Noticies - La nova demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes de Catalunya es presenta a Manresa\nLa nova demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes de Catalunya es presenta a Manresa\nL’acte es farà demà, dimarts 20 de maig a les 7 del vespre, a l’auditori de la Plana de l’Om i hi participarà la degana, Neus Bonet, el president de la demarcació, Gonçal Mazcuñán i el periodista, Carles Prats. Tancarà l’acte l’Alcalde de Manresa, Valentí Junyent.\nL’acte de presentació de la nova demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes, amb seu a Manresa, es farà demà, dimarts 20 de maig, a l’auditori de la Plana de l’Om.\nLa presentació comença a les 19h, amb un concert a càrrec del bagenc Carles Cases a la Plana de l’Om. A les 20h, començarà l’acte a l’Auditori de la Plana de l’Om amb intervencions del President de la Demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes, Gonçal Mazcuñan i la degana del Col·legi, Neus Bonet. El periodista i conductor del TN migdia de TV3, Carles Prats, parlarà de la nova Europa amb la conferència “Què ens hi juguem, a Europa?”. L’encarregat de tancar presentació i els parlaments serà l’alcalde de Manresa, Valentí Junyent.\nL’acte seguirà a la primera planta de l’edifici, per inaugurar el local de la nova demarcació del Col·legi de Periodistes i on s’estrenarà l’exposició “Suppaduppa. Toy Photography a la xarxa”.\nFa un any que l'Assemblea del Col·legi de Periodistes de Catalunya, el màxim òrgan de representació col·legial, va donar el vist-i-plau a la creació d'una nova demarcació; la de la Catalunya Central, que s’afegeix a les de Barcelona, Girona, Lleida, Tarragona i les Terres de l’Ebre. L'objectiu és apropar als col·legiats i col·legiades de les comarques de l’Anoia, el Bages, el Berguedà, la Cerdanya, Osona i el Solsonès, els serveis que ofereix el Col·legi de Periodistes. Els actes de presentació de la nova demarcació comencen a Manresa perquè és la ciutat queacull la seu, als despatxos de l’edifici de l’antiga Caixa Manresa a la Plana de l’Om.\nLa presentació també es farà a Vic i Igualada\nLa presentació de la nova demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes es farà a Vic i Igualada els dies 21 i 22 de maig respectivament. Amb la participació de la de degana, Neus Bonet, i el president de la demarcació, Gonçal Mazcuñán, l’eix dels tres actes serà la conferència a càrrec de Carles Prats “Què ens hi juguem, a Europa?”\nA Vic, l’acte es farà a les 7 del vespre a la Sala Segimon Serrallonga, al carrer de Perot Rocaguinarda 17; i a Igualada, a les 8 del vespre al Teatre de l’Ateneu Igualadí, al carrer de Sant Pau, 9.\nLliurement del 2n Premi Josep Maria Planes\nDivendres, 30 de maig, a les 8 del vespre, es farà l’acte de lliurament del 2n Premi Josep Maria Planes d’investigació periodística, convocat per la Fundació Independència i Progrés (FIP). La celebració es farà a la sala d’actes del Centre Cultural del Casino, passeig de Pere III, 27.\nEl Premi Josep Maria Planes vol homenatjar el destacat periodista manresà del primer terç del segle XX, assassinat als 29 anys per un escamot de la FAI.


