“Quedaran les paraules…” a la Portellada » Temps de Franja - La Franja\nL’acte central del dia de Sant Jordi al Matarranya va celebrar-se enguany a la Portellada, organitzat per la comarca, amb la col·laboració d’altres entitats del territori amb una bona acollida de públic assistent a la convocatòria. Com que s’esperava aiguat de tarda, com molts dies de setmana santa, els organitzadors van passar l’activitat de la Plaça de l’Ajuntament al Centre Social de la vila. Van iniciar l’acte literari-musical l’alcalde de la població, Alfonso Guardia, i el tècnic de Cultura de la comarca, David Arrufat, donant les gràcies a tots els assistents i participants en l’acte festiu. A continuació es presentà el conte de La Cendrolera recollit a “Lo Molinar”(1996) i publicat per la comarca dins de la seua col·lecció “Contes tradicionals del Matarranya”. La tècnic de Patrimoni, Ana Casasús, el dissenyador, Carles Terès, i la il·lustradora Muntsa Cabetas, van llegir el text.\nContinuar llegint…: “Quedaran les paraules…” a la Portellada » Temps de Franja


Manifest Internacional de l'agrupació de dones Pan y Rosas\naccess_timemarzo 11, 2017 chat_bubble_outline 1 Comment\tfolder_open 8 de Marzo\nEn aquest 8 de març de 2017, Dia Internacional de les Dones, ens trobem mobilitzades, en vaga o realitzant diverses accions, en diferents països, sota la consigna #ParoInternacionalDeMujeres.\nAquesta consigna no va caure del cel: es va anar forjant en les recents i massives lluites de les dones contra la violència masclista i els femicidis com a Argentina, Xile, Mèxic i Itàlia; pels drets reproductius i el dret a l’avortament com a Polònia, Irlanda i Corea del Sud; contra la bretxa salarial entre dones i homes com a França i Islàndia o en les mobilitzacions contra la misogínia de Donald Trump, recentment electe president d’Estats Units, que no només van ser multitudinàries en diverses ciutats nord-americanes, sinó també en ciutats europees com Londres, Barcelona, Berlín, Ámsterdam, Budapest i Florència. Aquestes lluites de les dones van expressar, també, la resistència a la crisi capitalista en curs que la classe dominant i els seus governs pretenen descarregar sobre el poble treballador, atacant les condicions de vida de la classe treballadora i els sectors més pauperizados, on la majoria són dones.\nPerò a més, aquest 8 de març de 2017 coincideix amb el centenari de la Revolució Russa, que es va iniciar el Dia Internacional de les Dones de 1917, amb una vaga d’obreres tèxtils a Sant Petersburg, la que ràpidament es va estendre a altres gremis i sectors de la població, culminant en el mes d’octubre amb la presa del poder per part de la classe treballadora. Una revolució que, tan sol en pocs mesos, va conquistar drets i llibertats pels quals encara avui, cent anys després, vam seguir lluitant en gran part del món.\nLes dones que escrivim aquest Manifest, reivindiquem aquesta tradició que considerem més vigent que mai en la lluita per la nostra emancipació. Estem convençudes que ella només podrà aconseguir-se definitivament quan escombrem amb tots els vestigis d’aquesta societat basada en l’explotació i opressió de milions d’éssers humans i construïm, sobre les seves ruïnes, una nova societat socialista.\nPan y Rosas, Març de 2017\nAlemanya, Argentina, Bolívia, Brasil, Xile, Estat Español, Estats Units, França, Mèxic, Uruguai, Veneçuela\nLa història de la lluita de classes és també la història de lluita de les dones\nAquestes mobilitzacions de dones a tot el món, a les quals avui assistim, no són una novetat. Des de temps remots, les dones hem ofert resistència a la discriminació, la submissió i la desigualtat que ens imposa la dominació patriarcal i totes les formes d’opressió i explotació imposades per les classes dominants al llarg de la història. Les dones camperoles europees, durant segles, es van rebel·lar contra l’escassetat i els preus elevats del pa i la farina que condemnaven a les seves famílies al gana i la misèria. A Amèrica Llatina, són nombroses les valentes històries de dones dels pobles originaris que van resistir la dominació colonialista. En temps de la Revolució Francesa, les dones van denunciar que la Declaració Universal dels Drets de l’Home i el Ciutadà no contemplava els seus propis drets com a ciutadanes, mentre una multitud encapçalada per dones dels barris populosos de París marxaven a Versailles a reclamar davant el Rei per les seves condicions de vida. I gairebé un segle després, també les dones del poble pobre de París van resistir heroicament en les barricades de la Comuna, defensant el primer govern obrer de la història que, a més, les havia convertit en ciutadanes amb iguals drets que els homes. Per això van armar batallons que van combatre fins al sagnant aixafament imposat per la burgesia francesa, que els va costar deportacions i afusellaments.\nAbans de la Primera Guerra Mundial, milers de dones es mobilitzaven a Anglaterra, França i altres països reclamant el seu dret a votar i ser votades en les eleccions. A Estats Units, moltes d’aquestes sufragistes lluitaven, al seu torn, per l’abolició de l’esclavitud. Als països d’Amèrica Llatina i el Carib, les dones barallaven per accedir a l’educació superior i a tots els drets civils que encara els eren negats. Moltes vegades, aquestes dones van trobar ressò als seus reclams només en els partits socialistes-obrers de l’època. A Europa, durant la guerra mateixa, van ser les treballadores les que van intentar evitar l’enviament de tropes al capdavant de batalla, frenant els trens amb motins i revoltes, com també sabotejant la producció d’armament i municions. I també van estar en la primera fila de les protestes contra el desproveïment i la carestia que imposava la contesa bèl·lica.\nAixí ho van fer les obreres tèxtils de Sant Petersburg, a Rússia, els qui en 1917, van triar commemorar el Dia Internacional de les Dones declarant-se en vaga i exigint “Pa, Pau i A baix l’autocràcia!”. Sense proposar-s’ho, les més oprimides entre les dones i les més explotades entre els proletaris, van obrir el camí al procés revolucionari més grandiós de la història del moviment obrer: la Revolució Russa que, liderada pel Partit Bolxevic de Lenin i Trotsky, acabaria amb el règim tsarista i, diversos mesos més tard, imposaria un govern dels treballadors, basat en els consells obrers. Fa cent anys, les dones russes van conquistar, amb la revolució obrera, drets pels quals encara avui, un segle després, vam seguir barallant en la majoria de les democràcies capitalistes, fins i tot alguns que haguessin de ser considerats elementals, com el dret a l’avortament.\nLa història està regada d’heroisme, abnegació i coratge de milions de dones anònimes i unes altres, amb nom propi, com la valenta lluitadora aymara Bartolina Sisa de Bolívia, les obreres socialistes Teresa Flores de Xile o Carolina Muzzilli d’Argentina, la generala zapatista Amelia Robles de Mèxic, l’organitzadora obrera Mother Jones d’Estats Units, la socialista i feminista franc-peruana Flora Tristán, les comuneres Elizabeth Dimitrieff i Louise Michel, les revolucionàries internacionalistes com l’alemanya Clara Zetkin o la russa Nadezhda Krupvskaia, les oposicionistes que van enfrontar a l’estalinisme, com Nadezhda Joffe de Rússia, Marvel Scholl i Clara Dunne d’Estats Units, Patrícia Galvao de Brasil o Pen Pi Lan de Xina. No totes elles van ser feministes –en el sentit que avui podria tenir aquesta definició-, però sí totes van enfrontar l’opressió, van estar al costat de les explotades i explotats i van combatre per la seva organització, els seus drets i la seva emancipació. Tampoc totes van sostenir una perspectiva socialista i revolucionària –com la que – però són algunes de les dones al costat de tantes altres, dels combats de les quals aprenem les dones que integrem Pan y Rosas.\nPortem amb orgull l’herència d’aquest llegat i la tradició de dones com Rosa Luxemburg qui, superant enormes adversitats, va demostrar que ni l’opressió de gènere, ni la discriminació pel seu origen i nacionalitat, van constituir un impediment perquè -amb les seves fortes conviccions, abnegació i coratge- pogués transformar-se en una de les més grans dirigents revolucionàries de la història.\nMés drets i majors greuges: contradictori llegat per a les dones en les últimes dècades\nEn l’últim mig segle, la vida de la majoria de les dones d’Occident –especialment als països centrals i les grans metròpolis- va canviar d’una manera que, amb prou feines un segle enrere, hagués estat impensable.(1) Relativament en molt poques dècades, amb les lluites donades per les dones, es van eliminar les normes i lleis que ens prohibien l’accés a tots els nivells educatius o a exercir càrrecs públics, es van conquistar drets democràtics elementals, ens independitzem legalment de la tutela patriarcal del pare i del marit i grans sectors urbans de masses femenines, en nombrosos països, van accedir a més possibilitats legals de decidir sobre els seus projectes de vida, sobre la seva sexualitat i els seus cossos.\nTot i que no és un procés lineal, que evoluciona gradualment en un únic sentit, ni és extensiu a totes les dones, és tan important el seu abast que fins a la classe capitalista ha de reconèixer-ho i posar, en la primera fila dels seus representants per aplicar les seves polítiques ultrarreaccionàries a dones com Ángela Merkel a Alemanya o Theresa May a Gran Bretanya. Podríem dir que, si ho comparem amb les dècades anteriors, s’han reduït, en gran manera, les limitacions legals per a l’accés de les dones a llocs de poder (amb excepció de la butaca de Sant Pere al Vaticà). Això és alguna cosa ben diferent del que succeïa en l’època en què socialistes revolucionàries com Rosa Luxemburg combatien al règim imperial alemany, quan les dones, els estudiants i els aprenents d’oficis tenien prohibit adherir a organitzacions polítiques i assistir a reunions on es discutís de política.\nDes d’un punt de vista, molts d’aquests drets actuals són una conseqüència de les lluites de les dones dels anys ’60 i ’70 que van saber revelar, conceptualitzar i transformar en estendard i programa de lluita allò que “el personal és polític”. En aquest període, diferents corrents del feminisme radical van cridar al món que la desigualtat política, econòmica, social, cultural i sexual de les dones pel que fa als homes no era un problema particular de cada dona i de cada home restringit als seus vincles en l’àmbit privat; hi havia un patró que es replicava en infinits testimoniatges individuals, demostrant que la singularitat d’aquesta experiència tancava, dialècticament, el seu veritable caràcter estructural. Allò estipulat com a “natural” era la cristal·lització de complexos processos soci-històrics.(2)\nEn aquestes dècades, no solament el patriarcat, sinó també el colonialisme, el racisme i l’heterosexisme van ser qüestionats com a sistemes de dominació, en el marc d’un procés de gran radicalització social i política de les masses, que s’aixecaven contra l’explotació capitalista a Occident i l’opressió exercida per la burocràcia estalinista en els estats obrers de l’Est d’Europa.\nNo obstant això, encara que els canvis que es van aconseguir en la vida quotidiana de milions de dones, puguin ser vists per alguns analistes com veritablement “revolucionaris”, en comparació de les vides de les dones de generacions anteriors, és evident que aquests drets conquistats en el marc de les democràcies capitalistes, no van eliminar l’opressió patriarcal ni tampoc l’explotació que manté a milions d’éssers humans sotmesos a l’esclavitud assalariada, enfonsats en la barbàrie del gana, les guerres, la contaminació, les inundacions i sequeres, la desocupació, la misèria. Avui, dels més de mil milions d’éssers humans que viuen en la pobresa extrema, el 70% són dones i nenes.\nPer això, els drets adquirits per grans sectors de masses femenines, coexisteixen i contrasten brutalment amb les denigrants estadístiques que assenyalen per exemple, que, cada any, entre 1 milió i mitjà i 3 milions de dones i nenes són víctimes de la violència masclista. Que malgrat els enormes avanços científics i tecnològics, a nivell mundial moren 500 mil dones, anualment, per complicacions en l’embaràs i en el part, mentre 500 dones moren, diàriament, per les conseqüències dels avortaments insegurs i clandestins. Que la prostitució es va transformar en una indústria de grans proporcions i enorme rendibilitat, que al seu torn va desenvolupar expansivament les xarxes de tracta. Que dels 960 milions d’analfabets, el 70% són dones i nenes. Que també va augmentar exponencialment la “feminització” del treball: les dones constituïm més del 40% de la força laboral, a costa que el 50,5% d’aquestes dones estem precaritzades, a més de carregar sobre les nostres esquenes la doble jornada laboral que impliquen les tasques domèstiques. Fins i tot, més recentment, assistim a un gir polític a la dreta a diversos països occidentals que intenten atacar molt més els drets que esmentem anteriorment. Per exemple, a Estats Units, Donald Trump pretén avançar decididament contra el dret a l’avortament, sobre la base de les retallades que ja van portar avanci els governs d’alguns estats, sota l’administració del Partit Demòcrata amb Barack Obama a la Casa Blanca. A Europa, va haver-hi importants mobilitzacions de la dreta i fonamentalistes catòlics no només contra el dret a l’avortament, sinó també contra el matrimoni igualitari i altres drets democràtics.