Urpes de seda | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nCoberta de la novel·la Urpes de seda.\nDos dies abans havia sigut el dia dels Difunts i el cementiri lluïa rams i cara neta.\nEls fantasmes, una mica esvalotats amb totes aquelles entrades i sortides de parents avergonyits de no haver pensat en els morts fins que el calendari els marcava la data per fer-ho, es revenien en el silenci.\nLa Mar no els n'havia portat, de flors, als seus morts, no ho feia mai en aquesta data, no li agradava gens de veure el cementiri ple de gom a gom de gent endiumenjada desempolsant els nínxols i traient-ne les teranyines de tot un any, per tal de guarnir-los amb flors de coloraines que no es recordarien de treure quan estiguessin tan mortes i pansides com els seus destinataris.\nEn aixecar-se aquell matí la tardor se li va fer palesa. Defora, els carrers, els arbres i els vianants ja en vestien els colors i els parracs.\nNo li agradava gens. Ni l'havia cridada ni, de bon tros, l'havia convidada.\nPerò la tardor, puntual a la cita, venia, i glaçava el somriure dels nens a la platja, gebrava els petons dels amants embriacs de passió i amarava el cel, la terra i el mar amb una tèrbola boirina. Era com un gegant entremaliat que per passar l'estona arrancava els arbres del carrer, els sacsejava amb delit i després, penedit de la malifeta, els replantava cap per avall deixant les arrels al descobert.\nEls dies llargs i les migdiades, les formigues i les abelles, els verds i els vermells, tots, endrapats per l'estrangera.\nLa tardor havia arribat a poc a poc, mig d'amagat i arraulida entre les vinyes. Havia esperat el moment d'escampar vents, llamps, trons, pluges i pedregades per abatre l'estiu i fer-se la mestressa.\nEn obrir la finestra, el novembre li va mostrar clivelles.\nEls anys se li havien fos assolant-la de si mateixa: el casament amb l'Enric, l'embaràs, el part deu mesos després del casament —que va deixar anonadados la gent de la colònia, que l'esperaven dos mesos abans amb les dents esmolades per fer-la petar per les cantonades—, el criar o malcriar les bessones i tot un reguitzell de feines afegides que no sabia refusar…\nPer a l'Enric havien estat uns anys de glòria. El seu nomenament com a director de la filatura van coincidir amb un període de gran impuls per a la indústria catalana. Va ampliar la fàbrica, va canviar la maquinària, va recuperar el torn de nit, va reformar els habitatges i va acollir i donar feina a famílies de Castella i Lleó, Aragó, Llevant i Extremadura. Endemés de tot això, va fer-se un lloc destacat en els més exclusius cercles culturals, socials i polítics.\nPer a la Neus i la Montse, les seves filles, un seguit de dies nous per viure'ls amb l'escalfor d'una mare amatent que estava amb elles les vint-i-quatre hores del dia, i amb l'orgull d'un pare llunyà que els parlava dels seus grans projectes, i, darrerament, amb l'adoració als Beatles.\nA la Mar, el temps se li havia esmunyit guarnint arbres de Nadal i bufant espelmes en pastissos d'aniversari.\nEl príncep blau dormint dins la panxa d'un gripau.\nMentre pujava les escales del cementiri es veia a ella mateixa, asseguda de cara al sol amb les cames ben obertes i un llibre d'història a la falda, recitant noms i dates de guerres i generals. La veu, una mica estrident, rebotava contra els nínxols i retornava somorta i, sovint, acompanyada d'un cruixit d'ossos.\nEs veia jove, plena de vida i amb un munt de dies per estrenar. Tot al seu abast, com una cirera vermella a punt de ser engolida, només li calia allargar la mà i agafar-ho.\nJoves galants moririen per ella. Fills bonics, intel·ligents i meravellosos naixerien del seu ventre i la farien la més feliç de les criatures.\nPalaus de marbre i flonges catifes la protegirien de qualsevol dolor.\nUnes veus la van tornar al present; un parell de dones endolades amb els braços curulls de flors es confessaven.\n—Mira, Adelina, jo de flors en porto a la mare i al pare, que van escarrassar-se tota la vida per tirar-nos endavant. Que s'aixecaven de matinada per ocupar-se del tros i de les vaques i que a la nit, quan teníem febre, ens vetllaven i ens posaven cataplasmes; però a en Joan, ni una, que m'hi vaig casar perquè tots em dèieu que era un bon partit, un noi honest i treballador, que em posaria una casa com Déu mana i que al seu costat no em faltaria res. Ben cert, res no em va faltar: cops, insults, reganys i menyspreus, que tot li ho feia malament menys els fills, que bé que s'entossudia a fer-me'n. Vaig plorar-lo el dia de l'enterrament, un bon caramull de llàgrimes, i d'ençà fins ara, ni una.