Juliol de 2009 – Desarmats\nEl per què de tot plegat (II)\n26/07/2009 Pau2 comentaris\nAvui al matí m’he alçat pensant que en algun moment hauria d’explicar el per què de tot plegat, en aquest aspecte em referisc bàsicament a quina és la raó per la qual sense haver estat parlant nadiu de valencià, l’he convertida en la meua primera llengua i una raó per la qual “lluitar” en la meua vida.\nFa dos anys vaig explicar que el procés per arribar fins a on estic ara no ha estat de la nit al dia, ningú no m’ha obligat i no ha estat una cosa passatgera. Si ben és cert que no vaig ser educat en valencià, la cultura dels meus pares era valenciana i es meus avis sí que parlaven valencià. D’alguna manera, el valencià sempre ha estat al meu voltant. A diferència dels meus germans i amics, però, amb el temps vaig anar agafant allò que jo anomene “consciència per la llengua”.\nEn un principi, els meus amics no m’entenien (continuen sense entendre’m), i jo discutia sense parar sobre això i allò… Tot allò em donava massa mal de caps, però amb el pas del temps vaig aprendre que certes coses no s’han de parlar amb els amics quan aquests no t’entenen (o sí t’entenen, però no ho comparteixen). Fomentar el valencià al País Valencià és una tasca dura i poc agraïda: un s’ha de tancar en certs cercles ja que des de la resta de la societat, existeix un rebuig generalitzat (més fort o més suau, segons qui).\nAra que visc a Catalunya, això és diferent. Defendre la llengua és una cosa que tothom la veu generalment bé o com a molt amb indiferència, però mai rebutjant-la. Ací he d’admetre que em sent còmode i feliç per poder actuar obertament sense mal de caps per l’actitud de la gent al meu voltant.\nTot i així, he d’admetre, que deixar Alacant és abandonar la terra que m’estime. I no és que jo valga gran cosa, però si els pocs que defenem la llengua al País Valencià se n’anem a Catalunya… malament. A més, al final tinc una barreja d’accents i paraules que ja ni m’aclarisc. Normalment al PV es diu que “el valencià és la nostra forma de parlar català”. És clar que sí, el problema és que jo ja no sé què parle.\nEn el fons, no hi ha un per què de tot plegat. Tant de bo l’haguera!! Què fàcil seria tot!!, que algú ens diguera per què estem ací, cap a on hem d’anar… Per sort, som nosaltres qui decidim. I això és el que jo he decidit.\nFa un temps vaig escriure això, explica el per què de tot plegat…\n17/07/2009 Pau2 comentaris\nMa mare, tot i que no parla valencià (perquè el meu avi va decidir que parlar-li en valencià seria un impediment per a que es casara amb un home de bé), sí que té moltíssimes expressions valencianes, així com algunes dites i embarbussaments. Ací en deixe un que em va fer molta gràcia (és complicat traslladar-ho, ja que és valencià antic):\nNo sóc dign de ti pleg i qui t’arrepleg tampoc. Ara vindrà el florindenc i qui t’arrepleg.\nLa història relacionada d’aquest embarbussament és la d’un llaurador que va trobar un nap que semblava cel·lestial al seu hort. Llavors deia: “No sóc digne de deixar-te o emportar-te. Ara vindrà el cura [florindenc = cura] i que se t’emporte”.\nAltres expressions de ma mare, tractaré d’arreplegar-les ací. Ara mateix:\nToca, toca i ballarem\nVés i fila\n02/07/2009 PauDeixa un comentari\nAquests dies la calor ens mata, ens xafa, ens lleva tot l’ànim i les ganes de fer-ne res. I fins i tot de bon matí ja es nota que no corre ni tan sols una mica d’aire. Mentrestant, la música sona de fons… The Kings of Lion:\nI’ll be the one to show you the way\nYou’ll be the one to always complain\nThree in the morning, come a-bang-bang-bang\nAll out of fags and I just can’t wait\nCancel the thing that I said I’d do\nI don’t feel comfortable talking to you\nUnless you got the zipper fixed on my shoe\nThen I’ll be in the lobby drinking for two\nEighteen, balding, star\nLook at the shakies, what’s with the blush?\nFresh off the plane in my fuzzy rush\nEveryone’s gathered to idolize me\nI hate the way you talk, your Japanese scream\nIt’s been too long since I’ve left the shed\nYou kick the bucket, I’ll swing my legs\nToo young to die, but old is the grave\nI’m-a gonna show the way.


