escena de la memòria: El banquet\nEspai NunArt, 20 de març de 2015\nDirecció Laura Vilar i Miquel Barcelona\nIntèrprets Miquel Barcelona, Santi Carcasona, Gisela Creus, Clara Llobet, David Novoa, Laia Santanach i Laura Vilar\nA l’espai NunArt Guinardó es programa un cop al mes El Banquet: un espectacle de música en directe i dansa, amb dos intèrprets convidats, pensat com a celebració artística, i on el públic també té un paper molt rellevant. Molt atents: cal fer reserva prèvia al web de l'espai de creació. Es representa en sessió doble.\nL’espectacle dissenyat per Laura Vilar i Miquel Barcelona, i amb un total de vuit ballarins i un músic, es planteja amb un esquema fix sobre el que els convidats a la festa improvisen amb la seva mirada. Hi conviden altres ballarins, músics, artistes de circ, actors... Són la partitura específica d’un conjunt coreogràfic basat en percudir el propi cos per anar més enllà de la realitat física on se sustenta. I així projectar-lo en un doble sentit: aquella història compartida d’experiències humanes sobre la qual es construeix el sentit; com aquesta realitat tangible des d’on poder ballar i fer música. Des del mes d’octubre han passat pel banquet sensibilitats diverses: Aida de Sàrrega, Cesc Casadesús, Mariona Castillo, Jordi Cortés, Bruno Oro, etc. Això fa que cada representació mensual sigui única.\nPerò el més estimulant de la proposta no només té a veure amb les diferents capes de significat que aporten i els matisos interpretatius que els artistes convidats fan de cada representació única i irrepetible. Sens dubte la gran aportació que fa El Banquet és aconseguir que el públic sigui part de l’obra, activament i sonora, sense resultar en cap moment invasiu: només perquè s’hi produeix una autèntica i genuïna adhesió emocional. La dansa i la música com a coses properes, vinculades amb el ritme de la vida, arrelades a la pròpia categoria d’éssers sensibles, perquè percudeixen de les mateixes fonts amb què el grup festeja el fet essencial de la trobada social. Pur estudi antropològic de tot allò que defineix la nostra condició d’humans, on somiegem la perfecta (i platònica) trobada amb l’altre, d’entre tota la resta. Sempre en moviment. Sempre percudint el propi cos.\nEtiquetes de comentaris: Laura Vilar, Miquel Barcelona


farcellet - Oniricat. Productes de disseny català.\nProductes: El Farcellet\nEl Farcellet, som una petita empresa familiar amb arrels al món tèxtil des de fa quatre generacions i que varem decidir fer una aposta en favor de la recuperació del model de quadre de farcell propi de Catalunya.\nMocador de coll El Farcellet amb el disseny del mocador de farcell original. Funcional, elegant i sostenible.Disponible en 2 colors.Mides: 175x80 cm.Composició: 100% bambú.Altres productes d'El Farcellet


La Xarxa oferirà futbol territorial en directe en la nova temporada\nActualització: 07.09.2015 - 13:39\nLa graella de la Xarxa de Comunicació Local per a la nova temporada oferirà partits de futbol territorial en directe. En concret s’oferirà un partit de la Tercera Divisió o de Primera Catalana cada diumenge, a les 12.25 h. L’oferta esportiva del cap de setmana es complementarà una temporada més amb el programa de televisió ‘En Joc’, de 20 h a 21.30 h, presentat per Òscar Herreros. En la seva versió radiofònica, Toni Castro repassarà l’actualitat esportiva dissabtes i diumenges de 20.00 h a 22.00 h. La Xarxa també apostarà en aquesta nova temporada per la informació de proximitat i la coproducció de programes especials vinculats a esdeveniments culturals i d’entreteniment.\nLa Xarxa manté la informació de proximitat a través del programa ‘Notícies en Xarxa’ que s’emet conjuntament per ràdio i televisió. La versió del matí, de 7.00 h a 9.00 h, estarà conduïda pels periodistes Oriol Pujadó i Helena Puigdueta. La versió del vespre, de 19.00 h a 19.30 h, anirà a càrrec d’Arnau Maymó i Marta Patricio.\nEls informatius tindran dues finestres més al migdia amb una hora de ràdio en què Anna Murgadas repassarà l’actualitat del matí, i amb la versió televisiva de ‘Al dia migdia’ que presenta Vanessa Raja. L’espai ‘L’entrevista’, amb Mònica Hernàndez, oferirà cada dia una hora de conversa amb un personatge vinculat a l’actualitat. També s’ofereix una versió per televisió de l”Esports en Xarxa’ que presentarà Cristina Àlvarez de 19.30 h a 20.00 h i una versió de ràdio als migdies amb Joan Barberà al capdavant.\nAltres novetats importants se situen en el programa de televisió ‘1món.cat’ i el de ràdio ‘La Tarda’, coproduït per una trentena d’emissores locals i que aquesta temporada es farà des dels estudis d’EMUN FM. ‘La Tarda’, presentat per Laura Alcalde, incorpora una nova secció per donar a conèixer la feina de les Diputacions al territori.\nPel que fa a ‘1món.cat’, presentat per Glòria Trullàs, es farà íntegrament cada dissabte i diumenge des d’un municipi diferent i comptarà amb la participació de les televisions del territori.\nD’entre les novetats d’aquesta temporada destaca la cerca del millor humorista de Catalunya. Es potenciaran les connexions en directe i es donarà a conèixer la cuina de cada comarca amb receptes de cuiners autòctons.\nD’altra banda, la Xarxa de Comunicació Local segueix apostant fermament per la promoció i difusió de grans esdeveniments culturals i d’entreteniment. S’oferiran en directe les diades castelleres més rellevants del que resta de temporada tant per televisió com per ràdio, en aquest cas, amb Pep Ardila, de Ràdio Montblanc i Ernest Gili de Ràdio Sant Sadurní. També es manté el programa ‘Dosos Amunt’, copresentat per Carles Cortés, de Tac 12, i Toni Comas, de Canal Blau, que cada setmana repassa el més destacat de l’activitat castellera.\nLa Xarxa també es farà especial ressò de Fira Tàrrega, del Mercat de Música Viva de Vic o dels Premis Butaca, entre d’altres, amb programes especials en directe en col·laboració amb les televisions del territori.\nEn l’apartat de nous formats, aquest setembre s’estrenen dues noves sèries documentals, ‘Carreteres’, en coproducció amb EL9TV, que ofereix un relat humà i patrimonial vinculat al traçat de les principals vies de comunicació del país. I d’altra banda la sèrie ‘La barca de l’Andreu’, un retrat del món de la pesca a casa nostra a través d’un recorregut pel litoral català en coproducció amb Canal Terres de l’Ebre.


L’ajuntament es persona contra «un ministre d’extrema dreta» que va posar en perill «la vida de moltíssimes persones a l’impedir que poguessin desembarcar»\n27 de de gener del 2021. 18:33\nL’Ajuntament de Barcelona ha iniciat els tràmits per comparèixer com a part civil en el procediment penal que se segueix a Palerm contra l’exministre de l’Interior italià Matteo Salvini per la seva política de «ports tancats», que va comportar el bloqueig de l’‘Open Arms’ 20 dies a alta mar amb 130 migrants rescatats en aigües del Mediterrani el 2019.\nL’alcaldessa, Ada Colau, ha anunciat davant el barco d’‘Open Arms’ amarrat al port de Barcelona que l’Ajuntament es persona en la causa contra «un ministre d’extrema dreta que va atacar directament Open Arms, va posar en perill la seva activitat i també la vida de moltíssimes persones a l’impedir que poguessin desembarcar».\n«Persones que estaven en una situació de salut límit, per la qual cosa va posar en perill vides humanes», ha assenyalat Colau abans d’afegir: «Ens personem en aquesta causa judicial perquè si ataquen Open Arms sentim que ataquen tota la ciutat de Barcelona, una ciutat compromesa amb la defensa dels drets humans».\nColau recorda el «compromís» de Barcelona amb aquesta oenagé\nEn un comunicat, l’Ajuntament de Barcelona explica que amb la seva incorporació a la causa persegueix «denunciar l’obstrucció de Salvini a la tasca humanitària de salvament marítim, així com reclamar danys econòmics i morals, ja que en aquell moment el consistori i l’organització de rescat tenien un conveni per finançar l’expedició humanitària».\nPer la seva banda, el director de Proactiva Open Arms, Òscar Camps, que ha acompanyat Colau, ha manifestat la seva satisfacció pel fet que l’Ajuntament de Barcelona es personi en la causa per «segrest, difamació i prevaricació» contra l’exministre Matteo Salvini i ha fet una crida a les organitzacions humanitàries a aprofitar-ho i presentar-se també com a acusació civil.\n«Hem sigut perseguits, criticats, difamats i resulta que Open Arms té assegut al banc dels acusats un primer ministre italià que va tenir la gosadia de segrestar aquest barco i tenir-lo durant dies amb 130 persones a bord mancant tota mena de serveis d’assistència, que necessitaven ser evacuades i ser ateses perquè van ser rescatades del mar i eren nàufrags que fugien de la persecució de la tortura i el crim de Líbia», ha dit Camps.\nHa recordat també que, amb una acció judicial d’‘Open Arms’, van tombar el decret de «ports tancats» de Salvini, que multava «amb un milió d’euros» si rescataven migrants, que els prohibia l’entrada en aigües italianes i entrar als seus ports, i que va ser derogat.\nImpediments a una acció humanitària\nColau i Camps han coincidit a denunciar la «inacció» de la Unió Europea davant les morts en aigües del Mediterrani i l’incompliment per part dels Estats dels convenis internacionals, el dret marítim i els drets humans.\nDurant l’estiu del 2019, el barco d’Open Arms, amb més de 130 persones a bord rescatades a alta mar, va estar 20 dies sense poder desembarcar els migrants rescatats a causa del decret del polític italià que impedia el desembarcament de persones recollides per barcos de rescat al país fins que el fiscal d’Agrigent (Sicília) ho va permetre.\nArran d’això, Open Arms va impugnar el decret de Salvini i la Fiscalia italiana va obrir un procediment penal en el qual l’organització humanitària és també part denunciant.\nEl tribunal italià està investigant Salvini, entre d’altres, per un presumpte delicte de segrest per negar el desembarcament en un port italià de l’‘Open Arms’ i mantenir retingudes les persones que eren al barco.\npendents d'un permís\nSalvini porta al límit l'agonia de l''Open Arms'\ncop al polític ultra\nSalvini a un pas d'anar a judici pel bloqueig de l''Open Arms' fa un any\nEl procediment judicial es troba ara en fase d’audiència preliminar i la pròxima sessió està prevista per al 20 de març a la capital siciliana.\nProactiva Open Arms Òscar Camps Ada Colau