\n—No entenc com vas poder aguantar-lo divuit anys. Crec que Déu i aquell cavall que li va donar una guitza al cap s'apiadaren de tu.\n—Jo, ara, vist d'enfora, tampoc no ho entenc. Però què hi podia fer? Aguantar, callar i sofrir, això ens deien que havia de fer una bona esposa i mare de família. Qualsevol altra cosa se sortia de les normes de la bona convivència i de la fe cristiana, i ja saps que això, a pagès, és el que pesa. Molts cops he donat les gràcies a en Bru per aquell mal moment que va tenir, quan l'abella el va picar al morro i, enfurismat pel dolor, va potejar en Joan. El mossèn, que li va fer el funeral, se'm va oferir per fer de bo amb el director de la filatura perquè ens agafés a mi, la Júlia i la Xisca i ens concedís un habitatge. Deia que m'ho mereixia i que les meves nenes també i que si tres persones de la mateixa família treballàvem a la filatura hi teníem dret. Crec que anava de bona fe, el pobre home, i que no esperava res a canvi, però cada cop que me'l trobava, me'l mirava de cua d'ull sense saber si atansar-m'hi i fer-li un petó a la mà o convidar-lo a regar-me l'hortet.\n—I sí, que n'ets! No em puc imaginar el mossèn esbufegant damunt d'una dona. La seva feina és pujar a la trona i fer-nos creure com de bons són els amos i el director de la fàbrica, i com d'agraïts hem d'estar-los per tenir cura de nosaltres i dels nostres fills en aquests temps de canvis, ja que nosaltres podem viure tan tranquils en la pau de la colònia. Jo sí que n'hi porto, de flors, al meu Paulí, que, tot i que era esquerp i solitari, quan de nit tancàvem la porta de l'habitació i apagàvem el llum, les tenebres se li empassaven les vergonyes i com si obrissin el desguàs del safareig començaven a brollar-li paraules barrejades amb carícies, petons amb sospirs i gemecs amb tendreses. Dormíem abraçats fins que les primeres clarianes llepaven la finestra; aleshores s'arraconava al seu cantó de llit i es tancava dins la closca fins a l'hora de tornar a la feina. De nou casats, havia provat d'atansar-m'hi durant el dia, però, amb la claror era un altre. Em rebutjava i jo agafava unes emprenyades que em duraven dies. La foscor, la foscor l'encenia. Sempre a les fosques.\n—Com una mena de comte Dràcula —va fer la Quima.\n—Sí, com una mena de comte Dràcula, dormint de dia i gaudint de nit. Però no com ell. El comte es nodria de la sang de les seves amants i les condemnava a la nit eterna, mentre que el meu Paulí es nodria de les paraules no dites, de les amistats no consumides, dels sentits no esgotats, que tot ho estalviava durant el dia per trasmudar a la nit.\nL'Adelina va veure la Mar davant del panteó amb un àngel de marbre que vetllava el son dels Castells i va donar un cop de colze a la Quima, que, predisposada per l'entorn, s'enredava amb pensaments filosòfics poc comuns en ella.\nLa Mar, com si res, les va saludar.\n—Guaita, ja torna a passejar-se pel cementiri, com abans de casar-se. Pobre senyor Enric... Aquesta acabarà malament, tant caminar entre els morts, qualsevol dia s'oblidarà dels vius. La senyora Marina sí que era tota una senyora, però tot i els seus esforços, deu haver sortit al seu avi, el que va fugir a l'Havana, i al seu oncle, que també hi va fugir just abans de l'enterrament de la Gracieta, en Miquel i la Glòria.\n—Pst! No parlis d'això, i menys aquí. Segur que porta mala astrugància.\nUn dia havien sigut joves i maques, un dia havien somniat que la seva vida no seria com totes les vides, no seria com les de les seves mares, ni com les de les seves àvies.\nLes rialles i les hores noves, la pell suau i les carns fermes.\n(Del llibre Urpes de seda)


Amb Lloguer Segur,\ntria on vols viure. tria on vols viure.\nTroba ara la teva nova llar!\nA qualsevol hora, des de qualsevol lloc, quan tu vulguis.\ni visites presencials.\nSense cues i amb un assessor que resoldrà els teus dubtes.\nHabitatges preparats per entrar a viure-hi...\nOblida't de reformes o de canviar els subministraments, el teu habitatge ja està preparat!\nSense avals bancaris.\nOblida't de despeses i tràmits innecessaris.\nGestiona-ho tot de forma digital.\nSi et cal, pots realitzar tots els tràmits immobiliaris sense sortir de casa.\nMés de 97.400 inquilins ja gaudeixen dels nostres pisos de lloguer.\nSuma't a l'onada i canvia't de pis.\nOblida't dels subministraments, ja estan donats d'alta.\nTots els nostres pisos de lloguer estan ja preparats per entrar a viure-hi, amb tots els subministraments essencials donats d'alta: llum, aigua i gas, si escau, la qual cosa evita que hagis de pagar les despeses de l'alta de comptadors.\nA més, tots els nostres pisos de lloguer disposen del certificat d'eficiència energètica, perquè en coneguis des del minut u el consum energètic relatiu, certificat sempre per tècnics.