L’Organització de les Nacions Unides demana canvis a la Unió Europea en matèria de legislació de persones amb discapacitat\nLa Unió Europea estudia com aplicar les observacions que el Comitè de treball de les Nacions Unides dels drets de persones amb discapacitats va realitzar al 2015\nL’absència d’accions enfocades a les persones amb discapacitats a l’estratègia Europa 2020 es tradueix en una manca de suport específic per compensar l’impacte de la crisi en les tasses d’ocupació, pobresa o educació de persones amb discapacitats. Les mesures han inclòs reduccions en els pressupostos d’educació inclusiva, fons de suport a l’ocupació, d’esquemes de pensió i processos de desinstitucionalització.\nLa Comissió Europea necessitaria revisar l’Estratègia Europea per als Discapacitats 2010-2020, que formaria part d’un marc global a on totes les institucions i òrgans consultius europeus haurien de desenvolupar les seves pròpies estratègies. En aquest sentit, el Comitè Econòmic i Social, com a principal representant dels interessos dels socis socials i la societat civil, proposarà un pla d’acció pràctic per a implementar les observacions del Comitè de les Nacions Unides sobre els drets de les persones amb discapacitats, tant en l’àmbit intern com extern.\nRepresentants de les Institucions Europees han manifestat que l’adopció d’un pla global requereix de les accions específiques següents:\n- Introducció de mesures legislatives per tal de modificar la legislació que és incompatible amb les observacions del Comitè de les Nacions Unides i adoptar legislació que ompli els buits existents en aquest sentit. Es durà a terme una revisió de la legislació europea en matèria de vulneració de drets humans que afecten les dones amb discapacitats, gent més gran, nens, persones amb discapacitats psico-socials i persones amb altes necessitats de suport, així com es treballarà per a la inclusió d’aquestes persones amb discapacitat en el mercat intern de la Unió Europea. També és necessàri desenvolupar un “sòl de protecció oficial” per a persones amb discapacitats, per tal de protegir-les de l’impacte de la crisi.\n- Introduir mesures polítiques per a assegurar una revisió adient de les actuals estratègies de la Unió Europea, per tal de què s’ajustin a les observacions del Comitè de les Nacions Unides. També es planteja la necessitat d’incloure als governs regionals a treballar per a una implementació total de la Convenció de les Nacions Unides sobre el dret de les persones amb discapacitats. Una estructura similar al grup de treball del Comitè Econòmic i Social s’hauria de configurar al Comitè de les Regions.\n- Establir instruments de finançament per a la implementació de la Convenció així com dur a terme campanyes de sensibilització sobre la Convenció de les Nacions Unides i de millorar les dades de les persones amb discapacitats.


Fluidra Middle East celebra l’Onam - Fluidra\nFluidra Middle East celebra l’Onam\nEl 3 de setembre, els companys de Fluidra Middle East i Certikin Middle East van celebrar conjuntament el festival hindú Onam. Sens dubte, una jornada molt especial, amb bon menjar, música i color.\nEls assistents a la celebració van ballar al ritme de la música tradicional de Kerala, la regió índia de la qual procedeix aquest festival, i van poder assaborir la deliciosa gastronomia local. Durant la festa es va servir un espectacular Onam Sadya, un plat típic de la zona format per diverses receptes vegetarianes disposades sobre una gran fulla de plàtan.\nUn dels moments més emocionants del dia va ser la presentació del pookalam (un tapis decoratiu fet amb flors) que l’equip de Middle East havia elaborat. Com a colofó, els companys del grup van reproduir, també amb flors, el logo de Fluidra. Preciós!\nEntrada més recentFluidra México impulsa el desenvolupament del seu equip\nEntrada antigaUn pas estratègic per consolidar-nos a Sudàfrica


