; la delegació de la gestió recaptatòria de les taxes de la llar d’infants municipal a l’Organisme de Gestió Tributària; i l’expropiació per raons d’urbanisme dels terrenys del dipòsit de Cal Blau per poder fer actuacions de millora de l’accés i l’arranjament del tancament perimetral.\nAl torn de precs i preguntes, Albert Xoy, cap de l’oposició, va preguntar pel pressupost de la Festa Major, i va traslladar queixes dels veïns sobre la cobertura mòbil i de fibra òptica. David Font, va explicar que el CTTI (Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació) no ha detectat problemes en la infraestructura de telecomunicacions de cablejat de fibra òptica al municipi. D’altre banda, Lluís Vall, exregidor de Comunicació i TIC, va explicar que la cobertura mòbil i la senyal de fibra òptica no estan relacionades, ja que una funciona a través d’ones, i l’altre de cable.


Comunicat de la CGT de les Universitats Públiques Catalanes | CGT-UAB\n← El rector canvia les regles del joc al dictat del Consell Social\nViolació flagrant de drets laborals a la UAB →\nComunicat de la CGT de les Universitats Públiques Catalanes\nPosted on 07/28/2012 | Comentaris tancats a Comunicat de la CGT de les Universitats Públiques Catalanes\nEl sistema universitari català es troba en aquest moments en estat de shock com a producte directe de les polítiques aplicades pel govern de CIU i del PP, que pretenen una transformació radical de la universitat: cada vegada més inaccessible, més precaritzada i al servei d’uns interessos concrets.\nNo es tracta només de retallades, no és tan sols conseqüència d’una suposada crisi, és una planificació que ve de lluny. Cap dels sectors que composen la universitat pública: alumnat, personal d’administració i serveis, professorat i personal investigador, queda fora d’aquesta agressió política, ja que és el conjunt el que és atacat.\nEl resultat és una universitat que, lluny d’estar al servei de la societat i de la sortida de la desastrosa situació econòmica, social, cultural i política que estem patint, resta cada cop més al servei dels interessos i dels principis que ens han dut precisament a l’atzucac actual. La pujada de taxes, que ens porta a una educació superior cada cop més allunyada de la majoria de la població, n’és tan sols el símptoma més evident.\nLa mercantilització de la recerca, el tancament de màsters i graus no “rendibles” en termes econòmics de curt termini o l’entrada dels interessos privats dins d’un dret públic, en són altres mostres. Procés que porta irremeiablement al deteriorament de la funció social de la universitat en el si de les nostres societats i, si no s’hi posa fre, a la pèrdua de tota una generació, i de la feina realitzada per l’anterior, en termes de recerca, docència i pensament crític.\nA les universitats públiques la precarietat és estructural, no un dany col•lateral de la crisi:\nLa carrera docent i investigadora ha quedat profundament malmesa. Si les agressions han arribat ja al professorat estable, al que es farà treballar més hores per menys retribució, el cert és que fa temps que el professorat més jove pateix una incertesa absoluta. El professorat amb contracte d’associat, i més concretament els “falsos” associats, ha sofert el pes més important de les retallades en forma de “no renovacions”o baixades brutals de sou.\nEn aquests moments a les universitats públiques catalanes s’estan fent ja contractes de vergonya per 90 euros mensuals, alhora que s’està estenent la pràctica de semestralitzar els contractes anteriorment anuals. Però també el professorat lector i les investigadores i investigadors Ramón i Cajal es troben en aquests moments a la corda fluixa.\n1.500 places docents menys d’aquí a 2021:\nLa desaparició de centenars de professors i professores joves del sistema universitari català en els darrers dos anys ha vingut acompanyada pel Pla Serra Hunter II, que és la principal eina per la destrucció de les actuals carreres docents i investigadores. La “promesa” feta per Antoni Castellà de “cobrir” les 2.000 jubilacions previstes d’aquí al 2020 amb tan sols 500 noves contractacions (les altres 500 en realitat no són sinó la conversió de places estructurals a noves formes de contractació) significa la desaparició de 1.500 places docents.