IFREMER - Instituto Francés de Investigación para la Explotación del Mar\nAnna-74 el Dl 28 Jun 2010, 16:21\nVa ser el matí de diumenge, estavem unes quantes barques pescant quan va passar un catamarà de tres parells de collons a prop nostre. Ningú va entendre la seva maniobra, doncs va passar entre mig de dues barquetes (una mica més i es menja la zodiac), va seguir una mica més endavant i als 10 minuts veiem que gira cua i se'n torna d'on venia. No va trigar a deixar-se veure de nou, fent la mateixa ruta, però aquesta vegada veiem que va arrossegant. De seguida es va disparar l'alarma entre nosaltres, semblava que estigués fent pesca d'arrossegament, a no més de 30 metres un mati de diumenge. Un company es va preocupar d'avisar a la guardia civil, i després de una bona estona de tenir-lo al telèfon li contesten que es tracta d'un "vaixell oceanogràfic", i amb això sembla que nosaltres, els pescadors de canya haviem de quedar satisfets. Doncs no, almenys jo no estic satisfeta. Ja no és pel mal que hagi pogut fer aquest vaixell arrossegant per dins de la bahia i enduent-se tot allò que quedava al seu pas, sino, què voldran després? Diràn que hi ha poc peix? Faran més reserva natural? Ja no ens queda on anar a pescar, tret de quatre rocs i quatre barcos enfonsats. Crec que ja s'estan passant de tanta responsabilitat. No som els pescadors de canya els qui fem mal.\nRe: IFREMER - Instituto Francés de Investigación para la Explotación del Mar\nRaül el Dl 28 Jun 2010, 18:11\navui estem reivindicatius... (es nota que no hem pescat gaire pel pont de sant Joan...)\nno recordo si anava amb en Tola aquella vegada, però just a l'alba, vam veure un vaixell d'arrosegament a dins les boies de les llobarreres. Sí, sí, allà on als pescadors de canya ens fan fora quan la deriva ens porta una mica massa cap a les gàbies d'engreix. El paio no es va quedar tranquil amb una sola passada... va girar cua i en va fer una altra, i una altra.\nés indignant que ens posin a nosaltres al centre de la diana. Així funciona aquest país.\nmikel k el Dl 28 Jun 2010, 21:43\nGue penos aguetas actituts,pero no em de caure al desamin y publicaru als 4 vents gracies Anna-74 y Raul!\nteixi el Dt 29 Jun 2010, 00:01\na mi ja m'agradaria saver la veritat de tot aixo, qui no diu que varen dir lo del baixell oceanografic per treures el mort de sobre ????????? jo ja e vist tantes coses que faig com sant tomas, sense veure la llaga no crec\nteixi el Dt 29 Jun 2010, 00:10\nbueno l'he estat buscat per internet i es un baixell que es dedica a estudiar les prades de posidonia aixi com el desenvolupament de l'alga Caulerpa taxifolia\nkurry el Dt 29 Jun 2010, 00:20\nI això ho fan els diumenges?\nEm resulta extrany que, desprès de una setmana de bona mar i bon temps esperin presisament al diumenge per sortir a fer aquestes investigacions...\ncalador el Dt 29 Jun 2010, 00:30\nEl dimecres passat, des de la platja vaig veure un vaixell semblant a aquest (nose si era el mateix). Va començar pel mati per l'escala i va acabar al vespre a roses. El que feia era acostar-se a la costa i quan era a prop, feia mitja volta i anava mar endins, llavors mitja volta i tornava cap a la platja. Ben curios!


Alimara | Els làctics\n29 abr. Els làctics\nPosted at 15:32h in Alimentació\tby\tAlimara\nCuidar la teva alimentació no només implica menjar bé i equilibradament, sinó també informar-te de les propietats i dels nutrients dels aliments que consumim habitualment i que més ens agraden.\nEl grup d’aliments que contenen làctics (que inclouen la llet i els seus derivats) són els que generen més debat. Són realment necessaris en la nostra dieta⁉ Què aporten⁉ Són bons per a la nostra salut⁉\nUna de les raons fonamentals dels defensors de la ingesta de làctics, és degut al fet que aquests contenen calci, un mineral indispensable en la nostra nutrició; però no hem d’oblidar que el calci és també en molts altres aliments d’origen vegetal (com són els cereals integrals, les verdures, les fruites i la fruita seca). A més, els crítics en considerar el consum de làctics com a una necessitat, ens recorden també que aquests contenen un tipus de proteïnes que tenen una forta relació amb algunes patologies com al·lèrgies respiratòries, acne, mucositats, i algunes malalties autonimmunes.\nDes d’ALIMARA ESPAI SALUT us animem a consumir-ne si us venen de gust i els tolereu bé.\nPerò això sí: escollint les millors opcions.\n✔Millor que els làctics siguin ecològics; de cabra o d’ovella (ja que aquestes llets tenen unes proteïnes més semblants a la de la llet humana) i millor encara si són fermentats (formatges semicurats i quefir)\nA ALIMARA ESPAI SALUT hem escollit, per oferir-vos, les millors opcions: els làctics de BEEE., fets exclusivament amb llet de cabra fresca, ecològica i sense res més que no siguin ferments làctics i llevats naturals. I els quefirs i els iogurts ecològics de cabra i d’ovella de CANTERO DE LETUR.\nGaudeix del plaer de menjar bo i ja!


ANPE demana a Educació que regule la jornada contínua per a "dotar de seguretat jurídica" els centres - À Punt\nANPE demana a Educació que regule la jornada contínua per a "dotar de seguretat jurídica" els centres\nEl sindicat docent critica la situació en què es troben les comunitats educatives dels col·legis Voramar i Gabriel Miró d'Alacant.\n06 de juny 2019 - 20:16\nEl sindicat docent ANPE ha instat la Conselleria d'Educació a regular la jornada contínua mitjançant una nova orde per a "dotar de seguretat jurídica" els centres escolars.\nL'entitat ha criticat la situació en què es troben les comunitats educatives de dos centres de la Comunitat Valenciana, en concret els col·legis públics Voramar i Gabriel Miró d'Alacant. Dues sentències judicials van deixar sense efecte els projectes pels quals se'n va canviar l'horari, ja que es va anul·lar una disposició de la norma que va regular la jornada contínua als col·legis en el curs 2016-2017 perquè "la urgència amb la qual va ser promulgada no està justificada".\nSegons ANPE, "els nombrosos centres que van obtindre la jornada contínua el 2016, amb el mateix procediment i dates de votació, estan immersos en una incertesa enorme".\nDes del sindicat lamenten que "únicament es va oferir a les comunitats educatives una solució improvisada i provisional, una cortina de fum, paper mullat que no va acontentar ni tranquil·litzar ningú".


TALLER D’ESMORZARS SANS PER COMENÇAR BÉ EL DIA | ets el que menges\nTALLER D’ESMORZARS SANS PER COMENÇAR BÉ EL DIA amb Elena Carrió\nI tu, què esmorzes als matins? L’esmorzar trenca el dejuni després d’una nit de descans i neteja i és un dels àpats més importants que hi ha. Marca el començament del dia i, si el preparem bé, ens aportarà tot el que necessitem per mantenir-nos plens d’energia i vitalitat fins a l’hora de dinar.\n1. Comprendre el paper que té l’esmorzar en el nostre metabolisme i la importància que té per al benestar general\n2. Identificar els aliments més idonis per fer que l’esmorzar sigui nutritiu, equilibrat i que es paeixi bé\n3. Adquirir recursos per preparar esmorzars atractius i variats\n4. Prevenir els defalliments i baixades de mig matí, que ens fan perdre la concentració i sentir-nos cansats i desanimats\nEn aquest curs parlarem de la importància de l’esmorzar en una dieta saludable i us explicarem els inconvenients de prendre excitants, sucres, farines refinades i altres aliments poc recomanables que solen formar part dels esmorzars convencionals.\nAprendreu a començar bé el dia, nodrint les vostres cèl·lules en profunditat amb aliments complets que us aportin energia de combustió lenta. Us ensenyarem a combinar-los de manera equilibrada i atractiva en batuts, liquats, cremes de cereals, coquetes, patés vegetals, infusions, etc. i us donarem algunes claus per adaptar els esmorzars a les estacions de l’any i a les vostres necessitats personals i les de la vostra família.\nEl curs és apte també per a persones que segueixen una dieta sense gluten, ja que la major part de les receptes que es prepararan són lliures de gluten (en les que no sigui així, s’oferirà una alternativa).\nDivendres 16 d’octubre, de 18 a 21:30 h.\nTALLER D’ESMORZARS SANS PER COMENÇAR BÉ EL DIA\nDivendres 16 d'octubre, de 18 a 21:30 h. a Barcelona Cuina Natural


Hem de parlar de Jaime Lannister - Joc De Trons\nHem de parlar de Jaime Lannister\nJaime comença la batalla de l’Oh, Déu meu, els dracs són reals i terrorífics (nom pendent) dient-li a Bronn que els podem frenar. Aquesta promesa, pronunciats uns quants segons abans que Drogon es posi en marxa, ja és una il·lusió. Els Dothraki, que acaben d'aparèixer a l'horitzó, ja són una força de combat d'elit i l'exèrcit de Lannister està cansat de la batalla i arrossega or a través del Reach. Com va dir Robert Baratheon a la primera temporada, només un ximple es trobaria amb els Dothraki en un camp obert. Mentre Jaime està processant les seves desoladores probabilitats, un rugit atronador ressona al camp de batalla. Drogon ha entrat al joc. Escac i mat.\nQuan insisteixis en un cruixent extra #joc de trons #drogon pic.twitter.com/saejIfhiC3\nles restes perfectes desconegudes\n- Johanna Romero (@johaleesi) 7 d’agost de 2017\nDesprés de 64 episodis —i uns 150 anys, en temps de Westerosi— d’espera, la vista d’un drac que desplega tot el seu poder sobre un exèrcit desprevingut és tan catàrtic per a Trons fanàtics, ja que és terrorífic per a Lannisters. La destrucció és instantània: Drogon converteix els soldats de peu aconseguits en una barbacoa improvisada. El disseny sonor de The Spoils of War dóna al foc de Drogon un pes addicional, ja que les seves flames exploten del terra, convertint literalment els soldats de Jaime en cendres davant dels seus ulls. La batalla de Blackwater de la temporada 2 ens va mostrar l’abast dels conflictes d’aquest programa i la massacre de Hardhome de la temporada 5 va presentar el poder terrible i terrible del rei de la nit. Amb l’última escenografia de The Spoils of War, finalment assistim al poder destructiu dels dracs de Dany.\nPer a Jaime i per a tothom que es trobava en aquest espectacle pirotècnic, els esdeveniments són una massacre a diferència de qualsevol Westeros des de la dansa dels dracs. Potser per això Jaime perd tot el seu control de Kingslayer i carrega estúpidament un drac al final de l'episodi. Està aclaparat i no té opcions. Aquest és el final lògic de Jaime Lannister i és possible que el gran comandant en sàpiga instintivament.\nLa pregunta és: L’espectacle? L’últim tret de Jaime que es va precipitar a les profunditats no va ser concloent, tot i que és poc probable que l’espectacle hagués apartat dramàticament a Jaime del camí de Drogon només per veure com s’ofegava el Kingslayer. Per tot el sentit comú, hauria d’estar mort. Jaime portava una armadura gairebé completa quan Bronn el va atacar a Blackwater Rush, incloses les dues espases que quasi sempre porta i la seva mà daurada, un altre tros de metall inútil que només arrossegarà Jaime cap a les profunditats. Creieu que podríeu nedar fins a la superfície amb una sola mà mentre porteu aquestes espatlleres hombroses ? I què passa si surt a la superfície? Drogon només el pot cremar viu en aquell moment.\nPerò el Kingslayer gairebé segur que no morirà al fons d’un bassal o en una barbacoa de drac just després de sortir d’aquest bassal, sobretot quan li queda molt per fer. Els tons morals de gris són Trons distintiu, i pocs personatges encarnen aquesta ambigüitat millor que Jaime. Al primer episodi, gairebé assassina un nen (tot i que ho va fer per amor!). A la tercera temporada, ja salta amb una sola mà, en un pou de l’ós per salvar Brienne. Tot i que ara pot alinear-se amb Cersei, Jaime és fàcilment el jugador més desesperat de King’s Landing (una barra que, certament, és baixa). Ara que ha vist tot el poder dels dracs de Dany, la seva perspectiva portaria tensions palpables a King’s Landing, és a dir, si mai torna a allà (tot i que amb finalitats narratives, probablement ho farà). Com Cersei explica a Qyburn a les escenes de la setmana que ve, el que ens intervingui el derrotarem. Jaime sap en aquest moment que aquestes paraules són un somni de pipa, cosa que sens dubte a Cersei no li agradarà escoltar. Això el fa vulnerable a la llarga, però massa valuós per perdre-ho en aquest moment.\nSi arriba a una altra presó i torna a Cersei, seguirà junt amb el seu pla per conquerir els Set Regnes? Gran part del gra i altres recursos que transportaven els Lannisters van fumar, i el Reach torna a estar sota el control de Dany. Els pocs soldats de Lannister que van sobreviure a l’aniquilació de Drogon quedaran comprensiblement aterrits i\nJaime ha vist ara que la ballesta gegant de Qyburn no és la superarma que assassina dracs que va fer la setmana passada. Si Dany porta Rhaegal i Viserion a la lluita, els Lannister seran irremeiablement superats.\nNomés cal mirar-lo:\nAquesta no és la cara d’un home disposat a reprendre aquesta batalla.\nJaime ja ha expressat cert escepticisme sobre les ambicions de Cersei, assessorant la reina sobre la importància dels aliats a l’estrena. Ara ha mirat Drogon directament als ulls i, probablement, ha viscut. Molts fans han especulat que Jaime acabarà matant la seva germana, complint una profecia del llibre que afirma que un germà petit serà la seva defunció. Aquesta batalla pot preparar el terreny perquè això passi. Si Cersei, protegit en la relativa seguretat de la fortalesa vermella, continua fent la guerra contra la Mare dels Dracs, ningú no podria culpar a Jaime si decideix canviar de bàndol.\nel centurylink admet la neutralitat de la xarxa\nfinal de l’oficina\nÀguiles de porteria de 61 iardes\nludacris 50 yard line\nsabates Andrew Wiggins 2016