\nSi aquest és el resultat és perquè aquesta etapa d’ascens de la lluita de classes i radicalització de masses que assenyalem anteriorment, on també van emergir els moviments socials com el feminisme, va ser derrotada i desviada. El que ha donat a cridar-se “neoliberalisme”, no és més que la furibunda reacció del capitalisme davant aquesta onada de mobilitzacions, vagues i processos revolucionaris que van jaquejar el domini del capital en els anys ’70.\nDe la mà traïdora de les direccions reformistes de les masses –tant polítiques com a sindicals-, a Orient i Occident, el capitalisme va aconseguir sobreviure a les seves crisis, imposant una política econòmica que va empènyer a milions a la desocupació, fragmentant i deslocalitzant a la classe treballadora i establint els valors de l’individualisme i el “salvi’s qui pugui”, enmig de la passivitat global. Per imposar aquesta derrota, les classes dominants no només van comptar amb la col·laboració de les direccions traïdores de les classes explotades. També van haver d’assimilar, cooptar i reduir les arestes més crítiques dels moviments socials que qüestionaven el capitalisme patriarcal, heterosexista, racista i colonialista. Els drets conquistats durant aquest període van ser, d’alguna manera, un “reconeixement” de les classes dominants a la nova relació de forces imposada per les masses i un intent de respondre a aquest descontent i a la creixent feminització de la força de treball. Per aquesta via, el capitalisme va intentar resoldre la seva necessitat d’augmentar la mà d’obra disponible, incrementant la competència entre les masses d’assalariats i avançar en l’atac a les conquestes històriques de la classe obrera (com ho va fer des dels seus orígens, desenvolupant un “exèrcit industrial de reserva” per baixar els salaris, dividint les files obreres entre homes i dones, nadius i estrangers, efectius i contractats, etc.).\nEl divorci entre la classe obrera i els moviments socials es va consumar finalment, després d’una llarga història de barricades compartides. El feminisme va abandonar la lluita contra l’ordre social que imposa el capital i que descarrega majors misèries i greuges contra les dones; en el revers, l’absència d’horitzó revolucionari i la traïció de les seves pròpies adreces, va sumir a la classe obrera en un corporativisme economicista. Les dones que anhelaven la seva emancipació no van tenir, durant aquestes dècades de profunda restauració conservadora, un model a seguir als països que abastava el denominat “socialisme real”, com havia estat a principis del segle XX. Allí solament trobaven la confirmació que tot intent d’oposar-se a la dominació existent, podia generar noves i monstruoses formes de dominació i exclusió, perquè l’estalinisme s’havia encarregat de restablir l’ordre familiar promovent el rol de les dones com a esposes, mares i mestresses de casa; derogar el dret a l’avortament; criminalitzar la prostitució, com en temps del tsarisme; reduir dràsticament o directament eliminar les polítiques públiques de creació de safaretjos, menjadors i habitatges comunitaris i liquidar tots els organismes partidaris femenins. Aquestes van anar solament algunes de les mesures amb les quals la burocràcia estalinista va destruir i va revertir els audaços passos donats per la Revolució Russa de 1917.\nSobre la derrota d’aquesta onada de radicalització de les masses, dels anys 70, es va assentar la idea que el capitalisme era invencible i que qualsevol perspectiva de transformació radical de les condicions d’existència dels explotats i oprimits era veritablement utòpica. No podem negar que els drets conquistats, en aquest període (fitats a certs sectors socials en alguns països i en perill permanent de ser escombrats en noves conjuntures polítiques), van constituir un cert “triomf”. Però, assenyalem agudament que, com a contracara, això mateix va servir per assentar aquesta derrota més fonamental, perllongada i necessària per al capital, que s’ha denominat “neoliberalisme”. Ens referim al fet que, quan la idea de la transformació radical de la societat va ser eliminada de l’imaginari de les masses, la lluita per l’emancipació va ser majoritàriament abandonada també pel feminisme i baratada per una estratègia de reformes progressives i acumulatives de drets en les democràcies capitalistes, buscant utòpicament la modificació del sistema “des d’endins”. La crítica radical al capitalisme es va convertir en la cerca de l’ampliació de ciutadania en democràcies capitalistes degradades que ja poc i gens han d’oferir, per pal·liar els greuges que modelen la vida de les masses. Encara que l’ordre cultural, social i moral fundat en les relacions de producció capitalistes era criticat en ocasions, aquesta crítica sempre apareix deslligada de l’ordre econòmic de l’explotació del treball humà que ho sustenta, el que roman inqüestionable.\nAixò va permetre que el feminisme hegemònic, durant les dècades del neoliberalisme, fos aquell qui es va replegar en la lluita pel reconeixement de drets, en el terreny de l’“Estat democràtic”. A aquest Estat, que no és neutral, sinó capitalista, que és garant de la violència de l’explotació assalariada de milions d’éssers humans per part de la minoritària i parasitària classe dominant i que es funda en el resguard de la seva propietat privada mitjançant l’exercici monopòlic de la violència contra els explotats, és al qual se li exigirà que reconegui els abusos comesos contra les dones i disposi del càstig per als seus autors.\nAixí arribem a l’època actual en la qual, encara que es va aconseguir el reconeixement que la violació marital és violència i no un dret del cònjuge; que l’abús sexual és violència i no un costum cultural; que l’assetjament de carrer és violència i no una ofensa intranscendent; paradoxalment, en aquest mateix acte d’exigir el reconeixement, per part de l’Estat i el seu sistema penal, es va obtenir un resultat invers al que es buscava. Perquè, encara que es va avançar en l’establiment de drets abans inexistents i en la visibilització dels patiments que ens imposa l’opressió patriarcal, aquests van ser reduïts i assimilats a un problema individual de tipificació del dret penal.\nDesprés de lluitar durant dècades per desnaturalitzar l’opressió de les dones, per demostrar que el masclisme és estructural en les societats classistes i que el patriarcat és un sistema que cala les nostres vides i relacions interpersonals, es va aconseguir posar en primer pla els repudiables comportaments violents més extrems, fins i tot letals, d’alguns individus, mentre la societat capitalista patriarcal, amb el seu Estat i les seves institucions, van quedar nets i “lliures” de tota responsabilitat, enfortint encara més el seu poder punitiu. És com si el capitalisme patriarcal ens digués a les dones: “les democràcies capitalistes ja t’han concedit el dret a la igualtat davant la llei; ara, llavors, l’emancipació és una qüestió individual de la qual tu sola ets responsable.” La dreta conservadora també ha enarborat el seu “propi feminisme”, sota aquesta nova concepció liberal: si es tracta tan sols de drets individuals, llavors es pot reivindicar “el dret a ser mestressa de casa i atendre al marit i la família”, el “dret a relegar les carreres professionals i laborals per dedicar-se enterament a cura dels nens”, etc.\nEl feminisme liberal no pot enfrontar aquests embats de la dreta, perquè va caure en el seu propi parany. Però com està demostrant-se amb les recents mobilitzacions de dones a tot el món i els debats que ha generat el triomf de Trump als Estats Units, aquest feminisme liberal -que algunes nord-americanes denominen actualment com a “feminisme de les corporacions” i amb el qual s’identifica a Hillary Clinton, del Partit Demòcrata- va entrar en crisi. Només un feminisme que pretengui transformar-se en un moviment polític de masses, on la lluita per majors drets i llibertats democràtiques estigui lligada a la denúncia d’aquest règim social d’explotació i misèria per a les enormes majories, amb l’objectiu d’enderrocar-ho, pot ser veritablement emancipatori.\nReforma de l’Estat capitalista i major punició per derrotar al patriarcat: una utopia reaccionària\nFinalment, hem aconseguit que en la majoria de les democràcies capitalistes, amb totes les seves institucions –incloent el Dret Penal- se’ns hagi reconegut com a víctimes del masclisme. I és veritat que les dones seguim sent víctimes de la violència de gènere, d’assetjaments i abusos sexuals, de violacions al carrer, a l’escola, en l’oficina, a l’Església i a casa. Víctimes d’una explotació que arriba a nivells insuportables que acaben amb la nostra salut i amb la nostra vida. Som especialment víctimes “col·laterals” de les guerres. I som víctimes de femicidis.\nPerò el patriarcat també insisteix, per aquesta via, en què ens considerem i siguem considerades impotents. De víctimes a victimitzades, impotents per transformar radicalment les bases d’aquesta opressió; limitades a reclamar individualment que l’Estat apliqui els seus càstigs (també individuals) als culpables, obligades a confluir amb la lògica punitivista de la dreta política que creix a tot el món, a dipositar confiança en les mateixes institucions d’aquest règim social que legitima i garanteix la nostra subordinació. Per aconseguir-ho, el capitalisme patriarcal necessita esborrar les lluites de moltes generacions de dones de la nostra memòria històrica. Necessita infondre’ns ressentiment contra els homes que comparteixen amb nosaltres les cadenes de l’explotació capitalista i trencar els llaços de solidaritat amb les altres dones, també explotades i oprimides. Necessita eliminar aquest odi social contra les condicions injurioses en què ha viscut i viu la gran majoria de la humanitat i que ha fet sorgir potents conviccions per al combat al llarg de la història.\nLes dones de Pan y Rosas no acceptem ser les víctimes impotents que aquest sistema vol que siguem. Triem, per contra, les potents conviccions que nien en aquest odi productiu que ens provoca saber-nos víctimes –com a milions d’éssers humans de llarg a llarg del planeta- d’un ordre social que empesta. No és un odi personal, subjectiu. És l’odi social que, com una espurna, sempre va encendre la insurrecció de les esclaves i esclaus, al llarg de la història. A finalitats del segle XIX, va dir la comunera Louise Michel: “Cura amb les dones quan se senten fastiguejades de tot el que les envolta i es revolten contra el vell món. Aquest dia naixerà el nou món.” Les dones de Pan y Rosas barallem per aquest món nou, alliberat de les esposes que avui estrenyen els músculs de la Humanitat, però pesen doblement sobre les dones.\nNo demanem, exigim!, el nostre dret al pa, però també a les roses\nPan y Rosas és una agrupació internacionalista de dones d’Alemanya, Argentina, Bolívia, Brasil, Xile, Estat Español, Estats Units, França, Mèxic, Uruguai i Veneçuela.(3) Som militants dels corrents que integren la Fracció Trotskista – Quarta Internacional que, al costat de companyes treballadores i estudiants independents, compartim la idea plantejada sintèticament per la socialista Louise Kneeland, en 1914, que va dir que “qui és socialista i no és feminista, manca d’amplitud; però qui és feminista i no és socialista, manca d’estratègia”. És a dir, considerem que només la revolució social, que acabi amb aquest sistema d’explotació, pot asseure les bases per a l’emancipació de les dones. Aquí presentem alguns punts centrals del nostre programa polític.\n-Ni una menys!