Iniciació al treball psicoanalític grupal | SEP\nHome/Iniciació al treball psicoanalític grupal\nJosep Oriol Esteve i Lluís Isern\nINICI: 7 d’octubre de 2019\nFINAL: 15 de juny de 2020\nHORARI: 1r i 3r dilluns, de 21 h a 23 h\nDATES: 7/10/19, 21/10/19, 4/11/19, 18/11/19, 2/12/19, 16/12/19, 20/01/20, 3/02/20, 17/02/20, 2/03/20, 16/02/20, 20/04/20, 4/05/20, 18/05/20, 1/06/20, 15/06/20\nPREU: 544 €\nJosep Oriol Esteve: metge psiquiatre, psicoanalista, cofundador del Centre Emili Mira i del PPIP (Psicoteràpia Psicoanalítica a l’Institució Pública) i del CEPP (Centre d’Estudis de Psicoteràpia Psicoanalítica). Llarga experiència clínica, i com a supervisor i docent en aquestes matèries. Co direcció amb Lluís Isern del grup de recerca i assistència a la Senectut, iniciada amb Pere Folch.\nLluís Isern: metge psiquiatre i psicoanalista, director de la USM de l’Hospitalet des de la seva fundació fins el 2006 i del CEPP. Ha coordinat el “Projecte de suport emocional als afectats per la crisi” (Fundació Congrés Català de SM).\nLa responsabilitat que psicoanalistes i psicoterapeutes dinàmics tenim en el desenvolupament d’activitats grupals -especialment en l’àmbit de l’assistència pública- ens reclama una formació bàsica per conèixer les peculiaritats teòriques i tècniques del grup terapèutic.\nLa finalitat d’aquest seminari és poder fer una experiència de Grup de Treball entre professionals que ja tenen un recorregut en psicoteràpia psicoanalítica individual, per facilitar conduir grups psicoterapèutics d’orientació psicoanalítica.\nA professionals de la Salut Mental, psicoanalistes o psicoterapeutes, especialment els que treballen en l’assistència pública, interessats en iniciar-se o en aprofundir en el treball grupal.\nFacilitar l’aprenentatge per a la conducció de grups d’inspiració psicoanalítica.\nQuè és la psicoteràpia psicoanalítica grupal i quins són els seus objectius?\nNecessitat d’un marc teòric i tècnic. Organització per a la viabilitat del grup (derivacions, selecció de pacients, nombre de pacients, referents externs, etc.)\nEines i tasques del psicoterapeuta: Desenvolupament de les capacitats d’observació. Clarificació de les ansietats circulants i defenses en el grup. La interpretació grupal versus la individual….\nAnsietats inicials i finals en el grup terapèutic\nVicissituds habituals en la vida dels grups (absències, descompensacions, millores, etc.)\nCreació d’un Grup de Treball amb la tasca d’aprendre des de la pròpia experiència en el seminari, i amb discussió dels elements bàsics teòrics i tècnics en psicoteràpia grupal.\nTest al final per a l’avaluació del coneixement assolit.\nCal un 80% d’assistència per obtenir el certificat.