Le Sommelier, Brisasol, el càmping Sangulí i Fernan’s, reconeixements de l’Ajuntament de Salou en la Nit empresarial de la Cepta — Ajuntament de Salou\nLe Sommelier, Brisasol, el càmping Sangulí i Fernan’s, reconeixements de l’Ajuntament de Salou en la Nit empresarial de la Cepta\nLe Sommelier, Brisasol, el càmping Sangulí i Fernan’s, reconeixements de l’Ajuntament de Salou en la Nit empresarial de la Cepta https://www.salou.cat/ca/noticies/le-sommelier-brisasol-el-camping-sanguli-i https://www.salou.cat/@@site-logo/logo-salou.svg\nAquest vespre s’han lliurat els reconeixements a les empreses del territori en un acte al Centre de Convencions de PortAventura on Repsol s’ha endut el guardó d’honor\nL’alcalde, després de felicitar els premiats, ha parlat de Salou com a sempre ha demostrat una clara voluntat de compromís amb l’empresa privada i l’emprenedor per garantir noves oportunitats\nSalou ha acollit enguany la Nit Empresarial de la Cepta 2015, que s’ha desenvolupat al Centre de Convencions de PortAventura. Aquesta reunió de l’empresariat tarragoní ha premiat a REPSOL amb el Guardó d’Honor de La Nit, junt amb la resta de reconeixements de l’acte: els Guardons CEPTA, els Reconeixements a la Fidelitat, els Reconeixements de les associacions a empreses rellevants dels respectius sectors i els Reconeixements atorgats per l’Ajuntament de Salou que han recaigut en quatre empreses: Le Sommelier; Brisasol - Rentalmar.com; Camping Sangulí i Fernan’s.\nL’acte, presidit el màxim responsable de CEPTA, J.Antoni Belmonte i l’alcalde de Salou, Pere Granados, ha comptat amb diverses personalitats rellevants, com és el cas del president de Foment del Treball Nacional, Joaquim Gay de Montellà i el president de Repsol, Antonio Brufau, qui ha recollit el guardó d’honor, han estat alguns dels assistents.\nHan excusat la seva assistència, a causa de l’accident d’avió succeït als Alps francesos, el president de la Generalitat per l’anul·lació de tots els actes oficials i la presidenta de FEPIME Catalunya, Ma. Helena de Felipe, a causa del traspàs d’un familiar.\nL’alcalde, al torn de parlaments ha volgut en primer lloc “expressar les sinceres felicitacions i l’agraïment a la iniciativa organitzadora d’aquesta trobada, la CEPTA; pel fet que hagi escollit com seu d’aquesta edició el municipi de Salou i PortAventura; perquè si alguna característica defineix y per alguna cosa es coneix aquesta destinació turística i aquest centre d’oci que l’acull, és precisament per la seva intensa activitat econòmica i empresarial, basada en el turisme i els serveis, constituint, tant en l’àmbit local com territorial, un dels grans motors de la nostra economia en el sentit més general”.\nA més, ha volgut felicitar a tots els premiats i guardonats en aquest acte “amb especial menció pels 4 guardonats de Salou, i sumar-me al reconeixement de tots ells perquè estic segur que són mereixedors d’aquesta consideració com persones i empreses que han creat riquesa i ocupació amb iniciatives empresarials d’èxit, que han contribuït exemplarment a potenciar la nostra economia i els seus respectius sectors, i en definitiva han creat un marc de desenvolupament i de progrés col·lectiu en el nostre àmbit territorial”, i ha conclòs el torn de parlaments destacant que “en aquest sentit, el municipi de Salou sempre ha demostrat i demostrarà una clara voluntat de col·laboració i de compromís amb l’empresa privada i l’emprenedor per garantir noves oportunitats per tothom i el millor futur per a tots”.\nEls guardonats de Salou d’enguany:\nLe Sommelier és un nou espai gastronòmic de qualitat, on es fusionen dos conceptes: vinoteca i gastrobar. La seva vinoteca, conté més de 2000 referències entre vins i licors, de Catalunya, Espanya i d’altres indrets del món, amb una selecció molt acurada i amb una especial sensibilitat per cellers de proximitat i petites bodegues. Tot això en un espai dinàmic, fresc, en continu moviment, on s’ hi organitzen activitats diverses, com ara tastos de vins, sopars maridatges o nits musicals.\nBrisasol – Rentalmar.com\nBRISASOL – RENTALMAR.COM és una empresa que opera en els sectors immobiliari i turístic, ocupant una posició de lideratge a la Costa Daurada en les seves dues àrees d’activitat. D’ençà la incorporació del Sr. Joaquim Cristià com a director d’operacions, l’empresa s’ha convertit en model d’innovació empresarial i transformació estratègica, i en un exemple d’intraemprenedoria o emprenedoria corporativa.\nEl Càmping Sangulí va créixer de mans de l’Esteve Blasi i la seva esposa, com un petit projecte familiar, en un terreny de 2 ha. Era l’any 1972. Un projecte es va anar fent gran a mida que passaven els anys, fins a adquirir la categoria de Resort i un reconeixement internacional en qualitat, l’ any 1991 i 1992.\nEl Càmping Sangulí és un exemple d’ adaptació i millora constant, i avui en dia és tot un referent en el sector, en innovació, qualitat i turisme familiar, i així ho avalen nombrosos reconeixements i premis, el darrer aquest 2015 “Premi a la innovació atorgat per la ANWB/ADAC, pel projecte de dietes saludables. El guardó es dóna a títol pòstum a Esteve Blasi i també per l’impuls i la continuïtat amb el relleu familiar.\nFernan’s és una empresa familiar fundada l’ any 1956, essent una de les empreses pioneres en el municipi de Salou. Al llarg de tots aquests anys, Fernan’s s’ha convertit en una de les empreses de referència del sector comercial de Salou, diversificant els seus punts de venda en perfumeria, confecció, fotografia i electrònica . Actualment té set establiments a Salou, i un a Cambrils. La seva professionalitat i qualitat l’ ha portat a treballar amb les primeres marques del mercat.


virus editorial | Les fronteres de la Jihad\nLes fronteres de la Jihad 316 pàgines\nJean-Pierre Filiu 18,00 €\nL'assassinat del comandant Massud un 11 de setembre va segellar la transformació de l'Afganistan en el primer emirat terrorista de la història. Al-Qaida va buscar durant deu anys la manera d'ocupar un territori de manera permanent des d'on projectar la seva subversió terrorista. I, per això, nomaditza la Jihad d'una terra a una altra per tal de vampiritzar els combats nacionals que es produeixen a diferents territoris i recuperar-los per a la seva Jihad global. En la mesura en què se li disputa aquest monopoli, la guerra contra el terrorisme d'Al-Qaida té totes les possibilitats de ser guanyada. Per entendre aquest conflicte fonamental al cor de la Jihad, Jean-Pierre Filiu ens submergeix en les arrels històriques de l'islam i ens esbossa un fresc de les Jihads de resistència anticolonial. Ens descriu la matriu de les Jihads contemporànies a l'Afganistan, la importació de Jihads devastadores a Bòsnia, a Txetxènia o al Caixmir, que han imposat el seu jou a les poblacions locals. Comprendre els envits reals i les fronteres d'aquesta guerra de Jihads és l'ambició d'aquest llibre que es nodreix a les millors fonts.\nJean-Pierre Filiu, historiador i arabista, ha format part de missions humanitàries al Líban i l'Afganistan. Actualment és professor associat a l'Institut d'Estudis Polítics de París.


Política de privacidad:BURJASSOT:Xarxa OMIC\nOmic de BURJASSOT en aplicació de la normativa vigent en matèria de Protecció de Dades de Caràcter Personal, informa que les dades personals que s'arrepleguen a través dels formularis d'este lloc web, s'inclouen en els fitxers automatitzats específics d'usuaris de Omic de BURJASSOT\nL'recollida i tractament automatitzat de les dades de caràcter personal té com a finalitat oferir-li servicis d'informació, assessorament, formació i altres activitats pròpies del servici públic oferit per Omic de BURJASSOT, relacionat amb els servicis d'utilitat en matèria de consum\nOmic de BURJASSOT adopta les mesures necessàries per a garantir la seguretat, integritat i confidencialitat de les dades d'acord amb el que disposa el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell, de 27 d'abril de 2016, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació dels mateixos.\nL'usuari podrà en qualsevol moment exercitar els drets d'accés, oposició, rectificació i cancel·lació reconeguts en l'esmentat Reglament (UE). L'exercici d'estos drets pot realitzar-ho el propi usuari a través d'adreça electrònica a: omic@burjassot.es o en la adreça: Plaza Emilio Castelar, 1 , 46100 - Burjassot (Valencia/València).\nL'usuari manifesta que totes les dades facilitats per ell són certs i correctes, i es compromet a mantindre actualitzats, comunicant els canvis a Omic de BURJASSOT\nOmic de BURJASSOT tractarà els seus personals demanats a través d'este lloc web, amb la finalitat de prestar-li i oferir-li servicis públics d'utilitat, relacionats amb informació d'interés per al consumidor.\nL'oferta per part de Omic de BURJASSOT d'un servici d'interés públic, que perseguix, entre altres objectius, oferir informació rellevant d'interés per al consumidor.\nLes dades no es comunicaran a cap tercer alié a Omic de BURJASSOT excepte obligació legal.\nEn aplicació de la LSSI. Omic de BURJASSOT no enviarà comunicacions per correu electrònic o un altre mitjà de comunicació electrònica equivalent que prèviament no hagueren sigut sol·licitades o expressament autoritzades pels destinataris de les mateixes.\nEn el cas d'usuaris amb què existisca una relació prèvia, Omic de BURJASSOT, sí que està autoritzat a l'enviament de comunicacions que siguen semblants a què inicialment van ser objecte de relació amb l'usuari. En tot cas, l'usuari, després d'acreditar la seua identitat, podrà sol·licitar que no se li faça arribar més informació a través dels canals anteriorment indicats.


ELS CINC FILLS DE ROSIE O'DONNELL: CONEIX-LOS I EL SEU PRIMER NÉT - FAMÍLIES FAMOSES\nEls fans la coneixen pel seu talent com a còmica i presentadora de televisió, però Rosie O'Donnell s’enorgulleix de ser la mare dels seus cinc fills,Parker, Chelsea, Blake, Vivienne i Dakota.Al llarg dels anys, el primer Espectacle Rosie O'Donnell l’estrella ha fet malabars amb la seva carrera de Hollywood mentre educava la seva barreja família.\nRosie va experimentar la maternitat per primera vegada quan va adoptar el seu fill gran, Parker O'Donnell , el 1995. El Lliga pròpia l'actriu va donar la benvinguda al noi a la seva família amb la seva núvia Kelli Carpenter . L'ex parella també va donar la benvinguda a la seva filla Chelsea O'Donnell el 1997, seguit de Blake O'Donnell el 1999.\nL’alegria de ser mare! Vegeu les fotos familiars més boniques de Rosie O'Donnell\nEl 2002, la filla de Rosie i Kelli Vivienne O'Donnell va arribar mitjançant la inseminació artificial. Pocs anys després que el duet de Hollywood comencés la seva família junts, Rosie i Kelli van caminar pel passadís el 2004. No obstant això, la parella va deixar el mateix any.\nEl Veure Alum va passar del desamor quan es va conèixer Michelle Rounds el 2012. Els lovebirds es van casar al juny i el 2013, Rosie va ampliar la seva família quan van adoptar el seu fill petit, Dakota O'Donnell . Igual que el seu primer matrimoni, Rosie i el seu cònjuge consultor van deixar de fumar el 2015 i dos anys després del seu divorci, Michelle es va treure la vida tràgicament.\nAra que és mare soltera, Rosie s’assegura de centrar-se en estar el més present possible a la vida dels seus fills. A part del seu amor per ser mare, Rosie va afegir «àvia» al seu currículum quan era gran la filla Chelsea va donar la benvinguda al primer nét de l'estrella de la televisió el desembre de 2018.\nDesprés de l'arribada de la néta Skylar Rose, Rosie va compartir la seva emoció pel Chelsea i el seu xicot, Jacob Bourassa . «Va ser una cosa realment bonica», va afluixar Late Night amb Seth Meyers . «És molt banal, però és el que tothom diu: quan ets avi, és com [tenir] un nadó per cada milió. I això és el que se sentia ».\nEl guanyador de l’Emmy fins i tot va revelar exactament com la fa sentir el petit feix d’alegria. 'Vaja, només veure que aquella nena amb la cara de la meva nena és bastant aclaparadora', va compartir exclusivament amb ella Cada setmana més a prop , abans d'afegir, « em fa retrocedir 22 anys . »\nDesplaceu-vos per la galeria següent per conèixer els cinc meravellosos fills de Rosie i la seva néta.\nimatges de la banana split\nQuants fills té la Jennifer Love Hewitt\nSteven Greener i Tamron Hall\nSamsung divendres negre 2017 al Regne Unit\nbessons lisa marie presley\nImatges familiars de vanna white


La Candidatura del Priorat a Patrimoni de la UNESCO entra en una fase decisiva – Cornudellaweb / PrioratDigital / Segle21.cat 1998-2017\nEls ajuntaments han de validar el Pla de Gestió abans que finalitzi el 2016, per presentar la documentació definitiva al Ministeri de Cultura a començaments de 2017\nReunió amb els alcaldes, el passat dimecres 26 d’octubre al Consell Comarcal del Priorat. Foto: Cedida\nL’associació Prioritat i el Consell Comarcal del Priorat, impulsors de la candidatura del Priorat a Patrimoni de la UNESCO, amb el suport de la Diputació de Tarragona, s’han reunit aquesta setmana amb els alcaldes de la comarca amb l’objectiu que la validació del Pla de Gestió per part del món local sigui un fet abans que finalitzi el 2016. Després de les sessions de treball fetes de manera individual amb cada un dels ajuntaments del Priorat, trobades que van servir, entre altres, per detallar els valors de cada municipi i la necessitat de gestionar-ne la seva preservació, la reunió d’aquesta setmana ha permès definir un calendari de sessions, que ha de culminar amb la validació del Pla de Gestió, document que estableix les estratègies, accions i formes de governança per gestionar el paisatge cultural agrícola del Priorat.\nEl 2013, Prioritat va enviar un primer dossier per formar part de la llista indicativa del Ministeri de Cultura, requisit sol·licitat per la Unesco, llista en què les candidatures hi han de constar, com a mínim, durant un any. La candidatura prioratina hi consta des del febrer del 2014. Inicialment, la previsió era presentar el dossier definitiu a la tardor de 2014, però a causa de la manca de finançament, l’entrega es va haver d’ajornar.\nAixí, si finalment el Pla de Gestió és aprovat pels ajuntaments, el gener de 2017 els impulsors de la candidatura entregaran la documentació definitiva a l’estat espanyol, que serà qui l’haurà de presentar a la Unesco. D’acord amb el calendari, el Priorat podria ser declarat Patrimoni Mundial el 2018.\nCarles X. Cabós 28 d'Octubre de 2016 Patrimoni de la Humanitat, Priorat, Prioritat, societat\nAnterior Entrada anterior: Ximpanzés i bonobos es van creuar fa centenars de milers d'anys\nSegüent Entrada següent: Com es pot arribar a tenir un sistema educatiu com el finlandès?