diumenge, 7 de juny de 2020 08:28h\nBel BusquetsCas ContractesMés\nLa coordinadora de MÉS per Mallorca, Bel Busquets, ha expressat aquest dilluns en roda de premsa, que els fets han demostrat que la seva formació és «honesta i que treballa per a aquest país», després de conèixer-se que la causa 'Cas Contractes' (que va investigar a diversos càrrecs de MÉS i va provocar la dimissió d'alguns dirigents polítics) ha quedat arxivada.\nBusquets ha afegit que els treballs externalitzats per les carteres del Govern en els quals hi havia càrrecs de MÉS han quedat plenament justificats i estan al servei dels ciutadans. «MÉS per Mallorca té el seu comptador a 0 en corrupció», ha comentat Busquets. «Alguns han anat a fer mal i a intentar demostrar que tots els polítics són iguals, però que la formació està només encaminada a millorar la vida dels ciutadans».\nRespecte a les dimissions que va suposar, Busquets ha dit que MÉS va donar una resposta «exemplar» en un moment determinat. «Avui el que hi ha és una enorme alegria dins del partit», ha conclòs Busquets.


Els Realets. Camí de la piscina i el Xorrador | - Tipografía La Moderna\nEls Realets. Camí de la piscina i el Xorrador\nEl camí cap a la piscina que féiem a l’estiu començava amb una orientació diferent\nFrancesc Pou - 19/03/2022\nRecorde quan era infant que el cap de setmana venia motivat pel diumenge. Potser hi poguera contribuir el fet que el meu pare havia de treballar dissabte fins ben entrat el capvespre. Aleshores, la resta de la família anaven a esperar-lo a l’hora de finalitzar el seu llarguíssim jorn laboral. Era l’hora del petit caprici que ens donava la benvinguda al cap de setmana en família. Un petit i discret vermut, assequible a la nostra esquifida butxaca era la celebració del descans del guerrer, després de dotze hores passades pel cap de família entre llançadores i plegadors, telers garroters i un llarg etcètera de maquinària que poblava una ciutat que s’agradava de dir-se industrial.\nAquells dissabtes eren l’antesala de diumenge, el dia que li donava sentit al cap de setmana. Diumenge era el dia de les excursions familiars a Agres, les de més llarg recorregut. D’altres tantes, però, ens endinsàvem pels paratges naturals del nostre poble. L’acompanyament era variat i podia ser exclusivament familiar amb els oncles i cosins o amb el veïnat del replanell. Eren anys on ser veí significava molt més que un fred i distant bon dia emès en creuar-nos per l’escala, lloc de contacte freqüent a causa de la inexistència d’ascensors. Tot açò ho pense mentre que vaig mirant fotos en blanc i negre de tota la troupe del mateix pis de la meua finca retratada en la porta del xalet de la francesa, on els xiquets apareixem ajupits en un primer plànol amb pantalons molt curts i un somriure ben ample als llavis abans d’encetar el camí. Els itineraris podien ser diversos. Dels Llençolets estant, era més fàcil seguir la carretera de València i trencar per La Porquera cap endins. Passar per sobre del petit pont que salvava el pas de la via ferroviària suposava despassar la cremallera que amagava el medi natural en estat pur, separat d’un entorn urbà més de la meitat del qual era encara per urbanitzar.\nDe totes les destinacions possibles, la meua preferida era la del Xorrador, potser perquè n’era la més propera, amb un recorregut senzill i alhora deliciós. Anar a aquest paratge era com endinsar-se en el cor de la serralada alcoiana. La seua ubicació en un petit abric, al costat del salt del riu Benissaidó, el convertien en lloc de pas i estada curta més que no per romandre-hi un dia sencer. Tot i això, el plaer de fer-hi rebost de l’aigua fresca que brollava generosa d’una font, l’origen de la qual cal situar al Pinar de Camús, a Biar, ja pagava la pena el pas i el descans del caminant en aquell espai escadusser. Enfilar el camí en pendent fins encalçar la senda provinent de Serelles i que discorria per la vessant nord de la partida de Realets, constituïa l’etapa següent, abans que les runes majestuoses del Teular del Llonganisser ens anunciaren l’arribada al Barranc del Cint.\nLa ment humana té els seus capricis així com també les seues cites recurrents. Cada vegada que he entonat el petit himne nacional de la nostra comarca, aquell “tot a floretes, sí, tot a floretes no…” el magí m’ha reproduït el trajecte al Xorrador trepitjant la senda per la partida dels Realets. Pel bell mig de marges d’oliveres discorria aquell veral moltes vegades sepultat per l’herba molla que el cobria en temps de pluges abundants que s’estenien fins i tot ben entrada la primavera. Margarides, roses, roselles i d’altres varietats florístiques saludaven el nostre pas, acolorint el periple excursionista i fent costat a les correries, rialles i d’altres jocs de caçar-nos que posàvem en pràctica els infants. Tot això molt abans que aquest paisatge fora ensorrat per l’avarícia especulativa d’uns voltors i la connivència d’uns polítics que amb la seua acció o inacció afavoriren aquesta barbàrie. Uns i altres haurien d’explicar què hi varen guanyar així com nosaltres fem recompte de les nostres pèrdues: un polígon de carreteres de quitrà seccionant el bell trajecte per donar-hi cabuda a un fum d’habitatges enrunats que es varen quedar per construir, esdevenint el lloc idoni per al vandalisme campant per sobre de l’abandó. Aquest paisatge dantesc roman, gairebé una dècada després, com a monument a l’estultícia i estupidesa d’uns quants que actuaren sobre un patrimoni natural que ens pertany a tots.\nEl temps passà i els infants enjogassats ens férem adolescents. Desempallegant-nos del control familiar, reprenguérem de nou moltes de les excursions que ja coneixíem de quan érem petits. Al Xorrador i el Barranc del Cint s’hi va afegir el carismàtic Preventori arran de la prolongació de la carretera més enllà de l’accés a la Piscina Municipal i al centre educatiu que hi ha al costat. Una petita calçada sinuosa amb corbes de vertigen permetia l’arribada, no sols a l’entrada del congost alcoià que travessa la Mariola, sinó també al paratge afavorit per aquell capellà vingut d’Atzeneta d’Albaida, que va promoure-hi un magnífic casalici destinat a combatre la tuberculosi infantil als anys 50 del segle passat. Avui, l’emblemàtic edifici de la Serra de Sant Cristòfol ha estat reconvertit en llar, residència i hospital per a la tercera edat. Aquesta carretera nova vingué a confluir amb l’altra que accedia des del Molí Paià fins al Preventori i esdevingué lloc de pas de molts residents de segones o primeres vivendes escampades per l’interior de l’ampla serralada o d’urbanitzacions sorgides entre els anys 70 i 80 (Baradello, El Sergent, Polop…)\nEl camí cap a la piscina que féiem a l’estiu començava amb una orientació diferent. Pel carrer Fontilles, tot deixant arrere el descampat de les tres figueres, mampreníem la petita senda que s’escurçava paral·lela a la via del tren fins arribar a l’andana de l’estació. Continuant camí recte, deixàvem el moll de mercaderies darrere, mentre que a l’altra banda, més enllà d’un eixam de vies no utilitzades, hi havia les instal·lacions d’una factoria capdavantera del teixit econòmic alcoià, diversificat i punter, especialitzada en la reparació de vagons, locomotores i d’altres maquinàries relacionades amb l’activitat ferroviària. Un programa contracte amb RENFE permetia al ciutadà de a peu la possibilitat de contemplar combois ferroviaris estranyament espectaculars que acudien per a la renovació o la posada a punt per part d’aquesta empresa de la nostra ciutat. Un canvi de plantejaments duts a terme per la filla idiota de l’antic INI espanyol, desvià aquest tràfec de maquinària als propis tallers, tot abocant la firma alcoiana al tancament. Començava la inversió zero en el trajecte ferroviari València-Alcoi, mentre que tones de capital eren malbaratades en les línies que comunicaven la perifèria amb la capital d’Espanya, travessant deserts de poblacions en distàncies llarguíssimes i costoses.\nDe tot el conjunt de vies que venien a morir al moll de mercaderies, només una prolongava el seu recorregut més enllà dels topalls de ferro massís instal·lats per deturar els vagons de càrrega. Aquesta via passava per damunt del primer pont de la via Alcoi-Alacant, projectada pel govern de la Dictadura de Primo de Rivera i que mai no va entrar en funcionament. La llegenda urbana diu que una empresa senyera d’autobusos de la nostra ciutat exercí la seua influència per tal que aquest traçat mai no es posara en funcionament. En aquest primer pont també se situa un fet molt comentat en la seua època com ara la caiguda d’un xiquet de dalt d’aquest i la d’un altre que s’hi va llençar, igualment, per salvar-li la vida. El primer va caure damunt del segon i aquest quedà hemiplègic per l’accident. Segons es va comentar, aquest infortunat jove fou proposat per a l’operació Plus Ultra, una organització impulsada per un periodista de la Cadena Ser, els integrants de la qual recorrien la geografia peninsular exhibint l’acte valerós i benefactor de la humanitat que els acreditava com a membres de la comitiva.\nLa via tenia continuïtat fins al primer túnel del traçat inconclús, l’eixida del qual era al carrer Perú, on discorria el traçat totalment nu, sense restes dels camins de ferro i fusta, però amb els dipòsits de pedra per al rebost d’aigua de les locomotores. Aquests dipòsits encara es conserven en l’actualitat, integrats en la via verda que n’aprofita el camí deixat. El romanent de via i el túnel que la cobejava foren utilitzats per l’empresa alcoiana per fer maniobrar els trens que reparava i procurar-los recer el temps que estigué en funcionament.\nUna vegada travessat el pont, tot just al costat d’una caseta de llum de La Electricista Alcoyana (posteriorment absorbida per Hidroeléctrica Española) hi pujava un camí que discorria pel mig d’uns bancals i que venia a finalitzar a la font que hi ha al costat d’un mas, hui de propietat pública, que alberga els horts socials. Aquesta casa tingué protagonisme en les investigacions sobre l’assassinat del Preventori, conegut com “cas Manolo” i a hores d’ara, prescrit i sense haver estat resolt.\nDesprés d’un matí de piscina en l’ample recinte que ha servit igualment, com a sala de festes, balls i recitals a l’aire lliure, tornàvem pel mateix camí, exhibint les nostres esquenes encara humides al sol inclement del mes d’agost. El resultat del tot plegat era que arribàvem a casa amb més calor que quan en vàrem eixir. Tanmateix, el relax del bany i la singularitat de l’excursió compensaven la xafogor amb escreix.\nLes instal·lacions de l’extinta Miró Reig duien camí de convertir-se en un cementeri d’enderrocs industrials, però la intervenció d’un empresari comprant terrenys i destinant-los a polígon industrial suposà per a aquesta zona mal comunicada, per la seua situació, l’empenta definitiva. Aquestes indústries puixants que abasten una gama diversificada de sectors, acabaren per confegir un nou paisatge a l’altre costat de la cremallera enrogallada constituïda per un tren en dèficit, mancat de manteniment, amb polítics d’un i altre color etzibant crítiques davant la passivitat de RENFE, principal responsable de l’enfonsament d’una línia vertebradora de les terres de la Diània interior. Aquesta cremallera havia deixat de separar el medi natural d’aquell altre que constituïa l’assentament humà. Desaparegué el camp de tir dels soldats del Vizcaya-21, que fou engolit per la fantasmagòrica urbanització que roman a l’espera d’una solució definitiva. Tanmateix, La Zona Nord s’havia dotat d’una zona industrial i els noms de les partides de Cotes Altes i Cotes Baixes anirien lligats a aquesta activitat. La senda del Xorrador esdevingué passejada urbana, ofegada no sols pels carrers del polígon, sinó també per la construcció desordenada d’autèntiques mansions que li barraren el pas. Sota l’asfalt i el cement no hi ha la platja, tal i com es deia a la Revolució del 68, però si el record d’un temps passat que descrivia una relació harmoniosa de l’ésser humà amb el seu entorn natural. Rescabalar la memòria d’aquell temps és una exigència de cara al futur per tal d’evitar caure de nou en les mateixes errades.