La Patum infantil farà un passadís a la Mare de Déu en acabar els tirabols | Aquí Berguedà\nLa Patum infantil farà un passadís a la Mare de Déu en acabar els tirabols\n25 agost 2016 13:07\nLes comparses de la Patum infantil faran un passadís d’honor fins a l’església de Sant Pere a la Mare de Déu de Queralt. Serà dijous, 1 de setembre, a les 7 de la tarda, just després dels tirabols que tancaran els dos salts de Patum infantil que hi ha previstos. Ho ha confirmat Ignasi Guitart, membre de la comissió Queralt 2016, en una roda de premsa convocada per informar dels últims detalls abans de l’inici dels actes commemoratius.\nLa Patum infantil començarà a les 5 de la tarda a la plaça de sant Pere, mentre que, una hora més tard, a les 6, la Mare de Déu sortirà des de les Sagramentàries (Gran Via, al costat de l’antic edifici dels Jutjats). Segons Guitart, es preveu que la Verge sigui arribi a la plaça de sant Pere pels volts de les 7, quan la Patum infantil estarà acabant els tirabols.\nQuan això passi, s’anunciarà l’entrada de la Verge per megafonia i les comparses de la Patum infantil li faran un passadís d’honor fins a l’entrada de l’església. Acte seguit, les comparses entraran a l’església, faran una ofrena floral i es col·locaran al costat de la Verge per fer una foto de família. A les 8, començarà la missa.\nFOTO. Ignasi Guitart, de la comissió Queralt 2016, durant la roda de premsa on ha explicat alguns dels actes que es preparen pels propers dies a Berga / AUTOR: Marc Canturri\nCentenari de la Coronació de la Mare de Déu de Queralt Ignasi Guitart Patum Infantil Queralt 2016


Controvèrsia | La Garriga Digital\nEspècie humana… La més intel·lectual i egoista de totes. Hem estat capaços de construir grans infraestructures i crear grans somnis, com també de destruir allò que la mateixa vida ens ha donat: ella mateixa. Hem inventat la medecina per combatre els virus que també nosaltres hem creat.\nMentre passejo pels carrers, m’adono que les obres van finalitzant mentre sento que el món està més en ruïnes que mai. De vegades ploro de felicitat i ric de tristesa. En aquest cas, no sé què fer.\nVeig els núvols arran del meu cap però mai podré tocar el cel. De vegades em sento realitzat quan estic sol, amb mi mateix, i perdut quan d’altres m’envolten. Em sento gran per ser com sóc, però també insignificant en aquest món. Tinc la sensació que somnio de dia i que a la nit visc els somnis. Com més aprenc, més m’adono que sóc un inculte. “Trigues tota una vida en conèixer-te a tu mateix” deia el gran mestre Lee, i no li faltava raó. Dels ben petits hauria d’aprendre, però són els més inexperts a la vida.\nD’altra banda, trobo curiós que normalment deixem els nostres sers estimats en mans d’altres en els moments més delicats de les seves vides, quan més hauríem d’estar per ells: quan naixem i quan estem a punt d’abandonar el nostre cos. Potser recordem més a una persona quan ha finit que quan estava en vida. Hi ha gent que és morta vivint i gent que ha mort i el seu record és molt viu. Com de curiós és que el meu cos sigui ple de sang, aigua, cèl·lules… i de vegades em senti buit. Hi ha cops que suo i estic fred i, per contra, puc tremolar de calor.\nÉs com l’aigua que dóna set, cada cop en vull saber més de la vida. Vull omplir-me de moments emocionants i viure-la meva com una història d’amor apassionant. Com si no tingués final. Estimo l’amor i tot el que em rodeja. Estic enamorat de les ganes de viure que tinc. Per contra, sé que aquest elixir tan dolç, com és la vida, és tant o més insignificant per a la mort com jo em sento envers el món.\nEl blau pot ser verd per a un daltònic i fins i tot negre per als gossos. El que se sent gras no entén d’obesitat, i el que diu que és prim possiblement no coneix la fam. Els rics treballen per plaer, per fer alguna cosa, mentre els pobres fan el que poden, simplement. Per contra, saben que la majestuositat de la mort deixa que, aquest precís instant, sigui el més viu. Uns tenen una casa molt gran i la seva família és molt petita o inexistent, els altres, es tenen els uns als altres i se senten rics.\nEn alguna part del món dos homes s’amaguen per manifestar-se el seu amor, mentre que dos homes es poden estimar a plena llum del dia en un altre indret. És, en aquest mateix instant, en què un nen afamat no és conscient de saber si al següent dia viurà, mentre és observat pels soldats que estan en guerra per la pau. La vida és el nostre gran actiu però la guerra el gran negoci. Ens amaguem per fer l’amor, mentre la violència és més que visible.\nMentre, però, una dona gran és colpejada per reivindicar els seus propis drets i, també, del policia que l’està ferint. Els que han d’anar a la presó tenen el poder i els que volen prosperitat són condemnats. Abans els líders corrien els primers a les batalles, donaven la cara, però ara no poden dir quatre frases per ells mateixos. Han de llegir el que algun altre ha escrit en un paper. Els que haurien de ser grans oradors, no tenen paraules.\nEl món va bé i va malament, la vida és dolça i amarga, l’amor fa mal i cura totes les ferides, l’aigua colpeja però no la pots agafar…\nHaig de trobar la pau en el caos, hi ha moltíssimes coses que em creen malestar, ansietat, angoixa… però la meva força és creure en mi, en que tot anirà millor, en la gent que em fa feliç, que fa d’aquest món un món millor. El got pot ser sempre ple, depèn de com es miri.\nTu tries com veure la vida, com t’afecten les coses. Aquesta és, per a mi, la vertadera llibertat.\nArticle anteriorLa millor manera de ser espanyols\nArticle següentLes pluges, a curt termini, no volen arribar