La quarta edició de Gastroart se celebrarà a Hostalric el 28, 29 i 30 de setembre | Blanesaldia\nGastroart, eina per promocionar el patrimoni gastronòmic\nTot plegat, amb la finalitat de promocionar la gastronomia del territori com a eina de desenvolupament econòmic, social i territorial. Cal recordar que la darrera edició de Gastroart va comptar amb més de 10.000 visitants.\nL’organització de la fira es mostra satisfeta amb la implicació creixent de la població i dels participants que ha permès consolidar la fira en el calendari d’activitats i convertir-la en un referent principalment en les demarcacions de Barcelona i Girona.\nInauguració del centre Domus Sent Soví\nEl centre té l’objectiu de fomentar l’interès i el coneixement pel patrimoni gastronòmic del país com a element d’identitat, a través de la combinació de tradició i innovació per descobrir i valorar els productes de la terra. Domus Sent Soví vol crear oportunitats de negoci a la\nvila posicionant Hostalric com a un referent arreu de Catalunya.\nSegons va manifestar l’alcalde, Josep Frias «aquest espai ha de servir de motor per a l’economia d’Hostalric, ens ha de permetre posicionar-nos en els mapes del turisme a Catalunya i ser una bona opció per a la instal·lació d’empreses als nostres polígons i als nostres carrers».\nLes obres, que van començar el mes d’octubre de 2010, han suposat l’adequació d’un edifici que havia estat anteriorment una fàbrica de taps de suro, una escola i, darrerament, un centre cívic.\nEn el Centre, de 800 metres quadrats distribuïts en tres plantes, hi ha una botiga–exposició, dues aules de cuina, un auditori i un restaurant-bar. L’actuació ha tingut un cost de 800.000 euros, aproximadament, finançats en la seva totalitat per la Generalitat a través de diversos programes.\n← I Concurs de Pintura Ràpida Josep Beulas a Santa Coloma de Farners Pleno en Arbúcies para debatir el despido de 11 empleados municipales →


L’Aiguamoll de la Bòbila registra més de 200 espècies d’ocells des de la seva restauració - Ona Bages\nInici Bages L’Aiguamoll de la Bòbila registra més de 200 espècies d’ocells des de...\nDes de l’Ajuntament s’impulsa la preservació de l’espai i un seguiment regular de la biodiversitat mitjançant censos i estudis específics, que en poc més de set anys ha permès l’estudi de més de 10.000 exemplars diferents. L’encarregat d’aquest estudi és l’ornitòleg Marc Illa que ha explicat a Ona Bages algunes de les espècies que més abunden la zona:\nLes zones humides són un hàbitat molt important per la biodiversitat i aquest és l’únic aiguamoll de la Catalunya central que no està associat a un riu. Aquest estudi es porta duent a terme des del 2009 i s’ha centrat en dues metodologies: els censos i l’anellament científic que consisteix en la captura de cada espècie per estudiar-la i l’alliberament posterior.\nTal com explica Illa l’Ajuntament de Santpedor sempre s’ha mostrat predisposat i ha ajudat amb diverses actuacions per beneficiar aquest estudi:\nL’Aiguamoll de la Bòbila és un espai natural d’una gran biodiversitat, que ocupa una superfície de 7,47 hectàrees i està situat a 500 metres del nucli de Santpedor. Després de més de 25 anys de la seva recuperació, s’ha convertit en un destacat espai de divulgació de les zones humides i un punt de lleure per als veïns i veïnes de la població i la comarca.


Tàrrega restaura la font del Pati, que recuperarà la il·luminació nocturna\nActualitzada 12/05/2017 a les 07:43\n© La font del Pati de Tàrrega, ja restaurada.\nTàrrega estrenarà la restauració de la font del Pati, a la plaça del Carme, coincidint amb la celebració de les festes del municipi. Així ho va anunciar ahir l’ajuntament de la capital de l’Urgell, que va indicar que la font, construïda als anys noranta, recuperarà amb aquesta actuació la il·luminació nocturna i l’aspecte original.\nEls treballs durant les últimes setmanes han permès rehabilitar la xarxa de conduccions i els sortidors d’aigua deteriorats, així com revestir l’interior de la font amb gres ceràmic. Així mateix, s’han instal·lat nous llums led de colors, amb una eficiència energètica més gran que els originals. El consistori va destacar, en aquest sentit, que aquesta actuació és la primera que es porta a terme a la font del Pati des que va ser construïda.\nAquestes obres es complementen amb la reconstrucció de les escales de la plaça del Carme i amb millores en l’accessibilitat a aquest espai. En els propers dies, el consistori espera completar també la substitució de rajoles fetes malbé. La brigada municipal s’ha fet càrrec d’aquests treballs, juntament amb sis persones contractades a través de plans d’ocupació per a aturats.


