Els hereus d'Alexander McQueen\nS'ha fet públic el testament del dissenyador, mort el febrer de 2010, que dóna la seva herència a associacions benèfiques i als seus tres gossos\nEFE Londres 27/07/2011 15:41\nEl dissenyador britànic Alexander McQueen apreciava molt els seus tres gossos i els va deixar una herència de 50.000 lliures (57.000 euros), segons informa l'agència britànica AP. La resta de fortuna anirà a parar a les organitzacions predilectes del dissenyador, tal com indica el seu testament.\n"Cuideu els meus gossos. Ho sento. Us estimo" deia la nota de suïcidi del dissenyador, mort l'11 de febrer de 2010 després de consumir un còctel de cocaïna, tranquil·litzants i pastilles per dormir . McQueen tenia 40 anys i una fortuna valorada en 16 milions de lliures (18 milions d'euros), que es destinarà a les organitzacions benèfiques amb què estava més implicat, com The Terrence Higgins Trust, per la prevenció de la sida, un centre budista de Londres o la gossera de Battersea, que s'emportaran 100.000 lliures (113.000 euros) cadascuna.\nMcQueen també va incloure al testament una aportació pel món de la moda. Sarabande, l'organització que va fundar per donar suport als estudiants de disseny de l'escola Central St Martins i que porta el nom de la seva col·lecció de primavera/estiu 2007, també rebrà part de l'herència.\nEl dissenyador també es va recordar de la família i la gent més propera, com el matrimoni que cuidava casa seva, Marlene i César García (que va trobar mort McQueen) pel seu "llarg i fidel servei". Els germans, el fillol i els nebots del dissenyador rebran una compensació entre les 50.000 i 250.000 lliures.


L’EQUIP KAWASAKI CATALÀ ACLAM INTENTARÀ REVALIDAR LES 24 HORES DE MOTOCICLISME DEL CIRCUIT DE BARCELONA-CATALUNYA -\njuny 28, 2019 Esports\nL’equip de Molins de Rei, liderat per Eduard Català, participa en aquesta prova de resistència des del 1996, en la qual ha assolit set vegades la victòria. Aquest any es tornaran a vestir per segona vegada amb el color verd de la marca Kawasaki, defensant el dorsal número 1 com a guanyadors de la cursa de l’any passat.\nFins ara, els mecànics i pilots de l’equip han realitzat diverses sessions de prova als circuits d’Albacete, Alcarràs i Barcelona-Catalunya, en les que s’han millorat petits detalls mecànics i s’ha ajustat la conducció de la nova Kawasaki Ninja ZX10R, una evolució de la moto de l’any passat.\nEl passat dijous 20 de juny, el Kawasaki Català Aclam va presentar l’equip amb què concorrerà a la 25a edició de les 24 Hores de Motociclisme 2019 al local del seu patrocinador principal, l’Aclam Guitars Club de Barcelona, un espai ambientat amb més de 200 guitarres i una àmplia col·lecció de motos clàssiques.\nA l’acte de presentació es va donar a conèixer la nova moto i els quatre pilots que han de conduir l’equip cap a una nova victòria. Tres d’ells ja han participat amb l’esquadra molinenca en anteriors edicions de les 24 Hores. El pilot mallorquí Kike Ferrer, amb un ampli palmarès com a campió d’Espanya de velocitat, serà a l’equip per tercera vegada. Julien Pilot, el qui va ser el més ràpid i competitiu de l’equip vencedor del passat 2018, torna amb el Kawasaki Català Aclam. Kevin Denis, un pilot més tranquil però que aporta constància, també ha volgut tornar a competir al Circuit de Barcelona-Catalunya. Finalment, la nova incorporació per a aquesta edició de 2019 és Anthony Loiseau.\nAquesta nova edició de la tradicional prova reina de la resistència a casa nostra s’espera amb molta il·lusió i ganes de mantenir el dorsal número 1 per part de tot l’equip. “No és una pressió per a nosaltres sinó una il·lusió” deia el director tècnic, Eduard Català, “Portem el número 1 perquè l’any passat vam fer les coses bé. No vol dir que tinguem l’obligació de guanyar; aquest any tots partim des de zero i en les mateixes condicions”.\nEl Llaç Nº 556 Juny 2019_Redacció


Les llàgrimes de Sant Llorenç ara es diuen Perseids\nAquest nou nom respon al 'Criteri sobre la denominació catalana de pluges de meteors' elaborat pel Termcat\nActualització: 07.08.2016 - 13:14\nCom cada agost, s’acosten els dies de veure les pluges de meteors. A l’estiu, d’aquest ‘fenomen lluminós produït pel pas a través de l’atmosfera terrestre d’un meteoroide’ se n’acostumen a anomenar llàgrimes de Sant Llorenç. Aquest any, però, ja disposem de la denominació establerta pel Termcat, el centre de terminologia de la llengua de la Generalitat de Catalunya i l’Institut d’Estudis Catalans.\nEl nom llatí de la constel·lació d’on sembla procedir una pluja de meteors assenyala el nom a aquella pluja en totes les llengües. Ara, el Criteri sobre la denominació catalana de les pluges de meteors, aprovat pel Consell Supervisor amb el consens de diversos especialistes de l’àmbit de l’astronomia, explica les regles generals de formació d’aquest tipus de denominacions i resol els dubtes que aquestes puguin generar. En són un exemple el gènere, la grafia de la lletra grega que forma part d’algunes denominacions, els usos del guionet i l’ús de les majúscules. Es tracta d’un criteri complet dirigit tant a experts com a divulgadors científics o aficionats.\nEn el cas de les llàgrimes de Sant Llorenç, el radiant o constel·lació d’origen dels meteors és Perseu. També cal tenir en compte que les pluges de meteors en català adopten el gènere masculí i que la primera lletra s’escriu en majúscula. D’altra banda, només ens cal afegir el sufix -ids que caracterítza aquest fenomen meteorològic a l’arrel que ens ha proporcionat la constel·lació per obtenir la denominació: Perseids. Així podem anomenar d’ara endavant, de manera normativa, les llàgrimes de Sant Llorenç.\nCoincidint amb la pluja dels alfa–Centàurids, que com cada any va tenir lloc durant la primera quinzena de febrer, el TERMCAT va il·lustrar el criteri a través d’un mapa de constel·lacions interactiu amb una quinzena de pluges d’estels.\nPodeu consultar l’interactiu ací.


El tiquet inclou: picada, beguda, plat de paella, postres i cafè\nLa Creu Roja a Manacor celebra la I edició de la Gran Paella Solidària. Els beneficis obtinguts es destinaran a finançar els projectes en emergències social de l’entitat a la ciutat\nEls beneficis es destinaran íntegrament a prestar ajudes d’alimentació, productes d’higiene, pobresa energètica, compra de material escolar i oferir ajudes per al consell de Joventut de Manacor.\nAGENCIA MANACORNOTICIAS 14/11/2018 - 09:44:00\nLa Creu Roja a Manacor el 2017 va ajudar a més de 1.397 persones a través dels seus programes i projectes socials. Actualment, l’entitat compta amb el suport de més 832 socis.\nLa Creu Roja a Manacor celebra la I edició de la Gran Paella Solidària. Els beneficis obtinguts es destinaran a finançar els projectes en emergències social de l’entitat a Manacor. El proper diumenge, 25 de novembre, la Creu Roja a Manacor celebra la I edició de la Gran Paella Solidària.\nLa iniciativa neix amb l’objectiu d’aconseguir fons per als projectes d’emergència social que l’entitat duu a terme al municipi i que donen cobertura a les necessitats bàsiques i a les urgències socials de les persones en situació de risc i/o d'exclusió social de la ciutat de Manacor i de la comarca. Els beneficis es destinaran íntegrament a prestar ajudes d’alimentació, productes d’higiene, pobresa energètica, compra de material escolar i oferir ajudes per al consell de Joventut de Manacor.\nLa fórmula de la iniciativa és molt senzilla: paella + solidaritat. Els assistents podran col·laborar adquirint un tiquet solidari que poden adquirir a l’oficina de la Creu Roja a Manacor (C/ Pere Llull, 8) que tindrà un cost de 12 euros per persona. El tiquet inclou: picada, beguda, plat de paella, postres i cafè. La Creu Roja a Manacor el 2017 va ajudar a més de 1.397 persones a través dels seus programes i projectes socials. Actualment, l’entitat compta amb el suport de més 832 socis i la col·laboració de 107 voluntaris que ho fan possible.