Els pagesos tallen la C-12 a Flix per reclamar ajuts directes pels danys del temporal Filomena – Marfanta\nEls pagesos tallant la C-12, a l'altura del Flix, en la protesta per exigir ajuts directes per compensar els danys causats pel temporal Filomena als camps d'oliveres. Imatge del 28 de febrer del 2021. //ACN.\nUna setantena de pagesos del Segrià, les Garrigues i de la Ribera d’Ebre han tallat aquest diumenge la C-12 a Flix per exigir al Departament d’Agricultura que atorgui ajuts directes per als productors afectats per la nevada Filomena. El temporal va danyar unes 46.000 hectàrees d’oliveres a les comarques lleidatanes i tarragonines, segons dades del Departament.\n“És un descrèdit i una desídia que després de més de dos mesos del Filomena encara no s’hagi dit quin percentatge de diners tenen dret a cobrar els afectats”, ha denunciat el president d’Asaja Lleida, Pere Roqué. Amb tractors, els agricultors han barrat el pas dels vehicles durant una hora i mitja amb talls intermitents d’uns quinze minuts.\nTags: AgriculturaEconomiaFilomenaFlixLes GarriguesPagesosRibera d'EbreSegriàSocietat


Blog Pessebres Vivents | El Pessebre Vivent de Jesús, present a l\nNova edició del tradicional Pessebre Vivent de Jesús (Tortosa), ubicat als terrenys de la residència de les Germanes Teresianes i amb més de 150 actors repartits en 23 escenaris diferents que fan reviure el misteri del Nadal, a més de recordar oficis tradicionals com la filadora, el fuster o fins i tot el matalasser, sense oblidar de descobrir-nos la vida rural de l’època tal i com era a una casa de pagès o en un molí. Enguany, les representacions del Pessebre Vivent de Jesús serà:\n---25, 26, 27 i 28 de desembre de 2019.\nEls horaris de les representacions son: primera funció 18:00h; segona funció 19:30h. La durada de les representacions és d'una hora i mitja. Els menors de 12 anys que vinguin acompanyats tindran l'entrada gratuïta\nCom a novetat, el pessebre vivent estarà present el proper 6 de desembre a la 7a Mostra de Pessebres Vivents del Poble Espanyol, de 12:00h a 14:00h i de 16:00h a 18:00h


Publicat el 23 d'abril de 2010 per aniol\nSant Jordi mata l’aranya, com deia la meva àvia.\nTres cracks en un.\nL’un llegeix el que l’altre escriu sobre el primer dels primers.\nPerejaume dixit: “L’alegria de descobrir que Ramon Llull és un autor auroral, matinal, tant matinal que després d’ell sembla que tot vagi minvant, vagi decreixent…”.\nDos fragments del Quadern Lul·lià de Josep Palau i Fabre.\n14 de gener de 1973\nPublicat el 16 d'abril de 2010 per aniol\nEl cantant nord-americà Elvis Presley va fer un concert a Hawaii. I què?, pensareu. Doncs bé, no era un concert qualsevol, era el primer concert que es retransmetia per televisió a tot el món. La retransmissió va ser tot un èxit i el nombre d’espectadors que el van veure va superar l’aterratge de l’Apolo quan va tornar de la lluna.\nCal recordar aquest fet perquè avui en dia les massives retransmissions de qualsevol event no ens fan ni fred ni calor. Malgrat la guerra ferotge de les grans cadenes per les audiències televisives.\nA la ciutat de Los Angeles es va disputar la setena final de la popular Superbowl. En realitat es decidia el campió de l’any 1972. Van ser els Dofins de Miami que van derrotar els Pell-roges de Washington per 14-7. Quin rotllo ens estàs fotent!, deveu pensar. Bé, aquella final de la NFL, disputada al Los Angeles Memorial Coliseum, va ser històrica perquè per primera vegada a la història de la NFL un equip guanyava el títol vencent tots i cadascun dels partits. 17 victòries i 0 derrotes.\nHo recordo perquè em ve a la memòria el Barça i el seus 6 títols de 6 possibles…\nAquell diumenge 14 de gener de 1973 naixia a la ciutat de Roma un coetani dels Balances Oktoberfest. Un noi que tindria tirada per la velocitat i per pitjar a fons l’accelerador. Es tracta de Giancarlo Fisichella, corredor de F1. Ara ja veterà, ai!, la temporada passada li va arribar l’oportunitat de la seva vida, la que somia qualsevol pilot iitalià de Fórmula 1: pilotar un Ferrari. No ho va fer del tot malament donades les circumstàncies –va ser un any horrible per a l’Scuderia– i enguany és el pilot provador i reserva. S’ha retrobat amb Fernando Alonso, amb qui va ser company a Renault.\n“La mare que em va parir!” la pel·lícula\nPublicat el 15 d'abril de 2010 per aniol\nUna profunda reflexió sobre el govern i el poble rus\nEl títol de l’apunt és el que crec personalment que pretén Una execució ordinària, excel·lent novel·la de l’escriptor francès nascut al Senegal, Marc Dugain.\nL’eix central que tot ho vertebra és l’accident del submarí nuclear Kourks que es va enfonsar al mar de Barentzs l’agost de l’any 2000 i en el qual van morir 177 persones. La novel·la fa un recorregut fraccionat en parts diverses que ens transporten a diferents moments de la història de Rússia.\nUna de les parts del llibre, intitulada “Només sóc Stalin” li va servir de base a Josep Maria Flotats per adaptar la seva obra de teatre Stalin que es va poder veure a Catalunya fa tres anys enrere.\nMentre el llegia es van produir els atacs al metro de Moscou de fa\naproximadament tres setmanes i em va colpir — i esfereir– la\nproximitat que hi ha entre la realitat russa i els fets que es narren\nal llibre. Esborrona com el que passa al llibre té un fil tan directe amb la\nEl més impactant de tot és trobar-se amb un\npersonatge del llibre que existeix a la vida real i que treu rèdit\nelectoral provocant una guerra a Txetxènia. D’ell, se’ns fa un retrat\nEl llibre fa un retrat pessimista i terrible sobre aquest país tan\nseductor i paradoxal com és Rússia. Ens va descrivint certes etapes de\nla història d’aquest país, des del govern d’Stalin, passant per la\nguerra freda i el Teló d’Acer quan era la Unió de Repúbliques\nSoviètiques Socialistes (URSS), la caiguda de l’imperi soviètic i\nacabant en l’època actual sota el mandat de Vladimir Vladimorovitx\nL´única pega de l’edició en català és la traducció\nque és pèssima. Molt sovint identifiques que l’han feta amb un\ntraductor automàtic. Imperdonable. Una mala traducció alenteix el\nllibre, no li dóna el ritme necessari i hi ha certs passatges que\nesgoten per culpa seva. Tot i aquesta deficiència el llibre és excel·lent.\nDugain ens reflecteix la cruesa de la Rússia actual. Ens reflecteix el seu mal govern. Ens ve a dir que són incapaços d’assimilar la caiguda del comunisme i per pal·liar això aposten per una política sense escrúpols en tots els sentits. Una política de força bruta, perquè sí, hereva de les pràctiques salvatges del KGB. Una política on la corrupció és el pa de cada dia fet que debilita les pròpies estructures de l’estat i que l’encara a la rígida disciplina que havia estat, incorruptible, del comunisme.\nCom definiríeu Leo Messi?\nPublicat el 8 d'abril de 2010 per aniol\nUs demanem ajuda.\nDiuen que s’han acabat els adjectius qualificatius per definir Lionel Andrés Messi, conegut al Barça amb el nom de Leo Messi.\nA Balances blaugranes he fet un apunt que es diu ¡viva messi!. Allà hi trobareu uns quants, d’adjectius.\nVull que m’ajudeu a trobar més adjectius per Leo Messi. Volem que ens ajudeu a definir Leo Messi amb un sol adjectiu.\nQuan vulgueu, doncs…


Jolly Apart 5 Kas Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Kas, Jolly Apart 5 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Jolly Apart 5 asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses platja privada, buceig, pesca, equitació, esports d'aigua (no motoritzats), per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Jolly Apart 5 és una selecció idònia per a la vostra estada a Kas.


Article d'un "eufòric" Sergi Belbel: "Benet i Jornet és un referent inqüestionable"\nEl director del Teatre Nacional, Sergi Belbel, alaba la tasca de pioner del Premi d'Honor de les Lletres Catalanes i el mestratge als nous autors teatrals\n2 min. Barcelona 18/03/2013 14:09\nM'acabo d'assabentar de la notícia que Josep Maria Benet i Jornet ha estat reconegut amb el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes. Estic eufòric. No sé quants autors de teatre, només o bàsicament de teatre, tenen aquesta distinció. Segurament ell deu ser el primer, i això em fa feliç.\nQue en Benet i Jornet es mereix aquest premi crec que està fora de dubtes. Des que va començar a escriure teatre a principis dels anys seixanta, en Papitu mai no ha deixat de dedicar-se en cos i ànima a escriure per als escenaris. Des d''Una vella, coneguda olor' fins a la recent estrenada 'Com dir-ho?': 50 anys de dedicació, d'ofici, de professió, de passió, de vida, d'amor incondicional pel teatre. Amb travessies pel desert, dificultats per vèncer, incomprensió per part de la professió i de la crítica, i també amb moments de maduresa, de plenitud i d'èxit. És un premi que estic segur que ens emociona a tots els dramaturgs catalans, sense excepció. Un premi, si ell m'ho permet, per a la dramatúrgia catalana contemporània. Estic segur que ell també ho sent així. Ell lidera la nostra dramatúrgia, és per a tots nosaltres un referent inqüestionable. Sense el seu coratge, la seva tossuderia, la seva generositat amb les generacions posteriors a la seva, la seva incansable curiositat, el seu esperit de superació i de lluita constants i els seus esforços per dignificar l'escriptura dramàtica al nostre país, el teatre català no seria el que és. Totes les fornades de nous autors teatrals reconeixen el seu mestratge.\nFornades de joves i no tan joves dramaturgs que, amb tota probabilitat, no existirien si ell no hagués "estirat el carro" en moments difícils i que no haurien assolit el reconeixement que tenen a casa nostra i fora de les nostres fronteres. No existirien sense ell, directament. Atorgar-li la distinció més elevada de la nostra cultura és, doncs, un acte de justícia.\nFelicitats, Papitu! T'ho mereixes! Avui, el teatre català està d'enhorabona.\nSergi Belbel, dramaturg i director del TNC


Tu, jo i l'Otis: Non Solum\nÉs complicat, fer aquest post. Com descriure tota la intensitat que transmet en Sergi López durant tota l'obra, Non solum, en un simple escrit a internet?\nAneu-la a veure, si trobeu entrades. Pot costar d'entendre, el principi, però val la pena l'esforç. Us fareu un fart de riure espectacular.\nPer Tu, jo i l'Otis a dilluns, d’octubre 26, 2009\nEl Sergi és la nineta dels meus ulls. Provo de no perdre'm res del que fa (fins i tot empassar-me pel-lícules moooolt fluixetes perquè ELL surt cinc minuts). Ja fa més d'un any vaig poder veure aquesta obra en l'"intimitat" (el Teatre Joventut). Llàstima que no quedin entrades perquè repetiria de bon grat.\n26 d’octubre de 2009, a les 23:43\nun actor diferent\n26 d’octubre de 2009, a les 23:44\nLa veritat és que hi ha alguna part una miiiiiica grollera... però se li perdona i tot :) (opinió Maria)\nSí, sí, el text no em va acabar de fer el pes, però ell ... chapeau !\nDiferent en quin sentit ?\n27 d’octubre de 2009, a les 9:07\noh, que gran el sergi! jo el vaig veure l'any passat, el dia de l'estrena de l'obra, i em va encantar! ara em fa por veure'l a la peli de la coixet perquè el deixen fet un cromo... :S l'heu vista vosaltres?\n27 d’octubre de 2009, a les 14:20