\nAlhora aquest pla només preveu l’estabilització de 500 professors lectors d’aquí al 2021, quan actualment el professorat lector a Catalunya supera els 700, més de la meitat dels quals seran expulsats del sistema. Queden a l’aire, a més, les vies d’ingrés de nous joves doctors i doctores a les carreres investigadores i docents en una universitat cada cop més envellida.\nPèrdua d’autonomia dels tribunals de selecció de professorat\nLa descapitalització sense precedents de la capacitat de recerca i docència d’aquest país es farà amb tribunals de selecció de professorat intervinguts per la Generalitat, a partir de la seva participació en l’elecció de tres dels cinc membres que els composen.\nLa violació de l’autonomia universitària que suposa aquesta mesura només és equiparable a l’actitud mesella dels nostres rectors i rectores, que ho han permès en acceptar el pla, a la vegada que practiquen una política erràtica: uns preveuen superar el bloqueig actual en la convocatòria de places per la gent acreditada establint contractes d’agregat interí, altres de postdoctoral amb pèrdua de retribució i drets i, encara, els últims d’associat.\nEn aquest marc, reblat per la futura modificació de la LOU, la LUC i la negociació del conveni col•lectiu, les mobilitzacions viscudes durant el curs passat han impedit portar les intencions de la Generalitat fins als extrems previstos, però caldrà molt més per aturar-les. En aquest marc la CGT del PDI de les universitats catalanes vol fer extensives les següents consideracions:\nLa necessitat d’impugnar la política de professorat seguida fins ara i fer-ne un replantejament general basat en l’equitat, la seguretat i la independència científica i docent.\nLa necessitat d’impugnar en la seva globalitat el Pla Serra Hunter II, ja que és una eina de destrucció de carreres docents i investigadores i de violació de l’autonomia universitària.\nL’exigència d’assegurar la carrera docent i investigadora i, complint els acords presos en el conveni col•lectiu vigent, procedint a la regularització dels “falsos” professors i professores associats contemplada a la Disposició Addicional Segona del conveni i a l’estabilització de cada plaça de Lector i Ramón i Cajal que s’extingeixi, acceptant totes les acreditacions de les diferents agències (AQU i ANECA), com també queda recollit en el conveni.\nLa negativa a permetre cap agressió en les condicions docents, de recerca i laborals del conjunt del professorat, ja sigui baixada de retribucions, ja sigui incrementant les hores de dedicació.\nLa idoneïtat d’anar cap a la convocatòria d’una gran assemblea de tot el PDI de les universitats públiques catalanes per fer prevaler els principis de la universitat pública.\nLa urgència d’establir ponts entre tots els sectors de la comunitat universitària, ja que tots ells són els atacats, i entre la universitat i el teixit social català en la defensa d’un dret, el de l’educació superior, indispensable en el camí de la sortida de la situació actual.\nAquesta entrada s'ha publicat en Noticies i etiquetada amb CGT, Univeritat Pública. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Normativa i tecnologies mèdiques – BIOBIZNEWS\nSi alguna cosa va quedar clara en el Lessons Learned celebrat dijous al Parc de Recerca de la UAB és que un punt crític per als projectes emprenedors en l’àmbit dels dispositius mèdics és seleccionar adequadament l’Organisme Notificat amb el qual dur a terme el procés per obtenir el marcatge CE, i comptar des del principi amb consultors experts, que els permetin identificar en quina categoria qualifica el dispositiu i quins passos són imprescindibles en funció d’aquesta categorització.\nLa qüestió no és gens trivial, perquè com explicava a partir de la seva experiència Markus Wilhelms, d’usMIMA, errar d’entrada en la classificació pot implicar pèrdues de temps importants a l’hora de portar el producte al mercat. Cal tenir present, en aquest sentit, que la normativa de la CE sobre dispositius mèdics i dispositius de diagnòstic in vitro (IVD) és considerablement complexa i ha estat subjecta a múltiples revisions puntuals i, el 2012, a una revisió global de la Comissió i el Parlament europeus, de la que s’han derivat canvis que encara s’estan implementant ara mateix. Un d’aquests canvis és la designació d’Organismes Notificats, pel que moltes entitats que exercien fins ara aquesta funció deixaran de fer-ho properament. En paral·lel, aquest mateix any s’ha modificat la norma ISO 13485 que regula els sistemes de gestió de la qualitat en la producció de dispositius mèdics i que, tot i no ser obligatòria, s’accepta com a base per al marcatge CE, però també és requerida per les regulacions de països no europeus, com Canadà, per exemple.