Espai Isidor: Recepta clàssica ben cuinada\nPosdata Te quiero és una comèdia melodramàtica amb un punt de partida que la tenyeix amb certs tints sobrenaturals. Una jove de trenta anys es queda vídua però comença a rebre cartes del seu marit mort en les quals l’ajuda a superar la pèrdua i reconduir la seva vida. Així explicat, sembla l’argument d’un dels melodrames sudcoreans han sabut convertir en un subgènere autòcton. Però la realitat és que aquesta història es basa en l’exitosa novel·la de Cecelia Ahern titulada, com el film, Posdata Te quiero. És el savoir fair del director i guionista Richard LaGravenese que salva un film que cau en l’ensucrament, però que afortunadament també sap fugir del tòpic quan és més necessari, és a dir, al final. Posdata Te quiero té un final lacrimògen i feliç però no és ben bé el que l’espectador intueix al llarg del metratge, i aquest és un dels grans encerts d’una pel·lícula que combina ingredients bàsics seguint una recepta clàssica però ben cuinada: el gust no sorprèn, però el plat entra per la vista i deixa un bon regust al paladar. La pel·lícula inclou uns quants flashbacks que reconstrueixen la felicitat de la parella, compta amb una colla de secundaris amb frases de diàleg tant o més encertades que els protagonistes principals, fa riure, fa plorar, distreu, emociona i no molesta. Compleix la seva funció. El públic surt satisfet però potser una mica embafat, sobretot per la visió idealista del dol d’una jove vídua per a qui la mort del marit només acaba tenint connotacions positives. És un pretext, en realitat, per explicar la recerca d’aquesta jove per retrobar el seu camí personal perdut i mostrar, de pas, que totes les dificultats d’aquesta vida es poden superar.


query_builder 24 desembre 2007 12:49\nEl Govern convoca 15 places de sotsinspector de Bombers de la Generalitat\n.Formen part de l'escala executiva del Cos i els correspon la coordinació i comandament de les unitats de nivell intermedi, així com les funcions específiques de prevenció, extinció d'incendis i salvaments\n.Amb la creació d'aquestes places es reforça l'estructura interna del Cos de Bombers i s'incrementen els esforços per donar una resposta ràpida i eficaç en casos d'emergència\nEl Govern ha aprovat l’oferta d’ocupació pública de 15 places de la categoria de sotsinspector del Cos de Bombers de la Generalitat. Els sotsinspectors de Bombers de la Generalitat formen part de l’escala executiva del Cos i els correspon la coordinació i comandament de les unitats tècniques i de les operatives de nivell intermedi, així com les funcions específiques de prevenció, extinció d'incendis i salvaments que es determinin reglamentàriament. També assumeixen el comandament de les unitats corresponents en les situacions en què se'ls encomani d'exercir com a cap de guàrdia.\nAmb la creació d’aquestes 15 noves places es reforça l’estructura interna del Cos de Bombers de la Generalitat i s’incrementen els esforços per donar una resposta ràpida i eficaç en casos d’emergència. Aquesta proposta d’oferta d’ocupació pública no comporta cap increment de despesa en relació al pressupost vigent, ja que les esmentades places ja disposen de dotació econòmica.\nLa darrera convocatòria per cobrir places de sotsinspector va ser aprovada pel Govern el 27 de setembre de 2005, amb l’oferta pública de 10 places de sotsinspector del Cos de Bombers de la Generalitat.


L’Associació d’aturats demana la declaració de ciutat promotora de la renda garantida | Revista de Ripollet\nL’Associació d’aturats demana la declaració de ciutat promotora de la renda garantida\nLa sessió ordinària de març del ple municipal debatrà una moció presentada pel PSC i Decidim a petició de l’Associació d’Aturats a través de la qual l’entitat pretén que el municipi es declari ciutat promotora de la renda garantida.\nD’aquesta manera s’assumiria el compromís de requerir a la Generalitat la promoció, estudi i difusió del concepte de Renda Garantida de Ciutadania, que realitzi un estudi de viabilitat i aplicació i que s’iniciïn els tràmits per a la seva aplicació. A més, en l’àmbit local l’Ajuntament hauria de promoure el concepte de Renda Garantida obrint espais de debat i discussió, tallers i xerrades així com donar suport i col·laborar amb les iniciatives que puguin realitzar les entitats.\nDes de l’Associació d’Aturats destaquen que defensen la Renda Garantida perquè permetria als treballadors negociar condicions dignes, significa suplementar les pensions fins als 664 euros i seria una eina eficaç per lluitar contra les situacions de pobresa.\nL’atur registrat segueix baixant al juny i deixa la xifra local en 3.047 desocupats\nRipollet és el municipi del Vallès Occidenal on menys baixa l’atur registrat\nEl 2016 s’obre amb 334 aturats registrats menys dels que hi havia ara fa un any


Susanna Marietti: "S'està jutjant el que podria haver passat però no ha passat, i el dret penal no és això"\nSusanna Marietti: “S’està jutjant el que podria haver passat però no ha passat, i el dret penal no és això”\nSusanna Marietti, coordinadora nacional de l'associació italiana Antigone, és una de les 15 especialistes en dret penal que ha assistit fins ara com a observadors internacionals al judici del Procés\nSusanna Marietti, frente a la sede del Tribunal Supremo, donde asistió, como observadora internacional al juicio al Procés. ÁLVARO MINGUITO\nSusanna Marietti és una de les 15 especialistes en dret penal que han acudit com a observadors internacionals al judici al Procés que des del 12 de febrer se celebra a la Secció Segona del Tribunal Suprem. És coordinadora nacional de l’associació italiana Antigone, que va portar davant el Tribunal Europeu de Drets Humans 2.000 denúncies per tracte degradant a les presons italianes, fet pel qual aquest país va ser condemnat el 2013. Marietti va ser observadora internacional durant la tercera setmana del judici. Per a això, cada matí va fer cua des de les 6h per aconseguir una de les 50 places per a públic general, ja que el Tribunal Suprem es va negar a reservar places per als observadors internacionals.\nCom et sembla que s’està desenvolupant el judici?\nEl judici, pel que fa a la seva forma, sembla correcte. El president del tribunal deixa parlar totes les parts, formular les preguntes… sembla formalment correcte. És una mica estrany que la presència d’un observador internacional, en un cas que té una matriu política tan evident, no pugui estar més garantida. La raó que donen és que Espanya és una democràcia, i és precisament això és el que hauria de verificar els observadors internacionals. Però no crec que el problema sigui la forma del procés, que em sembla correcta. És el contingut: no hi ha res de fets, hi ha discussions sobre paraules, sobre el que podria haver passat i no ha passat, i el dret penal no és això, el dret penal jutja fets. Al cor d’Europa un no s’espera que passi això. Hem de veure com acaba el procés, però crec que el dret penal ha de ser utilitzat de forma diferent, ha de ser usat pel que fa als valors i béns que estan realment protegits per la Constitució, i no per les opinions. La presó ha de ser usada mínimament, per al que realment sigui necessari, no per persones a les que no s’entén que ordenin presó preventiva.\nPrecisament, les garanties processals davant del sistema penal és una de les teves àrees d’especialització. Què opina sobre que aquests dotze acusats portin a la presó preventiva des de fa any i mig?\nJo no crec que es pugui justificar en base a evitar que es repeteixi el delicte, ja que és impossible que puguin organitzar un altre referèndum o consulta. No sé si la justificació pot ser que podrien escapar del país, però hi hauria altres mitjans per evitar-ho i em sembla que no són persones que es vulguin sostreure al procés. Jo crec que no té cap sentit i és una venjança. La presó preventiva, en aquest cas, és una venjança. Anticipa una condemna que no sé si arribarà. La presó preventiva l’estan utilitzant per mostrar públicament que hi ha mà dura.\nQuina creus que serà la resolució del Tribunal Suprem?\nNo sé com acabarà aquest procés, però em sembla estrany que puguin ser absolts perquè, com justifiquen públicament tot això ja s’ha fet des del Govern espanyol? Podrien ser absolts si es demostrés que no hi va haver violència, tumults, que no es va usar diners públics … però significaria admetre que el Govern espanyol va dur a Catalunya 6.000 agents de la Guàrdia Civil i Policia Nacional per a res, i això sí que és moltíssima despesa. El que sí podria passar és que se’ls condemnés a una pena no tan elevada, i no es podria impugnar la sentència, però es podria acudir al Tribunal Constitucional i, després, al Tribunal d’Estrasburg.\nTé aquest cas com a destinació el Tribunal Europeu de Drets Humans?\nEm sembla que seria una bona idea, ja que considera sobre protecció dels drets fonamentals que són garantits per a la salvaguarda dels drets humans. És un lloc just on anar, i tota Europa està pendent d’això. Aquest tema s’hauria d’haver solucionat políticament, i tota Europa ho pensa.\nForma part d’Antigone, que porta 20 anys treballant a Itàlia per a la defensa dels drets de les persones preses i la salvaguarda de les garanties processals.\nRealment vam néixer fa 30 anys, però fa 20 que ens van donar autoritzacions especials per part del Ministeri de Justícia italià per visitar totes les presons italianes per a adults i menors que són 200. Fa 20 vam visitar totes les presons amb els mateixos poders que la llei italiana dóna als membres del Parlament i del Govern italià. Som prop de 80 persones a Antigone, perquè Itàlia és molt llarga, i cada any publiquem un informe sobre les presons italianes i a partir d’aquest informe surten moltes denúncies que portem a la Cort de Justícia amb els nostres advocats, cas a cas.\nCom ha evolucionat la situació de les presons a Itàlia en aquests anys?\nVam tenir una condemna a Itàlia per part del Tribunal Europeu de Drets Humans en 2013 que va ser famosa, coneguda com ‘sentència Torreggiani’. Itàlia va ser condemnada per violació de l’article 3, sobre prohibició de la tortura, el tractament humà i degradant, per la superpoblació de la presó. Va ser una sentència pilot. La Cort va rebre 4.000 recursos pel mateix, dels quals Antigone en va presentar 2.000. Però no es va pronunciar ni dictar sentència per aquests 4.000 que van presentar denúncia perquè econòmicament hagués estat molt [la sentència contemplava indemnitzacions d’entre 10.600 i 23.500 per a cada afectat], sinó només pels primers casos que van arribar a Estrasburg i donava indicacions polítiques obligatòries de complir. Donava un any perquè Itàlia resolgués el problema de la superpoblació de les presons i per introduir més garanties dels drets dels detinguts. I alguna cosa s’ha fet, perquè hi va haver 15.000 presos menys.\n¿Aquesta baixada en la població carcerària s’ha degut a canvis en el Codi Penal?\nNo, mai hi ha connexió. L’única connexió és amb el que el Govern li diu a la policia que faci: que arrestin més, que arrestin menys. Però també es va ampliar la possibilitat d’accés a alternatives a la presó i es va limitar l’ús de la presó preventiva. Totes aquestes mesures van aconseguir baixar la població carcerària, però ara la situació està empitjorant de nou.\n¿L’ascens de Matteo Salvini s’ha traduït ja en un enduriment del sistema penal i en l’empitjorament de les condicions en què viuen els presos?\nI no solament això: Salvini està canviant la cara d’Itàlia. Els italians ara poden públicament ser racistes, poden escriure-ho en Facebook i reivindicar-lo. És terrible el que està passant a Itàlia.