GR® 7 Etapa 11 - Senderisme\n> GR® 7 Etapa 11\nGR® 7 Etapa 11\nCarretera N-II a Jorba\nPerfil GR® 7 Etapa 11\nDescripció GR® 7 Etapa 11\nAquesta fàcil ruta GR® 7 Etapa 11 té la sortida a Refugi Mas del Tronc i presenta un desnivell acumulat de 932 m. El recorregut del sender està mantingut per la FEEC, que és qui ens ha proporcionat el track.\nDestaquem d'aquesta ruta els seus 298 m de desnivell positiu i les seves altituds, que oscil·len entre el punt més baix a una alçada de 377 m i el punt més alt que es troba a 832 m. Complementem aquestes dades informant-te que l'alçada mitjana de la ruta és de 587 m sobre el nivell del mar.\nBen aviat us afegirem alguna ruta semblant a aquesta. Sempre ens agrada provar coses noves jeje...\nGR® 7 Etapa 11 (En español)\nCastell Ferran (a 10.46km)\nCanal del Miracle (a 10.46km)\nEls Pallers (a 12.02km)\nLes Agulles de Montserrat (a 12.02km)


Fixeu-vos que, generalment, quan parlem de classe parlem de classe treballadora, o de classe mitjana, o obrera. No tant de baixa. I molt menys d’alta, que té els seus propis noms, potser perquè també li pertany el monopoli del lèxic entre els seus antics privilegis heretats.\nPerò, esclar, amb els anys aquesta denominació ha esdevingut despectiva: ningú vol ser de classe treballadora, a pesar que sovint la gentada que encaixa en aquest perfil en fa bandera, en fa un orgull quasi familiar, malgrat que malda per escalar en la jerarquia social i deixar enrere aquest estigma. Aleshores ja no cal l’orgull, ja ve de bressol, de mena, diríem.\nCom a derivada d’aquesta primera accepció de classe, d’aquest conjunt de persones que comparteixen funció, tipus de vida, ideologia, professió –és a dir, que l’estrat el marca, al capdavall, la butxaca–, hi ha l’altra classe, la que defineix l’elegància, la distinció. Els dos exemples del diccionari són força paradigmàtics dels tics comuns: “una dona refinada i amb molta classe”, “el nou restaurant té poca classe”. No sabem si aquesta dona és bona o dolenta, però sí que col·legim que vesteix bé, segurament, i que té un comportament social impecable, que excel·leix en les formes. Del restaurant acabat d’obrir tampoc sabem si s’hi menja bé, que seria el més important, tan sols que té poca classe.\nAquesta classe, la de l’elegància, sembla doncs que també té a veure amb l’escalafó en el qual es col·loca dins d’una societat, almenys en aparença. La classe, tan escadussera, trobo que també és moral, per usar un terme genèric, de forma que algú amb classe hauria d’aplicar la seva pròpia elegància al bé comú, o aliè, i encara en guanyaria més. La classe entre, per exemple, la classe política és gairebé inexistent, i aquesta mancança accentua la seva roïnesa, també la moral, en direcció inversament proporcional.\nAlgú amb classe no pot ser un miserable, més aviat ha de combatre la niciesa i l’egoisme i la lletjor del món, tan estesa. Mirant com es comporta la classe treballadora quan arriba a governar, sense cap mena de classe, crec que hi ha poques, o nul·les, esperances que l’autèntica revolució, la que hauria de fer esclatar les classes, sigui algun dia possible.


Les col·leccions DKV, Carlos Vallejo i Zabludowicz, premis “A” d’Arco 2014 | Bonart\n08/12/2016\t20 desembre 2013\nFires Madrid\tLes col·leccions DKV, Carlos Vallejo i Zabludowicz, premis “A” d’Arco 2014\nLa #FundaciónARCO ha atorgat, per divuitè any consecutiu, els Premis “A” al Col·leccionisme. En aquesta ocasió ha distingit la col·lecció DKV, en la categoria de Col·leccionisme Corporatiu; Zabludowicz Collection, en Col·leccionisme Internacional, i la col·lecció Carlos Vallejo en la categoria de Col·leccionisme Privat. La #FundaciónARCO reconeix així la tasca dels col·leccionistes, el foment dels quals ha estat un dels principals objectius des de la seva creació el 1987. Zabludowicz Collection | Premi al Col·leccionisme Internacional: Fundada el 1994 per Poju i Anita Zabludowicz, aquesta col·lecció dinàmica i en creixement reuneix quatre dècades d’art, des de 1970 fins a l’actualitat. Té seus expositives a Regne Unit, EUA i Finlàndia. La col·lecció crea de forma activa noves oportunitats perquè el públic pugui abordar i conèixer l’art emergent, i recolza organitzacions d’art i artistes de tothom. Les seves activitats estan determinades per una ètica filantrópica i el compromís de col·laborar amb contextos i comunitats locals. Des de la dècada de 1990, el finlandès Zabludowicz i la seva esposa han acumulat una col·lecció de 5.000 peces d’art de 500 artistes. Exhibeixen la seva col·lecció privada en tres llocs diferents, un d’ells és 176, una galeria en una capella metodista del segle XIX en Chalk Farm, al nord de Londres. Inaugurat en 2007, el “Zabludowicz Collection’s London project space” presenta exposicions d’obres de la col·lecció i nous encàrrecs d’artistes vinculats a la mateixa. “1500 Broadway” (Nova York) alberga una selecció d’obres de la Col·lecció Zabludowicz. El programa “1500” es compon d’exposicions i esdeveniments temporals, mentre que el vestíbul està obert al públic en horari d’oficina. En tres ubicacions a Sarvisalo, una illa en Loviisa, Finlàndia, la Col·lecció Zabludowicz ha iniciat un programa de residència internacional per a artistes convidats. El programa de residència ofereix un entorn per a la producció d’art. Zabludowicz i la seva esposa apareixen en la llista de la revista ArtReview que recull a les 100 persones més poderoses del món de l’art durant 2006-2012. Han col·leccionat a Young British Artists, incloent obres de Tracy Emin. Zabludowicz exerceix com a fundador i administrador de la col·lecció Zabludowicz des de 1994, a més de ser un mecenes de Tate Modern (des de 1999) i Kiasma (des de 2009). Anita Zabludowicz va néixer en Newcastle, i ara viu a Londres amb el seu marit, Poju i els seus quatre fills. Va estudiar Belles arts i Història de l’Art en la Facultat d’Art i Tecnologia de Newcastle i, posteriorment, va passar deu anys treballant com a gerent de projectes d’arquitectura interior, abans de tornar a estudiar Modern Art & Auctioneering en Christie’s. Poju Zabludowicz va néixer en 1953 a Hèlsinki, Finlàndia, on va ser educat. Més tard es va graduar amb una llicenciatura en Economia i Ciències Polítiques en Universitat de Tel Aviv.\nCol·lecció DKV | Premi al Col·leccionisme Corporatiu: La Col·lecció DKV comença a gestar-se en l’any 2007 amb la finalitat d’humanitzar a través de l’art els espais de l’Hospital Marina Salut de Dènia i de millorar l’experiència dels pacients. Les primeres adquisicions es corresponen amb treballs d’artistes vinculats a la Comunitat Valenciana i les trajectòries artístiques dels quals parteixen dels anys noranta, però la col·lecció aviat amplia el seu àmbit d’actuació. Basada en creadors espanyols contemporanis i orientada cap a l’art emergent, la Col·lecció DKV actualment compta amb més de 400 obres i una nòmina de 180 artistes de tot l’Estat. Disciplines com el dibuix, el vídeo, la fotografia o la instal·lació estan àmpliament representades. Alguns dels artistes que integren la Col·lecció DKV són Nico Munuera, Miguel Angel Tornero, Alain Urrutia, Daniel Canogar, Abigail Lazkoz Paloma Polo, Bleda i Rosa, Marina Núñez o Karmelo Bermejo. La Col·lecció DKV ha estat des dels seus començaments assessorada per un comitè format per Josep Santacreu, conseller delegat de DKV Seguros, Juan Bautista Peiró, catedràtic de la Universitat Politècnica de València i Alicia Ventura, directora de la col·lecció, així com per Juan Manuel Bonet fins al seu recent nomenament com a director de l’Institut Cervantes de París. Els fons de la col·lecció es distribueixen per diferents seus de la companyia i serveixen al mateix temps com a base d’un ric programa d’exposicions temporals, produïdes en col·laboració amb prestigiosos centres d’art estatals. El desenvolupament de la Col·lecció DKV s’emmarca en una aposta global de la companyia per l’art contemporani com a motor d’innovació i creativitat, com a via de comunicació i expressió, un motor de salut i una forma de potenciar el ple desenvolupament personal. ARTÈRIA DKV és un programa integral de responsabilitat social corporativa en àmbit cultural que inclou múltiples propostes. A més de les itineràncies de la pròpia Col·lecció DKV, difosa a través d’enfocaments temàtics o centrats en determinats formats (dibuix o fotografia, per exemple), la companyia produeix exposicions com Perú, amb fotografies de Martín Chambi i Castro Prieto, o Vides Minades de Gervasio Sánchez. L’asseguradora aposta a més, des de fa un lustre, pel patrocini de beques per a joves creadors, estimulant la investigació i producció artística. Les Beques Grand Tour permeten als artistes premiats realitzar estades a Polònia i Nova York, i són un dels fruits del treball de la Càtedra DKV Art&Salut de la Universitat Politècnica de València. D’altra banda, l’any 2014, noves ajudes de producció i premis d’adquisició s’uniran a la beca DKV Seguros-Álvarez Margaride, ja en marxa en col·laboració amb Laboral Centre d’Art i Creació Industrial. D’incipient creació són les beques-premi de DKV- És Baluard de video, així com la Beca DKV-Makma per a la producció d’una exposició de dibuix. S’estan enllestint les beques de producció amb el MACBA de Barcelona així com amb el CAAC de Sevilla. Totes elles amb el denominador comú d’estar dirigides a joves artistes espanyols i en l’àmbit de la producció. Altres iniciatives relacionades amb els més joves són Fresh Art, el concurs d’art dirigit als estudiants de batxillerat i FP, en el qual joves de tota Espanya poden participar en diferents disciplines: pintura, escultura, fotografia, dibuix, videoarte i, aquest any com a novetat, grafitti, i Fresh Art Kids, uns tallers artístics amb els quals es pretén fer més suportable l’estada a l’hospital als nens i nenes oferint-los la possibilitat d’explotar les seves habilitats artístiques. Els tallers estan dirigit a nens de segon cicle educatiu infantil (3-6 anys) i de tots els nivells d’educació primària (6-12 anys).\nCarlos Vallejo – CV Coleccción | Premi al Col·leccionisme Privat: La Col·lecció d’Art Contemporani CV Col·lecció – Cantàbria – reuneix més de 300 obres, amb independència de la temàtica, el suport i el lloc de procedència de l’artista. Iniciada a principis dels anys 90, està marcada per un enfocament generacional que serveix de nexe comú entre les peces. Això determina una sensibilitat molt concreta, un gust molt específic i un interès precís dins de l’oberta constel·lació de possibilitats que ofereix l’art actual. Els artistes –en la seva majoria nascuts en els anys 60 i 70–, afronten temes comuns amb els quals existeix una empatia conceptual. Un efecte que s’amplia cap a artistes més joves les visions dels quals projecten reflexions cap al futur. Entre els artistes presents en la col·lecció es troben Doug Aitken, Allora & Calzadilla, Juan Muñoz, Tacita Dean, Vik Muniz, Steve McQueen, Mario García Torres, Miki Leal, Ángela de la Cruz, Tobias Rehberger, Sara Ramo, Iñaki Bonillas, Yang Fudong, Wolfgang Tillmans, Liam Gillick, Bestué/Vives i Haris Epaminonda, entre uns altres. La col·lecció ha estat motiu de diverses exposicions en institucions espanyoles: Fundació Botín (2003), CGAC, Santiago de Compostel·la (2007), Museu de Belles arts, Santander (2008) i més recentment, ha estat mostrada en dos projectes en el Centri d’Art La Panera, Lleida, en els quals ha estat analitzada des de dos punts de vista diferents en les exposicions: Jetztzeit (el temps de l’ara) + L’Esquena de l’àngel, comisariada per Manuel Segade i El Gabinet d’un Afeccionat: Història d’una Col·lecció, comisariada per RMS L’Associació.\nAltres premis a ARCOmadrid. Com cada any, ARCOmadrid serà escenari del lliurament de diversos premis que reconeixen la creació artística, el col·leccionisme i la trajectòria tant de joves artistes com d’aquells noms més consolidats.\nPremi ARCOmadrid Ron Barceló Imperial a la Millor Exposició: La 33ª edició d’ARCOmadrid comptarà amb un nou premi, organitzat conjuntament per la Fira i Ron Barceló Imperial, que distingirà amb 15.000 euros a la millor exposició realitzada per una galeria d’art espanyola durant l’any 2013. El jurat valorarà totes les exposicions produïdes per les galeries espanyoles que participen en ARCOmadrid per triar el millor de tots els projectes.\nPremi Audermars Piguet: La segona edició del Premi Audemars Piguet a la producció d’una obra d’art ha guardonat el projecte “cr_O_dt.” – que s’exposarà a la Sala VIP d’ARCOmadrid – de Guillermo Mora, artista proposat per la galeria Format Còmode de Madrid. El jurat, format per Ángeles González Sinde, creadora i exministra de Cultura; Carlos Urroz, director d’ARCOmadrid; Laura Revuelta, redactora cap de l’ABC Cultural; Marga Paz, directora d’Associació Amics Museu Reina Sofia; Octavio García, director artístic d’Audemars Piguet, i Soledad Lorenzo, galerista, ha ressaltat “la investigació d’aquesta peça sobre el color, la pintura i escultura, obtenint una nova línia de treball en la prometedora carrera d’aquest jove artista”. D’igual manera, el jurat ha destacat especialment la gran qualitat dels gairebé 50 projectes presentats per galeries i artistes de tothom.\nPremi illy SustainArt: illycaffè convoca la setena edició del Premi illy Sustain Art, dirigit a artistes que presenten la seva obra dins del programa #SoloProjects en ARCOmadrid. El seu objectiu és difondre l’enfocament de la companyia cap al creixement sostenible en la comunitat artística internacional, així com oferir oportunitats de visibilitat i intercanvi dins del mercat dels artistes procedents d’Amèrica Llatina.\nPremi ARCO Comunitat de Madrid per a Joves Artistes: La Comunitat de Madrid convoca per decimoprimera ocasió el Premi ARCO Comunitat de Madrid per a Joves Artistes, que guardona el treball, la creativitat i el talent d’artistes menors de 40 anys. Amb aquest premi es distingirà la millor obra d’arts plàstiques exposada en ARCOmadrid 2014, que passarà a formar part dels fons de la col·lecció de la Comunitat de Madrid.\nPremi BEEP d’Art Electrònic: Per la seva banda, el Premi BEEP d’Art Electrònic celebrarà la seva vuitena edició a ARCOmadrid 2014. Aquest guardó, que busca promoure la investigació, producció i exhibició de l’art vinculat a les noves tecnologies, premiarà una de les obres exposades a la Fira. A la imatge, “The Moon Museum [El Museu de la Lluna]”, de l’artista Karlos Gil (Toledo, 1984), projecte guanyador de la Beca de Producció DKV Assegurances-Álvarez Margaride, organitzada per LABoral de Gijon.\nEtiquetes: ARCOmadrid 2014 · Coi·lecció DKV · Col·lecció Carlos Vallejo; Col·lecció Zabludowicz