Poble – Pàgina 42 – PUSA\nTota la informació sobre els temes comuns que afecten a tot el municipi.\nFeliç Nadal 2010\nEsperem des de el PUSA que tots paseu un bon Nadal i Any Nou. Entrat el nou any, reempendrem de nou amb noves forces la tasca que des de juny vàrem iniciar.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 12/20/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Feliç Nadal 2010\nActualitat del Baix Montseny de nou ens considera notícia.\nDe nou som notícia al diari L’ Actualitat del Baix Montseny. Efectivament, aquest diari, el dia 10 de Desembre va publicar a la pàgina 21 una notícia referida als Díptics que vàrem repartir per les Urbanitzacions.\nNo obstant, la notícia pot portar a equívocs, ja què el díptic repartit més que ser part del programa electoral que volem treballar, és simplement una manera de donar-nos a conèixer entre els veïns que no tenen Internet. No us espanteu, el programa electoral existeix, i l’ estem treballant a fons. Quan arribin les eleccions serà el moment de donar-lo a conèixer entre tots els veïns.\nTal com indica el diari el Partit de les Urbanitzacions de Sant Antoni ha iniciat la difusió dels seus principals eixos programàtics mitjançant l’ esmentada bustiada, però volem reiterar que malgrat la idea principal, és la de tenir veu pròpia a l’ ajuntament, això no comporta que no tinguem molt clares quines actuacions concretes calen fer a les urbanitzacions. Ja al programa de Vallès Oriental Tv, vam avançar com a part del nostre programa la importància de crear una regidoria específica per a gestionar els temes de les urbanitzacions i donar recolzament a les Juntes de Propietaris.\nDoncs bé, tenim altres idees concretes en aquesta direcció i que esperem feu vostres.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 12/16/2010 12/19/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Actualitat del Baix Montseny de nou ens considera notícia.\nCardedeu, San Antoni, Sant Pere i Cànoves unifiquen el servei de taxi.\nSegons informa el diari El 9 Nou els municipis esmentats unificaran el servei de taxi. Els 18 taxistes que actualment hi ha als 4 municipis podran agafar clients en qualsevol punt del territori d’ aquestes localitats. Fins ara sols podien recollir clients dins del terme municipal on tenen la seva llicència.\nEl servei de taxi unificarà les tarifes però encara funcionarà amb números de telèfon diferents. Més endavant, es muntarà un sistema de ràdio taxi per centralitzar els avisos.\nSi voleu ampliar la informació, la trobareu al diari del dia 13 de Decembre.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 12/14/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Cardedeu, San Antoni, Sant Pere i Cànoves unifiquen el servei de taxi.\nCategories al web\nPer dinamitzar el nostre web acabem d’incorporar la Categorització de Noticies que us permetrà saltar per les mateixes segons el vostre interès.\nAra podreu veure les informacions que ens afecten a tots en la categoria “General” i les que son més puntuals segons la vostra zona dins d’ “Urb. x“.\nVeieu a la columna de la dreta aquest format de “Categories” i accediu-hi amb un sol clic.\nPer retornar al llistat on apareixen totes les noticies premeu la pestanya “Inici” en el menú de dalt.\nSi voleu col·laborar amb algun article que us sembli interessant envieu-nos un mail a info@pusa.cat i us el publicarem.\nAutor PUSAPublicat el 12/10/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Categories al web\n1.200 Díptics llestos per enviar.\nAquest passat divendres dia 3, ens van arribar els díptics encarregats per ser repartits a les bústies de les cases de cada una de les urbanitzacions de Sant Antoni.\nTal com vam anunciar tant al diari El 9 nou com a l’Actualitat del Baix Montseny, hem engegat aquest nou pas cap a la difusió dels objectius del PUSA per donar-nos a conèixer entre tots els veïns. Esperem que amb aquesta bustiada, els habitants de les urbanitzacions de Sant Antoni que no dominen les noves tecnologies i no ens hagin pogut visitar en aquest espai web o a facebook o a twitter, tinguin ara una primera idea d’allò que pretenem aconseguir i poder rebre el seu recolzament.\nTal com diem en el Díptic, “millorar les urbanitzacions és a les nostres mans“, i per tant, us demanem la vostra participació en la mida que us sigui possible, en sortirem tots beneficiats !!\nAutor Ferran CalveraPublicat el 12/07/2010 12/07/2010 Categories PobleDeixa un comentari a 1.200 Díptics llestos per enviar.\nDades d’el Web al mes de Novembre de 2010\nGràcies a el nostre subministrador de domini, tenim un panell de control que ens permet tenir constància del nombre de visites i accessos que rep www.pusa.cat.\nVolem fer-vos cinc cèntims d’ aquestes dades, per tal que pogueu constatar que el nostre web és força visitat i que sembla que amb les notícies que anem posant despertem el interès vostre. Seguirem treballant en aquesta direcció per tal que PUSA acabi sent un punt d’ informació i trobada per a tots els veïns de les urbanitzacions.\nLa notícia més vista ha estat Mapa de sots de Les Pungoles i l’ Entrevista al Sr Trujillo.\nLa mitjana d’ accessos per hora ha estat de 13, mentre que per dia han estat 314.\nLes visites per dia han estat de 19, amb un total de 593 persones. Les visites no son simplement accessos, ja que indiquen les IP’s d’ origen, és a dir identifiquen a cada ordinador individualment.\nTenint en compte que el total de la població de les urbanitzacions no superen els 2.500 habitants, i caldria saber quants d’ ells tenen accés a internet i quants coneixen l’ existència d’ aquesta pàgina, no hi ha dubte que les dades mostrades ens fan ser molt optimistes.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 12/01/2010 12/07/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Dades d’el Web al mes de Novembre de 2010\n1995. Eleccions a Sant Pere.\nL’ any 1995, a les eleccions municipals de Sant Pere de Vilamajor, un partit anomenat AIU, Agrupació Independent d’Electors de Sant Pere de Vilamajor, que representava als veïns de les urbanitzacions de Sant Pere , es va presentar com a agrupació d’electors, obtenint 3 regidors i un 28% dels sufragis.\nAquest resultat de fa ja 15 anys no deixa de ser un estimul per als membres del PUSA.\nSi les urbanitzacions de Sant Pere es van unir i van assolir aquells excel·lents resultats a les eleccions, perquè els veïns de Sant Antoni no ho podem aconseguir?\nSi tinguéssim uns resultats similars, no hi ha dubte que les urbanitzacions de Sant Antoni donarien un salt qualitatiu molt important.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 11/19/2010 Categories Poble1 comentari a 1995. Eleccions a Sant Pere.\nNova taxa de recollida d’escombreries.\nL’Ajuntament de Sant Antoni de Vilamajor va aprovar la modificació de la taxa de recollida d’escombraries per al 2011, amb un increment del 5%. En els habitatges unifamiliars aïllats, la quota passa de 147 a 154 euros, mentre que per als habitatges disseminats passa de 116 a 122 euros, i per cada habitatge en edifici plurifamiliar i unifamiliar situats en zona d’edificació contínua, la taxa passa de 125 a 131 euros.\nAquest any s’han aprovat també bonificacions de la taxa de residus urbans d’utilització de la deixalleria. Els veïns podran gaudir d’un 10% de bonificació per fer sis aportacions anuals, una de les quals ha de ser d’oli de cuina. La bonificació arriba al 15% si es fan 12 aportacions. També es bonificarà un 10% per fer compostatge casolà de residus orgànics. ( informació publicada al 9 nou el dilluns dia 8 )\nSant Antoni de Vilamajor és un dels Ajuntaments que més recicla i millor ho fa, de fet, aquesta gestió tindria que revertir en un cost de les taxes menor per als ciutadans, però com sol passar, no sempre les administracions compleixen les seves promeses. En aquest cas, entenem que l’ Ajuntament no té la culpa que no es bonifiqui la menor generació de residus ni la millor gestió dels mateixos, ja que no depèn d’ells. No obstant, també és cert que fora del nucli urbà, el servei de recollida selectiva porta a porta no es fa. De manera que els veïns de les urbanitzacions sovint han d’agafar el cotxe per anar a tirar les deixalles no orgàniques de les seves llars. El fet que no es faci aquest tipus de recollida a les urbanitzacions genera en molts casos de contenidors bruts o amb deixalles acumulades fora d’ells la qual cosa dona una imatge de deixadesa de les urbanitzacions.\nAutor Ferran CalveraPublicat el 11/12/2010 Categories PobleDeixa un comentari a Nova taxa de recollida d’escombreries.\nPàgina anterior Pàgina 1 … Pàgina 41 Pàgina 42 Pàgina 43 Pàgina següent


Propietats en venta – Residencial Mas Nou\nVengui el seu immoble\nSort by: Default OrderPrice (Low to High)Price (High to Low)Destacades primerData antigua a actualData actual a antiga\nVilla EivissaRef: 1261\nEspaiosa Vil·la amb vistes al mar i a pocs minuts a peu de la platja.\nVilla VeracruzRef: MN140\nAcollidora casa amb vistes al mar.\nVilla MicenasRef: MN141\nExclusiva Vil·la moderna amb vistes al mar mediterrani.\nVilla GaldanaRef: MN138\nVil·la moderna amb vistes a la muntanya.\nVilla TesaliaRef: MN136\nExclusiva vil·la moderna amb piscina i fantàstiques vistes a la costa mediterrània.\nVilla CiutadellaRef: 1254\nVil·la moderna situada en una zona tranquil·la a pocs minuts a peu del centre de Platja d’Aro.\nApartament MahónRef: MN137\nApartament modern amb fantàstiques vistes a la costa mediterrània.\nDúplex MikonosRef: 1253\nAcollidor apartament de 2 plantes en el centre de Sant Feliu de Guíxols.\nVilla SiciliaRef: 1252\nModerna vil·la de vacances amb piscina.\nTotes les localitats Begur Calonge Platja d'Aro Sant Feliu de Guíxols Santa Cristina d'Aro Urb. Mas Nou - Platja d'Aro\nTots els tipus Apartaments Cases Estructures Masies Parcel·les Villes\nTots els estats En venda Lloguer\n5 • 3 • 549 m2\nVenda Residencial Mas Nou\nSi continues ultilitzant aquest lloc acceptes l'utilització de cookies més informació


El conseller d'Interior ha assegurat que no farà marxar els 'indignats' si acampen sense aldarulls i si l'Ajuntament no ho demana. I, hores després, l'Ajuntament recorda que no es pot dormir a la plaça\nEFE Barcelona Actualitzada el 30/04/2012 20:22\n260x366 L'acampada de plaça Catalunya, fa un any / FERRAN FORNÉ L'acampada de plaça Catalunya, fa un any / FERRAN FORNÉ\nLa permissivitat amb el 15-M que es podia desprendre de les declaracions del conseller d'Interior aquest dilluns al matí no és el que semblava. Si bé el departament d'Interior ha dit que no desallotjarà els 'indignats' si s'instal·len a la plaça Catalunya per celebrar el primer aniversari del moviment, l'Ajuntament ha deixat clar hores després que no permetrà l'acampada. I Felip Puig havia dit, justament, que només ordenaria desallotjar la plaça si ho demanava l'Ajuntament.\nL'equip de Trias ha recollit la pilota llançada per Puig i, en declaracions a Efe, el primer tinent d'alcalde de Seguretat i Mobilitat, Joaquim Forn, ja ha dit que no s'oposaran al fet que es recordi el 15-M, però "amb una acampada no, perquè no ho permeten les ordenances".\n"Manifestacions les que vulguin", ha afegit Forn, que ha assenyalat que les decisions sobre una eventual intervenció de les forces de seguretat dependrà de "la voluntat" que tinguin els manifestants.\nForn ha considerat que es poden acceptar concentracions limitades en el temps, però "de cap manera que la plaça Catalunya es converteixi en un campi qui pugui", en al·lusió al que va passar l'any passat.\nAquest matí, Felip Puig havia dit a TV3 que "l'ocupació de l'espai públic només serà objecte d'intervenció de la policia si hi ha risc per a la seguretat ciutadana o alteració de l'ordre públic". I, després de recordar que la regulació del civisme és competència de l'Ajuntament, ha recalcat que només actuarà amb les forces de seguretat si "l'alcalde demana el suport de la policia perquè es produeixen altercats".\nEl moviment d''indignats' 15-M té intenció de tornar a acampar a la plaça Catalunya el pròxim 12 de maig i estar-hi durant tres dies per commemorar el primer aniversari del moviment reivindicatiu.\nDesprés de les declaracions del passat 25 d'abril del ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, en què advertia que les acampades són "actes il·legals", Puig s'ha mostrat avui menys contundent: "El ministre té el seu criteri, però per part del Govern la posició és de respecte al dret de manifestació, però també al de poder gaudir de l'espai públic".