Fins l'agost de 2019 hi ha hagut 59 persones treballadores mortes i 535 amb lesions greus o molt greus a Catalunya per accidents de treball, xifres inacceptables i que evidencien un problema de primer ordre social i laboral\nLa treballadora de Mercadona, que portava des de la tarda anterior desapareguda, va ser trobada dijous passat sense vida en una zona de màquines del parc logístic.\nDesprés de les primeres investigacions de les forces de seguretat, que van descartar indicis de criminalitat, es confirmaria que es tracta d'un accident de treball.\nNo obstant, caldrà esperar a que les investigacions finalitzin. Els delegats i delegades de CCOO en l'empresa estan fent un seguiment molt pròxim i van estar presents quan la inspectora de treball es va personar el passat divendres en el centre de treball.\nDes de CCOO estarem vigilants durant aquesta investigació i demanem a la Inspecció de Treball la màxima celeritat possible per a identificar i aclarir els motius i possibles responsabilitats de la mort de la treballadora.\nPer altra banda, hem de lamentar també l'accident de treball molt greu ocorregut dimarts passat en el terme municipal de Gurb, on va resultar ferit greu un treballador d’una empresa subcontractada mentre realitzava tasques de manteniment dins d'un dipòsit d'Aigües de Vic. El treballador va caure des d'una alçada aproximada de cinc metres, sent després traslladat a l'Hospital de la Vall d'Hebron on s'està recuperant. I un altre treballador que l'acompanyava va resultar il•lès.\nCCOO es posa a la disposició de les famílies, oferint el suport del seu Gabinet Jurídic en el que sigui necessari.\nDes de CCOO venim advertint que des de 2013 s'està produint un increment dels accidents de treball com a conseqüència de la precarietat de les condicions laborals, com són les situacions de subcontractació i temporalitat. I si considerem l'índex d'incidència existeix una clara tendència de creixement des de l'aplicació de la reforma laboral.\n59 persones treballadores mortes i 535 amb lesions greus o molt greus des de gener fins a l’agost del 2019, segons les dades oficials a Catalunya, són xifres inacceptables i evidencien un problema de primer ordre social i laboral.\nSeguim reclamant que cal més inversió en prevenció per part de les empreses i més respecte vers els drets de participació dels treballadors i les treballadores i els seus representants. Exigim també al Govern de la Generalitat de Catalunya polítiques actives que es dotin amb recursos suficients.


Dansacat.org // Entrenaments per a professionals: contemporani amb Daniel Rosado\nInicio / Agenda / Formación y entrenamientos / Entrenaments per a professionals: contemporani amb Daniel Rosado\nEntrenaments per a professionals: contemporani amb Daniel Rosado\nFecha límite para la inscripción: 20 de junio de 2019\nDía: Del 25 de abril al 20 de junio de 2019\nHorario: Dimarts i dijous de 9.30h a 11h\nEscuela/espacio: La Caldera Les Corts\nOrganizador: APdC i la Caldera\nLugar: C/ d'Eugeni d'Ors 12 · 08028 Barcelona\nNivel: Para Profesionales\nProfesor: Daniel Rosado\nPrecio: Consultar Tarifa plana per socis/es APdC, Caldera i APCC (o classes soltes i bonos amb descompte).\nDes de setembre de 2018, l'APdC ha reformulat el servei d'entrenaments per a professionals. Ofereix sessions de contemporani i de clàssic amb l'opció d'una tarifa plana apta per a totes les butxaques.\nDaniel Rosado pren el relleu en l'àrea de contemporani, del 25 d'abril al 20 de juny, que se seguirà fent a La Caldera Les Corts els dimarts i dijous de 9.30h a 11h.\nUna de les novetats d'enguany és l'aplicació de tarifes reduïdes als entrenaments per a professionals. L'APdC ofereix als seus socis i sòcies, així com als associats de La Caldera Les Corts i l'APCC, l'opció d'adherir-se a una tarifa plana, que els permetrà assistir a totes les sessions que vulguin (de contemporani i/o de clàssic, indistintament) i arribar a pagar 1€ per sessió.\nSobre els entrenaments de contemporani amb Daniel Rosado\n--- available body / cos disponible ---\nL'objectiu d'aquest taller és trobar un cos disponible, instintiu i intuïtiu, obert a la interpretació i comunicació, buscant un desenvolupament integral des de la persona sense oblidar la importància del treball físic. La metodologia que us trobareu viatja entre el joc, l'experimentació i l'execució de seqüències coreogràfiques, combinades amb elements del release, fliying low, floor work, contact i les arts marcials, entre d'altres.\nDurant cada sessió, el cos es traslladarà per diferents amplituds de l'espai, jugant amb la tonicitat, el pes, l'energia, la musicalitat i la relació amb els altres. També posarem èmfasi en la intenció amb la qual el cos s'expressa, prenent l'emoció com a motor del moviment, i pot arribar a estats d'autonomia on s'afavoreixi la composició i comunicació grupal.\nMés informació aquí: https://vimeo.com/206589335\nNascut a Huelva, és Grau universitari en CC. De l'Activitat Física i l'esport, INEFC (Universitat de Barcelona) any 2013. S'ha format en el Conservatori Nacional de Dansa Reina Sofia de Granada. Ha treballat a França amb la companyia Taille Unique (2006-2007), participant en projectes amb Brumachon, J.C. Gallotta i B, Montet, entre d'altres. Ha estat integrant de la companyia Transit Dansa (2008-2012). Actualment treballaen el Col·lectiu Lamajara en co-direcció i gestió del projecte.\nFormador de dansa en projectes com Tots dansen (Mercat de les Flors-ajuntament de Mataró) +45 (Cia. Sebastián García Ferro) Sudansa... Ballarí de la PND (Producció Nacional de dansa). Com a coreògraf\nha creat els espectacles Reveillez vous..., El venedor ambulant del Col·lectiu Lamajara (coproducció Vila-real en dansa 2015) i Al Voltant del Col·lectiu Lamajara (Codirecció Reinaldo Ribeiro) i Conreu\n(Coproducció festival Sismògraf).\nLi va ser concedida l'any 2016 la beca del OSIC de recerca i creació en l'àmbit artístic, de l' pensament i els nous sectors creatius i interdisciplinaris.


Detingut un home de 73 anys amb antecedents per intentar segrestar en Alacant a una xiqueta de 8 anys CNP\nAgents de la Policia Nacional han detingut un home de 73 anys per, amb el rostre ocult, presumptament intentar segrestar a una xiqueta de 8 dissabte passat en la plaça d'Estels, en el centre de la ciutat d'Alacant. Una vegada identificada aquesta persona, es va saber que dies abans havia sigut detingut per delicte de tràfic de drogues, corrupció de menors i abús sexual.\nL'home suposadament va intentar agafar a la xiqueta quan estava mirant un aparador. Segons la Comissaria provincial, la menor estava amb la seua mare i es va iniciar un forcejament en el qual van intervenir diverses persones que passejaven per la zona i que van aconseguir evitar que l'home li la portara. La ràpida intervenció policial va permetre la seua localització minuts més tard en un carrer proper.\nEls fets van tindre lloc sobre les 12.00 hores del dissabte quan un home es va acostar a una xiqueta de huit anys i va intentar portar-li-la agarrant-la pel braç mentre passejava amb la seua mare. El subjecte vestia amb gorra fosca, ulleres de sol i bufanda de gran grandària tractant d'ocultar el seu rostre.\nMinuts després una dotació policial, del Grup Operatiu de Resposta de la Comissaria de Districte Centre, va aconseguir localitzar-li en un carrer proper al lloc dels fets procedint a la seua detenció. Entre les seues robes se li van confiscar unes tisores, uns guants de làtex i una caixa de comprimits per a tractament de la disfunció eréctil.\nL'ara detingut vivia en una caravana en el registre de la qual els agents van localitzar més d'un quilogram de cabdells de marihuana, un revòlver del calibre 38 especial, joguets per a xiquets sense estrenar i nombrosos joguets sexuals per a adults.\nEls fets que se li van imputar en la detenció anterior es basaven que, presumptament, convidava de forma habitual a l'autocaravana en la qual resideix, a dos xiques de 15 i 16 anys, a les quals hauria oferit marihuana, tabac i diners a canvi de mantindre relacions sexuals amb elles. El detingut ha sigut posat disposició judicial aquest dilluns.


Diari de Solsona Diari de Solsona: Arrangen el ferm malmès dels carrers del Camp del Molí de Solsona\nArrangen el ferm malmès dels carrers del Camp del Molí de Solsona\nLa propera actuació serà a la travessia de Sant Isidre i al carrer Estret\nLa brigada municipal de Solsona està treballant aquests dies en l’arranjament del ferm de diversos carrers del barri del Camp del Molí, en molts casos malmesos des de fa anys arran de les obres de canalització del gas. Entre dos i tres efectius reparen clots amb formigó des de final de gener.\nAquesta actuació de manteniment, que no afecta la circulació, s’està duent a terme als carrers del Camp del Molí, la Ribera, Verge de Fàtima i un tram de l’avinguda dels Països Catalans. A partir de la setmana vinent és previst que aquests treballadors de la brigada es traslladin al nucli antic per condicionar alguns punts en mal estat del paviment de la travessia de Sant Isidre i del carrer Estret.\nParal·lelament, l’Ajuntament duu a terme l’eliminació progressiva de barreres arquitectòniques en diverses vies de la ciutat. La darrera actuació ha consistit en l’habilitació de quatre baixadors a les voreres dels carrers de Joan Salvat Papasseit i Francesc Pons, a l’entorn de la plaça de Sant Jordi.