\nLes dones de Pan y Rosas estem en la primera fila de les lluites per les llibertats i els drets democràtics, com també enfrontem els prejudicis sexistes de la classe treballadora, fomentats per les classes dominants a través de les institucions del seu règim de domini i els seus agents en les files proletàries, com la burocràcia sindical. És a dir, a diferència d’altres corrents que es reivindiquen d’esquerra, no considerem que la lluita pels nostres drets ha de postergar-se per “després de la revolució” o “de la presa del poder”, com suggereixen l’estalinisme i totes les corrents populistes. Sostenim que mentre lluitem per un sistema on no existeixin l’explotació ni l’opressió, és el nostre deure irrenunciable impulsar les lluites de les dones per les millors condicions de vida possibles encara en aquest mateix sistema, pels drets democràtics més elementals. Això és part de la nostra pràctica militant quotidiana, fins i tot en països com Argentina, on integrem el Frente de Izquierda amb altres partits trotskistes, i les nostres companyes i companys parlamentaris són reconeguts per fer de les seves banques al Congrés Nacional i en les Legislatures provincials, una tribuna i un punt de suport per a les lluites de les dones pels seus drets.\nTambé dissentim amb els corrents populistes quan sostenen que l’organització independent de les dones en la lluita pels seus drets “amenaça” la unitat de la classe treballadora. Per contra, considerem que quan una dona és humiliada, violentada o discriminada pels seus companys de classe, la classe obrera està més afeblida. Però quan les dones treballadores prenen a les seves mans la lluita pels seus drets, la classe explotada està més enfortida per enfrontar als explotadors. No és el nostre combat contra el masclisme el que ens divideix: és la classe dominant la que fomenta aquests prejudicis misògins, sexistes, homofòbics, i també xenòfobs, racistes i nacionalistes per dividir als explotats.\nLes xifres de violència contra les dones són altíssimes, especialment, contra les nenes i les dones joves. A aquesta violència psicològica, física, laboral, sexual, també cal agregar que el femicidi\nPer això cridem: Prou de violència contra les dones! Ni Una Menys! Vives ens volem! Exigim als governs la implementació de totes les mesures necessàries per pal·liar les conseqüències de la violència masclista i prevenir els femicidis: refugis per a les víctimes, llicències laborals mantenint el salari, subsidis que cobreixin la canastra familiar per a les dones desocupades, accés a crèdits per a l’habitatge amb taxa zero, etc.\nDiem que si toquen a una ens organitzem milers, per a això impulsem la creació de comissions de dones en tots els llocs de treball, d’estudi i als barris. Volem posar en peus moviments de lluita de les dones, independents de l’Estat i els partits polítics del règim capitalista. És l’única opció que ens queda a les dones per enfrontar i parar-li la mà a la violència masclista. és una de les causes més importants de mort de dones. De la majoria d’aquests crims, els responsables són homes reunits a la víctima. Es tracta de l’última baula, letal, d’una llarga cadena de violències que troben la seva arrel en la societat patriarcal i que es legitima, reprodueix i justifica a través de l’Estat capitalista i les institucions del seu règim de dominació.\n-Dret a l’avortament lliure, segur i gratuït!\nEn molts països les dones no tenim dret a decidir quan i com ser mares. La prohibició de l’avortament, no obstant això, no evita que es produeixin en condicions insegures i clandestines, provocant la mort de les més pobres. Les que tenen la sort de sobreviure a aquesta dramàtica situació generalment sofreixen seqüeles irreparables per a la seva salut. I encara que no podem comptar amb el dret a l’avortament lliure i gratuït, realitzat en condicions d’higiene i per personal mèdic idoni, l’accés als anticonceptius també segueix sent dificultós.\nPerò mentre els nostres fills són una “molèstia” per als patrons que no garanteixen jardins maternals en les empreses i les fàbriques, reneguen de pagar les càrregues socials o acomiaden a les dones embarassades, la veritat és que a través de la família, l’Estat, l’Església i l’educació ens diuen que no som “veritables dones” si no som mares.\nPer això exigim jardins maternals gratuïts a càrrec de la patronal i l’Estat en fàbriques i establiments laborals, durant les 24 hores. Plens drets per a les dones treballadores embarassades i mares. Barallem per educació sexual per decidir, anticonceptius gratuïts per no avortar i avortament legal, segur i gratuït per no morir. Exigim la separació total i efectiva de l’Església de l’Estat.\n-Pas a la dona treballadora!\nLa creixent feminització de la força de treball, sobretot en els llocs més precaris, de menys qualificació i menor salari, juntament amb el manteniment de fortes condicions de desigualtat aguditzen les condicions d’opressió de les dones. Amb salaris inferiors als quals perceben els homes, pitjors condicions i excloses, majoritàriament, de les organitzacions sindicals per barallar pels nostres drets laborals, les dones treballadores constituïm un dels sectors més explotats de la classe obrera mundial. Entrellaçades amb aquestes condicions d’explotació les dones som víctimes de l’assetjament sexual i moral en els llocs de treball. No tenim el mateix dret a accedir a un lloc de treball o ascendir a llocs millors, simplement per ser dones. La discriminació comença des del mateix moment en què, per obtenir una ocupació, els homes només han de demostrar la seva capacitació i experiència, mentre nosaltres hem de mostrar el nostre cos, demostrar que no volem tenir fills o ocultar la seva existència en cas de tenir-los, quan no sotmetre’ns a les més humiliants vexacions.\nAquesta opressió es multiplica per a les dones migrants: a Estats Units com a Europa central, les dones llatinoamericanes, africanes, asiàtiques o d’Europa de l’Est, sofreixen les conseqüències de les lleis d’estrangeria, la deportació, la persecució policial i la major explotació en els pitjors treballs, mentre avança l’extrema dreta racista i xenòfoba.\nLes dones dels pobles originaris, les dones negres, també són les més explotades i oprimides, àdhuc als seus propis països. Les dones lesbianes i transexuals són discriminades laboralment, sofreixen la persecució policial i institucional i l’exclusió social, tot i que en alguns països s’ha avançat en lleis antidiscriminatòries, matrimoni igualitari o d’identitat de gènere. És que la igualtat davant la llei, no és encara la igualtat davant la vida.\nPer això, lluitem per acabar amb el treball precari. Per la passada a planta permanent i la efectivització de totes les treballadores i treballadors. A igual treball, iguals condicions, drets i salari. Igualtat d’oportunitats en la capacitació i l’ocupació. Repartiment de les hores de treball entre ocupats/des i desocupats/des, amb el mateix salari. Exigim la creació de comissions de dones en tots els llocs de treball i organitzacions sindicals. N’hi ha prou de discriminació!\nPerò a més, el capitalisme que empeny a les dones al treball productiu, no li lleva la responsabilitat sobre el treball reproductiu, que es realitza en la llar, de manera gratuïta, duplicant la jornada laboral de les dones. Encara que als països avançats i als centres urbans, és cada vegada major la tendència a la contractació de treballadores domèstiques (també dones, en la seva majoria migrants) per part d’altres famílies treballadores, per fer front a aquestes tasques, el treball domèstic no s’elimina totalment, a escala global. En els sectors més pauperitzats, com també als països més endarrerits i en el camp, el treball domèstic recau, gairebé totalment, sobre les dones i les nenes. Si això és així és, precisament, perquè en el treball domèstic no remunerat descansa una part dels guanys dels capitalistes que, així, queden eximits de pagar-li als treballadors i treballadores per les tasques que corresponen a la seva pròpia reproducció quotidiana com a força de treball (aliments, roba, etc.); com també al manteniment de la força de treball considerada improductiva pel capital (com les mestresses de casa, la classe treballadora desocupada, la futura generació de treballadores i treballadors o la generació anterior que ja ha estat “descartada” per a l’explotació assalariada). Encoratjar i sostenir l’ancestral cultura patriarcal segons la qual els quefers domèstics són tasques “naturals” de les dones, permet que aquest “robatori” dels capitalistes quedi invisibilitzat.\nSabem que l’opressió patriarcal existeix des de temps remots, molt abans que es desenvolupés el sistema capitalista; no obstant això, cap altre sistema com el capitalisme li ha donat al patriarcat tan immillorables condicions no només per existir, sinó per enfortir-se oprimint a milions de dones en tot el planeta i, contradictòriament, enfortir al seu propi enterrador, engrossint les files de la classe treballadora amb milions de dones empeses al treball fora de les seves llars. Per això, no podem assenyalar l’opressió de gènere sense tenir en compte que la immensa majoria de la humanitat pertany a les classes explotades i que aquesta opressió enforteix encara més l’explotació capitalista de les dones.\nPan y Rosas sosté que les dones i els homes que produeixen tota la riquesa social que és expropiada pels capitalistes, són els que poden acabar amb aquest sistema d’explotació i opressió. I que, en la seva lluita contra l’explotació, la classe obrera trobarà un aliat entre els qui busquin emancipar-se del jou de l’opressió que els pesa pel color de la seva pell, per la seva sexualitat, el seu gènere, la seva ètnia, etc. Aquesta aliança encapçalada per la classe treballadora, és la que pot ferir de mort veritablement al capitalisme i no la confiança en “aliances polítiques opositores” als governs, conduïdes per “sectors progressistes” que representen els interessos d’altres sectors patronals, que també viuen de l’explotació de la nostra força de treball.\nPer això sostenim que és necessari trencar relacions amb els capitalistes, amb el seu Estat, els partits polítics que defensen els seus interessos i amb els representants de la classe obrera que viuen de les prebendes estatals o patronals i que només saben trair les lluites de la classe treballadora. És a dir, ens pronunciem per la independència política de la classe obrera i encoratgem tots els passos que es donin en aquest sentit.\nLa nostra lluita per l’emancipació de les dones és part, també, de la nostra lluita per construir un partit revolucionari de la classe treballadora –a cada país i a nivell internacional-, amb un programa anticapitalista, obrer i revolucionari que condueixi a la revolució socialista per imposar un govern obrer, que sigui al seu torn, una trinxera en la lluita per acabar amb el capitalisme i totes les formes d’explotació i opressió.\nVisca la lluita de les dones per la nostra emancipació, per barallar en igualtat de condicions amb tots els oprimits i explotats, en el camí de la revolució social!\nVisqui la revolució social per asseure les bases d’un alliberament definitiu de les dones i de tota la humanitat, de les cadenes que avui ens oprimeixen!\nPosem en peus l’agrupació internacional de dones Pan y Rosas!\n(1) Ens referim fonamentalment a Occident perquè no és igual el procés als països d’Orient o el nord d’Àfrica.\n(2) Encara que som crítiques d’aquests corrents feministes radicals que, en la seva majoria, oposen a dones contra homes, el període va ser un formiguer de debats sobre si la base de l’opressió femenina es troba en l’apropiació i el control de la capacitat reproductiva de les dones, per part dels homes; si els homes exploten el treball no remunerat de les dones de tots els sectors socials –incloent el seu afecte- i s’apropien del seu producte, etc. Feministes socialistes, per la seva banda –reprenent el mètode del materialisme històric i les elaboracions de Marx i Engels– van destacar, en aquests debats, la relació actual de l’opressió patriarcal amb la manera de producció capitalista, on el treball domèstic té un rol fonamental en la reproducció gratuïta de la força de treball.\n(3) Les organitzacions que integren la Fracción Trotskista-Cuarta Internacional són Revolutionäre Internationalistische Organisation (RIO) d’Alemanya; Partido de los Trabajadores Socialistas (PTS) d’Argentina; Liga Obrera Revolucionaria por la Cuarta Internacional (LOR-CI) de Bolívia; Movimento Revolucionário de Trabalhadores (MTR) de Brasil; Partido de Trabajadores Revolucionarios (PTR) de Xile; Clase contra Clase (CcC) de l’Estat espanyol; Left Voice d’Estars Units; Courant Communiste Révolutionnaire (CCR) de França; Movimiento de los Trabajadores Socialistas (MTS) de Mèxic; Liga de Trabajadores por el Socialismo (LTS) de Venesuela y FT-CI a Uruguay.\njunio 28, 15:47 Manifiesto Internacional de la agrupación de mujeres Pan y Rosas\n[…] Veure versió en català […]