La riquesa formatgera de la Comunitat de Madrid | Gastronosfera\nInici > Tendències > La riquesa formatgera de la Comunitat de Madrid\nAls madrilenys ens agrada el formatge, per tradició i per costum. Així ho confirmen les últimes dades que diuen que consumim 43.000 tones a l'any i gastem uns 600 milions d'euros, el que indica que el formatge s'està convertint en un "producte estrella" dins de la Comunitat de Madrid. El millor, és que en els últims anys s'està aconseguint que el formatge madrileny es diferenciï cada vegada més, el que el converteix en un element important per a la creació d'ocupació.\nActualment hi ha 28 indústries formatgeres de les que 11 han estat creades en plena crisi econòmica i això significa que és una indústria en alça. Madrid té formatges d'ovella i de cabra.\nEls d'ovella s'elaboren a la zona sud, on hi ha grans planes que pertanyen a l'altiplà castellà, i es distribueixen principalment en els municipis de Campo Real, Valdelaguna, Chinchón i Navalcarnero. Els ramats dels quals procedeix la llet amb la qual s'elabora aquest tipus de formatge estan formats per ovelles de la raça manxega i per les races autòctones de Madrid: la negra colmenareña i la rossa del Molar.\nEl formatge de Campo Real s'elabora amb llet d'ovella i té forma cilíndrica amb les cares superior i inferior planes. L'escorça és natural de pasta premsada i de color groc palla. És un formatge madurat que va de tendre a curat, encara que de vegades el trobem vell.\nEl formatge de la Serra Nord de Madrid, la zona més muntanyosa, s'elabora amb llet de cabra. Els ramats pertanyen majoritàriament a la raça autòctona "cabra de Guadarrama" i els seus encreuaments. Els municipis productors més importants són Fresnedillas de l'Oliva i Colmenar Vell. Són formatges madurats i els trobem semicurats i curats. En els primers, el temps de maduració mínim a les cambres és de 45 dies i en els segons, de 60 dies. Són formatges petits de forma cilíndrica, de pasta premsada i de color blanc. La combinació perfecta és un gust suau, subtil, amb un lleuger i agradable toc àcid i una textura lleugera poc o gens granulosa.\nCampo Real és un lloc privilegiat i de llarga tradició pastoral, situada en una comarca de camps perfecta per a pasturar. Encara avui es poden observar els ramats d'ovelles pertanyents en la seva major part a la raça manxega recorrent els camps de rostoll i el matoll.\nEl seu formatge, molt apreciat en tota la comunitat de Madrid encara que poc conegut fora d'ella, sorgeix a principis de la dècada de 1950 quan un grup de ramaders de la zona es van unir per formar una cooperativa per tal d'elaborar formatges d'ovella seguint els mètodes d'elaboració tradicionals. Actualment la Cooperativa Castellana Ganaderos, està formada per 600 socis, amb unes 200.000 ovelles de races tan variades com la Manxega, l'Assaf i encreuaments entre elles, i també van adquirir algunes de les races autòctones ja esmentades.\nVan apostar per treballar per mantenir la tradició d'un producte genuí, amb les característiques pròpies i inigualables que des de sempre li proporcionaven les pastures d'aquests terrenys. Bona part de l'èxit el té el sistema de producció que van implantar entre les diferents ramaderies i la pròpia formatgeria. Actualment, Castellana de Ganaderos es pot considerar una de les cooperatives de bestiar oví més important d'Espanya.\nCastellana de Ganaderos comercialitza sota la marca "Formatges de Campo Real" formatges elaborats a partir de la recollida, de la més pura i fresca llet d'ovella del dia, i refredada immediatament a 4 ºC. per la seva perfecta conservació, sota l'atenta mirada del ramader. La millor llet, lògicament s'obté quan les pastures estan en tot el seu esplendor, des de març fins al mes de juny, si bé hi ha llet durant tot l'any.\nEl Gran Campo Real és un formatge elaborat amb llet pasteuritzada d'ovella, premsat. Es comercialitza en forma cilíndrica amb un pes aproximat de 3 kg. La seva escorça és dura i oliosa, amb un color que oscil·la del groc al gris, segons el temps de maduració. Els laterals porten gravada la marca de la llata i les dues cares, la característica flor.