\nEn aquest sentit, Maria Bascuñana, de BSI Group, recomanava als emprenedors i empresaris assistents al debat que siguin molt exigents amb l’Organisme Notificat amb el qual treballin en termes de fluïdesa i claredat de la informació aportada. Cal tenir clar, però, advertia Bascuñana, que l’Organisme Notificat és un auditor, no un consultor, i no pot assessorar l’empresa sobre el procés a seguir o les proves a fer, sinó només indicar-li de forma ràpida i clara si la documentació aportada és suficient i correcta. L’obtenció del marcat CE és un procés que acostuma a durar un mínim de quatre mesos, i suposa un feina molt intensa per a la empresa, que ha d’aportar gran quantitat d’informació complexa on time. Per abordar el procés amb èxit, tant els empresaris com els experts presents van posar molt d’èmfasi en la necessitat de documentar amb molt de detall cada fase de desenvolupament del projecte, i tenir en compte els requeriments normatius des de les fases inicials del producte.\nEn concret, Rosendo Garganta, de Devicare, va recomanar que des de l’inici de qualsevol projecte de medical devices s’incorpori a l’equip un especialista en regulatory i, davant de les limitacions que poden tenir els emprenedors per disposar de consultors experts, va donar un consell pràctic: “Copiar, copiar i copiar”. Més enllà de l’acudit, Garganta cridava a mirar amb cura què han fet altres abans i com empreses amb productes similars havien afrontat problemes semblants en prototipatge i regulació. En el debat va quedar clar que això sempre és més fàcil quan s’apliquen tecnologies similars a les existents a nous nínxols de mercat —noves patologies, per exemple— que quan es tracta d’una tecnologia disruptiva que no té referents similars aprovats, i que és especialment crític si aquests dispositius són implantables i actius.\nA diferència del desenvolupament de fàrmacs, molt més regulat, en l’àmbit dels dispositius mèdics la necessitat de dur a terme assaigs preclínics amb animals abans de procedir a assaigs clínics no està tan clara, i de vegades és més una decisió de l’empresa per a reforçar els resultats obtinguts en proves amb models artificials o, fins i tot, un plus per al màrqueting posterior. Així ho indicava Jaume Amat, de Specipig, que ho il·lustrava amb les proves dutes a terme sobre models animals del robot quirúrgic desenvolupat per l’empresa catalana Rob Surgical Systems.\nLa taula de ponents la van completar Eduard Garcia, de NEOS Surgery, que va comparar les regulacions europea i americana, i Toni Miró, de Linking Innovations. Interessant el contrast entre els requeriments de la UE, on l’única consideració és garantir la seguretat de l’usuari, i els de la FDA nord-americana, que requereix per a la seva aprovació dades sobre l’efectivitat del dispositiu. En aquest sentit, la FDA és molt rigurosa, fins i tot, en la regulació de les apps per a dispositius mòbils que puguin subministrar dades sobre la salut individual, si aquestes poder ser emprades posteriorment com a base per a un diagnòstic. Miró, per la seva banda, va insistir en la necessitat de tenir una mirada holística sobre tot el procés de desenvolupament d’un dispositiu i considerar des de bon principi els reptes de la industrialització —que per a ell marca el punt d’inflexió, de no retorn d’un projecte— i la producció seriada, el component preu i els requeriments normatius.\nUna sessió de gran interès per la que cal felicitar una vegada més Biocat i CataloniaBio.\nRafael J. Grossmann, a Barcelona →