El Vallès Oriental. Al servei d'aquest poble.\nAvui. Dijous, 1 de juny del 1978. Pàgina 5.\nDilluns passat vaig ésser invitat per l'Assemblea Popular de Granollers a parlar sobre «Moviment popular: urgència del nostre temps, exigència del nostre poble».\nL'Assemblea de Granollers és més antiga que l'Assemblea de Catalunya. Ja es constituí com a tal a l'inici de l'any 71, quan encara passàvem per un període de pre-assemblea. Ha continuat fidel fins als nostres dies. S'ha adaptat a la nova situació política. Ha sofert les defeccions i incomprensions d'aquells que només entenen la democràcia d'altura i abandonen la democràcia de base.\nL'animador bàsic d'aquesta assemblea i de tantes altres és en Salvador Casanoves que no ha estalviat esforços per a servir el moviment popular a Catalunya. Calen centenars i milers de propagandistes com ell per a anar desvetllant la gran quantitat de ciutadans que romanen adormits i desentesos de llurs responsabilitats col·lectives, com a herència onerosa de la dictadura. Potser ell hauria fet la conferència millor que jo.\nAllà hi havia presents representants de l'Ametlla del Vallès, de Bigues-Riells, de Sant Celoni (Baix Montseny), de Montmeló, de Mollet i fins de Manresa. En aquesta primavera, l'Assemblea Popular del Vallès Oriental és a punt d'esclatar.\nÉs lenta, laboriosa i difícil l'organització del poble amb vista a la defensa dels seus interessos trepitjats contínuament pels poderosos. Aquests disposen d'uns cossos de vigilància que munten la guàrdia nit i dia mentre el poble encara no ha sortit del seu somni.\nAquestes coses pensava a la una de la nit quan travessava, de retorn a Barcelona, el bell Vallès Oriental, destrossat per l'avanç de la industrialització i la urbanització caòtiques. Les fàbriques aprofiten la negror de la nit per a llençar a l'aire els seus gasos més tòxics i molestos. Dintre el cotxe ens ofegàvem. No hi ha ningú que vetlli els Interessos del poble durant la negra nit profanada per la pol·lució. Catalunya encara és ben pobra i buida.


Biennal d'Arts de Meliana\nPresentació de les obres del 14 al 18 de gener de 10.00 a 14.00 hores a l’Institut Municipal de Cultura\n(Plaça de la Cultura 4 de Meliana)\n1. Podran concursar-hi tots els i les artistes que així ho desitgen sense distinció de nacionalitat.\n2. Cada artista podrà presentar-hi una única obra, la tècnica i la tendència de la qual serà lliure.\n3. Encara que les dimensions de les obres són de lliure elecció, es recomana un màxim de 200 x 200 cm i un mínim de 50 x 50 cm.\n4. L’obra premiada i els drets de reproducció passaran a ser propietat de l’Institut Municipal de Cultura de Meliana (IMC). L’IMC, a més, també podrà adquirir les obres que considere, encara que no hagen estat premiades, sempre que els i les artistes hi estiguen d’acord.\n5. Es lliurarà un premi únic de 4.500 € no fraccionable, del qual es deduirà la retenció d’IRPF corresponent.\n6. Les obres s’hauran de lliurar a l’Institut Municipal de Cultura de Meliana, plaça de la Cultura, 4, CP 46133 de Meliana, de 10 a 14 hores i des del dilluns 14 fins al divendres 18 de gener de 2019. Els gastos ocasionats per la tramesa de les obres hauran d’anar a càrrec de cada autor o autora.\n7. Al dors o en un lloc no visible de l’obra, s’haurà de col·locar una de les tres fitxes d’inscripció que s’haurà d’emplenar amb les dades de l’obra i de l’autor, i que es poden descarregar del web <www.imcmeliana.com>. Les altres dos fitxes s’hauran de lliurar a l’IMC per segellar-les en presentar l’obra.\n8. L’IMC no es farà responsable de les pèrdues o dels deterioraments que puguen patir les obres, no obstant això, hi dedicarà la màxima atenció possible.\n9. L’exposició amb les obres seleccionades s’inaugurarà el divendres 1 de febrer de 2019, a les 19.00 hores, moment en què s’anunciarà la decisió del jurat i es lliurarà el premi. L’exposició estarà oberta al públic, amb l’horari de visites que es detallarà, fins el 28 de febrer, a la Sala d’Exposicions de l’IMC.\n11. Del 4 al 8 de març, es podran retirar les obres mitjançant la presentació del rebut corresponent, de 10 a 14 hores, a l’Institut Municipal de Cultura de Meliana.\n12. Totes les obres que, en el termini esmentat en l’apartat anterior, no s’hagen retirat, s’emmagatzemaran durant un termini màxim d’un mes. Els i les artistes que després d’este període no hagen retirat les obres perdran el dret a reclamar-les i serà l'IMC l’entitat que en decidirà el destí.\n13. La participació en esta Biennal suposarà la total acceptació d’estes bases.\n> Descarregar FITXA D'INSCRIPCIÓ


La iniciativa ''Ballarins de Girona, junts contra el càncer'' torna en forma de festival - El Gerió Digital\nLa iniciativa ''Ballarins de Girona, junts contra el càncer'' torna en forma de festival\nTindrà lloc del 6 al 9 de setembre\nDimarts, 4 de setembre de 2018 14:45h\nImatge promocional del festival benèfic 'Girona en moviment'\nUna conferència sobre dansa i salut donarà el tret de sortida aquest dijous a la primera edició de "Girona en moviment" que es farà fins al 9 de setembre. Es tracta d'un festival benèfic de dansa que pretén apropar al públic gironí l’art de la dansa i el talent de ballarins catalans de primer nivell i, al mateix temps, recollir fons per millorar la qualitat de vida dels malalts de càncer de les comarques gironines i les seves famílies a través dels serveis que ofereix la Fundació Oncolliga Girona. El plat fort del certamen seran els dos espectacles de dansa que permetran veure a l'escenari ballarins catalans de primer nivell que estan triomfant en companyies d'arreu d'Europa. Un dels muntatges és 'La Piazza' de dansa i música en directe i l'altra és la Gala benèfica Catalunya dansa contra el càncer que es farà el dia 9.\nEl festival neix després d'una primera experiència de dansa solidària que va tenir lloc l’estiu passat, quan la Fundació Oncolliga Girona i el ballarí David Rodríguez van unir esforços per organitzar les gales 'Ballarins de Girona, junts contra el càncer', al Teatre de Bescanó. "El reconeixement del públic i del sector ens han animat a fer un pas més enllà i crear aquesta primera edició del festival Girona en moviment, en la qual comptarem amb ballarins catalans que triomfen fora de les nostres fronteres", ha explicat Rodríguez.\nEl festival neix amb la voluntat de "crear lligams entre la dansa i la salut" i acostar la dansa als gironins en totes les seves vessants. És per això que també s'han programat tallers i cursos intensius de dansa clàssica, contemporània, taitxí i activitats de ball al carrer. Entre els noms que impartiran les classes destaca el ballarí Marc Balló, actualment membre de la companyia alemanya Landes-theater Detmold; la ballarina i coreògrafa Sandra Marín i Gerard Arlandes, assessor filosòfic i de tècniques corporals per a professionals i empresaris de tots els camps a universitats i institut d’Alemanya, Suïssa i Espanya.\nEl tret de sortida serà una conferència sobre dansa i salut aquest dijous al CaixaForum a càrrec de Laura Llacuna, doctora en biomedicina, coach en salut i psiconeuroimmunòloga. A la conferència es parlarà de la dansa com un art sanador i una teràpia integrativa, incidint en els beneficis físics i mentals que aporta la seva pràctica.\nEl fet que les escoles Cont-class i The Classical Ballet School cedeixin els espais permetrà que tot el que es reculli amb les inscripcions es "destini íntegrament a l’Oncolliga”, ha explicat David Rodríguez. El preu del taller de dansa amb el ballarí Marc Balló és de 10 euros, mentre que els cursos intensius de clàssic, contemporani i tai-txi tenen un preu de 60 euros cadascun, amb un descompte del 25% per a alumnes de les dues escoles col·laboradores. Encara hi ha places disponibles per a tots els cursos.\nDos espectacles amb ballarins internacionals\nEl plat fort del festival seran els dos espectacles de dansa benèfics que permetran veure sobre l’escenari ballarins professionals de gran nivell, molts d’ells catalans que estan triomfant en com-panyies d’arreu d’Europa.\nD’una banda, el divendres 7 de setembre a l’Auditori de la Mercè (21.00 h.), es representarà l’espectacle La Piazza, una producció de dansa i música en directe per a tota la família. El grup musical italià ASSURD i quatre ballarins internacionals (Luke Prunty, Francesca Ciaffoni, Alessandra la Bella i Reginald Lefebvre) són els artífex d’aquest espectacle, nascut de la fantasia del conegut corèograf Mauro Bigonzetti.\nEl festival es clourà el diumenge 9 de setembre (19.00 h.) a l’escenari del Teatre Municipal, amb la gala benèfica Catalunya dansa contra el càncer. La gala ofereix als amants de la dansa l’oportunitat de gaudir del talent de ballarins catalans de renom que estan ballant activament en les més prestigioses companyies internacionals. Alguns dels artistes participants són Alba Victòria Nadal, Yvone Slingerland, Carlos Romero, Roger Cuadrado, Debora Maiques, Aleix Mañé, Alexandra Urcia, Anna Roura i Ada Gonzá-lez.\nMés enllà dels escenaris, el festival 'Girona en moviment' també estarà present al carrer amb dues tardes de tallers i actuacions gratuïtes a la Plaça de Catalunya. Serà el divendres i dissabte, de les 19.00h fins a les 21.00h , amb exhibicions de diferents disciplines.\nEls ballarins gironins recapten 7.500 euros per l'Oncolliga en dos espectacles a Bescanó\nEls ballarins gironins s'uneixen contra el Càncer