"A banda de convertir-nos nosaltres mateixos en amplificadors de continguts menyspreables, hi ha també el temps i l'energia que perdem en debats que no ho són. I, sobretot, aquest anar acostumant-nos a l'acció reactiva"\nQuan vaig llegir la publicació (em nego a dir-ne notícia), em va fer bullir la sang. I de seguida vam obrir el twitter, la meva indignació i jo, i ja preparàvem alguna ocurrència i pràcticament ja ho teníem però de sobte alguna cosa, no em pregunteu quina, un rau-rau, una intuïció, un jo-què-sé-què, em va frenar. I vaig pensar això, aquesta obvietat que ja hem après respecte de les barrabassades de l’extrema dreta: que, massa sovint, provant de respondre-hi, les amplifiquem.\nI és això. I avui que acabem l’any i en comencem un altre que per força ha de ser millor (no li hauria de costar pas gaire, sincerament) potser ens ho podríem prendre com un d’aquells propòsits que ens formulem de cara al nou cicle: no fer cas de les mentides que ens omplen les xarxes (i, des d’elles, el món) de soroll interessat.\nL’altre dia, el diari El Mundo va perpetrar una de les seves mentides disfressada de notícia, sense cap subtilesa ni cap res: que hi ha un concurs, impulsat per l’Agència de Promoció del Valencià, perquè la mainada escrigui una carta als Reis incloent també a la llista de demandes “una millora per al nostre poble”? Aguanta’m la cervesa que ja tinc el titular: “Un ayuntamiento obliga a los niños a escribir la carta a los Reyes Magos en valenciano para poder recibir regalos” (“Un ajuntament obliga els infants a escriure la carta als Reis de l’Orient en valencià per a poder rebre regals”). I que no deu ser ni de bon tros la cosa més ignominiosa que algú hagi escrit i publicat en aquell mitjà fent-ho passar per periodisme, però que és tan brut i tan baix i tan mesquí que costa de no donar-hi contestació. Per explicitar la vilesa que significa. Per engegar-los a fer la mà. Per intentar fins i tot raonar i mostrar que han construït una notícia que no té res a veure amb els fets. Com si no en fossin conscients.\nUna mica abans o una mica després d’aquesta porqueria escrita n’hi va haver una altra d’oral, aquest cop en un dels xous televisius dels cortesans de tercera (xiscles i llàgrimes de cocodril i impúdica ostentació de la vacuïtat humana) que emeten durant hores en una televisió espanyola: que hi va aquella actriu progre, la Verónica Forqué, i que hi regurgita no sé quina ximpleria del jovent català que, diu ella, encesa, no sap parlar espanyol. Oh, ah!\nEn fi, gens d’interès. Objectivament, gens ni mica. Ni una cosa ni l’altra. Nini: ni la del diari ni la de l’actriu. Simples apunts, en tot cas, per a l’inventari del supremacisme (lingüístic i nacionalístic) espanyol. Dues mostres més que no en seran, tampoc, ni de bon tros, les més rellevants. I que en canvi, ja ho veieu, ens ocupen el temps. Ara mateix, per exemple, mig article. I ens encenem. I ens en fotem també. I segur que hi trobem, entre tots, respostes agudes, contundents, ocurrents, fonamentades.\nMentre fem tot això, però, ja hem convertit la barrabassada en nucli de la nostra atenció.\nI aquesta és la clau. Perquè hi ha allò que ja hem après de les xarxes i dels seus algorismes i que significa que, en respondre-hi, en interactuar-hi, ni que sigui per rebatre-ho educadament, ni que sigui per engegar-ho directament a parir panteres, ni que sigui per convertir-ho en acudit, s’interpreta que la cosa, la barrabassada, és rellevant i es mostra cada vegada a més gent. I perquè, a banda del fet constatat de convertir-nos nosaltres mateixos en amplificadors de continguts menyspreables, hi ha també el temps i l’energia que perdem en debats que no ho són. I, sobretot, aquest anar acostumant-nos a l’acció reactiva. Mera resposta. Que no és acció, ben bé. Que segueix el camí que ha marcat un altre. El camí i l’interès.\nLa primera cosa que ens hauríem de preguntar, potser, abans de respondre al titular mentider o la xiscladissa sobre el nivell d’espanyol dels catalans, és si hi ha enlloc cap debat real sobre això. I la resposta cau pel seu propi pes: enlloc i cap.\nLa segona cosa podria ser si expressen cap opinió fonamentada, amb la qual puguem estar d’acord o discrepar-hi però fonamentada. Tampoc no és el cas. Perquè, tal com tots dos exemples il·lustren, es tracta de simples i grolleres mentides, pronunciades per gent que ha tingut l’oportunitat de contrastar-les amb els fets i que, per tant, si les manté, ho fa de manera conscient. Amb tota la mala idea.\nQuin sentit té, així doncs, provar de rebatre una cosa que no existeix, que és directament falsa? Si ho fem, tan sols aconseguim parlar de temes fantasma, de fake news, posem-hi l’etiqueta que sigui i sempre anirem a parar al mateix lloc: les mentides de tota la vida. Des del moment en què ens fan entrar al debat, guanyen. Perquè no és real. Perquè el creen artificialment i segons el seu interès. I quan acceptem de parlar-ne, nosaltres mateixos, amb les nostres bones intencions i el simple sentit de la justícia i l’impuls i la necessitat de defensar-nos, anem farcint i solidificant, donant carta de naturalesa a la mentida.\nI desviant l’atenció dels temes que sí que són reals i que sí que necessiten atenció. Tota la nostra atenció.\nVet aquí el meu bon propòsit per al 2021: no alimentar els trols, no mossegar els seus esquers, no amplificar-los les mentides. O, dit per la banda positiva: superar la trampa de la reacció.\nQue no és tan fàcil de practicar com de predicar.


#Malamente, la nova campanya de Joventut\nPortada Actualitat #Malamente, la nova campanya de Joventut\nL’objectiu és posar en relleu les violències quotidianes\nL'Agència Catalana de Joventut ha posat en marxa la campanya #Malamente. Una iniciativa que busca assenyalar violències quotidianes que pateixen les noies i que costen de reconèixer socialment com a violències sexuals perquè estan normalitzades.\nLa campanya visibilitza agressions que es produeixen en els espais d’oci nocturn juvenil com poden ser les conductes de lligar de forma invasiva, d’opinar sobre el cos d’una noia (cosificació) en un bar o festa major o el fet de presenciar aquesta conducta i convertir-s’hi en còmplice.\nPer això, l’espot recull cinc escenes de violències sexuals quotidianes com fer servir les drogues per excusar una agressió, la superioritat i l’opressió com a pretext per fer sentir culpables les noies o nois compartint imatges sexuals sense consentiment (sexpreading) o la cosificació.\nLa campanya no acaba aquí. També s’ha previst fer tallers dirigits a joves, formació a professionals i famílies, creació de nous materials audiovisuals o generació d’espais de treball amb joves per definir accions que vagin en la línia de la campanya.


PLANO AULA s'avaluarà la distribució elaborada i dibuixada i la seva justificació raonable 5\nACTIVITAT ORIENTACIÓ ESPAI TEMPS S'avaluarà la reflexió sobre com adaptar el circuit a 1r i 2n cicle d'educació infantil, redactant propostes per a que sigui possible. 10\nASSISTÈNCIA/VALORACIÓ A LES XERRADES QUE ES DURAN A TERME S'avaluarà l'assistència a les xerrades i l'entrega d'una valoració. Per obtenir el 10%, cal assistir a 2 de les 3 xerrades que es duran a terme. Si només s'assisteix a una, només es podrà obtenir el 5%. 10\nBUSCAR MATERIALS EN RELACIÓ A TEMÀTIQUES RELACIONADES AMB LES CIÈNCIES SOCIALS S'avaluarà la diversitat de materials, ja existents (no inventats pels estudiants)trobats en webs. Així com les diferents temàtiques que toquin i la seva relació amb les ciències socials. I l'explicació de cada material; així com les diverses fonts d'on s'han obtingut. 5\nACTIVITAT D'AULA S'avaluarà l'entrega de l'activitat a classe. Assistència obligatòria. 5\nAquesta assignatura se centra en el segon cicle de l'Educació Infantil (3-6 anys),però treballarem molts aspectes també del primer cicle de l'Educació Infantil (0-3 anys)


Arxius de Campanyes puntuals - Pàgina 2 de 2 - Voluntariat\nInscripcions La Marató de TV3\nVoleu participar a La Marató de TV3 el proper 14 de desembre? El 5 de novembre, a partir de les 10h del matí, començarà el període d’inscripció per col·laborar a La Marató 2014. A partir del proper 5 de novembre començarà el termini d’inscripció per participar a La Marató de TV3. L’edició d’enguany està dedicada […]\nCampanyes puntuals 08/10/2014\nEs necessiten voluntaris i voluntàries que hagin participat a La Marató de TV3 per participar en un grup de discussió!\nL’Agència de l’Avaluació i la Qualitat Sanitàries de Catalunya necessita la participació de persones que hagin estat voluntàries el dia de la Marató de TV3, per participar en un grup de discussió i conèixer quin ha estat, fins ara, l‘impacte de La Marató de TV3 a la societat catalana. Si esteu interessats a participar podeu […]\nCampanyes puntuals 14/07/2014\nLa Marató de TV3 del 2013 tanca el marcador!\nLa Marató de TV3 2013, dedicada a les malalties neurodegeneratives, ha tancat definitivament el període de recepció de donatius el 31 de març amb la xifra d’11.848.986 €. Aquest resultat és la suma de les aportacions i de la participació de milers de ciutadans, institucions i empreses i de la intensa mobilització de la societat […]\nCampanyes puntuals 19/05/2014\nVols conèixer l’impacte social que han suposat els 4.5 milions d’euros recaptats a la Marató per la pobresa?\nEls fons de la Marató per la pobresa arriben a un total de 47.500 usuaris de Catalunya. [Read More…]\nCampanyes puntuals 13/02/2014\nÈxit de participació i de recaptació de la Marató de TV3 2013\nEl passat 15 de desembre es va celebrar La Marató de TV3, que enguany ha estat dedicada a les malalties neurodegeneratives, organitzada per la Fundació Marató de TV3, amb una recaptació de més de 9,5 milions d’euros i la participació de 2.400 voluntaris. La recaptació anirà destinada a diferents projectes en l’àmbit de la investigació […]\nCampanyes puntuals 16/12/2013\nComencen les formacions del voluntariat de La Marató de TV3\nAquest dissabte 23 ja comencen les formacions per les persones que enguany participen com a voluntaris a La Marató de TV3. Les formacions, en diferents dies i poblacions, s’allargaran fins el 3 de desembre Us donem les gràcies per participar-hi i us animem a implicar-vos a fons com a voluntaris/es en algun dels projectes de […]\nCampanyes puntuals 18/11/2013\nArrenca La Marató 2013 Vols participar-hi?\nArrenca La Marató 2013. Vols participar? Oberta la inscripció del 21 d’octubre fins el 21 de novembre. El 15 de desembre de 2013 La Marató de TV3 arribarà als 22 anys amb un programa dedicat a les malalties neurodegeneratives. El 21 d’octubre es posarà en marxa la campanya de divulgació de la Marató a les […]\nCampanyes puntuals 27/09/2013\nEl passat 16 de desembre de 2012 es va celebrar La Marató de TV3 dedicada al càncer, organitzada per la Fundació Marató de TV3, amb una recaptació de més de 10 milions d’euros i la participació de 2.400 voluntaris. La recaptació anirà destinada a diferents projectes en l’àmbit de la investigació científica de la lluita […]\nCampanyes puntuals 17/12/2012\nArrenca La Marató 2012 Vols participar?\nArrenca La Marató 2012. Vols participar? Oberta la inscripció del 8 d’octubre fins el 23 de novembre. El 16 de desembre de 2012 La Marató de TV3 arribarà als 21 anys amb un programa dedicat al càncer. El 22 d’octubre es posarà en marxa la campanya de divulgació de La Marató de TV3 a les […]\nCampanyes puntuals 01/10/2012