La Farmàcia Mias creu que els testos d’antígens haurien de ser gratuïts i demana que se’n faci un bon ús – Ràdio Televisió Arenys de Munt\nLa Farmàcia Mias creu que els testos d’antígens haurien de ser gratuïts i demana que se’n faci un bon ús\nby Redacció Arenys de Munt on 29 Desembre, 2021 in Notícies, Societat\nEl test d’antígens és un dels protagonistes en els darrers dies. Aquesta eina, que no és fiable al 100% i més encara si no se’n fa un bon ús, permet detectar si ets o no positiu en Covid en uns 15 minuts.\nEls experts recomanen abans de trobar-se per realitzar un àpat, per exemple, que els membres que formaran la taula es facin un test d’antígens per evitar al màxim el risc de contagi. Des de fa uns mesos, aquests testos es poden comprar a la farmàcia però el problema ve quan en els darrers dies trobar un test d’antígens sembla una missió impossible.\nMoltes farmàcies tenen penjat el cartell de “no ens queden testos d’antígens,” i a més a més a això li hem de sumar que, si tenen sort i en troben, veuran que el preu s’ha apujat de manera considerable.\nNosaltres n’hem parlat amb Mireia Mias, de la Farmàcia Mias.\nEl pressupost 2022 estarà operatiu el dia 1 de gener; la riera i la rotonda són les principals actuacions\nS’ha produït una ocupació en un habitatge del carrer Manolo Hugué


delCamp.cat | Picar pedra\nper Jordi Gomà 10/02/2017\nL’any 2017 ha estat declarat per les Nacions Unides l’Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament. L’objectiu d’aital esdeveniment és «promoure la contribució del sector turístic a la construcció d’un món millor». No està malament. Construir un món millor no és un objectiu fútil, ni tampoc un objectiu poc ambiciós, ni, per descomptat, un objectiu fàcil d’aconseguir. De fet és pura èpica. Però el sector no es moca amb mitja màniga i si ha aconseguit que, per exemple, un lloc com Marina d’Or Ciudad de Vacaciones sigui un destí turístic vigorós, per què no ha de ser capaç de construir un món millor, així a l’engròs?\nVal a dir, però, que això dels anys internacionals delquesigui és un invent típic de la postmodernitat. En la majoria dels casos són artefactes grandiloqüents, líquids, per no dir gasosos; esdeveniments que, si hi furgues una mica, t’adones que no s’aguanten per enlloc perquè només són aparadors, brindis al sol, voluntats etèries. Altres vegades són directament propostes estrambòtiques que semblen ideades pel gracioset de la classe. Per posar un exemple en aquest sentit us diré que l’any passat es va celebrar ni més ni menys que l’Any Internacional dels Llegums. A veure, segur que els objectius i els propòsits eren molt lloables —i saludables, no cal dir-ho—, però no em negareu que fa certa gràcia, per no dir directament que fa petar de riure, dedicar un any internacional als fesols, cigrons i llenties. En fi, potser sóc jo. Reconec que tendeixo a l’humor més bàsic i infantil i això dels llegums em porta immediatament a pensar en les flatulències que provoquen i a imaginar tantes situacions còmiques com us puguin passar pel cap.\nPerò agafeu-vos fort perquè es veu que un any pot ser internacional de més d’una cosa alhora i és que l’any passat, a més a més de celebrar-se això dels llegums, també es va celebrar l’Any Internacional de l’Enteniment Mundial. Això dels llegums em sembla certament graciós, la veritat, però això de l’Any Internacional de l’Enteniment Mundial tenint Síria desmanegada, milers de refugiats deambulant per Europa, Colòmbia dient que no al pla de pau o Trump guanyant les eleccions i tenint somnis eròtics amb Vladimir Putin, per posar només alguns exemples, em deixa més aviat garratibat. Quan tindrem l’Any Internacional de les Bromes Pesades? Ui, calla, que potser ja s’ha fet!\nPerò ep, no només tenim anys internacionals de coses, també tenim dies internacionals i dies mundials de mil i una mandangues. Aquests últims, però, almenys se celebren any rere any i, per efectes d’aquesta repetició, les conseqüències de la seva celebració perduren en el temps i tenen més possibilitats de provocar canvis i millores. Els anys internacionals són diferents, passen una vegada i desapareixen per sempre en l’horitzó com un tren de vapor sota un cel crepuscular. «Adéu, Any Internacional!» I ja està, només queda, durant una estona, el fum que es va escampant i esvaint per l’aire.\nTotal, que aquests invents commemoratius són espetecs i llums de colors, castells de foc que ens fan exclamar algun oh! fins que s’acaba la festa i tothom torna cap a casa a descansar per, l’endemà, posar-se a pencar de veritat. És evident que la celebració de l’Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament no pretén aconseguir en dotze mesos totes les benaurances que preconitza l’Assemblea General de les Nacions Unides en la resolució que oficialitza tal esdeveniment, sinó que pretén posar atenció sobre un tema i mirar de donar-li un impuls extra. Aquesta atenció i aquest impuls duraran el que duraran, un any. Després a casa ens caldrà seguir empenyent el carro per millorar l’ús eficient dels nostres recursos, per desenvolupar més mesures de protecció del medi, per valorar els tresors naturals que tenim —per exemple, a l’interior del Camp de Tarragona— i aprofitar-los per facilitar que els joves que vulguin puguin treballar i viure en aquells pobles que ara s’estan despoblant però que poden oferir autenticitat, entorns mediambientals de qualitat i bones experiències turístiques. Caldrà seguir treballant, per, entre moltes altres coses, desestacionalitzar la massificació turística dels estius i per reduir la pressió que provoca sobre la costa. O sigui que caldrà seguir picant pedra perquè a la llarga el turisme pugui seguir sent un motor per al desenvolupament del Camp. Però no es farà en un any per molt internacional que sigui, es farà com s’ha fet tot en aquesta vida, a poc a poc, fent un pas enrere i dos endavant. L’Any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament neix mort. Visca el turisme sostenible per al desenvolupament!