Presentació de la missió inversa del sector agrícola. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa Agenda. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nAquests dies, podràs mantenir reunions amb importadors i distribuïdors de diferents països que vindran a Catalunya cercant nous proveïdors.\nEls importadors d’enguany seran de:\nUna empresa dels subsectors de llavors, vivers, fertilitzants, fitosanitaris, maquinària agrícola, sistemes d’embalatge, sistemes de reg o agritech.\nClúster dels mitjans de producció agrícola de Catalunya\nPresentació de la tercera edició de la missió inversa en tecnologies agrícoles


Carme Serret: “En política és important diferenciar allò que pensem d’allò que podem fer” | elCugatenc\nParticipa a un acte de Federalistes d’Esquerres però no pronuncia ni un moment la paraula “federalisme”. Segurament perquè enmig de l’atzucac més que apel·lar a una solució concreta, d’aquelles que tant sortiran durant la campanya electoral del 21D, crida a l’ètica, que la diferencia de la moral. Fa una crítica a les ideologies que s’apoderen dels sentiments i de les emocions però és conscient que tot això, com el nacionalisme, ha vingut per quedar-se o, com a mínim, per restar a la política catalana durant una bona temporada. Enmig de blocs, de responsabilitats polítiques, de pugna per l’hegemonia i de tantes altres expressions un pèl grandiloqüents que omplen les pàgines d’anàlisi dels diaris des de fa mesos, alça el vol i centra el seu discurs en l’honestedat, en una política que no ha de prometre allò que no pot aconseguir. Carme Serret no és política, això està clar. No parla com els polítics, no evadeix preguntes i no té problemes a concedir una entrevista. És filòsofa, antropòloga i llicenciada en ciències de l’educació. Fa més de 10 anys que fa classes a la Universitat Autònoma. Es nota perquè fa malabarismes amb termes de definició complexa i, a més, no dubta en acompanyar-los de referències bibliogràfiques perquè potser no és política però de llibres en sap molt, i ho demostra cada poques setmanes a l’espai de literatura del Sant Cugat a Fons, el magazín matinal de Cugat Ràdio.\n– Sent una persona no significada políticament a nivell públic, per què decideixes participar a un acte com aquest, de Federalistes d’Esquerres i del Grup Laboratori de la Fundació Rafael Campalans, vinculada al PSC?\n– Perquè la política té molta responsabilitat per a aquesta difícil empresa que és la convivència. Em sembla molt difícil construir una convivència si no hi ha una ètica que dirigeixi els comportaments en relació als altres. La diferencio de la moral perquè la moral és un marc normatiu que tota cultura genera i l’ètica no és un imperatiu que creem de la raó sinó l’ocupació i la preocupació pels altres.\n– Ara no tenim aquesta preocupació pels altres?\n– De múltiples maneres, quan s’enganya, quan es manipula, quan es condueixen les persones a través d’un abús de poder i d’ideologia, no la tenim. Hi ha veritats que volem portar endavant i constituir sense tenir en compte les conseqüències que poden tenir sobre un poble.\n– Això, en tot cas, li ho podem dir a tots, no només a una banda.\n– Quan no hi ha ètica, no hi ha política ni d’esquerres ni de dretes, només hi ha abús de poder. L’ètica sempre és la mirada cap als altres, no cap a mi ni cap als meus interessos. Per això, si volem una societat on conviure, hem de reivindicar l’ètica com a conducta.\n– Tant independentistes, persones que volen la unitat d’Espanya, federalistes com partidaris de qualsevol ideologia normalment proposen el seu projecte perquè creuen que serà el millor per a la societat.\n– En el criteri de cadascú està decidir si això respon a interessos ideològics, econòmics... o si realment aquestes propostes volen el bé comú d’una societat. En política és important diferenciar allò que pensem d’allò que podem fer. El que pensem i les veritats que puguem construir no sempre són compatibles amb la convivència. Com a mínim s’ha de fer l’exercici de reflexionar-hi. Justament això és el que està desaparegut. Més enllà dels temes locals, el món neoliberal té pel darrere interessos econòmics que no miren al bé comú d’una societat. Als ésser humans, de tota manera, ens costa l’exercici de reflexionar per construir-nos en éssers lliures.\n– La història ens diu que generalment hem estat dirigits per algú, almenys fins que hi ha hagut una ruptura, que en molts casos ha conduït a un nou dirigisme.\n– D’una manera o d’una altra, davant d’aquest abisme que representa la llibertat de construir-nos com a éssers autònoms, ja ens hem ocupat de crear formes que ens facin creure que sí som lliures, que escollim. Llegint alguns dels filòsofs actuals que parlen de la psicopolítica a partir dels panòptics digitals d’avui, penso que ens creiem en unes democràcies en què tenim capacitat d’escollir. És molt qüestionable. Hem de protegir sempre tots els avenços que hem aconseguit a través de projectes socials, de l’ajut... Indiscutiblement, crear això en un autoritarisme és impossible, es fa a les democràcies. De tota manera, estem a un món carregat de lògiques econòmiques. Aquí és on entra l’ètica individual i col·lectiva des de la política.\n– De tota manera, molts dels avenços, ja siguin socials, laborals, en el feminisme..., venen d’una ruptura que no ha tingut en compte la convivència social perquè implicava que algú perdia poder. Es van oblidar de l’ètica?\n– Malauradament, aquesta és l’experiència que ens mostra la història. Som un ésser humà ple de fragilitats que li costa molt fer-se càrrec d’ell mateix. Per sort hi ha hagut ruptures que ens han fet avançar molt però en molts casos hem anat a parar a altres dirigismes. Així i tot, dins de les societats anomenades democràtiques hi ha totalitarismes que s’amaguen a través de les lògiques econòmiques.\n– Ho deia perquè, portant-ho a la pràctica i acceptant que la ruptura ha fet avançar la humanitat, part de l’independentisme planteja el seu projecte com una ruptura que també ens faria avançar.\n– És una nova mostra de l’espiral en què ens trobem. Però hi ha resistències. Precisament perquè hi ha poder hi ha resistències, això ho deia Michel Foucault. I una resistència molt important des del meu punt de vista és l’ètica entesa com la responsabilitat de la meva llibertat. Implica reflexionar i tenir cura d’un mateix, no és còmode. És com el pressupòsit socràtic, “una vida no examinada no té sentit ser viscuda”, deia Sòcrates. Examinar vol dir picar pedra, no seguir les directius que un poder et planteja; més encara si aquest poder manipula, menteix, abusa...\n– A Catalunya estem entre dos poders?\n– Si vols dir-ho així, sí. De tota manera, el poder és ineludible. Hi ha un poder sobirà que es constitueix com a institució però després també hi ha les relacions de poder. Per això les necessitats de resistències. No tots els poders són iguals, ni molt menys. A Catalunya hem arribat a una situació de confrontació entre poders amb un teixit molt similar, no sé si dos.\n– I és per això que participes avui a aquest acte? Entens que el federalisme és el camí cap a l’ètica i cap a desconfrontar els poders?\n– No sóc de cap partit. Més bé hi participo per la preocupació que ens cal reflexionar en política d’allò que crec que ha desaparegut, l’ètica. La política és una cosa que, com a éssers socials, no es pot eludir i s’ha de construir perquè ens permeti tenir convivència.\n– Em costa veure en futur en el camí que planteges si entenem que tenim poders enfrontats i ideologies que no es posen d’acord.\n– Els polítics s’han de prendre la molèstia d’esbrinar si tot el que pensem ho podem fer garantint la convivència.\n– Per tant, han fet promeses que no es podien complir.\n– És evident. La política està plena d’això, no cal concretar. En el cas contextual de Catalunya és més evident encara.\n– Uns diuen que seguir units a l’Estat com els altres plantegen no és possible i els altres que la independència tampoc ho és.\n– Sí, per totes bandes. La política en general no està en condicions de fer la diferència entre el que pensem, el que desitgem i el que podem fer si volem garantir la convivència i el bé comú.\n– No és una cosa només de quatre polítics, hi ha molta gent al darrere.\n– Sembla que els éssers humans ens agafem a grans veritats. Quanta veritat necessitem? La història està plena d’idees que es volen portar a terme sigui com sigui i que ens han portat a situacions terribles, només cal veure el segle XX.\n– Un dels reptes de les ideologies és aconseguir ser hegemòniques per aplicar els canvis que propugnen. Ara tenim dues ideologies amb molta força que segurament estan en plena lluita. Veig difícil que renuncien a algun dels seus valors principals en ares de la convivència o l’ètica perquè això implicaria no poder ser hegemònica.\n– Llavors no estem en la possibilitat d’aplaudir els polítics que tenim. Han de ser capaços d’establir una cosa tan fonamental com és el diàleg ben entès, és a dir, que puguem entendre’ns i arribar al bé per a tothom. En general és molt difícil i contextualment vivim una situació que demostra que trigarem a refer-nos. Ens cal molta reflexió de debò.\n– Tothom parla de diàleg i no hi ha diàleg mai.\n– Hi ha paraules que són molt importants, com confiança o el mateix diàleg, que no sé si acabem d’entendre. El diàleg no és conversar perquè jo et convenci d’alguna cosa sinó aconseguir que el que tu em dius i el que jo et dic formi part d’una manera de construir futur tenint presents els interessos d’una societat que conviu. Per això dic que la convivència és una difícil empresa. Ha estat sempre així i encara ho és.\n– Com traslladem aquest discurs que té certa complexitat a una persona mitjana que es troba al mig de la voràgine?\n– Estic envoltada de joves, per la universitat i perquè tinc fills, i m’importen molt. Pensant en ells, crec que hem de ser capaços d’evitar que ens robin les emocions, que són magnífiques i no ens les haurien de prendre per posar-les al servei d’una ideologia. Quan una emoció ens lliga a una ideologia ens deixa fixes a un lloc on només entenem una veritat. Hem de fer-nos éssers autònoms.\n– És a dir, ideologia sí però pensant bé.\n– Hem de ser molt crítics, especialment des de l’educació. Això vol dir ser molt reflexius i preocupar-nos pels nostres límits. Per exemple, si tinc una emoció perquè vull justícia social però me la posen al servei d’una ideologia, des d’aquí no es pot crear.\n– Una ideologia pot aglutinar persones que després poden fer possible un canvi. No la veig tant negativament com la planteges.\n– Una cosa són les idees i pensament i una altra la ideologia. Hem de ser crítics amb la ideologia quan està vestida d’un poder que enganya, manipula i roba les emocions.\n– Això significa que la ideologia per se no és negativa; ho és aquella que aprofita les emocions.\n– O la que s’erigeix en el poder i des d’aquí planteja els seus interessos i no els comuns. La ideologia portada al poder i centrada en els propis interessos ideològics és un problema. Si els interessos tenen a veure amb el bé comú, fantàstic, però sinó hem de resistir. I aquesta resistència es fa amb l’ètica.\nLa CUP i el PSC protagonitzen la tornada a la campanya electoral després del pont de la Constitució evidenciant que tenen projectes polítics ben diferents, d’implementar la República a esdevenir la força que vol parlar amb tothom.\nFrancesc Trillas: “El federalisme a Espanya és la millora de l’estat autonòmicˮ\nL’exvicepresident de Federalistes d’Esquerres va visitar Sant Cugat divendres per presentar el llibre Missió federal. Cap a una solució compartida a Catalunya.\nEl cineasta Jesús-Àngel Prieto i la psicòloga Rosa Botella visibilitzen “la ferida emocional del procésˮ a un documental\nFerida oberta. Cercant l’empatia recull les veus de 29 persones que expliquen la seva vivència emocional durant la tardor del 2017.