\nUn contracte de lloguer per protegir els teus drets.\nLa millor manera d'evitar problemes en un pis de lloguer és exposar els drets i obligacions de l'arrendador i dels inquilins en un contracte. El nostre Departament Jurídic, format per advocats de prestigi experts en la Llei d'arrendaments urbans, redactarà totes les clàusules del contracte d'arrendament d'acord amb la legislació vigent.\nSi ho desitges, tots els tràmits poden ser en línia.\nTots els nostres pisos de lloguer estan disponibles per ser visitats en línia, a través d'un book videogràfic i fotogràfic professional. A més de concertar la teva cita presencial, podràs aportar tota la documentació a través de la teva àrea privada, signar el contracte d'arrendament a través d'Internet, signar-ne les renovacions o mantenir les comunicacions amb Lloguer Segur de manera 100% telemàtica. Per descomptat, també podràs venir a totes les oficines de Lloguer Segur presencialment sempre que ho necessitis\nA més, podràs comunicar-te amb el teu propietari o amb nosaltres des de la Teva Àrea Privada\nDurant el transcurs d'un contracte de lloguer, poden passar diferents coses. Una caldera que es fa malbé, la necessitat d'adequar la casa amb millor mobiliari...\nDes de Lloguer Segur hem creat una eina puntera i tecnològica disponible 24 hores, tots els dies de l'any, perquè puguis avisar de les avaries i incidències i perquè et comuniquis amb el teu propietari de forma telemàtica, de manera que s'agilitzen els tràmits i es deixa constància de tot per escrit. A més, tindràs accés a la Teva Àrea Privada des de l'aplicació de Lloguer Segur al teu mòbil o tauleta i podràs gestionar el teu pis de lloguer en qualsevol moment, des de qualsevol lloc.\nTria on vols viure


"Ets CAPAÇ de canviar? Les barreres me les poses tu" - Granés Fundació\nEl 3 de desembre és el Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat. La Taula de la Discapacitat del Pla de l’Estany ha posat en marxa la campanya “Ets CAPAÇ de canviar? Les barreres me les poses tu”. Forma part de les diverses difusions que s’han realitzat durant tot l’any en el marc de la campanya “La diversitat ets tu”.\n“Aparco en places reservades per a discapacitats, serà un moment”, “Pobreta, aquesta nena que va amb cadira de rodes” o “No vull llogar el pis a persones amb discapacitat” són alguns exemples d’actituds cap a les persones amb discapacitat que poden semblar inofensives, però que són totalment discriminatòries.\nL’objectiu de la campanya és canviar la mirada paternalista i excloent que té la ciutadania cap a les persones amb discapacitat, i normalitzar una manera més de ser, reconèixer el seu dret a ser més autònoms i a gaudir d’una vida amb igualtat de condicions que la resta de la societat té.\nPer tal que aquest missatge arribi s’han organitzat dues accions. Una d’elles és una exposició que es podrà visitar fins al 18 de gener, a l’Espai Eat Art de la Fundació Lluís Coromina de Banyoles. I en segon lloc el dijous 3 de desembre a les 22 h s’estrenarà, per Banyoles TV, el reportatge “Ets capaç de canviar?”.\nInformació del Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat. Pla de l’Estany, 2020\nprevious post: Vídeo de la 1a Jornada sobre Esport Inclusiu. Reptes de Futur


Aquabella Hôtel & Spa Ais de Provença França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n2, Rue des Etuves, Ctre Ville, Ais de Provença, França, 13100 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nHabitació Doble Privilege - 2 Llits amb Balcó (Privilege Twin Room with Balcony)\nBarri Ctre Ville Les Milles Grand Sud\nMés informació sobre Aquabella Hôtel & Spa\nL'Aquabella, situat al centre d'Aix-en-Provence, molt a prop a peu del nucli antic, està envoltat d'un jardí bonic i ofereix habitacions d'estil provençal i un spa gratuït. Les habitacions de l'Aquabella disposen d'aire condicionat, internet Wi-Fi gratuïta, minibar i barnús. Els clients poden gaudir de la cuina mediterrània al restaurant de l'hotel, L'Orangerie. A l'estiu, La Terrasse de la Tour, la braseria a l'aire lliure de l'hotel, serveix plats a la brasa i amanides al costat de la piscina exterior. L'Aquabella disposa de l'spa Sensoriel, on us podreu relaxar. Disposa de sauna, hammam, banyera d'hidromassatge, bany Kneipp i font de gel. Hi ha aparcament públic a 50 m de l'establiment, per un suplement.\nComentaris d'Agoda (17)Comentaris de Booking.com (1236)\nTots els tipus de viatgers (17)Viatger de Negocis (2)Parelles (10)Famílies amb infants petits (1)Famílies amb infants grans (3)Grups (1)\nHabitació Doble Privilege amb Balcó\nDaeOuk, Corea del Sud