L'arribada de tornada a casa en la matinada del divendres al dissabte dels participants espanyols en el Campus Internacional de bàsquet organitzat per Valencia Basket i la University of Worcester ha posat el punt final a este primer projecte conjunt fruit de la col·laboració d'estes dues entitats. I el balanç de les parts implicades no pot ser més satisfactori. Un èxit que provoca que les dues parts ja treballen en una segona edició que supere les bones sensacions de la primera.\nDurant una setmana, els entrenadors del Valencia Basket i els Worcester Wolves han estat treballant les habilitats baloncestísticas de més de 60 joves procedents d'Espanya, el Regne Unit i altres països europeus amb l'objectiu de millorar el seu joc, a més de conèixer una cultura baloncestítica diferents. El Campus ha constat d'entrenaments tècnics, treball col·lectiu, entrenaments individuals i anàlisis de l'evolució, així com competicions i partits de Lliga interna. Sempre equipats amb la roba oficial del València Basket, del patrocinador tècnic Luanvi. I tot açò en anglès, perquè l'experiència d'immersió lingüística de tots els participants per als quals este no és el seu idioma matern fóra completa.\nL´entrega de trofeus d'eixes competicions va suposar el final d'esta experiència en les instal·lacions esportives de la Universitat de Worcester. Per als participants espanyols, que van mostrar la seua satisfacció amb l'experiència a la conclusió de la mateixa, el Campus va incloure també dues hores de classe d'anglés diàries amb professors natius i una excursió a la veïna localitat de Birmingham.\nPaul James, entrenador cap dels Worcester Wolves de la primera divisió anglesa i un dels tècnics responsables del Campus, assenyalava que “treballar amb els entrenadors espanyols ha sigut meravellós i enriquidor, les seues ganes per aconseguir que el Campus fóra un èxit al mateix temps que buscaven que els jugadors disfrutaren l'experiència ha sigut clau. Hem passat tota la setmana intercanviant idees i hem desenvolupat un excel·lent equip d'entrenadors”.\nPer la seua banda, Juanjo Rojo, encarregat dels entrenadors de Valencia Basket que han format part d'este Campus, va assenyalar que “ha sigut una setmana excel·lent i hem disfrutat de l'hospitalitat de la Universitat, que ens ha fet sentir benvinguts. Hem acabat impressionats per l'actitud dels jugadors joves i treballar amb els entrenadors de Worcester ha sigut una experiència molt positiva. Estem centrats a construir sobre esta col·laboració i tornar ací l'any que ve per a fer un campus millor i més gran”.\nValencia Basket i la Universitat de Worcester van signar la passada temporada un acord de col·laboració per a promoure durant cinc anys l'intercanvi d'experiències, coneixements i la cooperació entre el personal de les dues parts amb l'objectiu de dur a terme activitats relacionades amb el bàsquet per a promoure l'educació, la salut, el benestar, la inclusió social i la participació dels joves.\nELS PARTICIPANTS DEL CAMPUS INTERNACIONAL WORCESTER-VALENCIA BASK [...]


Flamme Rouge, el gran joc de taula del ciclisme | Fosbury\nFosbury » Ciclisme » Flamme Rouge, el gran joc de taula del ciclisme Devir edita a casa nostra un joc on la fatiga i els moviments tàctics són determinants\nAquest estiu Devir porta una gran novetat per als amants dels jocs de taula… i de tot l’altre esport\nFa un parell d’anys a Finlàndia va editar-se un joc de taula anomenat “Flamme Rouge”. De mica en mica s’ha anat fent un nom arreu d’Europa i ara arriba finalment a casa nostra de la mà de Devir. No només el seu èxit l’avala: la proposta és singular, amena i ofereix grans moments de diversió als amants dels jocs de taula. Un joc de ciclisme amb alguns detalls fenomenals per als seguidors d’aquesta disciplina esportiva.\nSi sou membres del Club Fosbury podeu guanyar un exemplar del joc! Només ens heu d’enviar un correu a club@fosbury.cat dient-nos quina és la vostra cursa ciclista preferida i entrareu al sorteig de la Flamme Rouge. Encara no sou membres del Club Fosbury? Podeu sumar-vos-hi aquí!\nD’entrada, queda clar el seu origen al nord d’Europa: lluny de pensar en les grans voltes de tres setmanes i de l’èpica de l’alta muntanya o de l’emoció de les contrarellotges, el joc es fixa en les clàssiques ciclistes. Curses d’un dia que ofereixen la millor opció per brillar als homes ràpids i als grans rodadors del gran grup. La Flamme Rouge deu el seu nom a la bandera vermella que avisava els ciclistes que entraven a l’últim quilòmetre d’una cursa i fa una aposta per la nostàlgia: ho demostren les il·lustracions que acompanyen el joc i els ninots utilitzats per representar els ciclistes, que ens remeten a jocs ciclistes per a infants de fa més de 50 anys.\nAmb uns materials de bona qualitat, el joc combina un recorregut força ampli i polivalent (el traçat pot canviar en cada partida que fem) amb un mètode prou simple de funcionament: les cartes faran avançar els nostres ciclistes més o menys en funció del seu número amb l’objectiu de ser els primers a travessar la línia de meta. Des d’aquesta simplicitat, ràpidament descobrim algunes complicacions que posen en valor aspectes reals del ciclisme: la muntanya o els descensos ajuden a alentir o augmentar el ritme, és clar, però són la fatiga i els moviments tàctics els que probablement acabaran definint el guanyador del joc.\nLa Flamme Rouge té l’enorme encert de fixar-se en la distribució d’esforços durant una carrera ciclista. Tots els aficionats i practicants del ciclisme de carretera sabem que el que tira d’un grup té un desgast molt més gran dels que es protegeixen darrere d’altres ciclistes i que anar a roda permet respirar i avançar amb molta més facilitat. Això, durant una cursa com el Tour de França o com el Giro Rosa que estem vivint aquests dies, acaba essent transcendental en el resultat final i probablement és el factor que determina amb més claredat l’èxit o el fracàs a la Flamme Rouge. La fatiga va creixent durant la partida i un bon plantejament tàctic és clau per portar la seva necessària quota d’atzar al nostre favor.\nA la Flamme Rouge no hem de gestionar un equip sencer. En tenim prou amb dos ciclistes: el rodador i l’esprínter. El primer és una locomotora del ciclisme i ofereix una fiabilitat indiscutible. El segon és una ànima lliure i es mou en valors molt més pronunciats: té més punta de velocitat, però també té tendència a abaixar el ritme. Els moviments tàctics també serviran per portar un o altre corredor a disputar el triomf final.\nAmb sis propostes de recorreguts (amb homenatge inclòs al Tour de Flandes o a la Milà-San Remo), el joc ofereix l’oportunitat que dissenyem els recorreguts en funció de la nostra imaginació. Si sou dels que només seguiu el ciclisme durant el Tour, podeu anar fent recorreguts diferents com si fossin etapes d’una mateixa cursa: imaginació al poder! Malauradament, el joc no inclou les llambordes com un element afegit, però no dubtem que si acaba optant per les extensions el pavé també arribarà a la Flamme Rouge. Diversió assegurada!\n30-45 minuts per partida\nCiclismeClub FosburyDevirFlamme RougeJocs de Taula


Xile: mercat emergent per a la indústria farmacèutica. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nXile: mercat emergent per a la ...\nXile: mercat emergent per a la indústria farmacèutica\nXile és el país més atractiu per a la inversió en la indústria biofarmacèutica a Amèrica del Sud. El país té la vocació de convertir-se en un pol d'innovació en aquesta matèria.\nTot i que la despesa en recerca i desenvolupament és inferior a la mitjana de l'OCDE, aquests recursos s’invertiran de manera estratègica i en línia amb un pla general per situar Xile com a centre regional d'R+D. Cal assenyalar que la infraestructura biofarmacèutica d'R+D es troba encara en una etapa molt primerenca però es desenvolupa de manera constant i ofereix moltes possibilitats d'inversió per a les empreses estrangeres.