El Consell Comarcal de les Garrigues organitza del 7 de juliol al 26 d'agost la sisena edició del Garrigues Guitar Festival, Memorial Emili Pujol, amb més presència territorial. La Floresta i Fulleda són les noves poblacions que s’hi sumen per viure aquesta experiència per als sentits. Juntament amb els concerts, el públic podrà gaudir de visites guiades, maridatges gastronòmics, conferències i una passejada cultural. Aquest divendres inaugurarà el festival un concert d'Ilerda Antiqua, An Die…\nEl Consell de les Garrigues ha posat en marxa una nova campanya per fomentar la recollida selectiva a la comarca. Sota el lema 'A les Garrigues sabem la recepta', la campanya, que durarà tot l'any 2017, té l'objectiu de sensibilitzar als ciutadans de la comarca de la importància i la necessitat de segregar correctament els residus, facilitant així el reciclatge, reduint l'impacte ambiental i estalviant diners de les administracions locals. Durant la presentació al Parc…\nEl Consell Comarcal i l'Oficina Jove de les Garrigues han presentat un forfet que dóna accés a 21 piscines d'estiu de la comarca. Es tracta d'una iniciativa que van posar en marxa fa 9 anys. Per poder accedir a les piscines d'altres municipis adherits, els usuaris només hauran de ser titulars d'un abonament individual o familiar de les poblacions pertanyents a la campanya i hauran de mostrar el DNI o identificació d'empadronament. Aquest forfet serà…\nL’Ajuntament de les Borges Blanques organitzarà la primera edició de la Fira Borges Motor pels pròxims dies 5, 6 i 7 de maig amb l’objectiu de recuperar la mostra de maquinària agrícola que fa aproximadament uns 20 anys que no es fa, així com per promocionar i dinamitzar el sector de l’automoció i la maquinària agrícola del poble. L’alcalde, Enric Mir, ha indicat que aquesta fira pretén ser tot un referent del sector automobilístic a…\nLa Generalitat de Catalunya ha reconegut 180 esportistes i equips de la plana de Lleida que van obtenir un èxit destacat durant el curs 2016 en les seves respectives especialitats en competicions d’àmbit català, estatal i internacional. L’acte, que s’ha celebrat al pavelló de l’Oli de les Borges Blanques, ha comptat amb la participació del secretari general de l’Esport, Gerard Figueras; el delegat del Govern a Lleida, Ramon Farré; l’alcalde, Enric Mir, i el representant…\nDivendres, 24 Març 2017 09:03\nL'Ajuntament de les Borges Blanques porta a terme obres de millora als carrers Cavalleria, Carrerada i al camí lateral de la variant. Les accions que s'estan realitzant i que permetran el pas dels ciutadans i dels vehicles amb una major comoditat i seguretat està previst que finalitzin a principis de la setmana vinent. En el cas del carrer Cavalleria, on el 8 de febrer passat va morir un nen de 3 anys atropellat per un…\nDijous, 09 Febrer 2017 10:36\nUn nen de 3 anys mor atropellat a les Borges Blanques\nUn nen de 3 anys va morir aquest dimecres 8 de febrer a la tarda a les Borges Blanques al ser atropellat per un cotxe. El succés va tenir lloc poc abans de les 3 de la tarda al carrer de Cavalleria de la localitat, que no té voreres ni pas de vianants. El nen es dirigida a l’escola acompanyat de la seva mare, la qual va sortir il·lesa tot i que va tenir un atac…


utòpic bloc: Bolets de primavera\nBolets de primavera, amb permís del tempsA començament de la tardor passada dèiem, en aquest mateix espai, que seria un mal any per a la tòfona negra. Acabava de començar la temporada, però la maltempsada es veia a venir. Els mals auguris provenien de la secada que arrossegava el país d’ençà mitjan estiu, just a l’època de les mares de déu trobades, de mitjan juliol a primers de setembre, que és la pluja que més aprofita el misteriós fong subterrani per fructificar parasitat a les millors arrels. I la saviesa popular, mal pesi a tofonaires i organitzadors de fires i mercats, l’ha encertada de ple.\nLa primavera ha arribat, però les pluges, arrossegant la mateixa parsimònia mostrada a l’hivern, han trigat déu i ajut en deixar-se anar. Ha plogut tard i amb mandra i els boletaires de mena –els que practiquen la dèria micòfila tot l’any- saben prou bé que els bolets de primavera són tan agraïts de collir com capriciosos de mena. N’hi ha dos que destaquen per damunt de tots: el moixernó i la múrgola. L’un i l’altre tenen una notabilíssima reputació entre els boletaires, van escassos i, més que res, reuneixen totes les virtuts que els menjaires i bocafins d’aquest país aprecien al plat: desprenen una flaire seductora i ofereixen una vianda que acarona el paladar.\nEl moixernó (Tricholoma Georgii) és rar a Osona. Per trobar-ne cal anar muntanya amunt on neix en ufanoses clapes (anomenades moixarneres), de Sant Jordi enllà, un cop la neu ha fos. El mitifiquen a Euskadi (on l’anomenen perretxiko), mentre a Catalunya, per ignorància o picaresca, s’utilitza sovint el seu nom per designar el cama-sec (Marasmius oreades), que comença el cicle a la primavera i l’allargassa fins ben entrada la tardor. La múrgola (Morchella esculenta o M. Vulgaris), en canvi, s’adapta a terrers d’allò més diversos i apareix en diferents contrades d’Osona. Li agraden els rierols i les vores de camins i sorgeix, d’un any per l’altre, en terres tocades pel foc. Com una tràgica ironia de la història, va haver-hi una esplèndida collita, acabada la Segona Guerra ran de la batalla de Normandia.\nLa múrgola té, com la gent d’aquest país, un cert tarannà llibertari. És molt feta a la seva. No s’assembla a cap altre bolet. Baixes o altes però sempre amb el barret alveolat, dibuixant com una bresca d’abelles i amb el peu acanalat. Aquesta particular fesomia la fa apta per a una cuina imaginativa i refinada; els exemplars grans permeten el farciment, sovint amb carn de caneló, encara que aquí la mida no importa a l’hora de preparar-les “a la crema”, amb ous remenats o truita o, ras i curt, saltades solteres. Això sí, sigui com sigui, sempre cuites a consciència per evitar-ne la toxicitat que presenten en cru.\nLa dita diu que la múrgola “per Sant Josep treu el bec”. Enguany no ho ha fet, ha trigat. No ha estat fins per Setmana Santa que la pluja li ha fet profit. Esperem que l’abril segueixi plujós, vejam si arribem a la tongada de maig. I que ni el canvi climàtic ni les males pràctiques agrícoles estronquin “...el cicle de la natura, els somnis i els insomnis, les creences i els mites...” que serien “...només sorra que el vent del desert remouria (...) en la immensitat del no-res”, com escrivia Antoni Puigverd en un bellíssim article a La Vanguardia (9/4/12) denunciant la minva de la població d’abelles pol·linitzadores per l’efecte dels pesticides.\nPublicat per Pep Palau a les 7:47:00 p. m.\nCada any per Sant Jordi en comptes de la rosa em regalen una o més múrgoles i llibres...?\nbolets per primavera:))\nPD: arribo a casa i allà m'esperen!\n16 abril, 2012 21:31


Inici » Actualitat » Notícies » Els serveis municipals d’Acció social detecten que més de 200 persones grans de la ciutat necessiten algun tipus d'ajut per la crisi de la Covid19\nEn total, s'ha contactat amb més de 2.900 llars on hi viuen persones grans per preguntar-los si necessitaven ajuda, 225 de les quals (el 7%) han expressat que requerien algun tipus de suport, que es treballarà per cobrir. La resta han considerat que no els calia perquè es troben en bona situació o compten amb l’ajut del seu entorn social i familiar.\nDes de l’inici de la pandèmia sanitària de la Covid19, l’Ajuntament ha intensificat la seva tasca d’atenció i seguiment a les persones grans, ja que són un dels col·lectius més vulnerables al coronavirus. Amb aquest objectiu, s’ha contactat amb les llars de la ciutat on només hi viuen persones majors de 65 anys, i que fins ara no comptaven amb serveis muncipals, per detectar si tenien alguna necessitat o sentien algun tipus d’inquietud o angoixa a causa de la situació d’excepcionalitat que vivim.\nDes de mitjans d’abril fins avui, els serveis d’acció social municipals han detectat que fins a 225 llars on hi viuen persones grans de la ciutat necessiten algun tipus d'ajut arran de la crisi de la Covid19, que es treballarà per cobrir. En total, s'ha intentat trucar a 4.883 llars, de les quals s'ha aconseguit contactar amb 2.935 (el 60,1% del total). En la resta de casos, no se les ha pogudes localitzar fins a moment o les dades telefòniques que consten al padró no estan actualitzades. D'entre aquestes 2.935 llars, en més de 200 (el 7%) les persones grans han expressat tenir algun tipus de necesssitat, que es treballarà per cobrir. Per realitzar aquestes trucades, s’ha fet un buidatge del patró, identificant les persones que ja tenien expedient obert amb els serveis d’acció social, per tal de contactar amb les que no tenien seguiment fins ara.\nEl suport a la gent gran és una de les principals línies d’actuació de l’Ajuntament front a la crisi de la Covid19. En el ple municipal de dimecres passat, 3 de juny, es va presentar el darrer informe de balanç de l’acció municipal front a la crisi de la Covid19 (del 24 d’abril i el 21 de maig), que recull el conjunt de les mesures d’urgència adoptades.\nMitjançant els contactes telefònics amb la gent gran, les principals necessitats detectades estan relacionades amb el suport psicològic (tenir contacte amb alguna persona que els ofereixi suport emocional per superar pors i angoixes derivades de la malaltia, que en alguns casos ha afectat coneguts, i per afrontar la solitud); suport per evitar sortir de casa (ajuda per fer compres habituals de menjar, manteniment de la llar o productes farmacèutics); o suport per a la higiene personal o de la llar, entre d’altres.\nDes de principis de maig, l’Ajuntament del Prat també ha establert una col·laboració amb el Departament de Salut de la Generalitat, afegint a les tasques de detecció les relacionades amb malalties cròniques i actuacions programades als Centres d’Atenció Primària, com la renovació de receptes, ajornament d’anàlisis o intervencions. Fins ara, s’han derivat 35 casos.\nA més de les trucades de seguiment a la gent gran, cal destacar que els serveis d'acció social municipals també han atès trucades d'urgència de 6.200 persones grans i famílies en situació de fragilitat, gestionades per la UPASS (Unitat de Primera Atenció de Serveis Socials).


APS - Assemblea Popular de Sant Feliu: MARATÓ per la JUSTÍCIA SOCIAL, no per la caritat (Diumenge 27M)\nMARATÓ per la JUSTÍCIA SOCIAL, no per la caritat (Diumenge 27M)\nA Catalunya, una de cada 5 persones estem en risc de quedar fora de joc. Sense casa, sense feina, sense menjar.\nLa ‘Marató per la Pobresa’ proposa fer front a aquesta xacra amb caritat. Però no falten cadires, sobra cinisme.\nLa pobresa té responsables. Si recaptéssim els diners de l’evasió fiscal dels més rics obtindríem 9000 vegades els ingressos recaptats en una marató de tv3. Així que sobren capitalistes i sobra la violència que els empara.\nLa pobresa és íntrinseca al capitalisme i a la seva acumulació. La caritat potser neteja les consciències d’alguns. Però no ajuda, humilia. Aquesta falsa solidaritat tan sols perpetua les desigualtats.\nEl 27 de maig, nosaltres no jugarem el seu joc. Caritat o solidaritat, consciència i lluita. Tu tries, vine a la Marató x la justícia a les torres de “La Caixa” de 10h a 22h tot un dia d’activitats i alternatives reals a la pobresa xerrades, tallers, teatre, dinar popular i molts actes més.\npodreu trobar més informació a #maratójustícia #sobrencadires\nText extret de: http://dretsocialseixample.wordpress.com/2012/05/25/marato-justicia-diumenge-27m/\nPublicat per Assemblea Popular a 19:58