Entrevista a David Attenborough - Revista Mètode\nNaturalista i pioner dels documentals de naturalesa\nDesprés de més de mig segle recorrent el món per mostrar la naturalesa a través de la televisió, Sir David Attenborough (Londres, 1926) no ha perdut un bri de passió per la seua feina. Als 84 anys, continua plenament actiu, buscant noves històries sobre la vida natural que portar a les pantalles. Entre els seus encara freqüents viatges, escriu els guions de projectes, en la seua casa de sempre, al tranquil barri residencial de Richmond, als afores de Londres.\nEncara que no estan a la vista, algun armari d’aquesta casa guarda incomptables diplomes i trofeus que certifiquen que Sir David ha rebut els més importants reconeixements per la seua feina de divulgació de la naturalesa. El més recent ha estat el premi Príncep d’Astúries, que va arreplegar l’any passat. «Una experiència sorprenent –recorda–, sobretot per la manera com tota la ciutat acull aquest esdeveniment. Amb aquelles meravelloses bandes de música local, que jo no coneixia. Ho vam passar molt bé. Va ser sensacional.»\nDavid Attenborough transmet vitalitat, energia i passió. La seua conversa, fluida i jovial, permet entreveure una enorme curiositat per tot el que l’envolta. Probablement la mateixa que el va portar fins a la televisió, al començament dels cinquanta. Després que fóra rebutjada la seua sol·licitud per treballar en la ràdio, el 1952 va començar la carrera com a productor, presentador i guionista en la incipient televisió de la BBC. Des de llavors, els espectadors britànics –i de molts països més–, han vist la seua imatge associada a les més sorprenents seqüències de vida natural, en qualsevol racó del planeta.\nRecorda alguna seqüència que haja tingut un impacte especial en el públic?\nN’hi va haver una que vaig fer amb goril·les a l’África central que probablement va tenir major impacte que cap altra. No perquè diguera res de particularment interessant sobre la naturalesa sinó perquè va ser tota una aventura. El goril·la és un animal que considerem poderós, potser perillós, però que va resultar ser molt tendre.\nLa memorable seqüència forma part de la sèrie Life on Earth (La vida a la Terra, 1979), un treball que va representar una petita revolució en la manera de fer documentals sobre la naturalesa.\n«En els anys cinquanta, mostraves una imatge llunyana i mig borrosa d’un elefant i la gent pensava que era meravellosa. Ara no pots fer això»\nSí, realment Life on Earth va ser el començament d’un nou estil. Cap a 1976-77, per primera vegada, era possible volar a qualsevol lloc del món amb un cert grau de fiabilitat. Així doncs, per primera vegada, podies pensar «rodaré una seqüència a Austràlia o al nord de Canadà» i sabies que podries fer-ho. El fet que ens moguérem des del desert del Sàhara fins a l’escull de coral d’Austràlia, en la mateixa frase, va causar una gran sensació en el públic. Va crear la impressió que, per primera vegada, podies veure la Terra com un globus, com un món.\nEn aquestes cinc dècades, moltes coses han canviat en la manera de fer documentals, començant per la tecnologia.\nLa tecnologia ha canviat molt. En els anys cinquanta no era possible enregistrar imatge i so sincrònics, la imatge era en blanc i negre, la televisió tenia 405 línies, en compte de 625 i la pel·lícula tenia tan poca sensibilitat que no era possible filmar dins d’un bosc tropical, llevat que tallares un poc la vegetació perquè hi entrara més llum. I ara podem filmar a la nit, tenim càmeres mòbils, càmeres diminutes per filmar dins d’un forat… En els documentals sobre naturalesa hi ha diversos desenvolupaments tecnològics que han tingut un gran impacte. Per exemple, la possibilitat de filmar des de l’aire, a gran altura, amb una imatge molt estable. Però entre tots, jo crec que la imatge en color va ser el pas més important. Avui dia és difícil imaginar allò que tècnicament no és possible. Ara mateix estic escrivint un guió per a una pel·lícula en 3D sobre la naturalesa. Per tant, hem passat del blanc i negre al color en tres dimensions. Així doncs, em sent molt afortunat d’haver vist aquests canvis tan enormes al llarg de la meua vida.\nQuines altres coses han canviat, a més de la tecnologia?\nL’audiència ha canviat molt. Cada vegada és més sofisticada, ara sap molt més sobre la naturalesa. En els anys cinquanta, mostraves una imatge llunyana i mig borrosa d’un elefant i la gent pensava que era meravellosa. Però ara no pots fer-ho. La gent ha vist els elefants nàixer, aparellar-se, barallar-se… I ja no hi ha moltes coses noves importants de la vida de l’elefant que pugues imaginar, encara que sempre hi deu haver detalls, per descomptat. És a dir, que la filmació ha de ser cada vegada millor.\nLa televisió està cada vegada més orientada a l’entreteniment. Encara que sempre ha estat important, en les dues últimes dècades l’entreteniment ha penetrat també en els programes informatius, com les notícies i els documentals. En aquest context, no troba que avui dia és necessari posar massa èmfasi a entretenir l’audiència en un documental?\n«No hi ha cap dubte que és possible construir gradualment una audiència. Hi ha molta més gent que pot veure la televisió que no la que es pot permetre comprar un llibre o anar a un museu»\nDepèn del plantejament de partida de cada televisió. Si una cadena està finançada per la publicitat, és a dir, intentant reunir el nombre més gran possible d’espectadors, sense importar qui són, quina és la seua edat o el seu nivell d’educació, llavors, com més espectadors tingues, aconseguiràs més diners per a fer els teus programes. I més diners guanyarà qui dirigeix la cadena. Si és aquest el cas, a menys que la legislació ho impedesca, els programes d’interès no massiu desapareixeran lentament. Però si es tracta d’una cadena de servei públic, llavors el govern pot permetre que desapareguen o pot impedir-ho.\nLa BBC és un referent internacional de cadena pública que sempre ha donat suport a la producció i programació d’espais sobre ciència i naturalesa. En altres països, com Espanya, els responsables de la televisió pública no han fet res semblant i solen justificar la seua decisió dient que aquests programes no aconsegueixen grans audiències. Què els diria, als responsables d’aquestes cadenes?\nEls diria que es pregunten per a què serveix la seua cadena. La resposta és molt clara. Si ho fan per guanyar diners, ja sabem quin serà el resultat. Però, si es tracta d’una cadena com TVE o la BBC, han de preguntar-se per a què hi són. Per què els han de donar diners per produir programes que les altres cadenes poden fer? Per què fer el mateix que els altres? L’única justificació que tenen per rebre subvencions és fer alguna cosa distinta i alguna cosa que valga la pena. I, si pensen que és important que els ciutadans d’un país reben una bona educació i estiguen ben informats sobre les qüestions polítiques, llavors el televisor és un element crucial per aconseguir aquest objectiu.\nEncara que mai no va deixar totalment de produir i presentar programes sobre la naturalesa, David Attenborough va ocupar diversos càrrecs directius en la BBC. El 1965 va ser designat per ocupar el lloc de màxima responsabilitat en l’acabat de crear canal BBC 2. En els quatre anys que va passar com a controller, va posar en marxa una programació tan innovadora com variada. La seua gestió va ser qualificada pel seu successor en el càrrec, Robin Scott, com la d’«una gran ment renaixentista en acció» que va introduir un cabal de «noves i dinàmiques idees en la institució».\nEl seu objectiu era establir una programació experimental i complementària amb la del primer canal, intentant promoure programes sense vocació majoritària però tractant d’evitar que la cadena es dirigira únicament a l’estament intel·lectual del país. Naturalment, en les seues graelles de programació hi va haver espai per a la naturalesa. En un principi, aquells programes no van tenir necessàriament grans audiències. No obstant això, amb el pas del temps van anar creixent fins assolir les xifres milionàries que els documentals sobre la naturalesa aconsegueixen avui dia al Regne Unit.\n«No crec que els documentals vagen a desaparèixer. El problema està en el finançament. És molt, molt més car, produir una bona sèrie de televisió que no publicar un llibre»\nNo hi ha cap dubte que és possible construir gradualment una audiència. Per exemple si algú a Espanya estiguera interessat en, diguem-ne, arqueologia, i una nit diguera: «satisfaré la meua curiositat sobre aquest tema», què faria? Segurament no encendria el televisor, sinó que se n’aniria a un museu o es compraria un llibre. La realitat és que hi ha molta més gent que pot veure la televisió que no la que es pot permetre comprar un llibre o pot anar a un museu. I si penses que és important que la gent sàpiga sobre arqueologia o sobre la història d’un país o sobre la seua naturalesa, llavors has d’intentar convèncer-los que el primer lloc on busquen siga en la televisió, sense haver de gastar 30 euros en un llibre.\nQuin és el futur dels documentals en televisió?\nNo crec que els documentals vagen a desaparèixer. El problema és el finançament. És molt, molt més car, produir una bona sèrie de televisió que publicar un llibre. La sèrie en què treballe ara pot costar al voltant de deu milions de lliures. És una sèrie sobre els pols. Viatjar-hi és molt car, has de filmar durant períodes llargs de temps, utilitzar helicòpters, no és fàcil portar el material fins allí… Fa tres anys que hi treballem i necessitem fins a vuit equips de rodatge treballant tot l’any en l’Antàrtida. I tot això costa diners. Molt més que produir un llibre sobre l’Antàrtida. I és probable que aquests programes d’alt pressupost vagen desapareixent, a mesura que l’audiència es va fragmentant. L’única manera de produir-los és vendre’ls després arreu del món, com fa la BBC.\nQuins criteris segueix per seleccionar els arguments per als seus documentals? Quines característiques tindria el tema ideal per a un programa sobre la naturalesa?\nHi ha moltes respostes possibles a aquesta pregunta. Per a mi, el tema ideal és un que no s’haja fet abans. Per exemple, després de fer programes durant més de vint anys vaig pensar que ningú havia fet encara un programa sobre plantes. N’hi havia molts sobre jardineria però cap de centrat en les plantes, on s’explicara, per exemple, la fotosíntesi, que és la mateixa base de la vida. I així vam fer The Private Life of Plants (La vida privada de les plantes). Aquesta és una raó. L’altra és que, de sobte, apareix una nova eina tècnica. Per exemple, recorde molt bé quan van arribar les càmeres amb què era possible veure en la foscor. I llavors em vaig adonar que les pel·lícules habituals a l’Àfrica sempre s’havien fet de dia. I així tens la impressió que els lleons són ganduls, que es passen dormint tot el dia. Però en realitat sabem que són animals nocturns, tot i que no els havíem mostrat abans així. I vaig pensar que era possible fer una sèrie diferent sobre mamífers, gràcies a aquesta nova eina.\nVostè ha participat en diverses campanyes de suport a la difusió de la ciència a través de la televisió. Per què és important que hi haja ciència en la televisió?\nVostè i jo tenim la sort de viure en societats democràtiques, en les quals l’opinió pública governa el que fan els polítics, almenys fins a un cert punt. I els ciutadans han de prendre decisions i expressar-les en els seus vots sobre tot de qüestions essencials. Per exemple, si han de vacunar o no els seus fills. I com decideixen si fer-ho o no? Simplement, la gent ha d’empassar-se el que li diu el govern? O, al contrari, el govern hauria de preocupar-se que la gent sàpiga, almenys un poc, sobre medicina? I no sols sobre medicina. Per exemple, què fem amb l’energia eòlica o amb la contaminació? I, per tant, caldria donar als ciutadans l’oportunitat de prendre decisions. Si un govern pensa que no és important el que la gent pense, els donarà «pa i circ» i farà el que vulga. Però, si considera que una societat democràtica ha de rebre una educació adequada, llavors cal conèixer la ciència, perquè està en la base mateix de la nostra civilització.\nPerò la ciència no és fàcil de comunicar en televisió.\nEl problema és que la televisió porta el seu propi ritme, que no és el seu ni el meu. Si estàs llegint un llibre sobre una qüestió científica complexa, tens l’oportunitat de llegir-la més d’una vegada fins a entendre-la. Però en televisió això no és possible. Per tant, o bé ens situem en un nivell d’instrucció molt elemental, o bé t’assegures que el que ofereix el televisor és una proposta científica tan interessant que l’espectador diga després: «sí, buscaré un llibre sobre aquest tema». Així doncs, la televisió encén focs d’entusiasme que els llibres hauran d’alimentar. Encara que és molt important que la ciència hi siga present, la televisió per si mateix no és prou.\nFins a quin punt és important explicar històries com a estratègia per divulgar la ciència? Sempre cal explicar una història?\nDepèn de com definim història. Si ho centrem a contestar preguntes, llavors trobe que és totalment necessari. Moltes històries contesten preguntes. Per exemple, el xic coneix la xica i llavors la pregunta és «seguiran junts?» Sempre hi ha preguntes en un relat. I també hi ha preguntes en la ciència: com es comuniquen els dofins entre ells? Com puc descobrir la manera com es comuniquen? I, una vegada que coneixem els sons que emeten, com puc desxifrar el que signifiquen? Així doncs, la bona ciència i els bons programes tenen contínuament una estructura narrativa formada per preguntes i respostes.\nDavid Attenborough forma part de diverses organitzacions conservacionistes i ha treballat incansablement pel medi ambient, en causes tan variades com la protecció de la selva de Borneo o dels albatros reials. Però probablement la seua major contribució al coneixement i respecte per la naturalesa és producte dels seus programes de televisió. Quin paper han representat programes com els seus en el coneixement i el respecte per la naturalesa entre el públic?\nEls programes de televisió sobre història natural –no sols els meus, sinó tots en conjunt– han representat un paper molt important. Segons dades recents de l’ONU, més del 50% de la població mundial viu en ciutats. I això significa que més de la meitat de la població mundial està molt poc en contacte amb la naturalesa i probablement no veu mai un animal salvatge –llevat d’un colom o una rata–. No obstant això han de prendre decisions sobre el que mengen, sobre qüestions mèdiques o ambientals. Però no pots decidir a menys que entengues el món natural. De manera que el televisor és un element molt important per mantenir la població mundial connectada amb el món natural que ells habiten. I si es desconnecten no l’entendran i no podran prendre les decisions correctes. Perquè, després de tot, moltes de les coses que fan costen diners, seus i de l’Estat. I, si no entenen el que passa, no podran prendre decisions ben informades sobre les decisions polítiques.\nI quin paper ha de complir la comunicació ambiental en la nostra societat? Quina importància té comunicar adequadament les qüestions ambientals?\nÉs absolutament essencial. I últimament dedique molt de temps a discutir sobre aquest assumpte. Jo no tinc cap dubte sobre la degradació ambiental que s’està produint, que la temperatura del planeta s’està incrementant i que els éssers humans contribueixen, d’una manera o altra, a aquests processos. En una societat democràtica, és important que hi haja una plataforma per a les veus contràries, però amb certs límits. 999 científics de cada 1.000 afirmen el que jo acabe de dir. I només un diu que no és així. En aquest cas, serà millor estudiar qui és aquesta persona i quines són les seues raons, per assegurar-nos que és algú responsable. Fins fa algun temps, anava amb molta cura a l’hora de parlar d’escalfament global i canvi climàtic, però fa dotze o catorze anys vaig arribar a la conclusió que les evidències eren tan indiscutibles que havia d’assumir que era veritat. Des de llavors he fet programes basant-me en la suposició que aquesta és la realitat.\nNo obstant això, a pesar del consens científic sobre aquest assumpte, sembla que l’opinió dels anomenats «negacionistes» està sobredimensionada en els mitjans. I això fa, d’acord amb les enquestes, que cada vegada més persones no estiguen segures si hi ha un canvi climàtic en què té a veure l’acció humana.\nAixí és. I no em sorprèn perquè, al capdavall, és més còmode no creure-s’ho. Si no t’ho creus tindràs una vida més feliç i fins i tot seràs més ric. Si no t’ho creus, no perdràs el temps reciclant el paper usat i el govern no gastarà els diners dels teus impostos muntant plantes d’energia eòlica. Així doncs, la gent diu: «No m’ho crec, al diable amb això, a mi que em deixen amb el meu cotxe gran.» A més, per als mitjans és molt perillós suprimir els punts de vista minoritaris. I també és més fàcil fer programes i reportatges en els periòdics sobre desacords que sobre acords.\nNo troba que casos de mala pràctica científica, com el del científic Phil Jones, destapat recentment a Gran Bretanya, han donat ales als «negacionistes»?\nEm sembla que sí. Els científics són éssers humans, no són sants. I aquest professor està fart que els seus resultats siguen distorsionats i utilitzats interessadament. I llavors diu en un email privat: «no envies aquests resultats». Per descomptat, és un ésser humà.\n«No tinc cap dubte sobre la degradació ambiental que s’està produint, que la temperatura del planeta s’està incrementant i que els éssers humans contribueixen a aquests processos»\nEl futur del planeta continuarà formant part, sens dubte, dels debats públics en què Sir David continuarà participant. En les últimes pàgines de la seua biografia –Life on Air (La vida en l’aire, BBC, 2002)–, afirma que «a pesar de l’enorme increment de la nostra espècie i de la manera com hem devastat la Terra, encara hi ha esperança que podem preservar bona part de la seua riquesa per a les generacions futures». Probablement els seus apassionants documentals ajuden a aconseguir-ho, encara que, com afirma en aquest llibre, en realitat ha dedicat la seua vida a aquest treball perquè no coneix «un plaer més profund que el que es desprèn de contemplar el món natural i tractar d’entendre’l».\n© Mètode 2010 - 66. Ona verda - Número 66. Estiu 2010\ncomunicacióDavid Attenboroughdocumentalentrevistaperiodisme ambiental\nProfessor titular de Producció Televisiva i Divulgació Científica Audiovisual. Universidad de Navarra.\nLlibres Observatori de les Dues Cultures Els gèneres de la literatura científica Notícies\nLeón, B. (2011). Interview with David Attenborough. «People must know about science, because it is the very basis of our civilization». Mètode Science Studies Journal, 1.