DISFRESSA EL VOSTRE NIU AMB AQUESTES ARRIBADES A LA TARDOR DE CB2 - VIVENT - 2019\nLes Dones De Moda Del Club Vivent 2019 Disfressa el vostre niu amb aquestes arribades a la tardor de CB2\nDisfresses infantils Mobilparc 2012.avi (Juny 2019).\nLa tardor gairebé està aquí, gent! Aquesta lluentor, una temporada acolorida, està plena d'inspeccions aprovades per Instababe * i * de decoració de cases. I els nouvinguts del CB2 no són sens dubte cap excepció. Amb una gran varietat de metalls glamorosos, textures acollidores i accents brillants, aquí hi ha una mica per a qualsevol estètica de disseny. Prepareu el vostre dit fixador, perquè la inspiració és real.\n1. Alligator Salt and Pepper Set ($ 15): especifica l'estil de qualsevol menjar amb aquests "gator shaker". Una barreja luxosa de forma i funció, que fan grans accents al servei de la utilitat diària.\n2. Cistelles de mànec (de 20 a 30 dòlars): si ets un dels molts que tenim probabilitats interminables i acaba flotant al voltant de la teva llar, calma el teu organitzador interior amb aquestes cistelles lleugeres. Toca-les en qualsevol racó que pugui utilitzar un bon desordre.\n3. Set de planxa Beta de 12 peces (100 dòlars): Oh hola, coberts màgics! Dazzleu la vostra propera sopar amb aquestes meravelles capritxoses.\n4. Pablo Sacsolc de porcellana (20 dòlars): quan pensem que el vi no podria millorar-lo, ho trobem. Deixa que sigui un accent valent fins que arribi el moment d'arribar a un negoci seriós, AKA Happy Hour.\n5. Aixeta de tovalloles de llautó ($ 100): L'espai del gabinet de bany és un producte calent que pot ser difícil de trobar. Deseu l'espai amb estil amb aquest tovalloler bonic i intel·ligent.\n6. Llaunes de càpsula ($ 27- $ 42): galetes, boles de cotó i dolços, oh el meu! Passeu la vostra organització a jugar amb aquests adorable canisters perfectes per a la vostra cuina o bany.\n7. Clarity Bowls ($ 6- $ 8): deixeu que els vostres plats milloren el vostre disseny amb aquests bols geomètrics perfectes. Són ideals per a aperitius, joies o qualsevol altra cosa preciosa que mereixi una presentació adequada.\n8. Cable Photo Cord ($ 9): no totes les fotos necessiten un fotograma. De vegades és millor deixar que les seves belles imatges parlin per si mateixes.\n9. Telèfon de coure ($ 90): Segur que probablement tinguis un telèfon a la butxaca. Però això no és un telèfon ordinari; Es tracta d'una decoració decadent que demana que la vostra llar sigui una mica més feliç.\n10. Clip Coat Rack ($ 50): Desafortunadament, molts de nosaltres no tenim el luxe de molts metragem quadrats. Utilitzeu aquests ganxos elegant i versàtil per penjar els vostres tresors mentre maximitzeu el vostre espai.\n11. Faux Fur Pouf ($ 159): tothom necessita un pou. Per què? Perquè són còmodes, acollidors, bonics i fan que qualsevol estil sigui una mica més suau.\n12. Conjunt de sake fregit de 3 peces (20 dòlars): a mesura que s'acosta el clima més fresc, prepareu-vos a escalfar-lo amb benestar calent. Aquest conjunt farà realitat tots els vostres somnis d'amor a l'hivern.\n13. Etch Gold Coasters (30 dòlars, conjunt de quatre): les millors posades de camp són els stand-alones d'estil. Utilitzeu aquestes posagots per vestir la teva decoració mentre protegeixes les teves superfícies del vessament de festa de temporada.\n14. Tovalloles de bany de coure Karla ($ 7- $ 20): Tovalloles amb franja? Si, si us plau. L'assecatge mai ha estat tan bo.\n15. Mohair Gray Throw (149 dòlars): Un no ha d'entrar mai a la temporada d'hibernació sense tirar-los correctament. Mantenir el vostre joc acollidor fort amb aquesta manta suau i suau.\n16. Marcs Prisma ($ 15- $ 25): el disseny d'aquests és tan delicat, gairebé flotant. Les teves fotos brillaran brillantment amb només un tauler d'escuma complementària.\n17. Scape Wall Shelf (149 dòlars): és una bona estètica d'estalvi d'espai amb una estètica minimalista. Posa-la a qualsevol paret que pugui usar un toc més d'amor (i utilitat).\n18. Soiree Natural Pillow (40 dòlars): afegiu una mica de forma i respleneu a la vostra sala d'estar amb un o dos d'aquests coixins tan luxosos. El seu to neutre emparellat amb el seu to daurat escalfarà qualsevol espai.\n19. Sabó de cendra volcànic (7 dòlars): collit dels camps de lava d'Islàndia, es diu que les cendres volcàniques tenen una gran quantitat de propietats depuratives de la pell. A més, es veurà molt elegant al bany.\n20. Plantilla de gerro Alexa Copper ($ 30): Les plantes els encanta un bon joc de vestir tant com ho fem. Doneu al vostre verd el tractament reial amb aquest encantador plantador de coure.\nA la recerca de més maneres de vestir els dissenys aquesta tardor? Segueix-nos a Pinterest!