Colau proposa utilitzar fons europeus per ampliar Rodalies\nL’alcaldessa considera “vergonyós” el retard d’inversió que pateix la xarxa catalana\nL’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha proposat que el govern espanyol faci servir part dels fons europeus que rebrà per gestionar la pandèmia de Covid-19 per ampliar la xarxa de Rodalies a Catalunya. Colau, que considera “vergonyós” el retard d’inversió que acumula la xarxa ferroviària catalana, creu que invertir en transport públic és la millor manera d’aconseguir que la mobilitat sostenible sigui una realitat en poc temps.\n“La crisi de la Covid-19 és la més greu de la nostra generació i calen mesures per aturar el cop immediat, però també ens obliga a prendre mesures d’impuls i de transformació de l’economia” més a mitjà termini, ha dit Colau en una entrevista a la Cadena Ser. “Cal utilitzar els fons europeus per a projectes que acompanyin les petites i mitjanes empreses, però també per reforçar la mobilitat sostenible”.\nLes multes de la ZBE, a punt\nEl dia 15 de setembre Barcelona començarà a multar els vehicles més contaminants que accedeixin a la Zona de Baixes Emissions (ZBE), una mesura que Colau ha qualificat d’irreversible. “És una mesura necessària per reduir la contaminació”, ha dit l’alcaldessa. “Continuem estant en una emergència climàtica”, ha recordat. A més, Colau ha dit que l’Ajuntament va ajornar l’entrada en vigor de les multes en ple confinament.\n“Hem de donar confiança al transport públic, que ha fet una tasca molt important d’higiene”, ha afegit. Colau també ha insistit que els transportistes i les persones més vulnerables tenen una moratòria per adaptar-se a la normativa. “Ja hi ha excepcions”, ha explicat. “Venir a Barcelona en cotxe cada dia no és un dret”, ha etzibat. El projecte polític dels comuns es basa restar protagonisme al cotxe, que ocupa el 60% de l’espai públic, però només representa el 20% dels desplaçaments. “És un camí lent però irreversible”.\nAda Colau Ajuntament de Barcelona Rodalies Transport Públic


Pa ciència, la nostra: Programa 318 (11-XI-16)\nPrograma 318 (11-XI-16)\nDesprés d’haver parlat de llibres i de projectes d’altri durant els anys que portem fent el programa, avui ens toca parlar del nostre. Per això hem convidat Rosa Rey, editora d’Angle Editorial, la impulsora del llibre: “Pa ciència, la nostra. Curiositats científiques del dia a dia” que surt a la venda el dimecres 16 de novembre i que segurament serà l'únic llibre de divulgació científica que contingui una cita de Belén Esteban.\nAl repàs de l’actualitat, una notícia ha eclipsat la resta de temes: Jeremy ha trobat una parella per recargolar-s'hi: el mallorquí Tomeu. Les recomanacions de la xarxa, avui les “estalactites”, són:\n- Podeu gaudir del canal de de "Planet Earth" amb fragments de la “Planet Earth II”, la nova sèrie documental de la BBC sobre el món animal, amb escenes tan impressionants com aquesta: “Iguana vs snakes”.\n- “Fungi Note”, una app (iOS, del Real Jardin Botánico del CSIC per identificar i compartir les vostres troballes boletaires:\nI tanquem el programa amb un dels temes dels que hem extret una de les cites del llibre: “Mi agüita amarilla” de Toreros Muertos.


VALLADA City: Endevina endevinalla...\nJa va sent hora de jugar de nou a aquest joc en el que juguen tots menys jo... A veure si s'anima algú!\nL'encertant de l'última endevinalla, l'endevinalla de les ombres, va ser l'anònim anomenat "elTossal" qui, molt llestament, va dir que era l'ombra de Sant Bertomeu (no Sant Joan), perquè jo preguntava de qui era l'ombra, i no on estava... Enhorabona, senyor Tossal.\nEn quant a la segona fotografia, Dora es va aproximar, dient que es tractava de la nau de Píter, però no va dir a què corresponia l'ombra. Així doncs, l'ombra corresponia a la ximeneia de Jose Enrique Castells, és a dir, que ningú ho ha encertat...\nAhí van dos fotografies més per aquesta setmana.\nOn estan fetes aquestes fotos?\nBy Kike Pérez Colomer a de gener 16, 2012\nEva 17 de gener de 2012 a les 17:48\nla segon fotografia podria ser el portal de la casa nomenada dels Felipos en el carrer campanar,o sea darrere de la iglesia.\nMarina Calatayud 20 de gener de 2012 a les 18:22\nCrec que Eva té raó, no pel taulellet, que no m'he fixat, sinò per les cases d'enfront i la línia del carrer.\nLa primera podria ser al carrer Sant Francesc, la casa cantonera amb Sant Josep? Si estiguera al poble, ara mateix anava a conprovar-ho!!


La llengua catalana convidada d’honor a la fira internacional Expolangues - FOCIR\nLa llengua catalana convidada d’honor a la fira internacional Expolangues\nPublicat per FOCIR 11 febr. 2010 / 0 Comentari\nLa fira internacional d’Idiomes i Cultures Expolangues ha celebrat la seva 28 edició a París del 3 al 6 de febrer amb la llengua catalana com a convidada d’honor. La fira ha estat organitzada pel Ministeri de Cultura i Comunicació de la República Francesa i l’Institut Ramon Llull, organització que va rebre l’encàrrec de coordinar el programa d’activitats del català. A la fira, punt de trobada dels professionals i les institucions implicades en l’ensenyament de les llengües, hi ha estat també present l’Institut d’Estudis Catalans.\nL’IEC ha presentat al saló internacional el Petit atles lingüístic del domini català, una obra de referència innovadora i divulgativa, i alhora de gran rigor científic. El treball aborda la història dels mots i la distribució de les diverses variants en els territoris de llengua catalana, i està il•lustrat amb mapes d’interès fonètic, morfològic i lèxic. L’IEC també ha participat a la taula rodona Quelles solidarités entre langues romanes?, de la mà del seu president, Salvador Giner. A la sessió experts i acadèmics de diversos països han valorat quins projectes comuns es poden plantejar les diverses llengües romàniques a partir del diàleg i la solidaritat.\nPel que fa a la representació institucional, van assistir responsables de tots els governs dels territoris de parla catalana (Andorra, Catalunya, les Illes Balears, el País Valencià, la Catalunya Nord, i l’Alguer). El vicepresident del govern, Josep Lluís Carod-Rovira, ha participat a l’acte d’inauguració de la fira amb la conferència El Català, la llengua de deu milions d’Europeus. La conferència arrenca del manifest que sota el mateix nom va ser signat el 21 de gener a la seu de l’IEC per representants institucionals dels diferents territoris . El manifest remarca la força de la llengua catalana i reclama més reconeixement a les institucions internacionals.\nExpolangues és una trobada consolidada que té com objectius promoure les llengües i les cultures, desenvolupar els intercanvis internacionals i defensar el plurilingüisme. Enguany hi han participat més de 180 expositors de diferents sectors.