La Mancomunitat de l'Urgellet fomenta el reciclatge d'objectes en desús — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Mancomunitat de l'Urgellet fomenta el reciclatge d'objectes en desús\nLa Mancomunitat de l'Urgellet fomenta el reciclatge d'objectes en desús\nL'ens ofereix vals de descompte als qui portin peces abandonades a l'estand instal·lat aquesta setmana a la plaça de les Monges. La campanya també dóna a conèixer tots els locals de venda de segona mà de la Seu\nEstand de la Mancomunitat d'Escombraries a la plaça de les Monges\nLa Mancomunitat d'Escombraries de l'Urgellet ha endegat aquesta setmana una nova campanya, en aquest cas centrada en el reciclatge de material en desús. Des de dissabte passat i fins aquest diumenge vinent dia 26, l'ens de gestió dels residus ha instal·lat un estand informatiu a la plaça de les Monges de la Seu, que roman obert entre les 10 del matí i les 6 de la tarda per informar sobre aquesta activitat i, alhora, animar els veïns i veïnes a portar-hi objectes que ja no facin servir.\nPer incentivar aquesta proposta, la Mancomunitat ha repartit a totes les llars de l'Urgellet un tríptic informatiu. Amb la presentació d'aquest full i la pertinent identificació, les persones que hi portin peces que ja no necessiten rebran un val de 3 euros per comprar a les botigues de segona mà de la Seu, entre les quals hi ha ReStart, l'establiment que la institució supracomarcal té a l'avinguda Valira, al costat de la plaça Bisbes Prínceps.\nLa campanya remarca que els objectes en desús que es poden portar poden ser molt diversos. Entre els més habituals hi ha electrodomèstics antics, roba vella, calçat, material esportiu, mobles o llibres. Tots els objectes recollits s'enviaran a la deixalleria comarcal, al polígon industrial de Castellciutat, que habitualment està oberta per a tothom qui hi vulgui portar directament els materials que ja no fa servir o que li fan nosa a casa. Quan els objectes arriben a la deixalleria, els tècnics valoren en quin estat es troben i, si encara són aprofitables, s'envien a alguna de les botigues de segona mà que hi ha a la comarca. Amb tot plegat s'ajuda a reduir el volum de residus generat a l'Alt Urgell.\nInauguració de Grapats Encants\nEn aquest sentit, a banda de la mateixa botiga de la Mancomunitat, la campanya també dóna a conèixer els altres establiments de la Seu que ofereixen objectes reciclats. És el cas del Taller Claror i la botiga de roba Grapats, gestionats per entitats sense ànim de lucre i que treballen per la integració social i laboral.\nA aquests locals s'hi afegirà aquesta setmana mateix un nou local, Grapats Encants, que estarà ubicat al carrer Canonges número 5 i que vendrà objectes reutilitzables no electrònics. La inauguració d'aquest nou projecte de Càritas d'Urgell serà aquest dissabte, dia 25, a les 9 del matí. El local està precisament a la zona on cada dissabte es fa els Encants dels Canonges, un mercat setmanal on tothom qui vulgui hi pot posar a la venda objectes antics.


11 de Febrer de 2019 11 de Febrer de 2019 Alejandro Criado Esports, rugbiNo comments\nEls Carboners no poden amb els Cocodrils\nSegueix la mala ratxa per als de Terrassa\nEls Carboners de Terrassa han tornat a perdre. Aquest cap de setmana el seu botxí ha estat el líder de la Primera Catalana, els Cocodrils Rugbi Club. L’equip verd va patir, no va ser un partit senzill, però no van temer en cap moment pel resultat.\nLa clau del matx van ser, probablement, els primers 25 minuts, quan els Cocodrils van estalir una diferència de 24 punts a zero. A partir d’aquí, els Carboners no van poder escurçar diferències en cap moment, i el partit ha acabat am un contundent 5-31.\nEls Cocodrils segueixen, amb pas ferm, mantenint el lideratge de la categoría. Els de la Universitat Ramon Llull sumen 26 punts en 6 partits; els Carboners, en canvi, ocupen la setena posició amb onze unitats.\nCarboners de Terrassa: Jordi Cuevas (Daniel Moreno), Otari Gogiberidze, Nil Alonso, Pau Carnero (Vicent Sales), Fernando Mayor (Francisco Pelayo), Brenton MacDonald, Manuel Santiago (Eduard González), Víctor Torrades (Lautaro Fernández), Ramiro Perniola, Alfons Ubach, Miquel Barberà, Younes Ghailan, Quim Verdaguer, Xavier García, Sergi Latorre (Omar Alberto)\nFoto de portada: @CocodrilsRugbi\nTagged: Carboners de Terrassa Cocodrils Rugbi Club\nNo hi ha manera de guanyar


Forum 2004 - Documents: Revitalització de llengües minoritàries: Una lluita per a la diversitat\nContinguts > Diversitat lingüística, sostenibilitat i pau > Revitalització de llengües minoritàries: Una lluita per a la diversitat\nRevitalització de llengües minoritàries: Una lluita per a la diversitat\nLa revitalització de llengües minoritàries representa, avui dia, una lluita per la conservació de la diversitat.\nLa lluita per la revitalització lingüística en nom de la supervivència de la diversitat es fonamenta no només en la necessitat ètica de recuperar l’herència del passat i el patrimoni cultural dels pobles, la identitat cultural dels quals es veu amenaçada, sinó en el potencial enriquidor que aquesta diversitat té per als parlants de totes les llengües. El descobriment i la revaloració d’aquesta diversitat ha d’afavorir la comprensió entre els parlants de les diferents comunitats lingüístiques existents, tot posant de manifest problemàtiques i necessitats comunicatives comunes.\nActualment hi ha una multitud de llengües la supervivència de les quals es veu seriosament amenaçada, per això parlants d'aquestes llengües arreu del món han iniciat un procés de reivindicació dels seus drets lingüístics que compta amb la cooperació de lingüistes.\n- Introduir la llengua com a tema d’estudi en els llibres d’història. Promoure premis lingüístics (Anvita Abbi). - Unitat estratègica entre pobles implicats, els seus intel·lectuals i polítics, però també els seus aliats internacionals (J. Pocaterra i E.E. Mosonyi). - Reorientació dels estudis lingüístics cap a la funcionalitat, elaboració de materials pensant en les principals necessitats dels parlants. - Campanya de sensibilització sobre la necessitat de promoure la diversitat lingüística. - Proposta comuna: Introduir les llengües minoritàries en els sistemes educatius (Michael Prosser).\nAnvita Abbi: L’Índia és un exemple de construcció de la unitat nacional fonamentada en l’heterogeneïtat que la compon. J. Pocaterra i E.E. Mosonyi: No és veritat que la recuperació de llengües en perill d'extinció sigui una imposició dels lingüistes, sinó que són els indígenes els que estan reclamant els seus drets. Martha Muntzel: El futur de les llengües passa per l'alfabetització dels seus parlants. J.A. Florés Farfán: La clau de l’èxit d’aquests processos rau en la coautoria amb els mateixos parlants. Postura d'escepticisme vers les iniciatives dels lingüistes com ara la traducció de documents oficials. Michael Prosser: Totes les llengües són teòricament considerades iguals, però la pràctica és ben diferent. Peter Wittenburg: Necessitat de documentar les llengües i de posar les noves tecnologies al servei d’aquests processos.\nA. Flores Farfán: La creació de materials audiovisuals en llengua indígena en coautoria amb els membres de la comunitat amb la finalitat de ser introduïts a les escoles. Martha Muntzel: Tallers d’alfabetització en el medi natural per ensenyar als nens la llengua en el seu context. J. Pocaterra i E.E. Mosonyi: Elaboració de textos escolars bilingües per tal que tant els parlants de la llengua minoritària com els de la llengua dominant aprenguin sobre totes dues cultures. Traducció de la Constitució en llengua indígena. Peter Wittenburg: Projecte DOBES: oferir capacitat d’arxiu a llengües amenaçades que potser no tenen la capacitat i els mitjans de vetllar per la seva supervivència futura.\nHem de promoure la revitalització de les llengües minoritàries com a lluita per la supervivència de la diversitat tant en aquelles comunitats on els parlants són conscients d’aquesta necessitat, com en les que no ho són tant.


Torneo internacional de futbol base MICFootball | El MIC–Mediterranean International Cup obre les portes del VAR als àrbitres de la RFEF\nEl MIC–Mediterranean International Cup obre les portes del VAR als àrbitres de la RFEF\nPosted at 21:20h in MICFootball'19, Notas de prensa\tby\tdev_micad\nL’àrbitre assistent de vídeo (VAR) ja s’ha posat en pràctica en aquesta 19a edició del torneig de futbol base MIC–Mediterranean International Cup com a banc de proves per a la seva implantació la pròxima temporada a LaLiga 1|2|3 (segona divisió A). El MICFootball, que se celebra des del dimecres fins aquest diumenge a les comarques gironines, és l’escenari dels seus primers assajos en una vintena de partits de categoria juvenil (A1 – U19) que es juguen al Camp de Futbol Municipal de Lloret de Mar, una de les 35 seus de la competició. És el primer cop que els àrbitres de la segona divisió espanyola participen en un torneig de futbol formatiu.\nAquest divendres al matí els mitjans de comunicació han assistit a la demostració del funcionament del VAR en directe durant el partit entre el Real Madrid CF i el Racing Barcelona de categoria juvenil (A1 – U19), disputat a les instal·lacions lloretenques. “Aquest és un pas més que el Comitè d’Àrbitres està fent per avançar en la seva transparència. Intentem que el CTA estigui prop dels aficionats, de la premsa, del futbol i de l’esport. Volem ser un organisme proper i transparent amb la societat”, ha explicat Carlos Velasco Carballo, president del Comitè Tècnic d’Àrbitres de la Real Federación Española de Fútbol. L’exàrbitre professional ha aprofitat per subratllar que “el MIC ha superat les nostres expectatives, és un excel·lent torneig, està molt ben organitzat i el nivell del campionat és idoni per la nostra funció”.\nPer a Carlos Clos Gómez, director del Projecte VAR a Espanya, “l’experiència al MIC està sent extraordinària. Els nostres àrbitres estan molts il·lusionats i encantats, estem aprofitant per créixer moltíssim. És la millor manera que el procés de formació vagi avançant”.\nJuanjo Rovira, director del MICFootball, ha explicat que “és una gran satisfacció poder tenir el col·lectiu arbitral a nivell nacional i és un pas més que dona prestigi al torneig. Estem encantats de repetir-ho cada any si ells ho consideren oportú. Hem d’agrair que els àrbitres hagin obert tant les portes i facin aquesta pedagogia”, ha conclòs. Jordi Sais, regidor d’Acció i Govern de Lloret de Mar, ha acompanyat els assistents.\nEstà sent una setmana intensiva pel grup d’àrbitres en la seva formació en el VAR –són les primeres hores de pràctiques en partits en directe–, que consisteix en entrenaments al camp, partits online i offline i simuladors en dues unitats mòbils, sales conegudes com a VOR que estan al camp de Lloret de Mar i que són habituals en partits de la UEFA Champions League. A l’hotel on s’allotgen també hi ha una sala de simulació del VAR com la que hi ha a Las Rozas. A més, el camp de futbol de Lloret compta amb vuit càmeres repartides pel terreny de joc.\nL’expedició, concentrada a Lloret de Mar entre el 15 i el 22 d’abril, està formada per una vuitantena de membres: els 22 àrbitres principals de segona divisió A, els 43 àrbitres assistents i els responsables de l’àrea tècnica.