No hi ha enemic petit: PSV, 10 - Feyenoord, 0\nSí. Ho has llegit bé. El PSV Eindhoven li ha clavat deu golets al Feyenoord. Ja sabem que l'Eredivisie no és res més que una bona lliga de desenvolupament, tipus la D-League de l'NBA, i que, a excepció de rares sorpreses, se la reparteixen aquests dos conjunts amb el permís de l'Ajax. El PSV ha deixat clar que són els líders del campionat holandès marcant-li 10 gols als de Rotterdam que encaixen, de passada, la derrota més bèstia de la seva història. El Feyenoord podrà dir que com li han expulsat Kevin Leerdam en el 34' no han pogut fer-hi més. Home, la veritat és que al descans perdien per 2-0 però a la represa hi ha hagut un festival local. No volia atabalar-te amb els golejadors, força desconeguts, però per si de cas: Jonathan Reis (3), Afellay, Toivonen, Lens (2), Dzsudzsak (2) i Engelaar. Vuit gols en 45 minuts. Una mitjana brutal, oi?. Gairebé una diana cada sis minuts, no?\nEtiquetes de comentaris: Feyenoord, PSV


Mor un pescador a Sant Feliu de Guíxols a causa del temporal de vent i onades - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMor un pescador a Sant Feliu de Guíxols a causa del temporal de vent i onades\nUn company seu i tres agents de la Policia van ser rescatats amb vida per Salvament Marítim\nddg/acn 22.12.2019 | 23:29\nLa zona rocosa des d'on va caure ahir el pescador a Sant Feliu de Guíxols acn\nLa zona rocosa des d'on va caure ahir el pescador a Sant Feliu de Guíxols\nUn mur va caure pel vent i va afectar uns quants cotxes a Terrassa\nUn pescador va perdre la vida ahir a Sant Feliu de Guíxols en caure a l'aigua a la zona de la Punta de Garbí. El mal estat del mar i el fort vent que assotava la zona van dificultar les tasques de rescat, que no van poder fer res per salvar la vida del pescador. Els fets van tenir lloc al voltant de tres quarts d'onze del matí, quan tres pescadors es trobaven a la Punta de Garbí, una zona rocosa del municipi, i un d'ells va caure a l'aigua a causa del fort onatge causat pel temporal.\nEls dos acompanyants van caure a l'aigua quan intentaven rescatar el seu company, de manera que una quarta persona que es trobava a prop del lloc dels fets va donar avís a la Policia Local, que es va desplaçar fins allà. Els agents van poder treure un dels pescadors de l'aigua, però en intentar treure el segon, els tres policies van caure a l'aigua també.\nEls Bombers van desplaçar-se al lloc dels fets, però a causa del fort vent que bufava en aquelles hores no van poder dur a terme les tasques de rescat, de manera que van marcar la zona des de dalt per tal que el vaixell de Salvament Marítim localitzés els accidentats.\nEls tres agents de la Policia Local van ser rescatats il·lesos, i un dels pescadors amb símptomes d'hipotèrmia. Seguidament es va buscar l'altre pescador, que es trobava desaparegut pel fort onatge, i, finalment, Salvament Marítim el va treure sense vida de l'aigua.\nA falta de confirmació oficial, tot sembla indicar que el pescador va perdre la consciència en donar-se un cop al cap amb les roques, i es va ofegar. La víctima era un home, de 31 anys, veí de Sant Joan les Fonts.\nFort temporal de vent\nEls Bombers de la Generalitat van atendre fins a 1.142 avisos per vent des de les set de la tarda del dissabte fins a les set d'ahir. De fet, de les 6 a les 7 només n'hi va haver 5 de nous.\nPer regions, a la zona metropolitana nord hi ha hagut 597 avisos, a Girona 265, a la metropolitana sud 173 i a les comarques centrals 64. A les Terres de l'Ebre hi ha hagut 17 avisos, a Lleida 14 i a Tarragona 12.\nEls Bombers van detectar un incident a Sant Ramon (la Segar-ra), on un mur de 6x2 metres va caure sobre un cotxe aparcat a la plaça Major del poble. Encara que el vehicle va quedar molt malmès, no hi ha hagut cap ferit.\nEl servei d'emergències mèdiques, per la seva banda, va assitir tres persones ferides com a conseqüència d'objectes caiguts pel vent. Una persona va quedar ferida a Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) i va ser traslladada a l'hospital de Can Ruti.\nA una altra persona li va caure part d'un arbre a Cornellà (Baix Llobregat) i va ser evacuada al centre hospitalari de Moisès Broggi, a Sant Joan Despí, mentre una tercera va ser atesa al centre d'urgències del districte barceloní de Sant Martí.\nPer la seva banda, el temporal ja ha donat una treva a Catalunya. Per aquest motiu, ahir Protecció Civil va tancar l'alerta del Pla VENTCAT. El pla va finalitzar al migdia després que acabés l'episodi de més intensitat de vent.