Es Baluard Museu > Exposiciones > Col·lecció > Col·lecció permanent\nCol·lecció, col·lecció permanent, Es Baluard, Mallorca, Palma, art, Balears, Baluard, Miró, Picasso, Barceló, MIralda\nToni Catany, Es Baluard, museu, Palma, fotografia, art, Catany, Baluard, Mallorca, Balears\nAmparo Sard, Sard, Es Baluard, museu, Palma, instal·lació, art, Baluard, Mallorca, Balears\nEliseu Meifrèn, Meifren, Es Baluard, museu, Palma, pintura, paisatge, art, Baluard, Mallorca, Balears, col·lecció\nArchie Gittes, Gittes, nu femení, museu, Palma, pintua, art, Baluard, Mallorca, Balears, col·lecció\nJoan Morey, fotografia, Morey, Palma, Mallorca, museu, Es Baluard, Baluard, performance, col·lecció\nMaria Carbonero, Carbonero, Palma, Mallorca, museu, Es Baluard, Baluard, col·lecció, pintura\nAntoni Miralda, escultura, amor, guerra, Cupido, Es Baluard, Baluard, Mallorca, Palma, museu\nPilar Montaner, Montaner, pintura, Es Baluard, Baluard, Mallorca, Palma, museu\nNorah, Borges, pintura, Es Baluard, Baluard, Mallorca, Palma, museu, Balears\nJoaquín Sorolla, Sorolla, Cala de San Vicente, Mallorca, Es Baluard, Baluard, Museu, Palma, art, pintura, paisatge\nComissariada per Nekane Aramburu, «Col·lecció permanent» és la major reordenació dels fons d’Es Baluard des de l’exposició «Implosió». Totes les obres exposades, fins a un total de 109, marquen un recorregut que, partint del fet cronològic, submergirà els visitants en els debats de la modernitat i postmodernitat, del passat futur, que suposa un viatge iniciàtic a noves maneres d’entendre el nostre present. Amb l’objectiu de completar la revisió plantejada de les col·leccions del museu, s’hi incorporen préstecs d’obres tant de fons públics com privats. La idea patrimonial de preservar el passat, per propiciar la conservació dels béns materials i revisar les diverses històries de l’art i transmetre-les a temps real, du a analitzar i investigar en diferents línies i corrents.\nClaus de l’exposició\nUna mirada al modernisme i el postmodernisme des de les Illes Balears, amb la irrupció de la modernitat a través dels grans paisatgistes i l’eix entorn de dues dones, mare i filla, Pilar Montaner de Sureda i Pazzis Sureda, a Mallorca, i la força centrípeta d’Eivissa per a intel·lectuals i artistes vinculats a posicionaments crítics vers la tradició.\nEl postmodernisme va instaurar en l’art la interdisciplinarietat i els corrents feministes. La història de la «Col·lecció Permanent» pren com a eix aquests feminismes a partir de certes obres que permeten una acupuntura entre tendències i períodes que volem revisar des de la nostra història propera.\nEl posicionament ideològic, vital i creatiu de Marcel Duchamp, Tristan Tzara i Kazimir Malèvitx.\nUn disseny espacial i de components de tons monocroms per analitzar l’espai expositiu com a mitjà de coneixement i la funció real dels museus avui.\nAnalitzar la relació centre-perifèria, tot proposant un nou relat des d’allò local amb dimensions internacionals.\nEl valor patrimonial de les col·leccions i la creació de vincles entre la iniciativa privada i pública.\nDiferents corrents des dels anys 50 l’han anat desenvolupant i analitzant. Així, el postmodern com a terme va ser utilitzat de manera extensiva a partir de la publicació de La condició postmoderna de Jean-François Lyotard, el 1979, i les seves paradoxes s’han estès fins avui. D’això, el que més ens interessa en aquesta fase d’estudi de les nostres col·leccions són les anàlisis que fa la transdisciplinarietat al vèrtex social art-vida i els feminismes de la diferència.\nÀrea 1: Del modern\nEl projecte de la Modernitat va ser formulat al segle XVIII pels filòsofs de la Il·lustració. Clement Greenberg, influent teòric i autor de Modernist painting, remet a Kant com al primer modern veritable, encara que cronològicament la modernitat correspon a un període entre 1860 i 1930 i els símptomes de l’abandonament d’aquest paradigma es perllonguen fins a començaments dels setanta.\nUn període que comprèn el moment més actiu de la pintora Pilar Montaner (Palma, 1876 – Valldemossa, 1961), fins a 1930, i que arriba fins a la mort de la seva filla Pazzis Sureda (Palma, 1907 – Gènova, Mallorca, 1939), una etapa que correspon, així mateix, al sorgiment del turisme a Mallorca.\nÀrea 2: Pretèrit perfecte\nLes genealogies de les primeres avantguardes impliquen ruptures i progressos, expandir el límit del quadre i apropiar-se de l’espai i de la realitat. Marcel Duchamp va propagar la idea de donar més valor a la llibertat de la intel·ligència que a la creació d’obres mestres.\nLa contaminació de formes i processos venia forjant-se amb el futurisme, el dadà i el surrealisme. Un vector d’exploracions que condueix tant a l’abstracció com a tot un seguit de corrents artístics.\nÀrea 3: Passat futur\nDesprés de la Segona Guerra Mundial, a l’Estat espanyol, destaquen diversos col·lectius com Dau al Set a Catalunya, representat aquí per Antoni Tàpies, i El Paso a Madrid, amb Manolo Millares, en pintura, i la figura de Pablo Palazuelo, en l’escultura de llenguatge geomètric basat en el ritme, el nombre, la línia i l’energia. Mentrestant, a Occident, el moviment contra la guerra del Vietnam, el Maig del 68, la reunificació alemanya i la desestabilització de la Unió Soviètica afectaven les noves generacions d’artistes submergits ja en la globalització.\nLa dissolució de les disciplines, el cos com a lloc per a les pràctiques artístiques i les noves estratègies corporals afecten la majoria dels nous comportaments creatius. Així mateix, es produeix un desplaçament vers un art processual i l’anomenada estètica relacional.\nQuant a les peces en exposició, podem destacar-ne l’ús de les incipients tecnologies del vídeo, en el cas de Wolf Vostell, centrat en l’aparell televisor des dels anys seixanta, i l’extensió de les pràctiques performatives, que parteixen del conceptual, dutes a terme durant dècades per Esther Ferrer, artista centrada en la reivindicació del cos de la dona i el subtil anàlisi del temps. A partir del conceptual també treballa Antoni Miralda, un dels artistes que més s’ha rebel·lat contra els arquetips museogràfics i qui més els utilitza com a recurs, des d’un treball visual que parteix en gran mesura de l’obra en procés, l’escultura i el monument, l’espai públic i el participatiu. Els soldats de plàstic que comença a utilitzar des de 1967 són aplicats amb humor a un rèplica de Cupido amenaçador de Falconet, donat pel museu del Louvre.\nDes del moviment de la transavantguarda italiana, amb Nino Longobardi, es reprenen figures claus de la història de la pintura i els mites en el mateix moment en què destaca, i s’estén amb força, la pintura dels neoexpressionistes alemanys.\nUn fet palès en l’eclosió postmoderna de la pintura dels anys vuitanta queda reflectit en la mostra per quatre autors vinculats a Mallorca: Miquel Barceló, Miguel Ángel Campano, José María Sicilia i Maria Carbonero. En un altre vessant de la pintura trobem els codis, signes i recerques personals, entre les quals destaquen, a nivell nacional, Juan Uslé i Pep Girbent, i internacional, Imi Knoebel i Jason Martin, amb una reafirmació significativa del llenguatge pictòric i l’experimentació en els suports.\nDuchamp, en la conferència sobre l’«acte creatiu» de 1957 i la seva crida «estètica de la recepció» al·ludeix al fet que: «les obres són completades per l’espectador». Les pràctiques performatives, la participació col·lectiva i la creació basada en el relacional són algunes de les vies desenvolupades pel col·lectiu Democràcia i per Joan Morey, les obres del qual ens manifesten el seu interès per plantejaments compromesos amb la realitat o amb el llenguatge de la representació a partir de generar esdeveniments, mise-en-scènes o intervencions específiques. La interacció amb el públic ha estat sempre molt important en el treball d’Eulàlia Valldosera: el cos, l’auto-representació i el lumínic són elements que li permeten investigar en aspectes formals de l’obra d’art, el material i l’immaterial, cosa que també inquieta Toni Catany, les fotografies del qual posseeixen un vincle espiritual i místic fort. Si Andreas Huyssen parlava del futur com d’una nova forma de frontera, la fragmentació i multiplicitat —distintius del postmodernisme— condueixen a diferents estratègies de naturalització de l’objecte artístic. L’obra i l’evolució de tres dones amb una trajectòria ja consolidada però en continu avanç i investigació així ho demostren. Amb caràcter d’anticipació descobrirem tres obres de diferents períodes d’Ana Laura Aláez, Susy Gómez i Amparo Sard.\n9 d'octubre de 2015 → 31 de maig de 2016\nAna Laura Aláez, Ricard Anckermann, Miquel Barceló, María Blanchard, Norah Borges, Louise Bourgeois, Miguel Ángel Campano, Maria Carbonero, Francesc Català-Roca, Toni Catany, Llorenç Cerdà, Salvador Dalí, Democracia (Iván López i Pablo España), Antoni Gelabert, Alex Van Gelder, Pep Girbent, Archie Gittes, Susy Gómez, Elmyr de Hory, Sebastià Junyer Vidal, Imi Knoebel, Fernand Léger, Nino Longobardi, Jason Martin, Eliseu Meifrèn, Manolo Millares, Joaquim Mir, Antoni Miralda, Joan Miró, Pilar Montaner de Sureda, Joan Morey, Marina Núñez, Joan O'Neille, Pablo Palazuelo, Antoni Ribas, Llorenç Rosselló, Pablo Ruiz Picasso, Santiago Rusiñol, Amparo Sard, John Singer Sargent, José Maria Sicilia, Joaquín Sorolla, Pazzis Sureda, Antoni Tàpies, Juan Uslé, Eulàlia Valldosera, Josep Maria Verger Llinàs, Wolf Vostell.\nFitxa de mediació complementària d'Eulàlia Valldosera\nFitxa de mediació complementària d'Esther Ferrer\nFitxa de mediació complementària de Joan Morey\nFitxa de mediació complementària de Marcel Duchamp\nFitxa de mediació complementària de Juan Uslé\nDimarts 15 de desembre de 2015 a les 19 h. “Encontre amb Maria Fluxà”. Gratuït. Imprescindible reservar a programesbaluard@gmail.com


El laboratori dels instruments de vent - EduCaixa\nEl laboratori dels instruments de vent està ben desordenat i necessita que un bon especialista retorni cada instrument al seu so. Només així podrem sentir com sona el nostre quintet de vent.\nAquest recurs educatiu per a primària ens permetrà conèixer al detall els principals instruments de vent de l'orquestra. Està estructurat en tres petites activitats: «Etiquetem», «Classifiquem» i «Toquem».\nEn la primera treballarem el reconeixement auditiu i l'associació entre el so i la forma de l'instrument. En la segona, aprendrem a classificar els instruments segons el sistema de Hornbostel i Sachs. I finalment, ja amb el laboratori ben ordenat, trobarem un joc on els alumnes podran experimentar amb el quintet de vent (flauta, oboè, clarinet, trompa i fagot), fent la seva pròpia composició!\nPer completar la proposta, trobareu un glossari on es defineixen els diferents sistemes de producció del so (bisell, llengüetes, broquet...), així com petites explicacions de suport sobre la classificació dels instruments i la història del quintet de vent.\nDel laboratori en sortireu com a autèntics especialistes en els instruments de vent! Juguem?\nAprendre de manera pràctica les característiques dels principals instruments de vent de l'orquestra.\nAssociar el so dels instruments amb la seva forma (reconeixement auditiu).\nDescobrir el quintet de vent a través del joc i l'experimentació.\nDossier pedagògic (PDF 16765Kb)\nTot jugant, us podeu fixar en les qüestions següents:\nL'activitat se centra en els principals instruments de vent que intervenen a la orquestra habitualment. No us estranyi, per tant, trobar-hi a faltar la flauta de bec, l'acordió, la tenora o l'orgue (només per citar-ne alguns).\nA les activitats «Etiquetem» i «Classifiquem», podrem comprovar que el timbre el determinen sobretot la forma interna de l'instrument (si és cònic o cilíndric) i el sistema de producció del so (broquet, bisell o llengüeta simple o doble). Són aquests dos aspectes els que es tenen en compte principalment a l'hora de classificar els instruments. Així, el material amb què estan construïts (fusta, metall, plàstic...) hi influeix en menor mesura. El saxo i la flauta travessera en són un exemple paradigmàtic: tot i ser metàl·lics, es consideren instruments de vent-fusta.\nQuan juguem amb el quintet de vent, pot ser un bon moment per escoltar individualment el timbre dels diferents instruments i veure com el seu so es va mesclant a mesura que s'hi van afegint instruments. Un cop tinguem tots els instruments sonant, pot ser un bon exercici provar de diferenciar-los. És més difícil del que sembla!\nart música interpretació musical música orquestral so


El projecte Hard Rock: dins o fora dels pressupostos 2022? | Canal Reus TV\n11:42 - 12 novembre 2021\nEl govern català fa un pas endarrere i ofereix a la CUP la possibilitat d'excloure el macroprojecte turístic dels comptes\nDesprés que aquest dimarts, 9 de novembre, el govern de la Generalitat presentés els pressupostos per al 2022, la CUP va fer evident la seva negativa. Sobretot pel que fa a dos projectes clau: els 120 milions d'estinats a pagar els terrenys del Hard Rock i la candidatura als Jocs Olímpics d'hivern.\nDoncs bé, 72 hores més tard, i pel que fa al Camp de Tarragona, el govern català fa un pas endarrere i ofereix a la CUP la possibilitat d'excloure el macroprojecte turístic dels comptes amb la voluntat d'aconseguir els seus vots.\nDiverses entitats i institucions lamenten la decisió del Govern\nUna decisió que des de la Cambra de Comerç de Reus titllen "d'incomprensible". Asseguren que "fa molts anys que les decisions de les administracions competents sobre aquest projecte són desconcertants i allunyades de l’interès general que hauria d’imperar a l’hora d’administrar una qüestió d’aquesta transcendència".\n"No pot ser que uns pocs determinin el rumb del país condicionant la vida de tots"\nPer aquest motiu, demanen "responsabilitat al Govern" i que "faci l’exercici, cercant els equilibris necessaris, per reconsiderar una decisió tan negativa per les nostres comarques".\nQui també ha lamentat la decisió del govern català ha estat la diputada del PSC al Congrès dels Diputats, Sandra Guaita. Ho ha dit al 'Qüestió de Fons' d'aquest divendres, 12 de novembre.\nHard Rock pressupostos generalitat Sandra Guaita Cambra Comerç de Reus


Le Jardin d'Anita B&B Ecouche França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Ecouche.\nLes Treize Saints, Batilly, Ecouche, França, 61150 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Le Jardin d'Anita B&B\nConvenientment situat a Ecouche, Le Jardin d'Anita B&B és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Le Jardin d'Anita B&B, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, reproductor de DVD/CD per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Ecouche, el Le Jardin d'Anita B&B és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nAllotjaments a Ecouche


BLOC DE TERCER: TALLER DE TRENCADÍS\nL'altre dia van venir els pares de l'Alma, l'Alejandra i en Diego, a la classe dels pintors i amb ells vam fer un taller d'allò més divertit. Primer vam parlar sobre la tècnica del trencadís que utilitzava l'Antoni Gaudí, després vam sortir al pati i vam trencar rajoles amb un martell! Tot seguit vam col·locar els trossets petits de rajola amb cola dintre d'un marc de fusta, quina feinada! Finalment en Diego va preparar una barreja de guix que calia posar per sobre del nostre trencadís, i... mireu que fantàstics van quedar!\nTRENCADÍS A P5A\nTRENCADÍS A P5B\nMoltíssimes gràcies a la família de l'Alma.\nPublicat per Tutores a 11:02\nBerta Marti 17 de maig de 2016 a les 14:02\nOhhh quina xulada!!\nsonia camps 18 de maig de 2016 a les 1:05\nUauuuuuu!! Aquesta manualitat me l'apunto!!! M'encanta!!!