Ets a: Portada > Notícies del circ > El catxet mitjà dels espectacles és de 2.400 euros segons l’enquesta de companyies de circ de l’APCC\nEl catxet mitjà dels espectacles és de 2.400 euros segons l’enquesta de companyies de circ de l’APCC\nDe les 48 companyies que han respost l’enquesta, un 63% dels seus membres són homes\nLa IV Enquesta de companyies de l’APCC ha comptat amb la participació de 48 companyies professionals de circ, més del 50% del total de companyies contemplades en el Pla Integral del Circ, unes 90. Segons l’enquesta, el catxet mitjà per espectacle es situa en els 2.400 euros, amb un total d’actuacions de 2.053 (a l’estranger, l’Estat Espanyol i Catalunya). Les companyies que han respost a l’enquesta han destacat com a problemàtiques del sector la manca de circuit, la disminució dràstica dels catxets o el retard en el pagament i els maldecaps que suposa avançar els impostos corresponents.\nL’APCC duu a terme aquesta enquesta des de fa 4 anys amb l’objectiu de recollir dades del sector del circ a Catalunya i conèixer la realitat en què viuen els professionals. Enguany l’enquesta ha incorporat una pregunta respecte al gènere dels membres de les companyies, que ha permès conèixer que el 62% són homes.\nRespecte les actuacions, de les 48 companyies enquestades el nombre total d’actuacions l’any 2015, independentment de la seva ubicació, va ser de 2.053, una xifra molt semblant a la del 2014 (2.040). El catxet mitjà segons les respostes de les facturacions de 32 companyies és de 2.400 euros, que en total suposen una facturacio d'1.872.083 euros. El 2014, segons les dades de 33 companyies, la facturació total va ser de 1.388.558,31€ amb un catxet mitjà de 1.467,4€.\nPel que fa a la distribució de les representacions, el 27% han estat a l’estranger, el 18,5% a la resta de l’Estat i el 54% a Catalunya. Aquestes xifres reflecteixen un increment de les actuacions a la resta d’Espanya respecte el 2014, quan el percentatge va ser de l’11% i a l’estranger de 33%.\nLes comunitats autònomes amb més actuacions de companyies de circ catalanes són Galícia (20,2%), Madrid (14,5%) i País Basc (12,8%), amb canvis respecte el 2014 quan van ser País Basc (18%), Aragó (14%) i Castella i Lleó (12%). Respecte l’estranger, França i Alemanya continuen sent els mercats que acullen més circ català.\nEl nombre d’espectacles diferents que han ofert les companyies ha disminuït de 155 del 2014 a 110 al 2015, tot i que s’han estrenat 21 espectacles nous.\nPel que fa a l’estructura jurídica que adopten les companyies, respecte anys anteriors ha crescut el nombre d’associacions i autònoms i s’ha reduït la facturació a través d’altres estructures. S’ha incrementat lleument el percentatge de companyies que reben ajuts públics, del 26 al 28,3% al 2015, i ha augmentat el percentatge de subvencions de l’administració catalana respecte el total. Entre ICEC i OSIC s’arriba al 50% d’ajuts rebuts pel sector.\nCom en anteriors enquestes, les companyies continuen oferint altres activitats a més d’espectacles per tal de subsistir econòmicament: més d’un 85% de companyies ofereixen taller, organitzen festivals, gestionen equipaments o bé duen a terme altres activitats no relacionades amb el circ.\nLes companyies continuen tenint pocs membres, i el 78% tenen 3 integrants o menys, amb un resultats similars als de 2014. La tendència també es manté en els serveis professionals més contractats: la distribució (per part del 57% de les companyies) i el vestuari i l’escenografia (55%).\nLes companyies que han respost a l’enquesta han destacat com a problemàtiques del sector la manca de circuit, la disminució dràstica dels catxets o el retard en el pagament i els maldecaps que suposa avançar els impostos corresponents. Reclamen una major programació de circ ja sigui contemporani com clàssic. Com a potencialitats, les companyies estan orgulloses de la qualitat creativa i d’altra banda de la cohesió i persistència del sector, a més del prestigi internacional.\nLes companyies participants a l’enquesta consideren que l’APCC ha de treballar per impulsar circuits, lluitar pels drets laborals dels artistes i el reconeixement i descentralització del sector, així com la millora del finançament i l’impuls de la formació i les millores de les condicions en fires i residències artístiques. Consideren que les institucions han de treballar també per incrementar circuits i els pressupostos dedicats al món del circ, i també per millorar els drets laborals i conèixer més el sector, i impulsar la varietat artística.\nUs deixem l'enllaç amb el document de presentació dels resultats de l'enquesta de companyies 2015.