El teu gat té dolor i no t’ho diu.. o si? – Ara Veterinaris\nSegons els experts..\nEl dolor en el pacient felí té una menor prevalença de diagnòstic que en els gossos no perquè no sentin dolor, sinó perquè aquest està infradiagnosticat.\nLa gran habilitat d’aquests animals per amagar el seu patiment.\nLa manca d’eines adaptades a l’espècie felina per poder mesurar-lo.\n"Més del 9% dels gats d'edat avançada (més de 8 anys) tenen artrosi, però molt pocs arriben a el diagnòstic i tractament eficaç del dolor que pateixen"\nNo obstant això i tot i que avaluar el dolor en gats és un desafiament, al llarg dels últims anys s’han fet estudis i consensos d’experts per poder acotar millor els comportaments que puguin suggerir que un pacient felí presenta dolor.\nEn 2016, un grup d’experts en dolor felí van decidir realitzar un consens sobre això, arribant a establir 22 comportaments en gats que suggerien la presència de dolor en el pacient.\nEntre aquests 22 comportaments destaquen sobretot:\nDificultat per saltar\nReacció a la palpació\nDeixar de ronronejar\nL’article es diu “Behavioural Signs of Pain in Cats: An Expert Consensus” i els seus autors són Isabella Merola i Daniel S. Mills.\nCom podeu veure, aquests signes són potser massa inespecífics, i encara que als cuidadors us puguin ser útils en un futur per a acudir a la clínica en cas que els veieu, no són suficients per avaluar el grau de dolor per un veterinari.\nLa categorització i identificació de el dolor\nAfortunadament el descobriment definitiu no estava lluny, i el 2019 a un grup d’investigadors de la Universitat de Mont-real se’ls va ocórrer la brillant idea d’avaluar l’expressió facial del dolor en gats, monitoritzant a pacients felins en espais tancats i amb una càmera robotitzada que podia mesurar angulacions facials en aquests animals.\nEls resultats van ser sorprenents.. Es trobar cinc patrons que indicaven dolor:\nLa posició de les orelles: a major angulació major dolor.\nLa posició dels bigotis: arquejats amb les puntes cap amunt impliquen major dolor.\nLa posició del cap: com més amagada, més dolor\nNivell de tensió en el musell: com més arrufat està, més dolor\nLa posició dels ulls: com més aclucats, major dolor.\nAquests patrons els van permetre crear una escala numèrica de l’1 a el 10 comptant amb aquests cinc patrons i van establir la puntuació 4 com a nombre límit per començar a aplicar farmacoteràpia contra el dolor en el pacient.\nUs deixem l’enllaç a el pdf d’aquesta escala per si voleu veure-la:\nGràcies a aquests coneixements adquirits en aquests últims anys, es va incorporar l’escala d’expressió facial a l’Escala de Glasgow (l’única que garanteix una mateixa puntuació independentment de l’observador que mesuri el nivell de dolor) per a l’avaluació del dolor felí, i a dia d’avui és usada en tot el món per veterinaris.\nCom vam tractarem el dolor a la clínica veterinària?\nA més dels fàrmacs analgèsics com a tal, el tractament del dolor és multimodal i hem de tenir en compte altres coses com la reducció de pes, la fisioteràpia, els suplements alimentaris i facilitar l’accés als seus recursos (sorral, menjar, aigua, etc.) a aquests gats amb dolor.. però això ens dóna per a un altre article sencer més endavant!\nPer a la vostra tranquil·litat i com a conclusió final us direm que tot i que seguim tenint clar que els gats deixen anar poques pistes sobre si senten dolor o no, si estem atents i vigilants, serem capaços d’identificar el dolor per poder tractar-lo.\nSi voleu conèixer més sobre el dolor en gats podeu visitar el web doloranimal.org on teniu articles i vídeos destacats per aprendre molt més i totalment gratis.\nPels majors de 7 anys\nSi el teu gat té més de 7 anys, tot i que encara és jove i li queda molt per davant, és possible que ja tingui senyals de dolor.\nQueda amb Esther un Felimecres i l’avaluareu conjuntament.\nPrevAnteriorLa Febre del Nil Occidental o West Nile Fever\nSegüentEl dolor en el teu gos: reconeix-lo fàcilmentNext


«Es va qüestionar molt que existís una autèntica contracultura catalana»\n12 abril 2021 00:26\nMargalida Pons ha publicat un treball sobre la literatura d'avantguarda en català\nAntoni Oliver | 11 novembre 2007\nMargalida Pons ha estudiat el discurs narratiu de les avantguardes literàries catalanes de 1970 a 1985, incloent també els moviments contraculturals dels anys setanta.\n-Quin és l'abast del seu treball sobre la narrativa d'avantguarda?\n-El treball tracta de veure, en una època com és el final del franquisme fins a la meitat dels anys vuitanta, com reaccionen els discursos narratius. Hem vist que hi ha un tipus de narrativa més realista, que és el que segurament té més èxit i promoció, i un altre més d'investigació, que és el que nosaltres hem estudiat. Hi ha obres de Guillem Viladot, de Joan Brossa, de Quim Monzó, entre d'altres.\n-Quines característiques té el seu discurs?\n-Tots aquests autors creen un discurs de resistència, però van per uns camins que no són la literatura realista. Incorporen el discurs de la teoria literària francesa, Roland Barthes, la psicoanàlisi lakaniana, estan interessats pel neomarxisme, Althusser, especialment, i canvien de models i de referents.\n-Alguns d'aquests autors fan un discurs molt autoreferencial, com es pot definir?\n-Hi ha vies diferents. Hi ha autors que són més textualistes i que fan una narrativa més autoreferencial, la novel·la que parla de la novel·la, per exemple. Però n'hi ha d'altres que estan en el que podríem dir underground i el que fan és reflectir un poc el pols de l'època. És un moment de confluència de disursos molts diferents, uns que són molt intel·lectualitzats i d'altres quen són més depenents de la contracultura.\n-Focault, Derrida tenen influència?\n-Tot el pensament postestructuturalista és molt important. La fascinanció era per Barthes i els demés els anaven citant, però no sé amb quin grau de coneixement.