El CF Alella exposa el seu nou model de futbol base - CF Alella\nEl CF Alella exposa el seu nou model de futbol base\nToni Palao, director esportiu del club, presenta a les famílies els responsables que s’encarregaran de coordinar les categories de formació: Ángel Bonilla i David Sánchez.\nLa Sala Golfes de Can Lleonart acolliria ahir al vespre una important trobada entre el nou organigrama tècnic del CF Alella i els pares i mares del club. L’objectiu de la convocatòria feta per la nostra entitat no era altre que donar a conèixer a les famílies dels jugadors quin serà el model formatiu que es començarà a implementar al club a partir de la pròxima temporada.\nUn cop finalitzi l’exercici esportiu 2015-2016, la nostra estructura d’equips començarà a patir canvis. La fita que persegueix l’entitat és ampliar la xifra de plantilles de competició, passant de les deu actuals fins a un total de 16 (incloent-hi el primer equip masculí, el primer equip femení i els veterans). El club comptarà amb un equip juvenil, mentre que algunes de les altres categories es veuran ampliades (organitzades per franges d’edat de primer i segon any).\nSempre sota la supervisió de Toni Palao, tot aquest procés de canvi i evolució ha estat capitanejat per les dues persones que des d’ara s’integren dins de l’estructura tècnica del CF Alella. Ángel Bonilla i David Sánchez ja han començat a treballar dins de la secretaria tècnica, desenvolupant les tasques de coordinador de futbol base i d’scouting. Gràcies a la seva feina, el club també podrà incorporar una bona xifra de nous entrenadors titulats, fet que permetrà millorar el funcionament actual dels equips.\nÁngel Bonilla, enginyer de professió, ha estat durant deu anys coordinador d’una institució de referència dins del futbol català com el CF Badalona i ara aterra a la nostra entitat acompanyat de la seva “persona de confiança”, David Sánchez.\n“La directiva em va convèncer per sumar-me a aquest projecte. He pogut comprovar com l’ambient del club és molt tranquil i familiar. En altres llocs, el futbol s’ha convertit en una qüestió de números. Aquí he vist que entre tots formeu una família”, relatava Bonilla per obrir la sessió de presentació amb les famílies.\nA Can Lleonart, el nou coordinador del futbol formatiu del CF Alella traslladaria als pares i mares assistents algunes de les directrius que començaran a utilitzar els entrenadors un cop finalitzin les lligues 2015-2016. “Volem que l’Alella doni una bona imatge i que competeixi. Per això és imprescindible que els tècnics vinguin amb els deures fets. Cal organitzar cada entrenament amb objectius i no es pot venir a treballar al club per passar l’estona”, remarcava Ángel Bonilla.\nLa nova estructura tècnica del futbol base vol mantenir un canal de comunicació directe i eficaç amb les famílies dels jugadors. Per aquest motiu, cada dimecres s’obrirà a les oficines del Municipal un torn d’atenció de dues hores que podrà ser utilitzat pels pares i mares per fer qualsevol tipus de consulta. Ángel Bonilla i David Sánchez aposten per un club “de portes obertes” i es comprometen a que tots els jugadors de futbol 7 estaran sobre el camp un mínim de dos quarts en cada partit.\nA finals de maig, quan les competicions oficials finalitzin, els jugadors i jugadores del CF Alella començaran a treballar amb els seus nous entrenadors i s’integraran dins dels nous grups que es formaran. L’estructura tècnica ja ha ‘lligat’ la participació de diferents equips en diversos tornejos importants. Les famílies rebran tota aquesta informació un cop es doni per acabada la temporada 2015-2016.\nPer tancar la sessió, Toni Palao recordaria als assistents que, en breu, es produirà el tret de sortida de la campanya ‘Caràcter’, un dels eixos vertebradors del projecte iniciat per la junta directiva de l’entitat.\nEl CF Alella ja ha començat a visitar els centres educatius de primària i secundària del municipi i també del Masnou per captar nens i donar a conèixer com treballa el club a nivell de formació. A més, ja s’han establert converses amb l’Ajuntament per tal de buscar diferents vies per comunicar i publicitar la campanya arreu del poble.


Manu Almela i Lucas Abad ahir a Ràdio Vila-real – Esportiu Bàsquet Vila-real\nInicio » Noticias » Noticias » Manu Almela i Lucas Abad ahir a Ràdio Vila-real\nAquesta setmana el president Joan Baptista Navarro ha estat acompanyat Manu Almela, jugador des de fa uns 15 anys del club, ara jugant en Talleres Ernesto . Ademés este any és entrenador del Aleví Groc y Lucas Abad jugador d’aquest equip.\nLucas ha sigut un convidat especial, ens a contat la seva passió per el bàsquet, explicant el seu inici en el club, amb el pas de competir d’una forma federada i com ell diu mes “profesional”. Ademés ens explica com veu l’equip i la seva temporada. En especial destaca la relació amb els companys, nombrant-la com una forta amistat.\nL’entrenador Manu Almela destaca la gran milloria de l’equip, milloria demostrada en la primera fase conseguint un accens a la lliga superior. En aquesta degut a la forta intensitat dels contraris hem de demostrar entrenament a entrenament una intensitat major i conseguir que els nens s’adonen dels errors per a poder rectificarlos.