El Món | Terrassa, capital rociera\nTerrassa, capital rociera\nper Joan Rovira 02/06/2017\nAquest cap de setmana Terrassa és la capital rociera catalana. Sovint la nostra ciutat protagonitza l’agenda d’activitats i festes amb accent andalús al país o, si més no, hi té un paper destacat. És lògic: hi ha entitats molt actives i que mouen molta gent, que representen claríssimament una sensibilitat i unes tradicions molt arrelades. A més, hi ha uns 25.000 terrassencs, un 12%, nascuts a Andalusia i molts milers -desconec quants, però segur que moltíssims- nascuts a Terrassa en famílies amb arrels andaluses. No podem dir ja, com fa unes dècades, que mitja Terrassa és andalusa. Però tampoc no seria intel·ligent negar la realitat: Terrassa és molt andalusa, amb més intensitat a uns barris que altres.\nAixò és bo, dolent, indiferent? Depèn. En qualsevol cas, “és”. Som fills de la nostra història, de les grans onades d’emigració dels anys de la postguerra i el “desarrollismo” del franquisme. Com a tants indrets de la gran Barcelona metropolitana: aquesta és la zona on es troba majoritàriament la gent d’origen andalús, amb nivells molt diferents de permeabilitat i d’adhesió a la cultura i llengua catalanes. I també, per suposat, amb una gran diversitat política. Històricament ha estat un electorat de tendència socialista que s’ha sentit molt més espanyol que català, però aquesta afirmació mereix molts matisos. Més enllà dels interessos del clientelisme partidista, en hores baixes, aquest era un electorat força divers i segurament cada dia ho és i serà una mica més.\nSempre ha estat un electorat desitjadíssim, perquè pesa molt en vots i en poder polític al nucli metropolità de Catalunya. I si no, que ho preguntin a Pujol que (tot i que a casa deien als nens que parlar castellà era gairebé repugnant) va organitzar més d’una i de dues operacions d’assalt a la fortalesa metropolitana i andalusista, en eleccions autonòmiques i municipals, com aquí, a Terrassa. Sense manies i a base de talonari: eren operacions tramposes i la gent se'n va adonar d'una hora lluny.\nNo se’n va sortir, però els seus vots no li feien pas fàstic.\nTanmateix, independentment de la bassa de corrupció i mentides en què va degenerar el pujolisme, la jugada era intel·ligent i responia a una anàlisi correcta de la realitat, en clau partidista: sense el vot dels “catalanoandalusos” el catalanisme té uns límits demogràfics i geogràfics força evidents i molt difícils de superar.\nLa cosa està canviant, però. Les segones i terceres generacions ja no són la primera, la més nostàlgica i també la més castigada per la duresa de la vida de l’emigrant pobre i la més necessitada d’enfortir els seus signes d’identitat. Cada vegada són menys andalusos i més catalans, amb infinits matisos i amb un clar predomini del castellà com a llengua personal o familiar, però catalans. Estan fent un viatge de l’andalusisme polític (assimilat a l’autonomisme i a un espanyolisme no fatxa, per entendre’ns) a un andalusisme sentimental que pot admetre posicionaments polítics molt diferents i fins i tot oposats: poden ser fins i tot independentistes sense que els etiquetin com a extraterrestres.\nLa partida política torna a jugar-se en el seu camp, després d’aquells vells intents de convertir-los al pujolisme. Sense ells no hi haurà independència, perquè són els que tenen la força necessària per decantar la balança i trencar l’actual empat. Pensar que això es fa en dos dies és somiar truites, però es pot fer. O les coses poden continuar igual, en un empat etern de dos cinquantes per cent. Ho anirem veient.