L'AMB treu a concurs la fabricació de suports sense contacte pels seus títols propis - El Magazín d'Amics del Bus\nHome / Barcelona / L'AMB treu a concurs la fabricació de suports sense contacte pels seus títols propis\nL'AMB treu a concurs la fabricació de suports sense contacte pels seus títols propis\nJuanjo Rubio 11/02/2020 Barcelona\nL'Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) ha tret a concurs la fabricació de 600.000 suports sense contacte per a dos dels seus títols de viatge propis.\nActualment aquests títols, d'igual manera que la resta de títols emesos per altres organismes o empreses, s'expedeixen en un suport de cartró o de plàstic fi dotat d'una banda magnètica. Aquesta banda permet als aparells de validació de bitllets detectar informació com per exemple el tipus de bitllet, la data de caducitat o, en el cas dels títols de viatges limitats, quants n'han estat consumits.\nEls nous títols hauran d'estar fabricats en un suport de PVC1 que haurà d'incorporar un xip d'altes prestacions. Aquest xip serà l'encarregat no només de substituir sinó d'ampliar les funcionalitats que ofereix actualment la banda magnètica. Quant a la tipologia de xip, aquest haurà de ser de tecnologia CIPURSE-T o DESFire EV2, per tal de garantir la integració al sistema de validació sense contacte que s'està acabant d'implementar a la xarxa de transport públic de l'àrea metropolitana.\nAquests nous suports hauran de dur, a més d'aquest xip intern, diversos elements a l'anvers, impresos amb làser, que permetran individualitzar-los. Aquests elements són un codi QR que representarà el número d'identificació del suport, a més d'un codi en format alfanumèric representant també aquest mateix número. Per la part davantera també hi haurà elements de personalització, encara per definir.\nDel total de 600.000 suports, 570.000 aniran destinats a la T-Metropolitana, mentre que els 30.000 restants seran destinats a la T-Verda. Quant als lliuraments, després d'una primera remesa de 20 suports de prova, se n'hauran hagut de fabricar 72.500 abans del 31 de desembre d'enguany. D'aquests 72.500, 60.000 corresponen a suports de la T-Metropolitana mentre que la resta corresponen a la T-Verda.\nAquest concurs ha estat adjudicat a l'empresa Calmell, SA, per un preu de 583.200 euros, IVA no inclòs, com a guanyadora d'una licitació a la qual hi han aplicat dues empreses més. L'import màxim del contracte era de 600.000 euros, IVA no inclòs.\n1 El PVC (clorur de polivinil) és una resina sintètica obtinguda a partir d'un procés de polimerització del gas anomenat "clorur de vinil".\nContractació basada per la fabricació de 600.000 suports sense contacte per als títols socials i ambientals de l'Àrea Metropolitana de Barcelona (Exp. 901643/20)\nTransport.cat - Targeta ATM sense contacte