A www.ideasonora.com (en endavant, el Lloc Web) utilitzem cookies per facilitar la relació dels visitants amb el nostre contingut i per permetre el·laborar estadístiques sobre els visitants que rebem.\nL’informem que podem utilitzar cookies amb la finalitat de facilitar la seva navegació a través del Lloc Web, distingir-lo d’altres usuaris, proporcionar-li una millor experiència en l’ús de la mateixa, i identificar problemes per millorar el nostre lloc web. Així mateix, en cas que presti el seu consentiment, utilitzarem cookies que ens permetin obtenir més informació sobre les seves preferències i personalitzar el nostre lloc web de conformitat amb els seus interessos individuals.\nEs denominen cookies els petits arxius que s’enregistren en el navegador utilitzat per cada visitant del nostre web perquè el servidor pugui recordar la visita d’aquest usuari amb posterioritat quan torni a accedir als nostres continguts. Aquesta informació no revela la seva identitat, ni cap dada personal, ni accedeix al contingut emmagatzemat en el seu PC, però sí que permet al nostre sistema identificar-lo com un usuari determinat que ja va visitar la web amb anterioritat, va visualitzar determinades pàgines, etc. A més permet guardar les seves preferències personals i informació tècnica com ara les visites realitzades o pàgines concretes que visiti.\nEn compliment de la Directiva 2009/136 / CE, desenvolupada en el nostre ordenament per l’apartat segon de l’article 22 de la Ley de Servicios de Sociedad de la Información, seguint les directrius de l’Agencia Espñola de Protección de Datos, procedim a informar detalladament de l’ ús que es realitza al nostre web.\nLa present política de cookies té per finalitat informar de manera clara i precisa sobre les cookies que s’utilitzen en el nostre lloc web (la “Política de Cookies”). Pel que fa a les cookies de tercers, és a dir aquelles que són alienes al nostre lloc web, no podem fer-nos responsables del contingut i veracitat de les polítiques de privacitat que ells inclouen de manera que la informació que li oferim sempre serà amb referència a la font.\nTipus de cookies segons el plaç de temps que romanen actives\nCookies persistents: Són un tipus de cookies en el qual les dades segueixen emmagatzemades en el terminal i poden ser accedides i tractades durant un període definit pel responsable de la galeta, i que pot anar d’uns minuts a diversos anys.\nCookies de personalització: Són aquelles que permeten a l’usuari accedir al servei amb algunes característiques de caràcter general predefinides en funció d’una sèrie de criteris en el terminal de l’usuari com ara serien l’idioma, el tipus de navegador a través del qual accedeix al servei, la configuració regional des d’on s’accedeix a el servei, etc.\nCookies publicitàries: Són aquelles que permeten la gestió, de la forma més eficaç possible, dels espais publicitaris que, si escau, l’editor hagi inclòs en una pàgina web, aplicació o plataforma des de la qual presta el servei sol·licitat en base a criteris com el contingut editat o la freqüència amb la què es mostren els anuncis.\nPel que fa a el tractament de dades demanades a través de les cookies d’anàlisi, tot i que no estan exemptes del deure d’obtenir un consentiment informat per al seu ús, és poc probable que representin un risc per a la privacitat dels usuaris sempre que es tracti de cookies de primera part, que tractin dades agregades amb una finalitat estrictament estadística, que es faciliti informació sobre els seus ús i s’hi inclogui la possibilitat que els usuaris manifestin la seva negativa sobre la seva utilització.\nActualment, la majoria dels navegadors vénen configurats per defecte per bloquejar la instal·lació de cookies de publicitat o tercers en el seu equip. L’usuari pot ampliar les restriccions d’origen, impedint l’entrada de qualsevol tipus de galeta, o eliminar aquestes restriccions, acceptant l’entrada de qualsevol tipus de cookies. Si està interessat en admetre cookies de publicitat o de tercers, podrà configurar el seu navegador perquè compleixi amb aquesta finalitat.\nL’acceptació realitzada per l’usuari, fent clic al botó de ACCEPTAR mostrat en la informació inicial sobre cookies, implica que està consentint expressament al responsable per a la seva utilització, podent exercir els seus drets i revocar el seu consentiment en qualsevol moment, mitjançant sol·licitud a IDEA SONORA SL.\nA continuació, l’informem detalladament de totes les cookies que podrien arribar a instal·lar-se des del nostre lloc web. En funció de la seva navegació, de la configuració del seu navegador i de l’acceptació o rebuig de les mateixes, podran instal·lar-se totes o només algunes d’elles.\n_gid Tercers Google Analytics: S’usa per a distingir els usuaris. 24 hores, de sessió.\n_gat Tercers Google Analytics: S’usa per limitar la velocitat de petició – la limitació de la recollida de dades en els llocs d’alt trànsit. 10 minuts, de sessió.\n_ga Tercers Google Analytics: Activa la funció de control de visites úniques. La primera vegada que un usuari entri al lloc web a través d’un navegador s’instal·larà aquesta galeta. Quan aquest usuari torni a entrar a la web amb el mateix navegador, la galeta considera que és el mateix usuari. Només en el cas que l’usuari canviï de navegador, es considerarà un altre usuari.\nConservació: 2 anys\ncookielawinfocheckbox-nonnecessary Pròpies Tècniques. Utilitzada per a l’acceptació de cookies necessàries. Utilitzada per\nGDPR Cookie Consent connector.\nMés informació: https://wordpress.org/plugins/cookie-law-info/\nPer permetre, conèixer, bloquejar o eliminar les cookies instal·lades en el seu equip pot fer-ho mitjançant la configuració de les opcions del navegador en el seu ordinador.\nSi ha acceptat carregar les cookies de Google Analytics, també pot revocar en qualsevol moment aquesta acceptació utilitzant el “Complement d’inhabilitació per a navegadors de Google Analytics”, accedint a la següent pàgina web i seguint les instruccions que aquí es detallen: https: // tools.google.com/dlpage/gaoptout?hl=es


Taller 'Iniciació al color' *NOU* | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Taller 'Iniciació al color' *NOU*\nProfessor/a: BORRÀS BLANCAFORT, POL.\nQuè són els colors? Com es formen i com podem treballar-los? Coneixerem els conceptes bàsics i les regles cromàtiques, esbrinarem com crear-los i apreciarem els matisos i mescles per aconseguir qualsevol color de la natura. Després d'una introducció teòrica, l'alumne treballarà amb la tècnica que prefereixi (llapis de colors, aquarel.la, ceres, pastels, acrílic...).\nEl material anirà a càrrec dels participants.\nRecomanacions: cal que cada alumne/a porti, des de la primera classe, el material necessari per a treballar la matèria. Les tècniques més adients són: guaix, tempera i acrílic. També, si ho preferiu, l'aquarel·la, pastel, ceres, pintura a l'oli i llapis de color. Cada tècnica té els seus estris específics.\nDimarts d'11:30h a 13:30h Entrada general de: 79.57 €\nCentre Cultural La Casa Elizalde. Inscripcions a partir del 2 de setembre per internet a les 9 h i presencialment de dilluns a divendres de 9 a 20 h Inscripcions amb Carnet Jove només presencials.


En directe: Innovació TIC en el mercat hoteler\nQuè estan fent els hotelers per oferir valor als seus clients?\nJa no n’hi ha prou amb una bona habitació a un bon preu; el turista del segle XXI s’informa directament d’altres usuaris d’hotels, comparteix experiències i bescanvia comentaris, i no només li interessa l’allotjament. Què estan fent els hotelers al respecte?.\nAquesta sessió compta amb la participació de Bruno Hallé (MAGMA Hospitality Consulting), Diego López-Salazar (Wifimotion), Miguel Ángel Beascoa (Alma Technologies), Mariona Campmany (Icar Vision Systems), i Yeyo Ballesteros (Room Mate Hotels).\nInnovació TIC en el merca


Ambdues corporacions celebren l’èxit de les dues darreres edicions les quals han permès formar a més de 500 alumnes amb els més de 60 cursos realitzats\nMés de 20 cursos conformaran el nou catàleg formatiu per al curs 2021-2022 que un any més les Cambres del Barcelonès Nord i el Maresme posaran a disposició del teixit empresarial del territori, així com també dels emprenedors/es i autònoms i autònomes.\nD’entre tot el conjunt de cursos oferts hi destaquen els cursos dedicats a millorar les habilitats en Excel, a gestionar el treball en equip i a actualitzar els coneixements en comerç internacional amb els Incoterms 2020. D’aquesta forma, les Cambres seguiran un any més donant resposta a les principals preocupacions i demandes de les empreses de la zona.\nDe fet, la posada en marxa d’aquesta nova edició ha servit també per fer balanç dels resultats assolits en matèria formativa per part d’ambdues Cambres al llarg d’aquests últims dos anys. En total, les corporacions territorials han format a 523 alumnes, gràcies als més de 61 cursos oferts en matèria de digitalització, comerç internacional, producció i logística, entre altres àmbits.\nTanmateix, també s’ha posat de relleu els bons resultats assolits amb el programa “Formació a mida” amb la realització de més d’una desena de cursos dissenyats ad-hoc a les especificacions i necessitats de les empreses.\nD’aquesta forma, la Cambra del Barcelonès Nord i la Cambra del Maresme, amb la voluntat de promoure l’activitat econòmica i empresarial, han refermat la seva intenció de donar suport a la gestió i direcció de les empreses dissenyant un ampli catàleg de cursos dirigit a satisfer les necessitats específiques actuals. www.cambrabcn.org\nImatge i Font: Cambra del Barcelonès Nord i la del Maresme