Juno i l’art del cinema: què cony em passa amb les comèdies?\tPosted by xfar under cinema, música, Uncategorized  Comments Direcció: Jason Reitman.\nVestuari: Monique Prudhomme. (Dos enllaços directament inspirats per la pel·lícula: 1. http://www.youtube.com/watch?v=BRiyN_Zn5L8 Superstar d’uns fabulosos Sonic Youth 2. http://www.youtube.com/watch?v=cdZrwa0iics Cançoneta feliç i bon rotllo “Junístico”) Parlar de cinema després de la meravella dels Cohen és molt difícil, us ho ben asseguro. I el problema no és que Juno sigui una mala pel·lícula, ni molt menys. Però és clar, parlem de diferents tipus d’enfocar el cinema. I els Cohen són uns artistassos. I és clar, no és just. Com tampoc és just que llegint el Cahiers du cinema del mes de gener m’assabentés que han escollit Inland Empire del Lynch com la millor pel·lícula de l’any passat. I no ho és perquè no sé si l’Inland empire pot estar dins la mateixa categoria que d’altres com Eastern promises o la mateixa No country for old men, no perquè siguin inferiors o deixin de ser-ho, sinó perquè em penso que parlem de coses diferents. De llenguatges diferents. De maneres diferents d’enfocar el cinema. Del que és més convencional, malgrat la mestria de la forma, davant del que s’allunya amb radicalitat de la convencionalitat. I per tant… poden entrar en la mateixa categoria? És cinema, això del Lynch? O és una altra cosa? O és el resultat d’un procés creatiu tan particular que fins i tot l’allunya del mateix medi per apropar-lo més a d’altres tipus de manifestacions artístiques? No puc evitar el record de les imatges de la peli dels Cohen quan comencen les vives imatges de Juno. Però poc a poc, i a mida que la història d’aquesta adolescent americana que es queda prenyada amb 16 anys es va desenvolupant, va desapareixent aquesta injusta necessitat de comparació i els nuvolots negres que envaïen el desert del país que no era per a vells desapareixen, donant pas a un cel blau i optimista, malgrat la delicada situació que es planteja, i que ho seria de no ser una pel·lícula, diguem que lluminosa. I el somriure, poc a poc, va apoderant-se dels meus llavis, i em deixo portar de la manera que només ho faig davant les bones pel·lícules. Perquè Juno és una bona pel·lícula amb un problema, però personal, per a mi: que últimament no estic massa interessat en les històries positives, ni en les comèdies (tot i que no sigui ben bé una comèdia, penso, o almenys no en el sentit que ho són Clerks, The meaning of life o A fish called Wanda). I les comèdies van bé a tothom i jo em rebel.lo i m’emprenyo amb aquest fet, però és així. I a la conversa amb el Bernat i la Jose en sortir del cinema el motor és aquest punt meu, tant personal, fins i tot tan estrany, que em fa adoptar una postura defensiva davant certes propostes que exploren el bon rotllo i les ganes de gaudir de la vida malgrat les dificultats. I no crec que sigui per un estat anímic baix tant com per d’altres motius, que em penso tenen més a veure amb una selecció, al cap dels anys, de tot allò que ha anat desfilant pel davant dels meus ulls durant la meva vida cinematogràficament parlant. He anat construint, suposo, una certa predisposició cap al drama o cap a unes determinades històries i maneres de fer, i tot allò que m’ensumi que sona a “happy flower” em costi una mica més que d’altres coses. Suposo que oloro ràpidament el que és diferent i el que sona a la mateixa música de sempre i de seguida començo a estarrufar el nas i a desitjar un apaga y vámonos que de vegades penso que és massa estricte. Què hi farem! Sóc així de ruc! D’altra banda, sóc conscient del que veig. I la història que es planteja a Juno és força simple, força convencional, però també molt intel·ligent en el seu desenvolupament. I en els seus personatges. Malgrat sigui com impensable que una noia de la seva edat que quedi prenyada es prengui el tema amb la mateixa serenitat, i que el mateix passi amb el seu entorn més immediat, i que la història tota l’estona sembli que es dirigeixi cap a un naufragi lacrimògen final, moralista i de pa sucat amb oli, tot això últim no passa, i d’aquí la seva intel·ligència. I no solament com a pel·lícula sinó també com a producte, molt ben dirigit a un –determinat- públic, jove o no tant, que canta consignes contra l’actual govern republicà nord-americà i que s’apropa a tos aquells que ens fem dir progres i que tenim ganes, en el fons, de veure aquesta mena de plantejaments del “què seria si visquéssim en un món perfecte, on tothom respectés al veí i no hi hagués mal rotllo”. I deia que no passa,que la pel·lícula no és perd en la llàgrima fàcil ni la moralina absurda, precisament perquè té coses de peli valenta. Valenta en el sentit que no cal extreure’n d’ella de manera necessària una lectura alliçonadora, ni tampoc sembla que destil·li moralina. El que s’explica està narrat des de una certa honestedat, i al final no tens la sensació de que t’han venut la americanada de l’any. Així i tot, no ens enganyem, és una americanada. I una americanada redemptora, em penso. Redemptora en el sentit de què sembla que el seu director vulgui fer saber al món sencer que al seu país no tot és intolerància i Bush, i que també hi ha per aquells móns de Déu gent normal que viu la vida de manera normal, o que almenys es pren les coses amb una mirada diferent, de llibertat i tolerància (com odio aquesta paraula! Qui és qui per a tolerar???) davant fets que certes ideologies i certes polítiques no tenen cap dubte en titllar de perilloses, abjectes i gairebé diabòliques. Sembla que el director vulgui parlar d’un tipus de família diferent i que malgrat hi hagi dins d’ella un membre que pertanyés al exèrcit temps enrere -i sigui precisament un dels més guais i enrotllats de la funció- l’espectador vegi que és possible la evolució i la diferència, el punt divergent amb aquelles ideologies que parlava més amunt. És un missatge molt dirigit, però com a mi ja em va bé perquè en certa manera hi ha coses de la pel·lícula amb les que hi combrego (respecte, poc prejudici, defensa de la diversitat) doncs no em queixo. Però només per aquest motiu eh? Si fos a l’inrevés, me la estaria carregant. I aquí està la jugada mestre, penso. I això d’indie? Us ho creieu? Jo no massa, la veritat. De poc medis sí, però només comparat amb el que es fa a Hollywood en general. Perquè m’agradaria veure els pressupostos de les pel·lícules que es fan a Europa en relació a aquesta, i segur que encara estaria molt per sobre. Però queda guapa, la etiqueta. I recupera la nostàlgia de forma, de nou, molt intel·ligent, amb una sèrie de personatges de diferents edats i generacions perquè tothom se senti identificat i la cosa vagi “viento en popa” durant la hora i mitja gairebé clavada que dura la cinta. I després està la música i el còmic com a elements que connecten ràpidament amb un públic predisposat a que “li piquin l’ullet”: desfilada de grups com Mott The Hoople, The Kinks, la menció dels super definitius Sonic Youth o que s’esmenti un manga japonès on una heroïna és una noia prenyada, són cops de gràcia ben donats i tenen el seu mèrit. Sobretot si serveixen, com està passant, per a donar a conèixer certs aspectes d’un tipus de cultura més soterrada (musical i fins i tot cinematogràfica, amb aquesta aparició del Herschell Gordon Lewis i la seva carrera dins el cinema gore, que reconec que jo ni coneixia). I tot plegat ara és un fenomen de masses, per allà. I mira, jo que me n’alegro, en el fons. Però tot plegat, repeteixo, sona a indie “de boquilla” a “misil-tierra–aire” dels ensumadors de negoci cap al negoci. El que passa és que en aquest cas em desperten l’interès. I suposo que a molts de vosaltres també, i per això, doncs mira, passi. I també cal esmentar el mèrit del productor, que en aquest cas és el senyor Malkovich… John Malkovich… (nada menos!) Malgrat tot, no ens trobem davant coses repulsives com ho va ser en el seu moment Reality Vibes (on se suposava que en trobàvem davant una recreació de l’anomenada Generació X i que tantes samarretes va vendre en el seu moment), i això és perquè la cosa conté qualitat. Primer, qualitat interpretativa: aquesta noia, que vaig descobrir a Hard Candy (peliculón durillo: feu-me cas i veieu-la… si teniu ganes de passar una bona/mala estona), ja em va semblar una locomotora capacitada per arribar a les més altes velocitats davant les càmeres, i amb una mirada encisadora però molt capaç de comunicar maduresa, seny, intel·ligència i un cert punt de duresa i ironia. Moltes coses per tant poca edat, i això cal celebrar-ho. I aquí és pura fantasia, la noia. Pura màquina de resposta àcida i capacitat per a la conversa intuïtiva i fresca. I això és fantàstic però.. possible, per a una noia de la seva edat, si això no fos una pel.lícula? Però va tu, és igual! En tot cas, un gran personatge, escrit amb fermesa per a ser interpretat amb geni com ella ho fa, i està superlativa. Quin futur li espera. I respecte a la resta de intèrprets… doncs molt correctes, però arrasats per la personalitats d’aquesta menuda actriu. La segona qualitat prové de la capacitat per a transmetre nostàlgia: recordo el visionat als Universitat ara fa uns quants anys de Beautiful Girls. Em va encantar perquè feia un retrat que en breu seria proper al de la meva pròpia persona, i en la seva senzillesa hi estaven algunes de les seves millors armes. Em va bombardejar les emocions i em va fer posar tan melancòlic (amb la música, els protagonistes, la història d’amor del ja maduret Timothy Hutton i la Lolita Natalie Portman a la recerca -el primer- del mite de Peter Pan…) Nostàlgia pura i sense mel, sense massa sucre. Aquí passa alguna cosa similar: agrada perquè hi ha elements que ens fan pensar en allò que va ser en un temps i que tant ens va motivar, i en com tot allò un dia va desaparèixer i ara només continua dins nostre per a fer-nos veure, amb un cert somriure amarg, el pas del temps… Un encert quan això s’aconsegueix amb subtilitat, i un pastiche podrit quan es fa de manera barroera i es veu el llautó. Un punt més a favor d’aquesta Juno. En fi, val la pena? Molt. Sobretot si voleu somriure un diumenge a la tarda perquè com he dit algun cop s’apropa l’apocalipsi anomenat dilluns. I no cal que tot sempre sigui greu i dramàtic, no calen sempre les Eastern Promises i el Countries… encara que aquest és un missatge que em repeteixo cada dia, un cop i una altre, i no aconsegueixo convèncer-me… és grave doctor? No ho crec, si en el fons, vegis el que vegis, et faci gaudir de l’espectacle del cinema ben parit. I tot i les seves coses, amb Juno estem davant d’això. No en tinc cap dubte. T'agrada:M'agrada S'està carregant...\nArqueòleg Glamurós Says:\tFebrer 11, 2008 at 10:36 pm Wooo! Així que no mata Juno? Bueenu! JA et diré que tal quan s’acabi d ebaixar el putu 5% que li queda al divix!\nRespon\txfar Says:\tFebrer 11, 2008 at 10:54 pm No home, Juno està força bé, però.. és el que tracto de dir, no estic massa per aquesta mena de pelis, i em sembla en algunes coses força mentidera… (això d’indie… bufff) en canvi en d’altres és molt interessant i fins i tot maca, però no m’agrada que em fotin gols per l’esquadra (en tot cas no de manera descarada!); sobre la dekls Cohen, em sap greu, però només li veig el que és positiu, i el final em sembla adequadíssim tenint en compte tot el discurs de la peli. I sobretot tenint en compte que el que tu dius “final decent” és el que s’espera d’una peli que seria “convencional” i aquests dos no ho són, de convencionals. Però aquí cadascú pensa el què vol, jejeje\nRespon\tArqueòleg Glamurós Says:\tFebrer 11, 2008 at 11:13 pm Si, segurament es com demanar a Lynch que faci una peli amb argument lineal o a Almodover una en que tots els personatges siguin heteros!!\nRespon\txfar Says:\tFebrer 11, 2008 at 11:22 pm Vaja gràcies! Doncs ho he provat però no ho trobo, a presentació! També cal dir que sóc força inútil amb aquestes coses, jajaja. A veure si ho arreglo…\nRespon\tFerran Says:\tFebrer 12, 2008 at 8:54 am El primer dels enllaços ha estat retirat del youtube per violació del copyrigth.\nRespon\txfar Says:\tFebrer 12, 2008 at 6:05 pm gràcies, retirat!


El triatleta Rubén Aragón queda entre el 10% dels millors en el Mundial d'Ironman 70.3 | Nova Ràdio Lloret\nEl lloretenc (dreta) amb Javi Gómez Noya, a l'aeroport\nEl triatleta Rubén Aragón queda entre el 10% dels millors en el Mundial d’Ironman 70.3\nEs va disputar a Sud-àfrica diumenge passat i el lloretenc reconeix que esperava obtenir millor resultat, tot i que està content de l'experiència.\nRubén Aragón és un dels millors triatletes del món d’Ironman 70.3. El lloretenc va quedar entre el 10% dels millors classificats al Mundial de Sud-àfrica. Va acabar en el 84è lloc, amb una marca de 4 hores i 29 minuts, en una competició que va reunir 3.765 esportistes. Està content, però reconeix que esperava fer un millor resultat.\nEls participants d’aquesta exigent competició van haver de completar un recorregut a través de 3 modalitats. En concret, van ser 1.900 metres nedant, 90 quilòmetres en bibicleta i una mitja marató, és a dir, 21 quilòmetres de cursa a peu. Rubén Aragón té molt clar quin va ser el seu error: no es va abrigar prou a la bicicleta en un dia fred i plujós. L’error va fer perdre més de deu posicions al triatleta lloretenc, que va haver de fer un treball psicològic molt dur per poder aguantar tota la cursa.\nLa seva marca personal és de 4 hores i 6 minuts. Si els hagués aconseguit al Mundial de la setmana passada, hauria quedat entre els quinze primers. Tot i així, reconeix que era molt complicat aconseguir aquesta marca.\nEl Mundial d’Ironman 70.3 de Sud-àfrica va ser una cita que va crear molta expectació, perquè va comptar amb la presència dels tres millors corredors d’Ironman de la història: l’alemany Jan Frodeno, que va ser el guanyador, el britànic Alistair Brownlee, subcampió, i l’espanyol Javier Gómez Noya, que va completar el podi.\nRubén Aragón també remarca que va ser molt important que els seus pares el poguessin acompanyar a la fita, ja que des que va començar a entrenar-se al CAR en natació amb 14, els seus pares han lluitat perquè pogués dedicar-se al que més li agrada. I ara ja pensa en tornar-los a portar amb ell a la cita del setembre del 2019. L’any que ve el Mundial es disputarà a la ciutat francesa de Niça.\nArticle anteriorEl terrorista sobrevivent de l’explosió d’Alcanar reconeix que volien atemptar a Lloret\nArticle següentNou operatiu de la Guàrdia Civil a Lloret de Mar contra les falsificacions