De Freixenet a Lidl: aquí van les subvencions de la UE al camp català\nLa Duquesa de Alba, Mercadona, la família Domecq o J. García Carrión (els de Don Simón) són els que més ajudes milionàries reben de la Política Agrícola Comuna de la Unió Europea per subvencionar l'agricultura espanyola. A Catalunya, en lloc de famílies nobles, els més subvencionats són grans empreses agroalimentàries, de vi i d’exportació de fruites. Codorníu, el Grup Actel, Freixenet o Lidl són, segons dades oficials a les quals ha accedit CRÍTIC, els que reben més ajudes europees.\nUna protesta de la Marxa Pagesa amb tractors arribats fins a Barcelona / ALBERT SALAMÉ\nLa Casa de Alba, Mercadona, la família Domecq o J. García Carrión (els de Don Simón) són els que més ajudes milionàries reben de la Política Agrícola Comuna (PAC) de la Unió Europea per subvencionar l’agricultura espanyola. A Catalunya, en lloc de famílies nobles, els més subvencionats són grans empreses agroalimentàries, de vi i d’exportació de fruites. Codorníu, el Grup Actel, Freixenet o Lidl són, segons dades oficials a les quals ha accedit CRÍTIC, els que reben més ajudes europees. L’ajuda al camp català no és gens igualitària. El 19% dels perceptors reben el 79,83% dels ajuts públics. Només 22 grans empreses reben més diners que 22.649 petites explotacions. Sindicats i moviments agraris europeus porten anys criticant la distribució injusta dels ajuts. El pressupost de la PAC per al període 2014-2020 preveu 408.310 milions d’euros en fons de la Unió Europea. La PAC s’emporta cada any entre el 40% i el 50% del pressupost comunitari.\nEl passat 17 de novembre, el Departament d’Agricultura de la Generalitat de Catalunya va publicar un comunicat de premsa on s’informava que 42.550 beneficiaris rebran 145 milions d’euros dels ajuts directes de la PAC 2016 i que anualment es gestionen prop de 265 milions d’euros de la PAC a Catalunya. Una xifra prou important que no hauria de passar desapercebuda. D’aquestes ajudes en depenen el camp català, el món rural i, de fet, tot un sistema social, econòmic i cultural que sobreviu fora de la ciutat de Barcelona. La definició oficial de la Política Agrícola Comuna de la Unió Europa fa una aposta per una vida digna de la pagesia, pel suport a la viabilitat econòmica del camp europeu i per evitar l’abandonament de la terra. Teòricament, l’objectiu és una política per afavorir la pagesia, la producció d’aliments i la defensa de l’agricultura europea. Però, realment és així? Com es distribueixen aquests ajuts?\nSindicats i moviments agraris europeus denuncien la distribució injusta dels ajuts agrícoles de la PAC\nSindicats i moviments agraris europeus porten anys criticant la distribució injusta dels ajuts i subvencions agrícoles de la PAC. A l’Estat espanyol, denuncien que els majors receptors d’ajudes són grans famílies de terratinents (Casa de Alba, per exemple) o les grans corporacions agroalimentàries (Ebro Foods). A Catalunya, canvien els noms, però hi ha una tendència similar. La situació de concentració és semblant excepte que hem canviat la noblesa espanyola per les grans empreses agroalimentàries, de vi i d’exportació de fruites. Només 22 grans perceptors reben més diners que 22.649 petites explotacions. Aquestes petites explotacions reben, de mitjana, un ajut que no arriba als 570 euros, mentre que els grans perceptors cobren més de 900.000 euros de mitjana. Aquesta desigualtat en l’accés a les subvencions agràries ha mantingut xifres i distribucions semblants durant els darrers anys.\nDes de l’any 2008, els ajuts de la PAC es paguen segons la superfície agrària, dissociant-los de la producció real. És a dir, com més terra en propietat, més PAC es cobra. La PAC, tal com està dissenyada legalment, afavoreix els més grans i l’agricultura més competitiva. En els dos darrers anys (2014-2015), a Catalunya s’han distribuït més de 876 milions d’euros en ajudes de la PAC. Segons dades del FEGA (Fons Espanyol de Garantia Agrària), 537 milions d’euros han anat a pagament bàsic i 339 milions d’euros a ajudes especials, dels quals gairebé el 12% han estat destinats a ajuts al sector de fruites i hortalisses i el 10% a programes de suport al sector vitivinícola.\nEfectivament, el pagament bàsic de la PAC suposa el 70% dels fons; però, a més, hi ha un seguit d’ajuts o complements destinats a zones condicionades per limitacions naturals en zona de muntanya, ajuts vinculats a la producció per a determinades zones o tipus d’agricultura, suport a joves agricultors, modernització de les explotacions agrícoles o programes de consum de fruites i hortalisses a les escoles.\nPerò, a Catalunya, doncs, qui són exactament aquests beneficiaris? Són cooperatives, són empreses agroalimentàries, són explotacions agràries? Tenen noms i cognoms. Aquí repassem la trajectòria de les 12 empreses agroindustrials catalanes que més subvencions reben d’Europa.\nRànquing dels 25 grups i empreses catalans amb més subvenció de la PAC / HELENA OLCINA\nLes grans empreses del cava reben 14 milions d’euros\nQuatre grans empreses del cava (Freixenet, Codorníu, Cades i Segura Viudas) han rebut, en només dos anys, 14 milions d’euros d’ajudes públiques. Són les més beneficiades del ‘top 25’ català. De fet, Freixenet (amb 6 milions) és la primera receptora d’ajuts i Codorníu (amb més de 3 milions) és la tercera gran receptora de tot el rànquing d’explotacions agràries catalanes. Només aquestes quatre empreses concentren més del 39% dels ajuts del sector del vi. Reben els mateixos diners públics que 6.340 beneficiaris de zona de muntanya. La gran part d’aquests ajuts l’han rebut en concepte de suport al sector vitivinícola. Suport que, segons la PAC, serveix per garantir l’equilibri del mercat i millorar la competitivitat dels vins europeus, ajuts per a la promoció del vi en els mercats de països tercers o ajuts a costos de reestructuració i reconversió de vinyes.\nFreixenet, Codorníu i Segura Viudas són marques de cava prou conegudes, però no ho és tan l’empresa CADES Penedès SA. Cades és una empresa que produeix alcohol etílic a partir de matèries residuals de la producció del vi (brises, mares, vi i terres de filtre) i el seu objectiu és el tractament integral dels residus procedents dels processos de vinificació. Curiosament, l’accionariat està compost per Codorníu SA (50%), Freixenet SA (25,80%) i Segura Viudas SA (7,60%).\nGrup Actel, el segon amb més ajudes\nAmb un volum de 120.000 tones de fruita, Actel SCL és la major cooperativa productora de fruita dolça de l’Estat espanyol (peres, pomes, préssecs, nectarines, prunes, cireres, albercocs…) i de productes fruiters per a les noves tendències de la indústria i del consum, com, per exemple, Mama Fruita (sucs de fruita). En concepte de suport al sector de fruites i hortalisses durant els anys 2014 i 2015, va rebre prop de 4,5 milions d’euros dels ajuts de la PAC.\nEl Grup Actel és format per cooperatives de Lleida i d’Osca i és l’entramat cooperatiu empresarial que les diverses seccions d’Actel SCL ha creat en col·laboració amb altres entitats. Així, Ponent Export dóna nom a l’exportadora de fruites i hortalisses, Central d’Assegurances constitueix la principal corredoria d’assegurances del sector agrari, InduLleida és una transformadora de fruita participada (en el 21,52%) per Actel i Ibercereal, una cooperativa cerealista. El Grup Actel també és format per les empreses ADA (empresa comercialitzadora de venda de gra, productes fitosanitaris, adobs, combustibles i llavors), Agroles (empresa distribuïdora d’olis, fruita seca, vinagres, patés, caves, etc., de les marques del Grup Actel – Germanor, Romanico, Tagornar, Mas del Senyor i Mama Fruta), IberAlfa-TransAlfals (una de les principals cooperatives farratgeres de l’Estat). Té quatre fàbriques pròpies, a Montsó, a Binèfar i dues a Bellcaire d’Urgell i, juntament amb altres socis, també comercialitza fins a 25.000 tones d’alimentació animal arreu del món mitjançant IberAlfa).\nFruits de Ponent: 3 milions d’euros per a cooperatives de fruita\nFruits de Ponent és una cooperativa comercialitzadora de fruita creada l’any 1992 i constituïda per cinc cooperatives de producció fructícola. Les plantacions estan situades a Catalunya i a Aragó, a la vall del riu Ebre i produeixen, anualment, 75.000 tones de fruita. En els darrers dos anys ha rebut 3 milions d’euros en concepte de suport al sector de fruites i hortalisses. Un dels seus productes estrella és la marca OKI (paraguaià).\nCrisol de Frutos Secos: concentra l’ajuda a l’ametlla i a l’avellana\nCrisol de Frutos Secos és una societat agrària de transformació que agrupa més de 15.500 persones sòcies productores d’ametlla, d’avellana, de nous i de festucs de tot l’Estat espanyol. Disposa de 95.500 hectàrees de fruita seca, de les quals, 92.000 són d’ametllers. En el període 2014-2015 ha rebut més d’1,5 milions d’euros com a suport al sector de fruites i hortalisses.\nHarinera Vilafranquina, número 1 de la farina a Espanya\nHarinera Vilafranquina és la primera empresa del sector fariner espanyol, especialitzada també en sèmola de blat i en la comercialització de cereals. L’any 2012 va assolir una producció de més d’1 milió de tones de producte final; distribueix 3.500 tones diàries i exporta a Europa, a Àfrica, a Amèrica i al Pròxim Orient més de 290.000 tones de cereals i més de 155.000 tones anuals de productes elaborats. Comercialitza més de 500.000 tones de blat anuals, especialment per a exportació.\nFrigorífics Costa Brava, dedicada a l’exportació de carn de porc\nCosta Brava Foods és una empresa del Grup Cañigueral dedicada al sacrifici i especejament de carn de porc, produint més de 225 milions de quilograms de carn anuals. Actualment destinen més del 75% de la producció a l’exportació a més de 42 països a tot el món passant per Àsia, Àfrica, Amèrica i Europa. A part de Costa Brava Foods, el hòlding Grup Cañigueral és format per Embotits Monter, Coopecarn (carn marinada), Delisano (elaborats carnis) i Far (pernils i embotits).\nFrutas Leridanas: ajudes gràcies al consum de fruita a l’escola\nFRULESA és una empresa especialitzada en la producció, manipulació i comercialització de tot tipus de fruita dolça. Està especialitzada en la venda de préssecs, nectarines, paraguaians, prunes, peres i pomes de tot l’Estat espanyol. Durant els anys 2014-2015 ha rebut més d’un milió d’euros, el 67% del total, en el marc del programa de consum de fruites i hortalisses a les escoles.\nInduLleida: exporta el 70% a l’estranger\nInduLleida SA és una societat dedicada a la fabricació de derivats de fruita, situada a Alguaire (Lleida). Juntament amb la seva filial Zufrisa (adquirida el 2011 i situada a Calatorao, Saragossa), processa més de 350 milions de quilos de fruita fresca l’any, convertint-se així en un dels principals transformadors de fruita d’Europa. Exporta el 70% de la producció a 58 països, fonamentalment, a la Unió Europea i al Japó, a l’Aràbia Saudita, al Kazakhstan, a la Xina, a Austràlia, a l’Índia, a Malàisia, a Nova Zelanda. a l’Iran, a Cuba, a Tailàndia, al Brasil, a Mèxic, al Perú, a Corea del Sud i a Singapur. L’any 2015, aquesta societat va rebre prop d’un milió d’euros en concepte d’augment del valor afegit dels productes agrícoles i forestals, per donar suport a les inversions materials destinades a la millora de la transformació i comercialització dels productes agrícoles. Els seus accionistes són cooperatives i centrals hortofructícoles.\nEl seu conjunt agrupa més de 170 empreses productores, que representen 18.000 agricultors i agricultores de tot el territori espanyol i del sud de França, que aporten tot tipus de fruita mediterrània per a la seva transformació industrial. El principal accionista és el Grup Actel, que és també el segon grup català amb més ajudes de la PAC, en una participació del 21,52%.\nSupermercats Lidl també rep ajudes per al camp català\nA la llista dels 25 principals receptors dels ajuts de la PAC sorprèn trobar-se amb una gran cadena de supermercats com Lidl. Aquesta empresa ha rebut més d’1 milió d’euros a partir de la mesura del Programa d’opcions específiques per la llunyania i insularitat. És una mesura que està pensada, sobretot, per a les illes Canàries i on es tenen en compte les limitacions de les regions “ultraperifèriques”. En el cas de Lidl, s’acull al règim específic d’abastiment i té l’objecte de reduir els costos addicionals del subministrament de productes essencials deguts a la llunyania.\nPer a què serveix la PAC segons la UE?\nLa Política Agrícola Comuna (PAC) va ser inicialment la resposta europea a la necessitat d’oferir un nivell de vida digne a 22 milions de persones agricultores i treballadores agrícoles, així com un subministrament d’aliments estable, variat i segur als seus 500 milions de ciutadans. Com a política comuna dels 28 països de la UE, la PAC reforça la competitivitat i la sostenibilitat de l’agricultura de la Unió mitjançant pagaments directes dirigits a estabilitzar els ingressos agrícoles, i el finançament de projectes per satisfer necessitats específiques dels països a través dels programes de desenvolupament rural nacionals (o regionals), que també abracen l’economia rural en general. La PAC també preveu una sèrie de mesures de mercat, incloent-hi eines complementàries, com ara les etiquetes de qualitat o la promoció dels productes agrícoles de la UE, que completen l’acció de la PAC en suport dels agricultors.\nLa PAC per al període 2014-2020 subvencionarà el camp europeu amb 400.000 milions d’euros, una de les principals partides de la UE\nEl pressupost de la PAC per al període 2014-2020 preveu un total de 408.310 milions d’euros en fons de la UE, dels quals 308.730 milions es destinen a pagaments directes i mesures de mercat (l’anomenat ‘primer pilar’), i 99.580 milions, al desenvolupament rural (l’anomenat ‘segon pilar’). Els ajuts directes formen part del primer pilar dels ajuts de la PAC i el seu pressupost anual disponible a l’Estat espanyol és de poc més de 4.000 milions d’euros, dels quals a Catalunya se’n gestionen aproximadament 265 milions d’euros.\nCrítiques a la PAC de les organitzacions pageses\nLa majoria d’organitzacions pageses (COAG, Unió de Pagesos, Via Camperola) afirmen que la PAC està deslegitimada socialment a causa de la seva “injusta distribució” i de la seva “absurda aplicació” en la pràctica. Una de les crítiques concretes que fan és que els successius governs que han negociat amb la UE han acabat defensant els interessos del gran sector agroindustrial i dels grans propietaris, en lloc de defensar els interessos de la majoria dels pagesos que representen el model social de l’agricultura.\nEn els darrers 10 anys, tanquen a Catalunya 2 explotacions petites i mitjanes el dia: en total, 6.800 finques menys\nEl que es reclama des de les organitzacions i moviments pagesos com Via Camperola o la Plataforma Rural, entre d’altres, és una PAC al servei d’un nou model de producció social i sostenible, sobre la base d’un sector agropecuari amb el suport del major nombre d’explotacions agrícoles de tot el territori i on es consideri la diversitat dels models de producció. De fet, quan parlen de la PAC, no es volen centrar només en els ajuts, sinó també en la necessitat d’ordenar els mercats, de la millora de la cadena agroalimentària i de fomentar un model de producció destinat a l’alimentació i no a l’exportació. Es queixen, en síntesi, que l’actual distribució desigual dels ajuts no estaria servint per evitar la desaparició progressiva de les petites explotacions i l’abandonament de terres i per fomentar l’equilibri territorial.\nVistes aquestes xifres, criden l’atenció les declaracions del mes de juliol passat de la consellera d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Meritxell Serret, que va denunciar que el model d’aplicació de la nova Política Agrícola Comuna 2015-2020 a l’Estat espanyol, basat en un criteri de repartiment de fons estatal, “no respon a les necessitats dels diferents sectors de producció catalans”, alguns dels quals “en surten especialment perjudicats”, com és el cas de la vinya i la fruita dolça. Respecte a això, cal tenir en compte que el 50% dels ajuts a la vinya i a la fruita dolça es concentren només en 10 empreses. Les queixes de les organitzacions agràries defensen que no es tracta només de tenir en compte el criteri de repartiment entre sectors productius, sinó també de saber quins criteris s’estan aplicant perquè les grans empreses s’emportin sempre una gran part del pastís.\nEl fet és que en els darrers 10 anys, a un ritme de tancament de gairebé 2 explotacions el dia, han desaparegut a Catalunya 6.800 finques agrícoles de petita i mitjana escala; la població activa agrària ja no arriba ni a l’1% i la contribució de l’agricultura al PIB ha baixat fins al 0,86% (davant l’1,8% de França o el 3,2% de l’Estat espanyol). De retruc, és clar i evident que són molts els pobles abandonats o pràcticament abandonats i on la mitjana d’edat ha pujat considerablement deixant el territori sense vida i el que representa de pèrdua de teixit econòmic, social i cultura. Amb moltes ajudes però amb poca estratègia política, el que finalment tenim a Catalunya és un model d’agricultura que privilegia sectors agrícoles enfocats clarament a l’exportació i que ens fa molt fràgils i vulnerables agroalimentàriament parlant.\nPolítica Agrària Comuna (PAC)