\n-Alguns autors fan llistes i llistes de paraules?\n-Jocs de combinatòria, permutacions i llistes de paraules, perquè la llista és objecte significant. L'ordre alfabètic és l'únic que pots imposar, perquè no creus amb una estructuració orgànica del text, i la llista és l'únic l'ordre que pots utilitzar. Antoni Muné Cerdà, que després va derivar cap a la ciència ficció, feia aquests jocs combinatoris.\n-Hi ha influències dels moviments àcrates del vast moviment contracultural anglosaxó?\n-Jaume Vallcorba té un treball en el qual sosté que tota la contracultura va ser una forma de colonització, d'una banda anglosaxona i d'altra espanyola. Es va qüestionar molt que existís una contracultura catalana. El que sí que hi va haver varen ser traduccions de revistes literàries que es difonien d'una manera molt marginal. Per exemple la revista Textual, de la qual només es va fer un sol número. Després hi va haver una sèrie de col·lectius, per exemple Ignasi Ubach, que anaven publicant els seus articles a Tele-Exprés. Les vies de difusió varen ésser marginals, però el fet que existís o no una contracultura catalana és un fet ja més discutible.\n-Autors, com per exemple Blai Bonet, estaven a l'avantguarda?\n-Blai Bonet no estava exactament en aquest projecte, però sí que entraria en la literatura d'avantguarda. Perquè les seves darreres novel·les, sobretot a partir de Míster Evasió, ja fa una destrucció del discurs. Blai Bonet entra a l'imperi del text, el text per al text. I Si jo fos fuster i tu et diguessis Maria, també en els llibres de poemes, per exemple, Teatre del gran verd, es pot parlar de matèria textual més que de versos. És una matèria textual molt amorfa, però que està molt en sintonia amb autors més joves d'aquells moments. Blai Bonet és com si es botàs una generació. La data de publicació de les seves obres no coincideix amb la data de gènesi. Llibres que va escriure els anys seixanta no varen sortir fins als anys vuitanta.\n-La fragmentació del text és una altra característica d'aquestes avantguardes?\n-Sí. Hi ha escriptors que rompen el text, fan jocs cal·ligramàtics, practiquen l'escriptura a doble columna. Però això no només ho fan els escriptors nascuts en els anys cinquanta, sinó també més grans. Per exemple Manuel de Pedrolo, que té un vessant molt gran no només realista sinó també experimental, per exemple Espais de fecundidat irregulars. Una altra característica d'aquests autors és que rompen amb el gènere literari, diuen que creuen en l'escriptura no en el gènere. Parlar de poema, prosa o aforisme perd el sentit. Hi ha molta interacció amb la plàstica, es fan experiències conjuntes, es canvia el format de l'obra.\n-Joan Brossa en seria un exemple?\n-Brossa com Blai Blonet s'avança al temps. Brossa té una obra que es diu Novel·la, la qual va fer amb Antoni Tàpies l'any 1965 i que consisteix amb una sèrie de documents que pauten la vida humana, és una novel·la sense paraules. Hi ha una partida de naixement, de baptisme, un certificat d'estudis, un requeriment de reclutament, un títol d'enginyer agrònom i una partida de defunció.\n-Hi ha humor en aquests autors?\n-Sí, per exemple Quim Monzó té una secció titulada «Llobarreria» en què comenta amb humor Canigó i més endavant fa «Politicaflicció». Hi ha humor, no tot és reflexió teòrica.


No li ha agradat: La pregunta d'un periodista que ha fet enfadar a Fernando Simón\nFernando Simón s'enfada per una pregunta d'un periodista sobre els diners que guanya\nEl director del Centre de Coordinació d'Alertes i Emergències Sanitàries s'ha mostrat contundent\nper María Merino dimarts, 22 de setembre 2020 - 15:20h\nFernando Simón ha participat al programa 'Planeta Calleja' de Jesús Calleja | Cedida\nDes del mes de març, Fernando Simón s'ha convertit en una de les figures més conegudes del nostre país. El motiu és perquè és la persona encarregada d'estar al capdavant de la crisi del coronavirus. Una situació que ha generat l'interès de la seva personalitat i la seva vida en general.\nPrecisament, aquests dies s'ha convertit en focus d'actualitat perquè ha enregistrat un programa de 'Planeta Calleja', presentar per Jesús Calleja. Concretament, ha estat amb ell a Mallorca, aprofitant els seus dies de descans, i han estat realitzant esports d'aventura. Així, sembla ser, que van practicar submarinisme, van muntar en globus i inclòs van fer escalada.\nAquesta gravació ha provocat que hagin aparegut crítiques de tota mena per marxar uns dies de vacances. I sobre aquestes ha rebut una pregunta al respecte en la seva darrera roda de premsa que l'ha fet enfadar.\nCom és habitual, aquest dilluns el director del Centre de Coordinació d'Alertes i Emergències Sanitàries del Ministeri de Sanitat va comparèixer en roda de premsa per analitzar la situació de la Covid-19 a Espanya. En el moment del torn de preguntes, va viure un dels moments més tensos del dia.\nUn periodista va plantejar una pregunta que el va fer enfadar. Aquest va preguntar: «Ha cobrat per sortir en aquest programa de televisió?», en al·lusió a l'espai de Calleja. La cara d'incredulitat de Fernando Simón davant aquesta pregunta va ser totalment palpable. I és que no es podia creure que li preguntessin per quelcom personal en aquest instant quan estava parlant d'una pandèmia que tant preocupa al nostre país.\nNo obstant això, com sempre ha demostrat, educadament va contestar a la periodista, encara que es notava una mica molest. En concret, la seva resposta va ser: «Jo no cobro pràcticament per res, només del meu salari o sigui que no diré res més. No entenc la pregunta realment».\nMalgrat la seva contundent resposta, un altre periodista va voler insistir durant la roda de premsa per aquests dies de descans que havia tingut. I això el va portar a mostrar-se novament molt ferm: «Són les meves vacances i, sinó els importa, no les comentaré».