\nI la partida es continuarà jugant a Terrassa, L’Hospitalet, Badalona, Sabadell, Santa Coloma… Ciutats que tenen una història i una identitat diferenciada i que no funcionen (ni voten) com una sola cosa. A cada ciutat, les tendències estan prenent camins lleugerament diferents: el que votes i el que ets no per força és el mateix. Si el catalanisme sap evolucionar sense renunciar i abraçar l’andalusisme sentimental (que és una de les formes de l’espanyolitat sentimental), inclòs el castellà no imperialista, podrà eixamplar-se i créixer. Si no, oblidem-nos de fer cap nou país. Les partides intel·ligents es jugaran a celebracions com la del Rocío, mentre el país va canviant de pell i d’ànima...\nAixò fa anys ja ho va escriure Salvador Espriu en una obra de teatre: Colomassa cervantina de Terrassa\nEste Sr, Joan Rovira sabe muy bien lo que que es la REALIDAD Catalana.


Mas se’n va, Pujol torna - Cat Diàleg - Diari Digital català\nMas se’n va, Pujol torna\nEditorial 14 July, 2016 CatDialeg.cat 0\nInici » Historic » Mas se’n va, Pujol torna\nUn títol sempre és rotund, després el segueix el text, precisament perquè explica la realitat, ja aporta els matisos necessaris. Mas no és exactament que se’n vagi, sinó que es va esfumant. Pujol ha tornat, sí, però no, evidentment a la primera línia política, sinó amb un Blog, del qual reproduïm la primera entrega. Les dues coses tenen molta entitat.\nMas sembla condemnat a seguir amb el seu seguit de fracassos polítics, iniciats després del seu triomf en les eleccions al Parlament del 2012. Tot el que ha tocat des d’aleshores ha quedat destruït, o malmès, fins a la seva pròpia persona política. I sempre amb la mateixa lògica. Ell pren la iniciativa, sigui anar a les eleccions, sigui cercar una estrambòtica majoria de govern amb la CUP, sigui, cas actual, redundar el partit. Mira que ha tingut temps per a preparar-ho i parlar amb les bases per conèixer directament com pensava la gent, doncs no el deu haver aprofitat gaire per parlar amb ells o no els ha entès, perquè el gloriós congrés -d’ara endavant en diran assemblea- primer, li va tombar reiteradament el nom de la seva predilecció (cal dir que els dos primers objecte d’estudi i selecció eren ben desgraciats) i després -més greu- ha hagut de deixar caure els seus candidats per salvar els mobles de la seva candidatura amb Neus Munté. M. Dolores Garcia escriu el passat dia 12 a La Vanguardia “Mas va aconseguir salvar el tiquet, el cap de setmana, però a costa d’un fort desgast. Conscient que ja no podria imposar el seu criteri en la confecció de la resta de la cúpula del partit sense jugar-se-la”, i afegeix que serà el president del nou partit, però ja ha perdut tota la guàrdia pretoriana que d’una manera o altra l’ha acompanyat sempre per la vida política. Mas no ha estat derrotat, però ha perdut una batalla inexistent. No és certament aquesta la condició d’un líder que pugui conduir l’antiga CDC per camins de victòria, de reconeixement per part de l’electorat. És clar que sempre rep ”ajudes“ dels més íntims. En Francesc Homs, l’home del PDC a Madrid, que pot patir la insòlita situació de veure’s ell, i els altres diputats en el grup mixt, no ha tingut cap més acudit que demanar a Sánchez que faci un govern d’esquerres, amb el suport dels diputats del PDC. S’entén oi que sigui un desastre electoral?\nPujol, que ara torna amb un Blog, va donar una de les seves moltes lliçons polítiques quan va pactar amb el PP, obtenint un dels millor acords de totes les èpoques (qui podia pensar que una representació catalana tindria èxit en la liquidació dels governadors civils, el gran símbol del unitarisme espanyol, i del servei militar obligatori, o el traspàs de la policia de tràfic, que el nostre Estatut, a diferència del Basc, havia oblidat?) La lliçó és aquesta: un partit català mai pot ser qui barri el pas a qui guanya les eleccions a Espanya. Però Homs és molt més creatiu que tot això, i a més el “llegat” ja fa temps que l’han rebutjat. Ara, la vocació política és emular a Tardà. Llàstima que quedi curt de fatxenderia.