El Casal d'Almàssera - Espai Carraixet\nHome AAPortada El Casal d’Almàssera\nREDACCIÓ – Maria José Martínez Modelo\nFOTOGRAFIA – Alamida Comunicació\nEl Museu de l’Horta es reconvertix en un espai d’apropament a la realitat del camp i en un referent comarcal en turisme sostenible, on es posa de manifest el binomi entre tradició i modernitat\nAbraçat per camps i séquies, amb serenitat i voluntat de refugi, s’alça el Museu de l’Horta d’Almàssera, un espai que descansa en la tradició i dona la mà a la modernitat. Línies clàssiques es lliguen amb colors cridaners en un conjunt harmoniós. El dolç aroma a romer, alfàbega o llimera excita els sentits i convida a endinsar-se en un ens viu, construït amb records però que continua forjant-se. Perquè, com deia Vicent Andrés Estellés, “els amors fan l’amor; les històries, la història”; i el camp encara ha de tindre moltes històries que contar, les terres han de ser cultivades, les collites valorades. Sota este reconeixement, el Museu pretén ser testimoni de la naturalesa canviant de l’horta i de les seues gents. Uns treballs de modernització i d’ampliació de l’espai es complementen ara amb una revitalització del projecte, mitjançant una completa programació d’exposicions i noves iniciatives com la creació dels “Amics del Museu de l’Horta”. Un gran casal on posar de manifest el binomi tradició-modernitat, on generacions i experiències puguen confluir. On protegir el nostre llegat.\nCos i cor\nEl primer crit d’atenció que troba el visitant del Museu de l’Horta està fora, a la paret est. Un enorme mural colorit i modern dona la pista sobre la intenció d’aquest espai: és un Museu viu, un cos que camina en el present, amb l’assossec de l’experiència. “Trobarem elements de tradició amb narrativa cultural actual”, explica Joan Carles Jover, regidor de Promoció Econòmica Sostenible, qui afirma que este binomi “serà una constant en totes les accions que desenvolupem en el Museu”.\nEl Pla Estratègic 2020-2025 contempla una posada en valor de l’espai que ja ha començat, malgrat el retardament a conseqüència de la Covid-19. Així, ja s’han pogut dur a terme unes importants obres de modernització amb la renovació del sostre, la teulada i la fusteria, a més de la introducció d’aparells audiovisuals. Aquesta intervenció ha sigut possible gràcies a una subvenció de 10.000 euros de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport, i una aportació de 2.500 euros de la regidoria de Promoció Econòmica Sostenible. El projecte es completarà amb prop de 180.000 euros del Pla d’Inversions 2020- 2021 de la Diputació de València, amb la construcció d’un edifici sociocultural annex dins del recinte, que donarà espai a “un ventall de possibilitats”, en paraules del regidor.\nPel que fa al “cor”, a la vida dins de les seues parets, l’Ajuntament i la Diputació han posat en marxa la mostra “Les veus de la memòria”, que complementa l’exposició permanent sobre la vida de l’horta. “S’ha fet un gran treball de camp per a recollir testimonis que parlen d’imatges d’infantesa, de relacions de parella o del treball en l’horta”, explica Jover. Un recull fotogràfic d’espais d’abans i la seua rèplica actual completa la mostra, una iniciativa que aprofundeix en eixe binomi essencial. Li seguirà tota una programació de projectes i exposicions, com la propera titulada “Almàssera industrial”, que donaran alé i continuïtat a un espai que pretén convertir-se en epicentre, i cor, de l’horta de la comarca.\nI perquè el cos i el cor s’aviven, l’espai exterior farà la seua contribució. “Amb el programa ‘El Museu fa bona olor II’ volem convertir el nostre jardí en una aula de natura, un jardí botànic on conèixer les plantes, matolls i arbres del nostre entorn, com ara llimeres, figueres, murta, llorer, alfàbegues, romer, calèndula o geranis, entre molts altres”, explica Mari Carmen Barcos, tècnica del Museu. “És un lloc meravellós per a treballar amb els escolars, però també per a que tot el veïnat puga gaudir i passejar en un jardí tranquil i molt ben cuidat”, assegura.\nUna casa de retrobament\nTota esta posada a punt i revitalització no tindria la seua raó de ser sense atendre a allò que envolta al Museu: la vida d’una horta que pateix d’un canvi generacional incert, d’unes collites poc valorades i d’un ofici moltes voltes ignorat. Per això, l’objectiu final és fer d’aquest espai un fòrum d’apropament, un lloc on els llauradors se senten representats i la societat conega la seua veritat. I per a assolir-lo, està prevista la creació de la figura “Amics del Museu de l’Horta”, una iniciativa per a recolzar el Museu a través de la qual confluiran professionals interessats a aprofundir en el valor etnològic del Museu amb diferents investigacions, així com persones jurídiques (associacions, empreses) que vulguen participar com a socis en el projecte, i particulars que troben ací un espai de reunió i apropament, des de xiquets fins a persones jubilades.\n“Volem que el Museu siga la seu del Consell Agrari Municipal, i també que es puguen desenvolupar accions de promoció dels productes de proximitat, donant la mà a joves productors que, afortunadament, estan sorgint en el poble”, explica Jover. Salva Biot és un d’eixos joves agricultors. Amb 33 anys, porta ja uns quants dedicant-se al cultiu de la terra, a més de vendre els seus productes al mercadet dels dimecres. “S’ha de promocionar que l’horta està viva i per a això és important que la gent conega el que s’està fent al costat de sa casa”, afirma. “Tota iniciativa de suport és benvinguda per a una professió tan dura com la nostra”, assegura, i afegeix que el Museu “és un lloc ideal per a organitzar coses boniques i acostar el camp a la gent del poble i de tota la comarca”.\nUna casa viva, en moviment, que valora el passat i mira cap al futur. Un lloc on reivindicar el paper de l’horta en la nostra cultura i identitat perquè, tornant a Estellés, “allò que val és la consciència de no ser res si no s’és poble”. I l’horta està, i estarà, al nostre ADN.\nLa Fàbrica de la Seda Previous post\nPròxima destinació l'Horta Next post