La Sensació : Recordem a Carles Sabater\nRecordem a Carles Sabater\nVa néixer el 21 de setembre de 1962, i va morir el 13 de febrer de 1999, a causa d'una aturada càrdio-respiratòria, en acabar un concert de rock a Vilafranca del Penedès.\nEn Carles Sabater va néixer a Barcelona el setembre del 62. Va néixer de cara al mar perquè, sent un nen, quan era a Barcelona, quasi sempre li donava l'esquena al paisatge mediterrani. Ell és de la Barceloneta, un dels pocs barris barcelonins que encara són un orgull i una carta d'identificació per als seus fills. En Carles, però, no era un xovinista de l' escamarlà i les xerrades al carrer. Quan era petit, recorda la seva mare, era un noi tímid, carinyós, però tan i tan vergonyós que els amics de la seva família encara se'n fan creus d'on ha arribat.\nEn canvi, quan anava a Llançà els tres mesos d'estiu, a casa dels avis materns, es transformava, necessitava el mar i s'amarava d'ell i amb ell. «No, no jugava a indis ni a pilotes, i quan un nen de l'escala el cridava per anar a jugar a casa seva acostumava a dir que li feia mandra. A vegades, per cortesia, hi anava» , recorda la mare.\nEstudiava a l'Acadèmia Barceloneta, no com el seu germà gran que va anar a la Salle Condal. Amb el seu germà es porten deu anys de diferència, els suficients per construir un mur generacional que no els convidava a grans intimitats.\nQuan tenia nou o deu anys els pares van decidir de fer-lo anar a nedar, que era una bona manera d'esbargir-lo de si mateix i, alhora, de procurar-li un culte al cos que se li endevinava com a aliat a la seva personalitat però que encara no manifestava. Encara que va acabar becat pel Club Natació Montjuïc, mai no va ser un nedador brillant.\nVolia estudiar biologia, arribava a la biologia per una passió estètica més que per una altra cosa. Racionalitzar la creació era un repte per a un nen que, entre posar-se una samarreta del Barca o tirar un tret d'una escopeta de balins, preferia fer castells amb Tente. I riure quan li queien al terra.\nPerò no va estudiar biologia, no. Quan va acabar COU «no era ni un mal estudiant ni un bon estudiant, anava fent però em penjava molt» , va decidir de fer-se actor i ho va comunicar als seus pares. Als pares els va costar d'entendre el canvi, no entenien d'on sortia aquella passió sobtada per un ofici del qual hi havia pocs antecedents familiars, cap mostra d' afecció anterior per part del Carles.\n«Jo penso que tot va néixer arran d'una obra de teatre que va fer a COU i que va dirigir l'Elisenda Roca. Va tornar fascinat d'aquella funció.» Recorda la seva mare.\nHi havia una faceta infantil del Carles que sí que lligava directament amb la recent estrenada afecció teatral. Quan estava entre amics, sempre que podia i creia que era el moment adient, es treia les ulleres, es posava dret al mig de tothom i començava a cantar a pulmó obert. Cantava cançons del Serrat, de l'Stevie Wonder, reagges del Bob Marley... Els amics es quedaven bocabadats, la metamorfosi era tan gran i impactant que va arribar un moment en què ja li'n demanaven, i ell sempre els complaïa, sabia que agradava i en acabar, les nenes, li feien una rotllana i el veien, de sobte, més ros, més guapo.\nEn fotografies ocres, postals a les paradetes del passeig Nacional, números endarrerits de "Fotogramas" i pantalles amables de cinemes de barri, a vegades el Carles veia un paio anomenat James Dean. El mite, el Carles, se'l va fer a imatge i semblança seva, que per a això hi són els mites. Aquell noi fràgil, ros, ambigu, amb ulleres, rebel i depressiu; així era el James Dean?, el va ajudar a creure's a si mateix. Va anar per mirar-se al mirall i el mirall li va tornar la seva pròpia imatge que li reclamava una vida fora dels tòpics.\n«El primer dia que vaig anar a l'Institut del Teatre les cames em tremolaven. Era un estiu i si volia entrar-hi, informar-me almenys, ho havia de fer anant-hi. No se qui em va dir on era, només sé que quan vaig ser davant de l'edifici em van agafar tots els mals i vaig haver gira cua. No hi podia entrar, era superior a les meves forces », deia en Carles.\nEn Carles va demanar a un amic que l'acompanyés. Podia aspirar a ser actor un noi que es incapaç d'omplir un full d'inscripció?. Precisament per això, o potser per això, encara més.\nNo li va ser gens difícil de passar les proves d'admissió. Ja no li tremolaven les cames, li trontollava el cor per arribar allà on volia arribar. I va anar creixent. Havia trobat el seu lloc i s'asseia complagut en el seu paper de futur actor, entre Shakespeare i Strasberg, Txèjov, Lorca i Àngel Guimerà.\nBen aviat va començar a treballar, Flotats va ser un dels primers a cridar-lo per a Una jornada particular i més tard per al Cyrano de Bergerac i des de llavors no va parar. Val a dir que ha fet coses importants, papers brillants com el Gaudí que va dirigir Manuel Huerga i que va representar el seu primer paper protagonista per a un llargmetratge, que ha treballat per a televisió, cinema i teatre amb un bon gruix de directors i que ha fet els papers més inversemblants i ha recreat les situacions més insòlites.