“M’haguera agradat participar en uns Jocs Olímpics” | PilotaValenciana.com\nInicio / Professional / Entrevista / “M’haguera agradat participar en uns Jocs Olímpics”\n“M’haguera agradat participar en uns Jocs Olímpics”\nPublicado por: Mari Carmen Montes 25/11/2014\ten Entrevista Deja un comentario\nMartines fa la treta durant una partida de llargues. Foto: FPV.\nJosé Antonio Martínez Asensi, conegut esportivament com ‘Martines d’El Campello’ (1969) ha dedicat bona part de la seua vida a la pilota valenciana. Es va retirar de la pràctica professional al juliol de 2013. A dia de hui continua dedicant molt de temps a la pilota, però d’una altra manera. “A mi no em parles de vostè, que encara que ja estic retirat, només tinc 45 anys”, comenta rient a l’entrevista per a Pilotavalenciana.com.\nQuina és la relació que mantens amb la pilota valenciana?\nActualment porte l’escola municipal de pilota d’El Campello i supose que la Federació de Pilota Valenciana (FPV) comptarà amb mi per a fer ‘Pilota a l’Escola’, un projecte al que estic ja uns quants anys. A mi la pilota m’ho ha donat tot i no puc apartar-la de la meua vida. A banda, a més d’estar dins de l’escola de pilota, sempre m’interesse per les partides, pels circuits… És la meua forma passiva d’estar encara dins de la pilota sense jugar-la. He estat des dels 14 anys vinculat a este esport, i sempre m’atreu qualsevol cosa que parle de pilota. Ha sigut la meua vida. Però està clar que tot no s’acaba ahi. La meua retirada va ser amb molta calma, amb molta pau i sense ser forçada, ben meditada. Hi ha gent que ho passa pitjor per les circumstàncies que els obliguen a deixar-s’ho. Jo ho porte prou bé, tinc altres aficions, relacionades amb l’activitat esportiva, que em fan experimentar noves sensacions\nI ara com és el dia a dia de Martines?\nMés que el dia a dia, és el cap de setmana. Ara estic molt més tranquil, estic amb la família, faig plans que tota la vida havia desitjat fer i ara es poden fer realitat. Molta tranquil·litat, llevat de quan he de fer coses de l’escola de pilota, quan hem d’eixir a competir. Però eixos dies puc veure a companys que eren jugadors també i ara porten alguna escola. Ja no penses en la competició.\nSón molts els que et van considerar un dels successors de Tonico de Murla. Com et prenies estes comparacions?\nSempre ha sigut un orgull. Jo he conegut a Tonico i he jugat contra ell quan era més jove i comencí en primera categoria. Era una persona que dominava molt la pilota i sabia buscar la carència del teu equip. Va viure una època del ressorgiment de la pilota valenciana i junt a Paco Genovés, i altre figures, aconseguiren ser autèntics símbols de la pilota. Que a mi em comparen amb ell és tot un orgull. La meua trajectòria és la que diuen els resultats esportius. La meua consciència està molt tranquil·la perquè jo he fet tot el que crec que tenia que fer. A més, he tingut uns companys meravellosos, tant a la selecció com al club local, i això em va ajudar a refer-me. Jo he viscut una època a la que la pilota ja no només era l’esport cultural, sinó que era també un esport competitiu. Les classificacions, les competicions internacionals, començaren a ser molt importants fa uns vint anys. He pogut donar bons resultats esportius i eixos resultats són els que m’han fet jugador de pilota de renom.\nDe tota la teua carrera, destacaries algun moment concret?\nEm quede amb el dia que vaig guanyar la meua última Lliga amb l’equip de Parcent i vaig anunciar la retirada res més acabar la partida. Per a mi va ser el més emotiu. Després d’estar 10 anys jugant la Lliga amb el meu poble, em vaig decidir a provar noves aventures i vaig fitxar per l’equip de Parcent, un poble de només 600 habitants que volia guanyar com fora la Lliga. Va ser el segon any que juguí allí quan guanyàrem. Ningú pensava que ho anàvem a fer. Eixe instannt d’acabar la lliga i tindre clar al fer l’últim quinze que anava a retirar-me va ser un gran moment de molts sentiments. Ahí estaven les càmeres de Canal 9, crec que va ser de les últimes partides que van retransmetre. Em va agafar el periodista al mig del carrer i supose que esperaria que li diguera coses ben ‘xules’ de la partida i el primer que em va eixir del cap va ser la meua retirada.\nHavies meditat molt eixa decisió?\nPortava prop d’un any i mig pensant-m’ho, sobre tot perquè, tot i que no eren grans lesions, a partir dels quaranta anys estes són molt fotudes, no arribes a estar ja mai al cent per cent. Em ve al cap la retirada d’Álvaro fa unes setmanes, quan va dir que ja no era ell. Pràcticament és el que em va passar a mi. Hi havia moments en que sí que estava, però la meua resistència física ja no era la mateixa. Tenia dos opcions. L’opció A era la d’anar arrastrant-me pels carrers i anar cada volta a menys, i l’opció B, deixar la pilota quan més l’estimes, l’entens i quan més pots superar qualsevol circumstància. Eixe dia va ser molt important per a mi. Triomfs me n’havia emportat ja molts. He guanyat quatre campionats del món, dos campionats d’Europa i 10 lligues. A tots eixos títols vaig tindre una alegria molt més col·lectiva que individual. Però el moment de la retirada era meu.\nÉs un poc paradoxal, però el de la retirada pot ser un dels moments més importants de tota la teua carrera?\nSí, sense cap dubte. Jo he jugat a pilota, i he tingut amics i companys que han jugat per afició, però no amb un objectiu de resultats esportius. Segueixen jugant i segurament pensaran que si no han aconseguit eixe resultat fa quinze anys, els dona igual no aconseguir-lo ara. Però per a mi la pilota tenia connotacions diferents. Aplegà un moment en que jo eixia a guanyar, no eixia a divertir-me. L’únic que contava era el resultat per al club o per a la selecció.\nA més, devia ser una pressió afegida que la gent no contemplara que pogueres perdre…\nExacte. De fet, al meu poble quan perdia l’equip, perdia Martines, i quan guanyava l’equip, havien guanyat tots. En la selecció, jugant a llargues, les possibilitats de guanyar depenen en gran mesura dels ‘saques’. Estos aspectes poden, o bé fer que et superes, o bé enfonsar-te. Tu tens la pilota en la mà per a traure i els teus companys estan esperant a que la faces bona. Si tu no la fas bona no hi ha res a fer, perds deu a zero i s’ha acabat. Quan xiulen per a que tragues tens una sèrie de nervis, tensió i responsabilitat que el teu cos s’ha de menjar i digerir per a transformar-ho en fer un bon colp. Són aspectes que l’aficionat que juga per a divertir-se no ha de viure i tu sí. Tu t’has de portar al límit.\nEstigueres al mundial de pilota a mà que es va celebrar a Massamagrell i València durant el mes de setembre?\nVaig estar el dia de la final de llargues, coincidint amb el Dia de la Pilota, quan la Federació em va reconèixer la meua trajectòria. També vaig estar a Alfara, en la ‘Champions’, em va convidar Alberto Soldado per a retransmetre la partida per televisió. A mi m’entusiasma seguir el progrés i l’evolució de les competicions internacionals perquè canvien molt amb el temps. Canvia la conformació de l’equip, l’estratègia i la tàctica que has de tindre per a superar al rivals, en el nostre cas als belgues, que són els favorits.\nS’ha viscut una gran expansió de la modalitat de llargues a nivell internacional. Penses que a estes competicions que traspassen les fronteres haurien d’anar només jugadors professionals de la Lliga de Llargues?\nQuan jo jugava anomenava a l’equip el ‘dream team’. Jugava Enrique, Jose Maria Sarasol i Grau… per a mi no hi havia cap altre jugador que poguera superar a estos tres tios, cadascú en la seua posició. Vam afegir-nos nosaltres, estava Jan de Murla, Màlia… Férem un equip insuperable. Actualment pense que no es deuria d’anar simplement pel fet de ser professional, però sí que és evident, per estadística, que un jugador d’escala i corda toca 700 pilotes en una partida i un jugador de llargues igual en toca 70. Les estadístiques no fallen, però la instal·lació no és la mateixa. Ara mateixa tenim a Rodrigo, Héctor, Santi, Pablo… quatre jugadors que venen jugant a llargues des de que van nàixer i són els restos principals d’esta competició,i a més juguen a escala i corda. Crec que estem en el millor moment de conformar el millor equip de la història de la selecció valenciana.\nMartines amb el president de la Generalitat, Alberto Fabra, el passat mes de setembre a la Plaça de l’Ajuntament de València. Foto: Mari Carmen Montes.\nQue ens falta per a poder plantar cara als favorits?\nTenim un fallo, no estem aconseguint ‘saques’ que facen mal als restos belgues ni als holandesos. Sense desprestigiar la importància que ha tingut Álvaro de Tibi en esta selecció. Quan no li prohibien tirar la pilota per fora, Álvaro era el número u perquè era el que més llarga la feia. Però ara mateixa no es pot fer així. La nova normativa va donar un avantatge a l’espectador i a la competició. Des del meu punt de vista, sempre que he tret de bragueta ha suposat una dificultat per al resto. La meua pilota anava molt alta, molt forta, molt llarga i anava fent coses en l’aire i el resto no la tenia mai clara. Si els jugadors trauen per dalt i envien la pilota recta, no li compliquen la feina al resto dels contraris. Tenim que promocionar molt més el traure per baix.\nAl panorama actual de la modalitat de llargues, destacaries la figura d’algun jugador concret?\nAra mateix, les llargues estan passant una època no massa bona. No he seguit molt les competicions de llargues de 2014, però sé que ara destaca prou com a resto Jordi de Sella, que va jugar amb mi a Parcent. Però casualment, la mare de la pilota –en referència a la modalitat de llargues- és la que més pateix la dificultat de promoure este joc al carrer. Falten jugadors per a traure. Va haver una moda de traure com Álvaro de Tibi, que ho feia per dalt, i tots els xiquets volien traure per dalt. Però és que Álvaro té un don al muscle. Qualsevol persona que agafe una pilota de badana i vullga, durant dues hores, traure per dalt, no ho va a poder fer. El més normal és que es lesione intentant-ho. Álvaro de Tibi només hi ha un, i Martines del Campello també un, com un únic Jose Maria Sarasol. Cadascú té les seues característiques. Necessitem gent que puga traure de bragueta sense patir i dominant la pilota per tirar-la llarga.\nParlant de competicions internacionals, com recordes tu la teua època a la selecció? Eixos encontres tenen una connotació especial?\nSempre ha sigut molt emotiu per a mi. Jo vaig entrar quan era un jugador amateur que encara no cobrava ni res. Un dia el seleccionador Vicent Alcina em va dir que tenia que anar a entrenar, que feien falta ‘saques’. En eixe moment estaven Puchol i Enrique (Sarasol) traient. El fet de començar a jugar amb ells era molt il·lusionant per a mi i una gran responsabilitat. M’estaven donant la millor oportunitat que m’havien donat mai i la vaig aprofitar. Va ser magnífic compartir moments de pilota amb estos professionals de l’escala i corda i el fet de veure que jo també era respectat per estos amics. Erem un equip que, després de deu10 anys, ens coneixíem tots a la perfecció. Anàvem als encontres representant al nostre país i volíem ser els millors. Havia molt de nivell, els belgues estan sent superiors ara, però nosaltres els hem guanyat també. Però nosaltres els ho dificultàvem molt traient de bragueta, es tornaven bojos amb els guants i ahí era quan aprofitàvem nosaltres. La final de València en 1995 va ser molt emotiva pel fet de jugar-la ací a casa. Va ser una experiència especial el poder arribar amb la pilota al que qualsevol esportista aplega amb la seua federació quan és bo.\nQuè va representar per a tu el Premi Anual de la Federació de Pilota per la teua trajectòria esportiva?\nDes de que vaig estar fora de la selecció a l’any 2007, vam tindre problemes de comunicació i males interpretacions. Crec que tres o quatre jugadors que erem fixes en la seleccions vam estar castigats, per dir-ho d’alguna manera. Però poc a poc, el president de la Federació tornà a donar-me eixa confiança per a creure que jo no havia sigut qualsevol jugador i vam començar amb eixa reconciliació. El fet de que em cridara Richard –secretari tècnic de la FPV- i em diguera que la Federació volia donar-me un premi a la meua trajectòria, em va semblar com una sentència per a acabar amb el problema. Per a mi va ser una reconciliació. Em van acompanyar el meu fill, que té deu anys i està començant a jugar a pilota, la meua dona… Des del punt de vista personal va ser un dels millors dies per a mi. El Dia de la Pilota, la final, ser aplaudit pels meus companys, per tècnics internacionals, va ser perfecte.\nComentes que el teu fill està començant ara a jugar. Seràs tot un referent per a d’ell, no?\nEm té molt de respecte –comenta rient. Ell ja jugava des de feia dos anys, i ara el porte jo a l’escola de pilota. Em tracta de monitor, no em diu pare. Quan ix de la classe m’agafa de la mà i em pregunta ‘ara ja soc el teu fill?’. Jo volia que a partir dels 10 anys, que és quan comencen a tindre un poc de força i ganes de guanyar competicions, jugara, i ser jo partícep d’esta experiència al seu costat. No sé si serà bo o roin, de moment el tinc a classe i és més seriós que qualsevol altre, i per a mi és una alegria.\nI qui sap si el dia de demà podria assemblar-se a son pare…\nPodria ser, però no és l’objectiu. Jo crec que com a pare no puc marcar-li eixe objectiu al meu fill. En el cas del no, seria un frau per a d’ell i un frau per a mi. Imagine que a molts els passa el mateix. Eixa tensió per al meu fill, per molt que jo no vullga, la tindrà sempre. És el que crec que li passa a Jose –Genovés II-, per posar l’exemple més clar. Son pare és el tio més emblemàtic de la pilota i ell tenia que ser igual que son pare. Però no, Jose és Jose i Paco és Paco. Cadascú som d’una forma i el que hem de fer és lluitar per la felicitat del nostres fills. Mon pare em veia quan jugava i veia que jo destacava, però mai em deia res, i crec que va ser la postura més encertada. Si no vals per a jugar no s’acaba el món. És un joc, un esport. Alguns apleguen a viure d’ell i altres, simplement, juguen tots els caps de setmana.\nT’ha quedat alguna cosa pendent com a pilotari?\nM’haguera agradat participar a uns Jocs Olímpics. A l’any 1992 a Barcelona vam estar una expedició de jugadors i férem unes exhibicions abans de que començaren les competicions oficials. Anàrem Tonico, Paco Genovés, Puchol, Fredi, Balduino, jo… però va ser una espècie de competició entre nosaltres. Ja que no vaig poder fer-ho jo, m’agradaria que, pel bé de la pilota, es poguera participar als Jocs Olímpics en pilota a mà. Crec que el ‘one wall’ és la modalitat que pot portar a la pilota valenciana al món olímpic, malgrat que no m’agrade gens com a joc –comenta rient de nou. Però televisivament és una modalitat molt bona. Em dona ràbia que no siguen les llargues, perquè és la mare de totes les modalitats, i alguna cosa hem de defendre del nostre esport és que nosaltres estem jugant a un joc que fa dos mil anys ja es jugava. Però el one wall és molt dinàmic, molt ràpid, estan en joc contínuament els dos jugadors, la pilota és gran i el quadre de competició menut, i entra molt bé en televisió.\nLlargues Martines pilota valenciana\t2014-11-25\nTemas: Llargues Martines pilota valenciana\nPrevio: Continua la ratxa de Pablo II\nSiguiente: Contundent victòria de Rodrigo, Dani i Monrabal