Arxius de eutanasia - Hospital Veterinari Garbí\nArxiu d'etiquetes eutanasia\nEntrades equitetades "eutanasia"\nLa pèrdua d’una mascota\nLa majoria de nosaltres compartim un intens amor i vincle amb els nostres companys d’animals, per la qual cosa és natural sentir-se devastat per sentiments de tristesa quan mor una mascota estimada. El dolor de la pèrdua sovint se sent aclaparador i desencadena tota mena d’emocions doloroses i difícils. Encara que algunes persones no entenguin la profunditat de l’estima que tenia per a la seva mascota, mai ens hem de sentir culpables o avergonyits del dol experimentat per un amic animal. En lloc d’això, utilitzeu aquestes maneres saludables per fer front a la pèrdua i començar el procés de seguir endavant.\nPer què fa tant mal perdre una mascota?\nPer a molts de nosaltres, una mascota no és “només un gos” o “només un gat”, sinó un membre estimat de la nostra família, aportant companyia, diversió i alegria a les nostres vides. Una mascota pot afegir una estructura al vostre dia a dia, mantenir-vos activa i social, ajudar-vos a superar els contratemps i els desafiaments a la vida i fins i tot proporcionar-vos un sentit al dia a dia. Per tant, quan una estimada mascota mor, és normal sentir un dolorós sentiment de dolor i pèrdua.\nTot i que tots responem a la pèrdua de manera diferent, el nivell de dolor que experimentem sovint dependrà de factors com l’edat i la personalitat, l’edat de la seva mascota i les circumstàncies de la seva mort. En general, com més important sigui la teva mascota, més intens serà el dolor emocional que sentiràs. El paper que ha jugat l’animal en la vostra vida també pot tenir un impacte. Per exemple, si la seva mascota era un gos de treball, un animal de servei o un animal de teràpia, llavors no només estaràs afligint la pèrdua d’un acompanyant, sinó també la pèrdua d’un company de feina, la pèrdua de la vostra independència o la pèrdua de suport emocional. Si vau viure sol i la mascota era l’únic acompanyant, arribar a un acord amb la seva pèrdua pot ser encara més difícil. I si no podia pagar un tractament veterinari car per allargar la vida de la seva mascota, fins i tot pot sentir un profund sentiment de culpa.\nIndependentment de les circumstàncies de la seva pèrdua, recordeu que el dolor és personal per a vosaltres, de manera que no us hauríeu d’avergonyir pel sentiment, o de creure que d’alguna manera no és apropiat lamentar-vos per un amic animal. Mentre experimentar la pèrdua és una part inevitable de tenir una mascota, hi ha maneres saludables de fer front al dolor, i quan el moment és correcte, potser fins i tot obri el cor a un altre company d’animals.\nEl procés de dol després de perdre una mascota\nEl dol és una experiència molt individual. Algunes persones troben dolor després de la pèrdua d’una mascota que arriba per etapes, on experimenten sentiments diferents com ara la negació, la ira, la culpa, la depressió i, finalment, l’acceptació i la resolució. Uns altres consideren que la seva pena és més cíclica, arribant a onades, o una sèrie d’alts i baixos. És probable que els mínims siguin més profunds i més llargs al principi i, a poc a poc, es tornin més curts i menys intensos a mesura que passa el temps. Tot i així, fins i tot anys després d’una pèrdua, una vista, un so o un aniversari especial poden provocar records que provoquin un fort sentiment de dolor.\nEl procés de dolor només passa de manera gradual. No pot ser forçat ni alleugerit, i no hi ha un calendari “normal” per a dol. Algunes persones comencen a sentir-se millor en setmanes o mesos. Per a uns altres, el procés de dol es mesura en anys. Independentment de la vostra experiència de dolor, és important tenir paciència amb tu i permetre que el procés es desplegui de forma natural.\nSentir-se trist, sorprès o solitari és una reacció normal a la pèrdua d’una estimada mascota. L’exposició d’aquests sentiments no significa que siguis feble o que els teus sentiments estiguin fora de lloc d’alguna manera. Simplement vol dir que estàs de dol la pèrdua d’un animal que estimaves, així que no hauries de sentir vergonya.\nIntentar ignorar el dolor o evitar que surti només ho farà pitjor a la llarga. Per a la curació real, cal enfrontar-se a la vostra pena i tractar-lo activament. En expressar el vostre dolor, és probable que necessiteu menys temps per curar que si reté o “empaqueta” els vostres sentiments. Escriure sobre els seus sentiments i parlar d’ells amb altres persones que simpatitzen amb la seva pèrdua son unes bones eines.\nCom fer front a la pèrdua d’una mascota\nEl dolor es una respostes normals i natural a la mort. El dolor dels nostres companys d’animals només es pot tractar amb el pas del temps, però hi ha maneres saludables de fer-hi front. Aquests són alguns suggeriments:\nNo deixeu que ningú us digui com us heu de sentir. El vostre dolor és el vostre i ningú més us pot dir quan és el moment de “seguir endavant” o “superar-lo”. Sentiu sense vergonya o judici. Està bé estar enutjat, plorar o no plorar. També és bo riure, trobar moments d’alegria i deixar-se anar quan s’estigui preparat.\nDemaneu consell a altres persones que han perdut mascotes. Sovint, una altra persona que també ha experimentat la pèrdua d’una estimada mascota pot entendre millor el que està passant.\nBusqueu ajuda professional si ho necessiteu. Si la vostra pena és persistent i interfereix amb la vostra capacitat de funcionar, el vostre metge o un professional de salut mental us poden avaluar per a la depressió.\nEls rituals poden ajudar a la curació. Un funeral us pot ajudar i els vostres familiars a expressar obertament els vostres sentiments. Ignora persones que pensen que no és apropiat celebrar un enterrament per a una mascota, i fer el que et faci sentir bé.\nCrea un llegat. Preparant un memorial, plantant un arbre en memòria de la teva mascota, compilant un àlbum de fotos o un bloc de notes, o compartint els records que hagis gaudit amb la vostra mascota, podeu crear un llegat per celebrar la vida del vostre company animal. Recordar la diversió i l’amor que has compartit amb la teva mascota us pot ajudar a seguir endavant.\nCuida’t. L’estrès de perdre una mascota pot esgotar ràpidament les seves reserves energètiques i emocionals. Vetllar per les teves necessitats físiques i emocionals t’ajudarà a superar aquest difícil moment. Prengui una dieta saludable, dormir bé i fer exercici regularment per alliberar endorfines pot ajudar a millorar l’estat d’ànim.\nSi teniu altres animals domèstics, intenteu mantenir la vostra rutina normal. Les mascotes que sobreviuen també poden experimentar pèrdues quan una mascota mor o pot estar afligit per la vostra tristesa. Mantenir les seves rutines diàries, o fins i tot augmentar els temps d’exercici i de joc, no només beneficiarà a les mascotes supervivents, sinó que també pot ajudar a elevar la seva visió.\nAjudar els nens a afligir la pèrdua d’una mascota\nLa pèrdua d’una mascota pot ser la primera experiència de mort del teu fill i la teva primera oportunitat d’ensenyar-los a fer front al dolor i al dolor que, inevitablement, acompanya l’alegria d’estimar a un altre ésser viu. Perdre una mascota pot ser una experiència traumàtica per a qualsevol nen. Molts nens s’estimen molt les seves mascotes i fins i tot alguns no recorden un moment de la seva vida quan la mascota no hi era. Un nen pot sentir-se enutjat i culpar-se a si mateix -o a vostè- per la mort de la mascota. Un nen pot sentir-se espantat que altres persones o animals que estimen també els puguin deixar. Com gestioneu el procés de aflicció pot determinar si l’experiència té un efecte positiu o negatiu en el desenvolupament personal del vostre fill.\nAlguns pares senten que haurien d’intentar protegir els seus fills de la tristesa de perdre una mascota, ja sigui no parlant de la mort de la mascota, o per no ser sincers sobre el que ha passat. Fingir que l’animal s’escapés, o “es va anar a dormir”, per exemple, pot deixar que un nen es senti encara més confús, espantat i traït quan finalment aprenguin la veritat. És molt millor ser honest amb els nens i permetre’ls l’oportunitat de plorar a la seva manera.\nConsells per ajudar a un nen a fer front a la pèrdua d’una mascota\nDeixi que el seu fill vegi expressar el seu propi dolor per la pèrdua de la mascota. Si no experimenta el mateix sentiment de pèrdua que el seu fill, respecteu el dolor i permeti expressar els seus sentiments de manera oberta, sense fer-los sentir avergonyits o culpables. Els nens haurien de sentir-se orgullosos de tenir molta compassió i cuidar profundament els seus companys animal.\nAssegura’t que el teu fill que no es senti responsable de la mort de la mascota. La mort d’una mascota pot plantejar moltes preguntes i temors en un nen. És possible que necessiteu tranquil·litzar. És important parlar de tots els seus sentiments i inquietuds.\nInvolucri el seu fill en el procés de morir. Si heu triat l’eutanàsia per a la vostra mascota, sigueu honest amb el vostre fill. Expliqueu per què l’elecció és necessària i li dóna al nen la possibilitat de passar un temps especial amb la mascota i acomiadar-se a la seva manera.\nSi és possible, dóna al nen l’oportunitat de crear un record de la mascota. Aquesta podria ser una fotografia especial, o un embolcall de guix per a la impressió de pa de l’animal, per exemple.\nPermeteu que el nen participi en qualsevol servei commemoratiu, si ho desitja. La celebració d’un funeral o la creació d’un memorial per a la mascota pot ajudar al vostre fill a manifestar obertament els seus sentiments i ajudar a processar la pèrdua.\nNo es precipiti per aconseguir que el nen tingui una “mascota de reemplaçament” abans que hagin tingut l’oportunitat de sofrir la pèrdua. El seu fill pot sentir-se deslleial.\nAconseguir un altre gos o gat després de la pèrdua de mascotes\nHi ha moltes raons meravelloses de tornar a compartir la seva vida amb un animal de companyia, però la decisió de quan fer-ho és molt personal. Pot ser temptador per precipitar-se i omplir el buit que deixa la mort de la teva mascota agafant immediatament una altra mascota. En la majoria dels casos, el millor és lamentar abans la vella mascota i esperar fins que estigui emocionalment preparat per obrir el cor i la seva llar a un animal nou. És possible que vulgueu començar per ser voluntaris en un grup d’acolliment o rescat. Passar el temps per tenir cura de les mascotes que ho necessiten no només és ideal per als animals, sinó que us pot ajudar a decidir si s’està llest per tenir una mascota nova.\nAlguns sèniors jubilats que viuen sols poden trobar més dificultats per adaptar-se a la vida sense una mascota. Si la cura d’un animal li proporciona una sensació de propòsit i d’autoestima, així com de companyia, potser voldreu plantejar l’obtenció d’una altra mascota en una etapa anterior. Per descomptat, les persones grans també han de considerar la seva pròpia salut i l’esperança de vida al decidir sobre una nova mascota. Una vegada més, el voluntariat per ajudar a les mascotes que ho necessiten pot ser una bona manera de decidir si ja està llest per convertir-se en propietari d’una mascota.\nDes de l’Hospital Veterinari Garbí us acompanyem amb el dolor de perdre un ésser estimat i us mostrem l’ajuda necessària per acompanyar-vos en aquesta etapa.\nTot l’equip de l’Hospital Veterinari Garbí.


Final Pre-Prèvia del III Torneig Futures "Ciutat de Castelldefels" – Federació Catalana de Tennis\nFinal Pre-Prèvia del III Torneig Futures "Ciutat de Castelldefels"\nDimecres 21 de gener es va disputar l’esperada final de la Pre-prèvia amb una brillant victòria del jugador local Guillem Closa per 1/6 6/3 6/3 sobre el jugador d’origen xinès Zhizheng Zhang, amb la que va obtenir la plaça d’invitació (Wild Card) per disputar la Fase Final d’aquest Torneig. Per la seva banda, el finalista va rebre la invitació per a la Fase Prèvia.\nDivendres 23 a partir de les 16 hores tindrà lloc la signatura fins a les 18 hores i a continuació es realitzarà el sorteig i l’ordre de joc.\nEls 32 partits de 1a ronda començaran a disputar-se el dissabte a partir de les 9 hores i seguiran durant tot el dia fins a mitja tarda.\nLa segona ronda començarà diumenge a partir de les 10:30 hores i durant tota el dia. Per decidir els 8 classificats de la Fase Prèvia es jugarà l’última ronda el dilluns al matí a partir de les 10 hores i a continuació els primers partits de la Fase Final.


Sortida als Torrents de Valls | Institut Narcís Oller\nEl passat dimecres 30 d’octubre, els i les alumnes de les optatives “Petites investigacions” de 1r d’ESO i “Conèixer l’entorn” de 2n d’ESO van realitzar una sortida al Torrent de la Xamora per tal de conèixer el seu estat ecològic. Aquesta sortida es realitza dins el marc del Projecte Rius que es desenvolupa a tot Catalunya.\nEl Projecte Rius és una iniciativa de l’Associació Hàbitats que neix l’any 1997 amb l’objectiu d’estimular la participació activa de la societat en la conservació i millora dels rius. Fomenta l’apropament de les persones al medi i permet conèixer les característiques dels ecosistemes fluvials, la biodiversitat, els valors ecològics i socioculturals, així com identificar els problemes que els afecten i reflexionar sobre com pal·liar-los .\nEl centres de primària i secundària de Valls, coordinats per l’Ajuntament de Valls, tenen assignat un tram de Torrent on cada sis mesos han de fer un seguit de proves i estudis per tal de determinar la seva evolució des del punt de vista ambiental. Alguns dels paràmetres que van determinar van ser el cabal del torrent, els nivells de nitrats i oxigen, la terbolesa, la presència de macroinvetebrats…, entre d’altres.\nSortida organitzada pell departament de Biologia de l’Institut Narcís Oller.


Amics del Tren Igualada (Anoia): Sopar Ferroviari Octubre 2011\nSopar Ferroviari Octubre 2011\nÚLTIM SOPAR DE DURO D’AQUEST ANY\nDesprés de la celebració del sopar del ferroviari de cinc Euros, donem per finalitzats els sopars d’aquest tipus per el que ens queda d’aquest any. Com passa el temps sembla ahir que començàvem aquest any i aviat se’ns acabarà...\nEl Sopar del Ferroviari o Sopar de Duro, es va començar per trobar una manera de poder-nos veure més sovint, al costat d’una taula rodejada de bons Amics i amb un menú senzill de pa amb tomàquet que no ens fes mal a la butxaca.\nDesprés de molts dies de no poder-ne celebrar perquè a la Maria Clapera, organitzadora dels mateixos, li haguessin passat uns fets molt desagradables, hem volgut abans d’acabar l’any, fer-lo i donar-li una sorpresa.\nDe fet ni vàrem donar més d’una de sorpresa ja que pel dilluns que era el dia que tots hem de trucar perquè ens hi apunti, abans de les dotze del mig dia ja en tenia més de vint i la cabuda son de divuit.\nCom que amb la ma dreta no podia fer la llista ben feta perquè és un dels fets desagradables, sense adonar-se s’havia superat el “cupo” . Aquesta vegada com que li volíem fer-li una sorpresa, vàrem fer una excepció i acceptàrem fins a vint-i-dos, tot i que ens va portar una mica d’enrenou però com que dues persones es varen posar el seu costat per ajudar-la, tot seria més suau per ella.\nPuntualment a les nou del vespre del dissabte ja estàvem al nostre local amb les forquilles i ganivets a les mans per començar a celebrar la festa.\nCom sempre l’alegria va ser el portador de l’ambient en tota l’estona i arribats a les postres la vàrem obsequiar amb un petit regal que sabíem de vell antuvi, li agradaria i seria encertat. També uns amics varen voler col•laborar portant unes ampolles de cava. Tot plegat va ser un petit homenatge a la Maria que des de molt temps es cuida de que els Sopars vagin be i també per treure-l’hi una mica d’amargor en tot el que li va passar; esperem hàgim encertat en la nostra idea.\nAra ja només ens queda l’anual Sopar del Soci que es molt diferent d’aquests i que esperem poder-lo celebrar el proper mes de novembre i que , naturalment no hi haurà “cupo” d’entrada; voldríem que hi fossin tots els nostres socis.\nGràcies a tots els que d’una manera o altre heu col•laborat a sentir-nos més acollits i fer-nos passar unes bones estones entremig de pa amb tomàquet.\nSeccion Local, Socis