\nLa pasta és de color groc ivori, té una textura semidura, mantegosa i elàstica, i presenta petits ulls repartits per tota la superfície. Té un sabor equilibrat, entre salat i el dolç i amb un toc d'acidesa, i una aroma fresc i caramel, que es tornen més intensos en els més curats.\nNo falta en les tapes madrilenyes i està deliciós com a postres, acompanyat de codony, nous, pinyons o ametlles. La seva gamma de productes, s'amplia amb les exquisides cremes de formatge, o el Formatge Campo Real conservat en oli d'oliva verge.\nA la serra nord de Madrid ha una datació de la producció formatgera a partir de llet de cabra guadarrameña que queda reflectida en el primer cens de població i d'usos i costums del Marquès de l'Ensenada allà per l'any 1750. Posteriorment hi ha documents previs a la guerra civil en els anys 30 del segle XX en què es reflecteix la producció formatgera a nivell domèstic com aprofitament dels diferents ramats de cabra autòctones a la zona de Fresnedillas, Robledo, el Escorial...\nNo és fins a principi dels anys 90 en què aquesta tradició d'elaboració de formatge per consum familiar, en les èpoques de major abundància de llet, passa a ser comercialitzada més enllà de l'àmbit familiar amb la posada en marxa d'una formatgeria artesanal que comença a elaborar un formatge de llet pasteuritzada a partir del bestiar autòcton de la zona.\nEl mestre formatger Juan Luis Royuela és el propietari de la formatgeria La Cabezuela a Fresnedillas de la Oliva. Partint de la llet de cabra del Guadarrama, a més del seu "Cabezuela tradicional", de textura uniforme, blanc i sabor suau, elabora diferents formatges com els gegants anglesos, saborosos, amb olors a mantega fresca i fruita seca, emprant les tècniques dels cheesemakers que elaboren el cheddar anglès.\nTambé elabora "La cabra de botas", un formatge de quallada làctica, inspirat en formes de treball franceses, adaptades a aquesta terra, amb un lleu toc a Roquefort, mantega i llet fresca, o el "Lingote Cremoso", una interpretació d'una vella recepta de formatge Brie d'un llibre francès de 1915 d'aquesta mateixa llet, fan un iogurt tradicional com els d'abans, cremós, fresc i natural.\nLa família Colmenarejo, amb una experiència i tradició de més de tres segles en la cria, maneig i explotació de la cabra del Guadarrama, elabora formatges artesans amb aquesta llet i amb la de vaca alpina sota el nom comercial de Queso artesanal San Mamés i estan intentant comercialitzar el formatge cremós de San Mamés a base de llet crua d'ovella. Tots els seus formatges són purs, sense barreges.\nA San Martín de la Vega, la quesería Vega de San Martín és una petita i joveneta empresa dirigida per la quinta generació d'una família que ho sap tot sobre els productes derivats de la cabra.\nVan estar dècades venent llet a grans empreses i fent derivats de làctics de cabra que es quedaven a casa. Magnífics formatges, sempre de llet crua, que anaven destinats al consum propi fins que un dia va sorgir la idea de comercialitzar-los. Tenen 2.000 cabres de la raça lletera murciana-granadina a la seva finca i altres tantes en una altra més gran que posseeix a Conca. Els animals s'alimenten dels prats de la zona i de pinsos propis que sembren ells mateixos en els seus dos terrenys.\nA més, es respecten els cicles naturals de les femelles a les quals en cap cas es sobreexplota perquè millorin el rendiment. Les cabres són munyides dues vegades al dia i se segueix un procediment totalment higiènic que ha aconseguit que obtinguin la màxima qualificació sanitària i que siguin els únics productors de la regió als quals se'ls ha atorgat la capacitació (M-4) per vendre productes làctics de llet crua amb menys de 60 dies de maduració.\nEl resultat són uns formatges suaus i profunds que surten al mercat amb un punt d'afinació òptim i llestos per al consum. "Capricho de Cabra", blanc de coagulació àcida. "Madurado San Martín", de pasta premsada i madurat durant tres mesos, que ha estat guardonat amb una medalla de plata, en la categoria de llet crua de cabra, en l'última edició del certamen mundial World Cheese Awards, o el formatge làctic afinat "Rulito de Cabra", Primer Premi de Formatges Artesans d'Espanya de la Comunitat de Madrid en la seva categoria.\nProductes que ja distribueixen a diversos comerços del país i que a Madrid els podem trobar en botigues especialitzades com Poncelet, Los Quesos de L’amélie o Embassy, entre d'altres.