\nPujol ha tornat i ho ha fet, tot anunciant que no era el tema, amb un mea culpa, però no per haver comès un acte de cobdícia, sinó per una “pecat d’omissió”. Per haver tolerat, per mandra o per por, una situació gens admissible -el compte corrent a l’exterior sense declarar- Ens creiem la intenció de Pujol. És més, diem allò que el partit que ell va fundar i portar a l’èxit ha estat incapaç de proclamar. Primer, la presumpció d’innocència, tan tràgicament danyada en aquest temps, que és el fonament d’una justícia justa. Segon, que està per veure que Pujol pugui ser condemnat amb les proves actuals. Tercer, que la “família Pujol”, que són molts i diferents, no són el president de la Generalitat. I quart i més important, que la seva infracció no tenia, no té, perquè liquidar el seu llegat polític, cosa que molts, començant pels propis, hi han contribuït. Els nous PDC han engreixat Ciutadans i PP, enfortint republicans, cupaires, i colauistes. Tots, tan diversos, coincidien amb un mateix interès: declarar el llegat com a inútil.\nCal dir que Pujol ho ha fet fàcil, i no únicament per la seva falta, sinó perquè ell mateix en els últims anys s’ha mostrat contradictori amb tota la seva lliçó política que va inicia amb “Els Turons a l’altra banda del Riu”.\nEl seu primer blog mereix una anàlisi més detinguda. En tot cas, desitgem que torni un Pujol més fidel a ell mateix, més alliberat de complexos i pressions. Quan hom té més vida viscuda que per viure resulta més fàcil fer-ho. Ell, amb intel·ligència, ha de facilitar la recuperació, no tant perquè la faci ell, com perquè mostri els seus principals components, que en els últims anys, i ja fora la responsabilitat de govern, va malversar. Hom no pot defensar que durant la duresa del franquisme i quan no teníem políticament res, calia treballar per Catalunya, Espanya i Europa, i afirmar que en les circumstàncies actuals, quan Catalunya té més poder polític que mai, no es pot fer res i cal cercar la independència. I no es pot fer compatible aquesta opció amb declarar-se amb realisme patriota europeu, perquè el que menys necessita Europa ara és un esbocinament de fronteres.\nPujol torna i guaita una altra vegada els turons des de l’altra banda del riu, malgrat que ara rebin part dels teus, en lloc d’una burgesia sense horitzons, instal·lada en el franquisme.\nGeneralitat25 independència162 Jordi Pujol32 Mas8 política catalana16


Jugar jocs en línia gratuïts. Xmas Truck Aparcament Joc Xmas Truck Aparcament no registre. Xmas Truck Aparcament.\nPer al tema d'hivern.Objectiu: Santa Claus va a estacionar el camió amb cura, en cas contrari, en lloc de regals que hauria de pagar les reparacions! Per aparcar en 100%. Completa tots els 15 nivells.\n© zgames. ru - Joc gratuït Xmas Truck Aparcament ().\nJoc en línia joc flash Xmas Truck Aparcament de forma gratuïta. No t'oblidis de votar aquest joc Xmas Truck Aparcament i compartir aquest joc amb els teus millors amics.\nJoc Xmas Truck Aparcament en línia\nDescripció del joc Xmas Truck Aparcament la línia. Com jugar el joc en línia Per al tema d'hivern.Objectiu: Santa Claus va a estacionar el camió amb cura, en cas contrari, en lloc de regals que hauria de pagar les reparacions! Per aparcar en 100%. Completa tots els 15 nivells. Controls: tecles de fletxa i la barra espaiadora.\nQualifica aquest joc: Jugat: 2544\nXmas Truck Aparcament ( Vots1, Valoració secundària: 3/5)\nNaruto Torre de Salt\nUn passeig de mitjanit\nPoderós cavaller Run\nJungle tresors tomba de fantasmes