Sessió informativa sobre el procés participatiu d'inversions 2019 | Ajuntament d'Olesa de Montserrat\nSessió Informativa Pressupostos Participatius\nSessió informativa sobre el procés participatiu d'inversions 2019\nLa sessió serà aquest dimecres, 13 de març, a les 19 hores, al saló de sessions de l'ajuntament d'Olesa. Tindrà un caràcter eminentment pràctic, per tal que les persones assistents sàpiguen com registrar-se a la plataforma Decidim, com introduir les propostes, quines característiques han de tenir les propostes, i com es podrà votar posteriorment.\nL’Ajuntament d’Olesa de Montserrat ha organitzat per a aquest dimecres una sessió informativa adreçada a explicar detalladament com es poden fer propostes per al procés participatiu d’inversions 2019 a través de la plataforma Decidim, l’eina digital creada per la Diputació de Barcelona que centralitzarà a partir d’ara tots els processos participatius que impulsi l’Ajuntament. Ara ja està obert el període de presentació de propostes d’inversions, adreçat a que sigui la ciutadania la que decideixi a quins projectes s’han de destinar 200.000 euros del pressupost 2019. La sessió informativa serà aquest dimecres, a les 7 de la tarda, al saló de sessions de l’Ajuntament d’Olesa.\nLa plataforma Decidim ofereix diferents possibilitats a la ciutadania: rebre informació, fer propostes que altres veïns i veïnes podran comentar, opinar sobre propostes d’altres, adherir-s’hi, votar i seguir els processos pas a pas. Actualment s’hi pot trobar, per exemple, el procés per a la Mostra d’entitats 2019, que serà el dia 1 de juny, però el gran procés obert és el d’inversions participatives 2019.\nLa plataforma permet d’entrar-hi a través d’una adreça web i consultar tota la informació que hi ha penjada i que s’anirà ampliant i actualitzant. Ara bé, per poder participar-hi cal registrar-se a través de l’adreça https://decidim-olesademontserrat.diba.cat, o bé anant a l’enllaç que es pot trobar a la portada del web municipal.\nLa sessió informativa d’aquest dimecres està adreçada a explicar el funcionament general de la plataforma Decidim però sobretot a detallar com es poden introduir propostes per als procés participatiu d’inversions 2019, ja que l’única via per fer-ho serà aquesta plataforma digital. Ara bé, des del departament de Participació ubicat a la Casa de Cultura, també s’assessorarà a aquelles persones que no sàpiguen fer-ho, que podran rebre assistència per penjar les seves propostes.\nTotes les persones majors de 16 anys i empadronades a Olesa podran fer les seves propostes, que hauran de ser sempre d’inversions i relacionades amb obres (noves o de manteniment), equipaments o adquisició de material que pugui ser permanent per a l'Ajuntament.\nUn cop finalitzat el termini de presentació de propostes, una comissió tècnica les valorarà per emetre un informe tècnic que inclogui el cost previst de l’actuació, la tipologia i la viabilitat. Aquest informe serà facilitat a la comissió ciutadana, que juntament amb la comissió tècnica triarà els projectes que finalment aniran a votació. Les votacions també es podran fer a través de la plataforma Decidim.\nEl cost màxim que podran tenir les propostes és de 50.000 euros, per evitar que un sol projecte s’endugui tota la partida, que és de 200.000 euros. De les inversions que finalment es duguin a terme, només el 25 % es podrà destinar a equipaments, i el 75 % restant es destinarà a via pública, parcs o altres.\nLa tècnica cap de Participació, Montse Muñoz, ha destacat que la sessió informativa d’aquest dimecres tindrà un caràcter eminentment pràctic, per tal que les persones assistents sàpiguen com registrar-se a la plataforma Decidim, com introduir les propostes, quines característiques han de tenir les propostes, i com es podrà votar posteriorment.\nPodcast Olesa Ràdio-entrevista a la tècnica cap de Participació, Montse Muñoz.