La setmana passada va caure un nou informe de la OCDE. Com és habitual els alumnes espanyols no en surten gaire ben parats. Aquest cop s’avaluava els nois i noies de 15 anys i resulta que presenten una de les taxes de rendiment escolar més baixes dels 34 països analitzats, sobretot en matemàtiques. En canvi, resulta sorprenent que Espanya sigui un dels països on els alumnes passen més hores fent deures: una mitja de 6,5 a la setmana. Conclusió de l’OCDE i titulars dels diaris avui: no serveix de res donar als nens tants deures per fer a casa, perquè no millora el rendiment escolar.\nPer començar, jo voldria saber a qui pregunten quantes hores dediquen a la setmana els nois i noies a fer deures a casa. Als mateixos joves? Crec que, en general, en aquest país no es destaca per la veracitat en les respostes a enquestes... perquè una cosa és fer deures i l’altra cosa és posar els llibres damunt la taula i perdre el temps. Segurament hi ha estudiants responsables que aprofiten les 6 hores i mitja a la setmana per estudiar però estic segura que més de la meitat no ho fan.\nI per què ho dic tot això? Doncs perquè només ens faltaria una nova llei educativa per solucionar aquest gran problema. Quina por! La Vanguardia ja posava sobre la taula que la legislació espanyola no aborda el tema dels deures i alertava que ho deixa en mans dels professors. Només faltaria! Que els polítics s'ocupin de fer política i els professors decideixin sobre la millor manera d’educar els nens, si us plau.\nSense anar més lluny, l'article explica que el mateix informe posa de relleu que a la sempre admirada Finlàndia -almenys educativament parlant-, els alumnes només dediquen 3 hores a la setmana a fer deures i, en canvi, lideren el rànquing de rendiment escolar. El que no explica La Vanguardia és que a Finlàndia no es canvien les lleis educatives cada cop que es canvia de govern i, encara més: són els professors els qui defineixen les directives pedagògiques i no pas els polítics.\nLes polítiques educatives haurien d’estar en mans de pedagogs i no de polítics que aprofiten els seus càrrecs per fer currículums al seu gust intentant encarrilar els idearis dels nostres fills en funció dels seus interessos partidistes. Tots recordem directives esperpèntiques amb personatges com el ministre Wert... Tot i això, no sé quant temps ens costarà adonar-nos que el problema no és només el polític de torn –que també- sinó que les lleis educatives les han de fer professionals de l’educació.\nJa ho diu l' OCDE que estem molt lluny de Finlàndia. Si voleu veure-ho per vosaltres mateixos no us perdeu la sorprenent investigació del dr. Tony Wagner, de la Universitat de Harvard. Els alumnes finlandesos no només fan menys deures, sinó que comencen l’escola més tard, fan menys hores de classe i menys exàmens i, tot i així, són capdavanters en resultats escolars. Només veient la presentació d’aquest vídeo entendreu moltes coses: https://www.youtube.com/watch?v=-ZnCK77VGTw .\n16 de febrer 2016.15:08h\nQue passaria si per mes deures que posessin a l’escola els pares ens neguessim a que els nostres fills els fagin?.... pregunto, ehhh\n16 de febrer 2016.21:48h\npassar no passa res .....potser caldria replantejar altres àmbits també ( moltíssimes extraescolars)...no és només l’escola és un tema més general.\nSovint també és qúestió... Llegir més d’eficàcia i bona organització menys temps però de qualitat.