Mas, al capdavant - Any 2002 - Articles\nEleccions 2003 al Parlament de Catalunya\nCondicions laborals (226)\nEstatut d`Autonomia de Catalunya (EAC) (630)\nPolítica europea (690)\nRelacions Espanya-Catalunya (750)\nAlberto Fernández Díaz (88)\nAntoni Fernández Teixidor (22)\nAntoni Subirà (16)\nArtur Mas (828)\nFelip Puig (137)\nFrancesc Homs (111)\nJavier Arenas (60)\nJordi Pujol i Soley (858)\nJosé María Aznar (620)\nJosep Piqué (189)\nJosep Delfí Guàrdia (11)\nJosep Maria Pelegrí (38)\nJosep-Lluís Carod-Rovira (494)\nLluís Franco (16)\nMariano Rajoy (296)\nNúria de Gispert (49)\nPasqual Maragall (676)\nRafael Ribó (79)\nXavier Pomés (48)\nXavier Rius (3)\nCentre d´Investigacions Sociològiques (CIS) (24)\nConvergència Democràtica de Catalunya (320)\nConvergència i Unió (1824)\nEsquerra Republicana de Catalunya (1509)\nIniciativa per Catalunya Verds (693)\nMossos d`Esquadra (346)\nPartit dels Socialistes de Catalunya (1256)\nPartit Popular (1639)\nPartit Popular de Catalunya (319)\nPartit Socialista Obrer Espanyol (1019)\nTribunal de Defensa de la Competència (16)\nMadrid (Comunitat de Madrid) (909)\n84 lectures d'aquest article\n1 impressió d'aquest article\nMas, al capdavant\nEn l´any del 25è aniversari de la restitució de la Generalitat de Catalunya, el govern català va viure sota el doble lideratge del president de la Generalitat, Jordi Pujol, i del conseller en cap, Artur Mas, el qual va anar assumint un paper cada cop més clar de direcció política, que anticipava el que podria ser el seu futur paper de president de la Generalitat de Catalunya si CiU guanyava les eleccions al Parlament de Catalunya del 2003.\nAquest va ser el sentit últim del canvi de govern produït el 4 de novembre del 2002, just a un any vista de les eleccions. El canvi va representar la sortida de l´executiu de quatre consellers: el de Sanitat, Xavier Rius; el d´Indústria, Antoni Subirà; el de Treball, Lluís Franco, i el de Justícia, Josep-Delfí Guàrdia, i la creació de dues noves àrees, una d´Afers Institucionals i Socials, dirigida per Núria de Gispert, que era la titular de la nova cartera de Justícia i Interior, i una altra d´Afers Econòmics, encapçalada pel conseller d´Economia i Finances, Francesc Homs. També destacava el nomenament de Felip Puig com a portaveu del govern, i l´entrada de Josep Maria Pelegrí com a conseller de Governació i d´Antoni Fernández Teixidó al capdavant d´una conselleria que engloba Treball, Indústria, Comerç i Turisme. El fins llavors conseller de l´Interior, Xavier Pomés, passava a la conselleria de Sanitat, mentre que el departament de Benestar Social s´anomenava Benestar i Família. Amb el canvi, el govern volia donar una imatge de renovació i eficàcia, a més de remarcar la continuïtat amb la tasca de govern desenvolupada en les dues darreres dècades.\nAmb aquesta iniciativa i amb altres que va prendre el 2002, el partit de govern de Catalunya va voler ressaltar la figura de Mas i oferir una imatge renovada de la Generalitat, que es va convertir en el punt central de les crítiques del principal partit de l´oposició, el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PSOE), molt interessat a assenyalar, sempre i en tota circumstància, la necessitat d´un canvi encapçalat per Pasqual Maragall. La resta de partits catalans van prendre posicions en aquest escenari d´imatge i contraimatge, i van manifestar les seves preferències en una futurible coalició de govern el 2003. En aquest joc va destacar particularment Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), a qui els sondejos van afavorir tot l´any i que va practicar una equidistància oberta a una potencial col·laboració en el govern que detindrien convergents o socialistes.\nPer la seva banda, el PPC va postular clarament Josep Piqué com el seu candidat per al 2003, i va mantenir el suport al govern de la Generalitat, tot i que CiU va rebutjar, al gener i també al novembre, les propostes d´Aznar d´entrar al govern espanyol. La Generalitat, a més, va presentar un recurs contra la llei del dèficit zero del govern espanyol i no es va alinear amb Madrid en la vaga general del 20 de juny. No obstant, des de meitat d´any es va viure una forta tibantor entre CiU i PP, que va tenir el punt màxim en les votacions contràries a les propostes de CiU que el PPC va fer al Parlament en relació amb el sistema d´elecció dels consells comarcals. Les relacions van millorar a partir del setembre, després de la reunió del president de la Generalitat, Jordi Pujol, amb el secretari general del PP, Javier Arenas. El PP va garantir l´aprovació dels pressupostos de la Generalitat, però va marcar discrepàncies en el traspàs de les vuitanta-vuit competències pendents que havien estat recollides en el document de millora de l´autogovern que CiU havia fet mesos abans.\nEls sondejos van amanir l´equilibri de partits durant tot el 2002. En general, els encarregats per la Generalitat insistien en la poca diferència de valoració entre els líders de CiU i PSC, Artur Mas i Pasqual Maragall, mentre que els socialistes ratificaven en els seus un suposat avantatge d´entre 3 i 8 punts a favor de Maragall. El sondeig del Centre d´Investigacions Sociològiques (CIS) va establir que les diferències eren mínimes, diagnòstic que no va ser acceptat pels socialistes, fins al punt d´arribar a qualificar d´“irregulars’ els sondejos encarregats per la Generalitat.\nEl principal enfrontament govern-oposició va tenir lloc durant el debat de política general iniciat el 30 de setembre del 2002 al Parlament de Catalunya, el darrer de la presidència de Jordi Pujol, on va fer balanç de la gestió dels seus vint-i-dos anys al poder, i va remarcar la necessitat de dotar Catalunya d´un grau d´autogovern més elevat. La intervenció de Pujol va ser contestada pels tres grups de l´esquerra del Parlament, PSC-CpC, ERC i ICV, criticant el pacte CiU-PP de les dues últimes legislatures. També van remarcar la dimissió de l´exsecretari general de CDC i llavors president de la Fundació Trias Fargas, Pere Esteve, com un símptoma de la descomposició interna de la federació nacionalista. El PPC va advertir de les conseqüències negatives que podria tenir per a CiU decantar el discurs cap a tesis sobiranistes i li va recomanar no fer seguidisme de la proposta d´Estat associat a Espanya llançada uns dies abans pel lehendakari Juan José Ibarretxe. Pujol, per la seva banda, va recriminar a PP i PSOE haver trencat el pacte constitucional en aquestes qüestions i va dir que CiU deixaria de donar suport al partit que governés a Espanya si no es canviava el model d´Estat.\nEn la darrera sessió del debat, celebrada el 3 d´octubre, el Parlament va aprovar tirar endavant la reforma de l´Estatut a partir de la pròxima legislatura si no s´obtenien quotes d´autogovern més elevades per a Catalunya. La proposta, que van defensar tots els grups de la cambra, tret del PP, només va ser aprovada amb els vots de CiU i ERC, ja que els nacionalistes van votar en contra de la del PSC. Per la seva banda, el PSC es va abstenir en la d´ERC i en la de CiU, i ERC les va votar totes a favor. L´acord entre tots els grups, excepte el PP, va arribar amb una resolució de CiU que reclamava assolir els traspassos pendents i la participació de Catalunya a la Unió Europea. Tot i així, l´aliança parlamentària entre CiU i PP va continuar funcionant, i els populars van evitar que tirés endavant la proposta del PSC i Iniciativa per Catalunya-Verds (IC-V) de reprovar el govern, dissoldre el Parlament i convocar eleccions. Així mateix, PP i CiU van tombar dues propostes d´ERC, una de rebuig a la llei de partits i una altra que instava a traslladar a Catalunya la proposta sobiranista del lehendakari basc, Juan José Ibarretxe.\nEl tema de la reforma de l´Estatut va ser objecte d´una conferència específica del conseller en cap, Artur Mas, el 21 d´octubre del 2002, que equivalia a la presentació en societat del seu projecte polític com a candidat a la presidència de la Generalitat i com a successor de Jordi Pujol. Mas va proposar convertir la Generalitat en l´administració única de Catalunya, una delimitació clara de les competències de la Generalitat i les de l´Estat, la participació directa de Catalunya en les institucions de l´Estat, europees i internacionals, el reconeixement de la identitat catalana i l´adopció d´un sistema de finançament que recollís els principis de concert econòmic i permetés una reducció progressiva del dèficit fiscal. Mas va aclarir que el nou projecte hauria de ser fruit, en la pròxima legislatura, d´un consens entre totes les forces polítiques catalanes per negociar-lo després amb el PP i el PSOE i que pogués ser aprovat al Parlament espanyol i validat, posteriorment, en referèndum a Catalunya. A canvi, Mas va avançar la disponibilitat dels nacionalistes a entrar en el govern de l´Estat.\nL´oposició d´esquerres va considerar la proposta electoralista i va instar CiU a impulsar una comissió parlamentària que consensués la nova perspectiva d´autogovern català, mentre que Josep Piqué afirmava que no s´havia de plantejar cap reforma que dividís espanyols i catalans i el vicepresident del govern espanyol, Mariano Rajoy, la qualificava d´innecessària. Finalment, el 17 de desembre del 2002, en un debat al Parlament sobre aprofundiment de l´autogovern, tots els grups, excepte el PP, van votar a favor d´una futura reforma de l´Estatut, amb alguna diferència de calendari i continguts: Mas va reivindicar el lideratge de CiU en la iniciativa, i Maragall va interpel·lar Jordi Pujol perquè es redactés un text consensuat sense esperar a la pròxima legislatura. Carod-Rovira i Rafael Ribó van acusar Mas d´electoralisme i Alberto Fernández Díaz va demanar a CiU que reconegués al PPC l´esforç d´haver votat els pressupostos dels últims set anys; Pujol va replicar que si ho havien fet deuria ser perquè els convenia.\nEl balanç global de l´acció de govern de la Generalitat el 2002 va ser de vint-i-sis lleis aprovades al Parlament de Catalunya, vint-i-dues per unanimitat; catorze projectes de llei i 333 decrets. En les decisions adoptades destacava l´ajornament decidit al gener de la discussió de la nova organització territorial de Catalunya, per afrontar-la de manera consensuada en un futur, tot i que la Generalitat va continuar potenciant els consells, en destinar-hi 5,4 milions d´euros per a serveis d´assistència, un 80% més que el 2001, i en apujar un 35,4% les transferències a les corporacions locals.\nTambé va destacar l´anunci de més ajudes a les famílies (105.000) amb una renda inferior a 36.061 euros, i la millora dels ajuts aprovats l´any anterior de 376 euros/any per cada fill menor de tres anys, en famílies d´ingressos inferiors a 21.035 euros (32.000 llars). A l´abril, el govern també va aprovar la possibilitat que els funcionaris catalans poguessin reduir un terç la jornada laboral, sense reduir alhora el sou, per a poder atendre els fills de fins a un any. D´altra banda, mantenia la possibilitat que ja hi havia de reduir la jornada en un terç o a la meitat per atendre fills menors de sis anys o discapacitats, i percebre el 80% i el 60% del sou, respectivament.\nDurant l´any, el govern de la Generalitat va fer efectiva l´aprovació del mapa eòlic, l´inici de les obres del canal Segarra-Garrigues i l´acord per avançar en el desplegament dels Mossos d´Esquadra a l´àrea metropolitana de Barcelona. Així mateix, la Generalitat va constituir el nou Tribunal de Defensa de la Competència de Catalunya i el Servei de Defensa de la Competència corresponent, tots dos adscrits al departament d´Economia i Finances, amb la funció principal d´investigar i penalitzar les conductes que atemptessin contra la lliure competència.


Algemesí participa en la campanya de reciclatge La plantà del vidre d’Ecovidrio\nAlgemesí participa en la campanya de reciclatge La plantà del vidre d’Ecovidrio durant les Falles\nLa plantà del vidre és una iniciativa que pretén conscienciar a la ciutadania d’Algemesí, i especialment a la comunitat fallera, sobre la importància de separar correctament els residus d’envasos de vidre durant el transcurs de les festes. Ecovidrio, l’entitat que s’encarrega de la gestió del vidre en Espanya, ha vinilat els contenidors de vidre pròxims als 11 casals fallers i ha marcat un repte per al municipi de quilograms d’envasos de vidre recollits durant les festes.\nA més, tots els municipis que superen el repte de reciclatge proposat aconseguiran el guardó verd d’Ecovidrio i també hi haurà un premi per a tots els casals fallers que reciclen en el seu propi contenidor 400 kg o més de residus d’envasos de vidre, en aquest últim cas serà un miniglú, un mini contenidor amb la imatge de campanya. El regidor de Serveis Públics, Raül Adam, s’ha mostrat agraït amb els casals fallers per “la seua col·laboració en projectes de gestió de residus en un moment mediambiental tan determinant com el que vivim actualment.”\nPer a reforçar la iniciativa, que compta amb el suport de la Generalitat Valenciana, educadors ambientals visitaran aquest dimecres i dijous els casals per a informar sobre la importància de la participació ciutadana, ja que el vidre que es deposita als contenidors es recicla al 100% i es reutilitza per a la fabricació de nous envasos, de forma indefinida i sense pedre les propietats originals.\nPrevAnteriorRibó assenyala la importància que la Falla Municipal palese els efectes del canvi climàtic\nSegüentJornades de Portes Obertes a les Escoles Infantils Municipals de BurjassotNext


Els petits fan realitat les fantasies dels grans\n11 maig 2021 21:41\nCentenars d'infants ballaren i gaudiren amb les seves fresses pels carrers de Manacor\nJ.S./J.M.S. | 01 febrer 2008\nJa diuen que els pares vesteixen els infants d'allò que els agradaria ser i així ho feren ahir horabaixa centenars de nines i nins que sortiren als carrers de Manacor per gaudir de la rueta, vestits de mil maneres i colors diferents. Els carrers semblaven les pàgines d'un còmic, princeses, herois, fantasmes, animals de tota classe i espècie, esportistes, dimonions, gàmsters, pirates, viatgers i personatges de l'altra part de món, tots ells encarnats pels infants de la ciutat que gaudien d'allò més amb la tradicional festivitat del Dijous Llarder.\nAquests dies, grans i petits han girat els armaris per treure les fresses i sortir a fer bulla. Durant la jornada d'ahir foren principalment els centres escolars els que celebraren la bauxa amb els més petits. El matí molts ja acudiren als centres disfressats i moltes escoles organitzaren alguna activitat relacionada amb aquesta festa, que serveix per donar pas a un període d'abstinència com és la Quaresma, tot i que avui ha quedat força devaluat.\nA Manacor la Rueta s'inicià passades les cinc del capvespre. L'Ajuntament havia organitzat una festa a la zona de vianants del centre, així els menuts gaudiren de diferents escenaris al Palau; Neo-Rural i Tipi Tipi Top eren els espais per als més petits, de 3 a 7 anys. A la Bassa el Professor Sorpresa i Míster Rupit, Trencaclosques feren gaudir als nins, de 3 a 8 anys.\nAltres espais del nucli urbà de Manacor tenien propostes per als nins i nines, de 7 a 10 anys, i amb la col·laboració de l'Associació 0 a 3 anys de Manacor, també hi havia espai per a aquests infants. Així que cada edat tenia el seu espai, les fresses omplien tot el centre de la ciutat, els petits fruïen amb la festa, la màgia, la doble cara i l'encant del Dijous Llarder.\nEls grups musicals amb les seves divertides cançons ompliren l'horabaixa de festa. Els infants feliços amb la seva fressa ballaren al ritme de la melodia. Per un dia, els bombers ballaven al costat de Robin Hood, o picaven de mans una fressa oriental i un pirata del carib, i just al costat un dimoni i un àngel gaudien de la mateixa festa. Un món de somni, on els petits reflecteixen les il·lusions o les dèries dels pares que gaudeixen de la màgia del Dijous Llarder i pensen en la fressa del cap de setmana.


L'Igualada té l'ascens a un sol partit - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls anoiencs tomben el Tizona i es jugaran ser a la LEB Plata contra l'Estudiantes, avui a les 13 hores\nJordi Torres va fer vuit punts en la victòria anoienca sobre el Tizona udea algesires\nJordi Torres va fer vuit punts en la victòria anoienca sobre el Tizona\nEl Monbus Igualada és a només un partit de fer història i d'aconseguir l'ascens a LEB Plata. Tot això és possible gràcies a la victòria d'ahir al migdia, a Algesires, davant un UBU Tizona (69-75) que tot i la derrota va pujar de categoria. Ara, els anoiencs es jugaran, avui a les 13 h, l'accés a la tercera categoria del bàsquet estatal davant el Movistar Estudiantes, que va derrotar el Megacalzado Ardoi (61-67) en el partit decisiu d'un grup 3 en què els amfitrions de l'Algesires van assolir l'ascens.\nEl partit va començar amb poca anotació dels dos equips, però a mesura que avançaven els minuts s'anaven animant. Els contraatacs i els triples per part de l'Igualada i els tirs lliures del Burgos feien que el primer període acabés amb només un punt de desavantatge per als anoiencs, que van veure com els seus quatre homes interiors es carregaven amb dues faltes. Al segon quart, només Stobart va fer la tercera, i els jugadors de Jordi Martí van intentar compensar la poca anotació amb una defensa zonal, que va sortir bé. A la mitja part, el resultat era de 39-34.\nAl tercer quart, l'Igualada es va destapar, va capgirar el marcador i va agafar sis punts de marge. Als darrers deu minuts, els anoiencs van intentar guanyar per més de 12, que els hagués donat l'ascens directe, però el Burgos es va mantenir sòlid i va optar per assegurar-se la victòria i el segon lloc.\nA l'altra seu de la fase final, el Ponferrada, l'amfitrió, es van proclamar campions del grup 1, mentre que el Pardinyes ho va ser del grup 2. Tots dos equips pujaran amb el vencedor de l'eliminatòria de segons entre l'Alcobendas i el Benicarló.