\nDels molts cursos que ha fet per completar la seva vida acadèmica n'hi ha un que crida l'atenció: Dos anys d'esgrima d'espasa amb el mestre Ricard Pous. O sigui que... si veieu sortir de la boira un lord anglès, fred, educat, sofisticat, cavaller, racional, ben vestit, elegant, somrient, seductor, contradictori, amb sentit de l'humor, lleial, complaent, depressiu, primmirat, mai soberbi ni vanitós però satisfet de si mateix, potser us heu trobat amb en Carles Sabater passejant per Vic, que no per Manchester, però amb les mateixes qualitats i defectes que aquells pregoners de llegenda d'una aristocràcia d'esperit més que de sang.\nEn Carles tenia un vídeo d'en Prínce i un munt d'altra gent, té un necesser on guarda tots els seus fetitxes, una americana beix amb la qual se sent molt còmode, un paquet de cigarrets rossos i els dits nets de nicotina, la mania de llevar-se d'hora els diumenges per anar a comprar el diari i una persona amiga com una taula de nàufrag amb un nom propi que no desvetllaré.\nVaig parlar amb ella, amb la taula de nàufrag, que a més de fer aquest dubtós paper, amb què ara jo, carinyosament, l'he batejat, té prou força per brillar amb llum pròpia. I ja ho fa. Va ser ella qui em va aclarir tot el que en Carles, sense mala intenció però amb molt bon art, em negava. Ara sé que viu pres de les seves pròpies contradiccions, que tot ho visualitza, que té un nervi contingut que, en activar-lo, pot superar la lava d'un volcà furiós, que es lent i perillós com un tigre (el seu signe de l'horòscop xinès), que és col·laborador i servicial, vulnerable i aprensiu. I que si no anés tan atabalat treballaria més.\nLa història professional del Carles Sabater com a cantant va començar a Sau: "si sembla que ho hagi fet tota la vida" , deien els admiradors i admiradores. Però abans de Sau, havia format un duet amb el Lluís Castilla, un músic amic seu, però tot allò no era sinó una gresca per a un dels cantants més creïbles dels apareguts en els últims anys. Es un rocker inusual captivat per una altra llegenda, que no la més tòpica del bourbon, però és un rocker anorreador.\n<< Us convoco a tots al directe: agafa la carretera fins al final de la nit fes un viatge fins a la nit radiant. Regnes de beatitud, regnes de llum, alguns han nascut per a la nit sense fi >> Jim Morrison- End of the Night.\n* Text extret del llibre de Magda Bonet "Sau, no et diré cap mentida (però no et dire tota la veritat)"


Tatiana Pérez | @tperezri Girona\n07·03·21 | 23:31\nTotes tres van començar en un equip mixt. Com a mestra d'Educació Primària, Vergés destaca que «des de ben petits la iniciació ha de ser mixta i a mesura que creixen encarar-ho a masculí o femení». No recorda tenir cap problema en la seva etapa al Mont-ras, tampoc González ni Xutglà. Però sí que hi havia comentaris o detalls externs que no tenien per què aguantar. «Era l'única noia a l'equip. N'anaven venint, tot i que mai es quedaven definitivament. Alguns dels rivals, que eren nens, feien alguna ofensiva, no volien jugar contra mi o em putejaven O quan jugàvem fora, fins i tot hi havia clubs que no volien obrir-me un vestuari per mi. Si volia dutxar-me ho havia de fer amb els nois o després», explica Xutglà. Posar en dubte les seves capacitats també era una constant. «Als 3x3 mixtes, per exemple, t'adonaves que al principi no et defensaven o anaven més fluixos perquè era una noia. Quan veien que sabia botar, després s'hi posaven bé», comenta González. Una altra discriminació típica eren els comentaris de la grada. «Pares i mares, que pensaves ´ostres, si és el mateix gènere', d'altres equips et deien coses», comenta Vergés, que quan va ser més gran va fer d'àrbitra i va «durar només dos mesos en actiu perquè rebia comentaris despectius de la grada». «Arbitrava les categories inferiors de la Federació. Haurien de ser totalment formatives i acabava rebent... O també m'han dit: ´Ostres! Com és que ets tan femenina si practiques futbol?' No entenc com la gent encara pot pensar d'aquesta manera», afegeix.


Som Sant Sadurni | 2021 abril\nInici • 2021 • abril\nAhir al vespre, 12 d’abril del 2021, va tenir lloc l’ assemblea anual de socis del #somsantsadurni convocada a les 20h al casal d’ entitats amb les mesures Covid-19 necessàries. A l’ acte presidit per Xavier Pérez, president de l’entitat i, conduït per Rafel Parera ...\nAmb el mes d’abril arriba al Som Sant Sadurní el mes de Sant Jordi amb la targeta client del comerç local de #santsadurni. Us presentem els regals que sortejarem el proper 3 de maig entre totes les compres fetes amb la tarja durant el mes d’abril: Una manteta “arrullo” ...\nPrimeres persones premiades aquesta Primavera!! Sorteig del mes de la Bellesa de la mà de les pelus associades al SOM Sant Sadurní Entre un total de 7.670 compres fetes amb la targeta client del comerç local de #santsadurni durant el mes de març. Els 5 premis han estat per: Servei de rentat, ...