Rosell: “Estic tranquil. Això és molt llarg” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesRosell: “Estic tranquil. Això és molt llarg”\nRosell: “Estic tranquil. Això és molt llarg”\nEl president del FC Barcelona es mostra tranquil després de l’empat a Cornellà-El Prat i confia plenament en l’equip: “Ara començarem amb el canvi de cicle. El futbol és així. Haurem d’esperar fins diumenge” Respecte a la jugada del possible penal: “El que mana és l’àrbitre. Jo només veig el que ell xiula. Si ell no ha vist penal, no ho és”\nSandro Rosell ha expressat la seva plena confiança en l'equip després del derbi. "Estic tranquil. Això és molt llarg. Òbviament sempre volem guanyar, però no passa res. L'Espanyol ha lluitat molt i ho ha fet molt bé. Nosaltres ho hem inentat", afirma el president del FC Barcelona. "No sé si és just o no. És un empat. Repartiment de punts. Hem de pensar en el següent partit" ha afegit.\nIl·lusionat per anar a Zurich\nEl president del FC Barcelona s'ha mostrat molt il·lusionat de poder tornar a encapçalar l'àmplia delegació blaugrana que aquest dilluns serà a Zurich en la gala del FIFA Pilota d'Or. "Si guanya qualsevol que sigui del Barça per mi serà un orgull. Els reconeixements a la trajectòria d'un esportista són molt importants. Els que saben de futbol segur que escolliran un jugador del Barça com el millor futbolista del món i això és molt important per a la història del Club", ha assegurat Rosell, qui no té dubtes respecte a Guardiola: "No tinc cap dubte que serà escollit el millor entrenador del món perquè ho és i s'ho mereix".\n“I cannot be dissatisfied with this team”\nGuardiola: “No puc estar descontent amb l’equip”


Aquest diumenge Ràdio Arenys de Munt emet el programa especial del Brindis amb les entitats del poble – Ràdio Televisió Arenys de Munt\nAquest diumenge Ràdio Arenys de Munt emet el programa especial del Brindis amb les entitats del poble\nby Redacció Arenys de Munt on 28 Desembre, 2017 in Cultura, Notícies\nSerà un programa de més de sis hores de durada, per on hi passaran una cinquantena d’entitats i partits polítics del municipi explicant el que han fet aquest 2017 i els desitjos de cara al 2018.\nEl programa es va enregistrar el dia 16 de desembre i aquest any no ha tingut brindis amb copes de cava, per fer palès des de l’emissora la situació gens normal que viu el país, amb polítics i líders socials presoners i a l’extranger.\nEs va mantenir, això si, el programa habitual, en el format tradicional de diferents rondes intercalades, presentades per Oriol Leo, director de Ràdio Arenys de Munt, i Jordi Soler, president de Ràdio Associació Arenys de Munt, amb Mar Mir al control tècnic i Àngels Ropero a la producció.\nAquest any, a més a més, es va convidar al cantant Melendi, que va tocar alguns dels seus temes i va avançar que d’aquí a mig any llençarà un nou disc.\nEl programa El Brindis amb les entitats el podreu seguir aquest diumenge 31 de desembre, a partir de les 10 del matí.\nI demà podreu escoltar el resum informatiu de l’any, elaborat per Elena Cots, Pau Casals i Àlex Carrión des de la redacció d’Informatius. S’emetrà a la una del migdia, en lloc de l’informatiu local i comarcal.\nD’aquesta manera Ràdio Arenys de Munt tanca el 2017 i us desitja a tots un feliç 2018.\nL’Associació de Puntaires d’Arenys de Munt farà la inauguració de la seva exposició de Nadal\nVine a veure el 61è pessebre monumental!


rosa muñoz: John,Johnny\nJohn Johnny és un solo de Rosa Muñoz amb direcció de Sofia Asencio (Societat Doctor Alonso).\nVa ser estrenat al Festival Escena Poblenou a l'Octubre de 2011.\nLa relació artística amb Sofia Asencio s'inicia el 2006 amb la meva proposta de col.laborar en la creació de la peça SOSA que s'estrena al teatre Tantarantana a Barcelona i circula aquest mateix any per la Xarxa de teatres alternatius.\nDesprés de 5 anys, proposo a Sofia una nova trobada per rescatar alguns materials clau de SOSA i versionar o partir d'aquests per realitzar un nou treball conjunt. La idea és un sol meu amb la direcció o assistència de Sofia.\nElla detecta que sempre apareixen en les meves propostes, d'una manera o altra, referents musicals sentimentals molt característics i li sembla interessant treballar amb això. Mites musicals com Johnny Cash (d'aquí el títol), Camilo Sesto, Michael Jackson, Raphael... però també literaris com Gloria Fuertes, o cinematogràfics...\nSofia proposa un joc\n>> Crear un mapa-recorregut a terra amb pòsters, fotos, escrits, elements o símbols sobre aquests mites, com una portada de la revista Superpop o una paret d'una habitació d'un adolescent.