En el complex policial de Canilles\nFrancisco Pardo Piqueras i el seu homòleg de la Policia d'Investigacions de Xile (PDI), Sergio Muñoz Yáñez, han presidit l'entrega de títols a 13 nous agents especialistes TEDAX-NRBQ –deu hòmens i tres dones -, entre ells dos agents de la policia xilena\nEl curs, al que inicialment van optar 450 agents, ha explicat entre el seu alumnat amb la qual serà la primera dona especialista TEDAX-NRBQ del país americà\nLa Policia Nacional ha format des de l'any 2015 a nou especialistes de la PDI i ha participat també en la formació d'agents d'altres països com Bolívia, Colòmbia, Costa Rica, Algèria, Marroc o Israel\nEl director general de la Policia ha clausurat en el matí d'hui el XXXVII curs d'especialistes TEDAX-NRBQ en el complex policial de Canilles. Francisco Pardo Piqueras ha presidit al costat del seu homòleg de la Policia d'Investigacions de Xile (PDI), Sergio Muñoz Yáñez, l'entrega de títols als 13 nous especialistes TEDAX-NRBQ, - deu hòmens i tres dones - entre ells dos agents de la policia xilena.\nEl curs, al que inicialment van optar 450 agents, ha explicat entre el seu alumnat amb la qual serà la primera dona especialista TEDAX-NRBQ del país americà. La Policia Nacional ha format des de l'any 2015 a nou especialistes de la PDI i ha participat també en la formació d'agents d'altres països com Bolívia, Colòmbia, Costa Rica, Algèria, Marroc o Israel.\nLa primera dona TEDAX-NRBQ de Xile\nLa XXXVII promoció ha comptat amb la presència d'un inspector i una inspectora de la Policia d'Investigacions de Xile. La inspectora, de 35 anys d'edat, serà la primera dona especialista TEDAX-NRBQ xilena, sent pionera en el seu país en la matèria després d'haver superat satisfactòriament el període formatiu. Des de 2015, nou membres de la PDI, formats al costat de funcionaris de la Policia Nacional, han superat el procés formatiu i exercixen actualment en el seu país, les funcions d'especialistes TEDAX-NRBQ.\nEl curs, que ha tingut una durada de 17 mesos, amb una càrrega lectiva d'1.550 hores, ha tingut una formació equitativa entre la formació teòrica i la pràctica amb material tècnic, exercicis, simulacres i pràctiques reals. Durant la formació teòrica, s'han impartit assignatures sobre aspectes jurídics i administratius; agents biològics, químics i nuclears; electrònica dels artefactes; explosius; artificis; armes de guerra i investigació d'incidències relacionades amb explosius i agents NRBQ.\n“La societat espanyola sempre tindrà un deute amb este conjunt d'hòmens i dones”\nDurant la clausura el director general de la Policia ha destacat que “és un fet evident que la impagable labor d'estos servidors públics ha contribuït a l'enfortiment i consolidació de la nostra democràcia. Per açò, la societat espanyola sempre tindrà un deute amb este conjunt d'hòmens i dones als quals ara us sumiu vosaltres”.\nTambé ha ressaltat que “al llarg de de estes quasi cinc dècades, l'especialitat ha acumulat una experiència, una qualificació i una professionalitat, sense parangó en els països del nostre entorn”.\nRespecte de la cooperació i col·laboració amb Xile, Francisco Pardo ha fet referència al fet que “amb la incorporació l'any 2005, de l'àmbit NRBQ al seu camp d'actuació, s'ha erigit com la unitat d'elit per a donar resposta a qualsevol situació de crisi generada per les noves amenaces que platea el terrorisme internacional en un escenari globalitzat”.\nDesprés de l'entrega de diplomes per part de les autoritats i de les boines de la uniformitat pròpies de l'especialitat, entregades pels seus monitors, es va dur a terme la simulació d'un exercici pràctic per a mostrar algunes de les capacitats de la Unitat.\nCol·laboració formativa amb altres institucions i policies d'altres països\nActualment, la unitat espanyola, participa activament en organismes internacionals com l'International Bomb Data Center Working Group – (grup col·laboratiu d'agències governamentals per a l'intercanvi d'informació l'àmbit TEDAX ), OPAQ (Organisme per a la Prohibició d'Armes Químiques ), OIEA (Organisme Internacional d'Energia Atòmica ), C-IED (Counter Improvised Explosive Devices) o en CEPOL (Escola Europea de Policia).\nA més, la unitat espanyola participa en seminaris, congressos, entrenaments, conferències i demostracions pràctiques relacionades amb la matèria. També és destacable l'activitat docent, ja que s'han desenvolupat 37 cursos d'especialització en els quals, a més de formar als membres de la Policia Nacional, han instruït a altres institucions militars i policials espanyoles, així com a unitats de cossos policials de Colòmbia, Bolívia, Costa Rica, Xile o Marroc.\n323 especialistes a Espanya\nEls TEDAX-NRBQ, adscrits a la Comissaria General d'Informació, constituïxen la unitat actuante davant la presència i detecció de suposats artefactes explosius i incendiaris i tot tipus d'agents NRBQ, així com la recollida, transport, anàlisi i investigació dels mecanismes, elements i restes d'aquests artefactes i de les substàncies o agents. Actualment es troben desplegats en tot el territori nacional, comptant amb una unitat central i 28 grups perifèrics distribuïts per les diferents prefectures superiors de Policia, sent un total de 323 efectius.\nEquip Policial de Suport (EPA) a Ucraïna\nActualment els TEDAX-NRBQ formen part d'una de les cinc especialitats que integren l'Equip Policial de Suport (EPA), dependent del Ministeri de l'Interior, que investigarà la possible comissió de crims de guerra i de lesa humanitat a Ucraïna. L'EPA, que està a la disposició de la Cort Penal Internacional, té com a missió, entre uns altres, arreplegar i analitzar les proves necessàries per a identificar a les víctimes de possibles actuacions contràries al Dret Internacional, així com les circumstàncies en què es van produir els fets.