Inundació amb aigua salada per lluitar contra el caragol maçana i complir els requisits dels ajuts agroambientals en un camp d'arròs al terme de Sant Jaume d'Enveja.\nActualitzada 16/01/2017 a les 10:33\nCom ha explicat Rafel Verdiell, membre de la Comissió Permanent d'Unió de Pagesos i de la Comunitat de Regants de la Dreta de l'Ebre, es confia que la salinització generi una important mortalitat en l'hemidelta dret on la plaga ja afecta unes 80 hectàrees. «Al marge dret l'anirem contenint – el caragol maçana- i si es pot eradicar, millor. Estem en la línia bona. El problema és que n'hi ha tant al marge esquerra que, per sabotatge, descuit o portat per les aus, sempre se'n pot escapar algun. I el riu, que és punt infecció importantíssim», ha alertat Verdiell.\nTot i que des de la Comunitat de Regants de l'Esquerra de l'Ebre han considerat que el procés de salinització ha funcionat «bastant bé», han reconegut que el temps, i en concret la pluja, va dur algunes dificultats. Si plou quan ha entrat aigua de mar als desguassos, es rebaixa la salinitat de les aigües i obliga a repetir el procés. En els propers dies també es valorarà, des del comitè executiu creat contra la plaga, els resultats de la primera actuació del pla de sectorialització que s'ha fet a dues primeres zones de les 1.500 hectàrees on es vol aplicar.\nAl contrari de l'any passat, les baixes temperatures juguen a favor d'eradicar el màxim nombre d'exemplars possibles de caragol maçana. «L'any passat vam tenir una primavera continuada i això és el pitjor perquè el caragol es manté actiu», ha apuntat el responsable d'UP. Tota l'acció de salinització es completarà amb guarets i tractaments de saponina abans de sembrar l'arròs.


L'Ajuntament reclama mesures urgents per acabar amb la pobresa energètica | Nova Ràdio Lloret\nEl PSC, ahir\nL’Ajuntament reclama mesures urgents per acabar amb la pobresa energètica\nAixí s'ha aprovat a través d'una moció del PSC. En canvi, el ple d'aquest dilluns ha tombat les mocions presentades per ELLSSP i C's, respectivament.\nL’Ajuntament de Lloret reclama mesures urgents per pal•liar els efectes i eradicat la pobresa energètica. Això recull la moció presentada pel PSC i aprovada al ple municipal.\nLa proposta és instar la Generalitat a aprovar el reglament que ha de desenvolupar la llei de mesures d’urgència per afrontar l’emergència en l’àmbit de l’habitatge i la pobresa energètica. A més, també insta el Govern català a signar convenis amb les subministradores per assegurar que ningú no es quedi sense els serveis bàsics.\nLa moció, entre altres coses, també demana a l’administració autonòmica que aporti diners a les administracions locals per a la creació d’oficines d’eficiència energètica on s’assessori la ciutania per estalviar consum d’energia.\nLa moció s’ha aprovat amb el suport del PSC, que és qui la presentava, i CiU, ICV-EUiA, ELLSSP i el regidor no adscrit. La resta (MILLOR, ERC i C’s) s’han abstingut.\nEl ple ha tombat, en canvi, les mocions presentades per ELLSSP i C’s, respectivament.\nLa primera, tractava sobre el servei d’odontologia al CAP de Lloret. Actualment, una clínica privada ofereix el servei a l’ambulatori del carrer Girona. ELLSSP es basa en una resolució del CatSalut que deixa sense efecte l’autorització perquè empreses privades puguin fer ús d’equipaments públics per a tasques seves. En aquest sentit, la formació proposava instar la Generalitat perquè compleixi aquesta resolució i instar la Corporació de Salut del Maresme i la Selva a no tornar a privatitzar els espais públics.\nDes de CiU han considerat que la moció estava mal plantejada i han matisat que la resolució el que indica és que un privat no pot prestar un servei que ja es dugui a terme en el centre públic; però sí que permet que un privat treballi en un centre públic per oferir un servei que no ofereixi cap empleat públic, com l’odontologia al CAP de Lloret, sempre i quant deixi el 50% dels beneficis per a l’administració pública. Per això la moció no ha obtingut el suport necessari.\nPel que fa a la proposta de C’s, anava encaminada a la millora de la transparència informativa i la publicació de l’agenda dels regidors. En aquest sentit, la formació proposava fer públiques les trobades i reunions de l’alcalde i dels vint regidors (govern i oposició), així com de tots els viatges amb càrrec a la Corporació. La moció, però, no ha rebut el suport necessari per tirar endavant.\nArticle anteriorBDBH – 20 DESEMBRE 2016\nArticle següentTERTÚLIA CIUTADANA – 20 DESEMBRE 2016