\n>> Treballar amb ulls tancats tot el temps a manera de sensor analògic i introduir els temes musicals depenent d'on em situo en el meu trasllat.\n>> Treballar la independència cos-música i plantejar els mínims moviments, posicions, materials físics o accions que es mantenen.\n>> Crear un recorregut a manera de collage musical, com un ninot virtual que toca els botons del que sonarà. Mà a mà compositiu immediat entre cos i DJ.\n>> Mai hi ha el silenci: una base rítmica molt senzilla acompanya els passos a la zona intermèdia on no hi ha pòsters.\nSofia exerceix de DJ en escena i dirigeix aquesta proposta en la qual la selecció i el joc musical tenen molt de pes.\nPer a aquesta construcció immediata de la peça és molt important l'observació i el respecte mutu de les regles del joc.\nM'interessen 3 coses :\nEl treball amb ulls tancats. Una altra vegada el concepte del plaer i l'abstracció o capficament present en la meva última peça Lemon5, amb Jorge Albuerne\nEl camí, el recorregut, el passeig, aturant-me en les diferents icones.\nNo crear una peça amb diferents escenes. Compondre d'una altra manera. Plantejar una única acció i portar-la fins al final. Intervenció de l'atzar tenint molt clares les regles del joc.\nJohn, Johnny manté una nuesa i vulnerabilitat pròpies dels meus últims treballs, una línia en la que vull continuar.\nVull continuar treballant el concepte de voyeurisme, de ser observat. És com si estigués dins d'una peixera, en un submón aïllat, humorístic a estones, on la bellesa també té els seus particulars cànons.\nEl joc i l'exercici físic, la repetició com a base, els temes que sempre m'han interessat i que tornen a aparèixer en gairebé tots els meus processos creatius. Jocs amb elements molt simples, jocs que remarquen certa tendresa i sordidesa.\nEl treball és sempre el mateix, ser observat minuciosament. El públic és qui observa des de ben lluny, assistint a alguna cosa molt privada, molt íntima i una mica perversa.\nIdea i direcció Sofia Asencio\nSelecció musical Rosa Muñoz\nInterpretació i creació Sofia Asencio, Rosa Muñoz\nVestuari Caterina Pérez i Rosa Muñoz\nDisseny pòsters Alfonso Rodríguez Barrera, David Cauquil\nFotografia Pep Daudé\nVídeo Jordi Arqué i Roberto Romero\nProducció-gestió Mònica Pérez\nAgraïments Carme Torrent, Iva Horvat, Ada Vilaró\nAmb el suport de Festival Escena Poblenou\nCompanyia subvencionada pel Ministerio de Educación, Cultura y deporte/INAEM, CoNCA/Generalitat de Catalunya, ICUB/Ajuntament de Barcelona


Braseria La Bolera. Cuina de qualitat amb història\nSón especialistes en verdures a la brasa\nEl restaurant La Bolera, amb gairebé 30 anys d’història, té una gastronomia rica en aliments autòctons de bona qualitat i a bon preu. Cuina de temporada, sana i equilibrada tots els dies de la setmana\nper Cinta Caballé 22 de novembre de 2013\nLa Bolera obria les seves portes a Sant Cugat amb el Bowling Bar, l’any 1984, quan els seus fundadors, Ramón i Carmen, van iniciar un projecte basat en la qualitat del producte i el saber fer aplicat a la cuina catalana. Aquest compromís és l’essència de l’actual restaurant braseria La Bolera. Una filosofia que s’aprecia en el tracte i bon servei de tot l’equip, on la cuina tradicional i les noves aportacions gastronòmiques formen l’equilibri perfecte.\nEl restaurant compta amb quatre menjadors decorats de manera rústica d’acord amb la seva cuina catalana tradicional on gaudir de bons àpats, amb productes de qualitat i a bon preu, en un entorn singular. El menjador El Parc ofereix un espai ampli i lluminós per tal de poder gaudir de la cuina del restaurant de la manera més confortable. Un espai familiar, obert a un parc urbà. Pel que fa al menjador La Bolera, és clàssic i original, i és la marca d’identitat del restaurant. Situat a la planta baixa, s’obre a un pati interior. Un menjador ideal per a grup. A la part superior hi ha el menjador Dalt, de dimensions més reduïdes, ideal per sopars més íntims i tranquils. Finalment, trobem el menjador Entrada, just entrar al restaurant. Un menjador dinàmic, idoni per a persones que necessiten menjar més ràpidament, però amb qualitat i gaudint de la cuina que ofereix La Bolera: sana, tradicional i equilibrada.\nLa base de la cuina de La Bolera selecciona els millors productes de temporada del mercat, amb la millor qualitat i amb denominació d’origen que formen els ingredients fonamentals dels seus plats, elaborats en múltiples brases. Especialitzats en verdures a la brasa, l’aposta del restaurant és mantenir la tradició en què els productes de la terra mantenen el seu gran sabor i la brasa aconsegueix donar-li el punt d’exquisidesa a tot el producte autòcton del nostre país.