Un curiós company d’acampada: el Pit-Roig - Càmping Ecològic Lava Bungalow Garrotxa\n·el 9 maig, 2019\nDe fisonomia amable i caràcter simpàtic, vola pels boscos de La Garrotxa un ocell que destaca per la seva familiaritat: el Pit-Roig. Fàcil d’identificar pel seu escot de color vermell viu, aleteja entre les fulles seques a la recerca de cucs i insectes del bosc.\nÉs un ocell petit però ple d’energia per acompanyar a les famílies i amics que visiten el Càmping Lava. En ell, el roig és un senyal d’alarma que desplega amb actitud d’intimidació per evitar amenaces i lluites. Té el plomatge del cap i esquena de color marró. La resta de les parts inferiors són de color blanc, i els flancs, de marró clar. Amb el seu cant, els mascles fan respectar el seu territori a la resta dels de la seva espècie. Les femelles piulen només a l’hivern per defensar també el seu territori propi abans d’arribar a la lluita.\nA la recta final de la època hivernal, les donzelles Pit-Roges comencen a flirtejar per trobar parella amb els mascles que millor canten a La Fageda d’en Jordà. Un cop aparellades, construeixen el seu niu amb herbes, fulles seques i molsa en els forats dels arbres. Posa d’abril a juny de tres a sis ous blancs, amb petits puntets vermellosos que incuba ella sola entre tretze i catorze dies. Els pares alimenten als pollets que neixen i que acostumen a ser dos cries.\nSi vols descobrir l’habitat natural del Pit-Roig i la riquesa ornitològica de La Garrotxa, el Càmping Lava és la teva propera parada!


Barcelona i nou ciutats europees més reclamen a les institucions de la UE atendre els infants vulnerables en situació de refugi a Grècia : Servei de Premsa\nBarcelona i nou ciutats europees més reclamen a les institucions de la UE atendre els infants vulnerables en situació de refugi a Grècia\nEn una carta enviada a les presidències de la Comissió Europea, del Parlament Europeu i del Consell Europeu, les ciutats denuncien les condicions deplorables en les que les persones refugiades es troben a les illes gregues més pròximes a la frontera amb Turquia\nLes ciutats es comprometen a col·laborar per reubicar i allotjar els infants i joves sense acompanyar que es calcula que és de 5.500 persones, i és un dels col·lectius més vulnerables d’entre totes les persones refugiades que es troben en aquesta situació a Grècia\nDeu ciutats europees, entre les quals es troba Barcelona, reclamen a les institucions de la Unió Europea que emprengui accions per atendre l’emergència del col·lectiu que formen milers de menors no acompanyats en situació de refugi a les illes gregues frontereres amb Turquia.\nEn una carta dirigida a Ursula von der Leyen, presidenta de la Comissió Europea, David Sassoli, president del Parlament Europeu, i Charles Michel, president del Consell Europeu, les ciutats es comprometen a col·laborar i a treballar amb les autoritats europees i estatals per trobar alternatives de reubicació i allotjament per als 5.500 menors que es calcula que es troben en aquesta situació.\nAl costat de Barcelona, signen la carta les ciutats d’Amsterdam, Amersfoort, Arnhem, Groningen, Tilburg i Utrecht (els Països Baixos), Leipzig i Nuremberg (Alemanya) i Ghent (Bèlgica), com a membres de la iniciativa Solidarity Cities, dins de l’organització municipalista europea d’Eurocities.\nA la missiva, les ciutats citen les condicions deplorables en les que es troben les persones que han arribat a les illes gregues en busca de refugi, una crisi humanitària que, lluny de millorar, es veu agreujada per l’alarma per la Covid-19.\nDavant d’aquesta situació, les ciutats es fan seves les declaracions del president del Parlament Europeu, David Sassoli, durant una visita a la zona en què reclamava que calia un compromís i una estratègia per protegir aquests menors i el seu futur i molta generositat i solidaritat per part dels estats membres de la Unió Europea.\nEnllaç a la carta de ciutats europees a les institucions de la UE.