Palafolls, epicentre de l'art multidisciplinari aquest cap de setmana de la mà de fiSSures - Ajuntament de Palafolls\n20/04/2019 | 11:06 h\nPalafolls, epicentre de l'art multidisciplinari aquest cap de setmana de la mà de fiSSures\nAquest 2018 la Mostra d'Art Multidisciplinar a Palafolls fiSSures arriba a la seva cinquena edició\nCirc, dansa, teatre, exposicions, titelles, audiovisuals, música, clown... són alguns dels gèneres que aquest cap de setmana, 30 de juny i 1 de juliol, es podran gaudir a la nostra localitat en diferents emplaçaments a l'aire lliure així com a equipaments municipals.\nLes propostes artístiques començaran dissabte al matí a les 11.30 h a la porxada del Casal del Avis [plaça Joaquim Ruyra] amb el teatrí de titelles El Patufet a càrrec de la companyia Can Ninot.\nParal·lelament obrirà l'exposició Laberint urbà a la sala d'exposicions de l'edifici MiD on una superposició d'imatges i mirades diferents als edificis i espais públics del nostre municipi faran descobrir un Palafolls amb identitat pròpia. També de 10.30 a 14.00 i de 16 a 22 h es reproduirà al Teatre una instal·lació audiovisual sota el títol Palafolls des de la memòria. Les dos exposicions es podran visitar en l'horari descrit tant dissabte com diumenge.\nA partir de les 18 h a la plaça del Teatre, l'espectacle d'equilibris i portés acrobàtics En el nom del pare de la companyia Las Sistars marcarà l'inici d'un seguit d'actuacions per a tots els públics. Entre les propostes que li seguiran hi ha el concert a càrrec de l'Orquestra de la Bona Sort, l'espectacle itinerant de clown Txu i dos carpes on s'hi donaran cita xerrades i la mostra Motors econòmics de Palafolls... tot plegat al recinte Fòrum Palatiolo i voltants.\nAl vespres el protagonisme el prendrà el microteatre a partir de les 22 h a la Masia Can Florenci - Casal de la Dona amb la proposta Síndrome d'Imprevist Teatre i Casualitats a càrrec de The Sunflower Companyia.\nEl diumenge a la tarda arribarà l'hora de la dansa i el circ a partir de les 18 h al Palauet. L'espectacle Contemporani de dansa a càrrec de l'alumnat de l'Escola municipal de Música i Dansa de Palafolls a les 18 h serà el primer de tres espectacles que es podran veure a pavelló esportiu. Tot seguit es gaudirà d'una exhibició de circ aeri, primer, i corda llisam, segon, amb la proposta Insight d'Alba Comella i No en va de la CIA. Som Noise, respectivament.\nLa poesia i la música amb l'espectacle SisterHoods a les 19.30 h al recinte Fòrum Palatiolo i després el directe musical a càrrec d'Eduard Canimas Trio a les 22 h, seran els actes encarregats de tancar la que ja és la cinquena edició de la Mostra d'Art Multidisciplinar de Palafolls.\nPrograma fiSSures 2018 pàgina 2\nPrograma fiSSures 2018 pàgina 1


La nova versió de Medusapp ofereix més informació als usuaris sobre la presència de meduses a les nostres platges. Actualitat Universitària\nLa nova versió de Medusapp ofereix ..ia de meduses a les nostres platges\nL’app és un treball conjunt d’antics alumnes de la UPV, la Universitat d’Alacant, el CIBERES i l’Institut d’Investigació Sanitària Fundació Jiménez Díaz\nDes del seu llançament, l’app ha rebut més de 1.300 albiraments de meduses\nMedusapp permet a qualsevol persona advertir de l’albirament d’una medusa i oferir en temps real un mapa dels llocs on se’n detecta la presència. Des del seu llançament i fins ara, l’app ha rebut més de 1.300 albiraments de meduses, dels quals s’han publicat 909; i també fotos de 402 picades, que es remeten directament a l’Institut d’Investigació Fundació Jiménez Díaz.\nAra, l’app incorpora noves millores, com la possibilitat de pujar la foto de l’enviament des de la galeria d’altres dispositius, no solament amb la càmera del telèfon. «Ens ho demanaven molt els bussejadors i navegants que no porten el mòbil a l’aigua, però sí cambres tipus GoPro», apunta Eduardo Blasco, un dels desenvolupadors de l’app.\nA més, és capaç d’avisar l’usuari si s’han produït albiraments en els últims dies en un radi de 5 km des de la seua posició, i això pot generar un informe ràpid global dels mateixos sobre els mapes de situació. «També és possible consultar els albiraments en qualsevol rang de dates i/o d’espècies que es desitge», afig Ramón Palacios, un altre dels desenvolupadors de Medusapp, qui destaca a més una altra de les principals novetats de la nova versió de l'app, i és que està també disponible en anglès.\nS’ha afegit també un croquis del cos humà, que ajuda a indicar la zona de picada, nous mapes, i també filtres que fan més accessible i amigable la navegació per l’aplicació. «El nostre objectiu és facilitar al màxim l’ús d’aquesta app i que arreplegue tota la informació possible sobre els albiraments de cada usuari», afig Ramón Palacios, un altre dels desenvolupadors de l’app.\nMedusapp permet enviar tant la foto de l’espècie com l’abundància i la grandària estimada, dades que es publiquen en un mapa en www.medusapp.net i a les que es pot accedir també des de la mateixa aplicació.\nL’usuari pot enviar una foto de la medusa, en el cas dels albiraments; i en les picades, pot enviar-les també, i explicar a més quant de temps fa des que es va produir o quin tipus d’espècie l’ha picat.\nLes dades cientificomèdiques sobre les picades obtingudes són gestionades i analitzades per l’equip del projecte LIFE Cubomed, integrat pels investigadors Cessar Bordehore i Eva S. Fonfría, de l’Institut Multidisciplinari per a l’Estudi del Medi (IMEM) de la UA, i les doctores Victoria del Pozo i Mar Fernández Nieto, del CIBER de Malalties Respiratòries (CIBERES) i el Laboratori d’Immunoal·lèrgia - Institut d’Investigació Sanitària Fundació Jiménez Díaz (IIS-FJD).\nLa nova versió de Medusapp té també una guia didàctica i amb imatges de les principals meduses i una guia interactiva de primers auxilis, amb recomanacions en cas de picada depenent de l’espècie. Tota aquesta informació prové del projecte LIFE Cubomed, en el qual participa César Bordehore, investigador de la UA, juntament amb personal de l’Institut de Ciències del Mar del CSIC a Barcelona.\n«Davant d’una picada de medusa, la primera cosa que hem de fer és eliminar les restes de tentacles amb pinces o una targeta plàstica, sense fregar-hi, i inactivar les cèl·lules urticants que pogueren quedar sobre la pell amb una mescla de bicarbonat i aigua de mar», recorda l’expert en Ecologia Marina de la UA.


“Autopistes de xoc”, per Phil Connors | Diari Sant Quirze\nInici » a-ultimesnoticies » “Autopistes de xoc”, per Phil Connors\nAutopistes de xoc\nQuan s’entra en un lloc on ha calgut pagar entrada, hi ha una, potser fictícia, sensació de seguretat, de protecció. És paga i això suposa que aquell lloc pertany a algú. Que hi ha algú que el vigila, que el cuida, que el neteja, que l’arregla. Algú que, si cal, ens atendrà si passa res o ens farà fora si fem res mal fet.\nQuan el lloc és obert, de franc, la sensació és de campi qui pugui, ningú supervisa i, per tant, es llencen coses a terra, si quelcom es trenca o s’espatlla sembla que ningú està amatent a implicar-se i el més gran es menja al petit.\nLes persones necessiten saber que hi ha control per controlar-se; i si saben que no n’hi ha es descontrolen. Així de senzill. Així de trist.\nAlgunes autopistes catalanes, fins fa poc de pagament, ara són de franc. I són un reclam per tot tipus de vehicles, tants que s’han quedat petites de cop. La gratuïtat les ha encongit i el que era una via ràpida ara és lenta; i el que era una via més o menys segura ara ho és cada cop menys.\nL’increment de vehicles pesats, amb limitació de velocitat, llargues fileres d’erugues, enrareixen el trànsit doncs sovint ocupen com a mínim dos carrils pels seus avançaments que suposen kilòmetres d’anar en paral·lel provocant un embut sobtat.\nLa presència de cotxes d’autoescola no ajuda a donar fluïdesa. Abans s’havia de pagar, però ara no i, per tant, és un bon lloc per anar aprenent. I n’oblidem la presència de motos de petita cilindrada que entren i surten a la següent. Ja només falta veure patinets!\nAccident de dos camions a Santa Perpètua (Font: La Vanguardia)\nLa congestió del trànsit fa que qualsevol topada suposi un xoc en cadena i unes retencions interminables. No hi ha prou sortides que donin escapatòria a l’increment de sinistralitat. Els vehicles queden atrapats sense opció a sortir. Les infraestructures no estaven pensades ni per tants vehicles ni per tants accidents.\nLes estadístiques demostren que des de la gratuïtat a l’AP-7, l’AP-2, la C-32 Nord i la C-33 ha augmentat el nombre d’accidents.\nL’AP7 és la que més trànsit ha incrementat i en conseqüència la sinistralitat també ho ha fet; però no hauria de ser necessàriament així.\nI la solució que sembla haver trobat el Servei Català de Trànsit i el Ministeri de Transports ha estat habilitar grues de gran tonatge per poder retirar tràilers que són uns dels vehicles que presenten més percentatge d’accidentalitat i són responsables dels col·lapses. És a dir, posen tiretes a la ferida quan haurien d’estar treballant en evitar la ferida.\nI arribarà l’estiu i amb ell les complicacions augmentaran i llavors a correcuita es crearan comissions que busquin solucionar el que llavors era un problema i haurà esdevingut catàstrofe.\nLes autopistes ja no són les vies ràpides i segures d’abans tot i que no ha canviat l’asfalt, ni la il·luminació ni els rètols informatius. Només ha canviat la mentalitat de les persones que hi circulen. I és que no pagar pot acabar resultant més car.\nbien excursionistas arriba Diari Sant Quirze News SQ Phil Connors Sant Quirze del Vallès\t2022-04-29\nBon article Phil, pero de pagar si les continuem pagan amb els nostres impostos, pero com be dius, ens semblen gratuïtes.


Ajuntament de Borriana - Patricia Campos presentarà el seu projecte Supera-T a Borriana\nPatricia Campos presentarà el seu projecte Supera-T a Borriana\nBorriana rebrà a Patricia Campos i el seu projecte Supera-T dijous que ve 3 de gener, en un esdeveniment que mostra l'aposta clara de l'Ajuntament de Borriana pel foment de la igualtat de gènere, i en aquesta ocasió a més a través de l'esport.\nLa primera dona pilot de reactors de les Forces Armades i ex entrenadora de futbol als Estats Units presentarà el seu projecte més actual: Supera-T, un esdeveniment que busca fomentar la igualtat de drets a través de l'esport amb una xarrada inspiracional i motivadora, en la qual es destaquen valors com la superació i l'eliminació de barreres producte de la distinció de sexe i gènere i la motivació per a afrontar els reptes, barreres i obstacles que es plantegen al llarg de la vida.\nL'edil d'Esports, Vicent Granel, convida a tots els clubs esportius de la ciutat, així com a la ciutadania a acudir, per a conéixer en primera persona l'experiència de Campos, i poder compartir a través de l'esport, una vesprada de coneixement.\nPatricia Campos destaca per la seua àmplia trajectòria professional, per la qual ha sigut guardonada per diverses organitzacions, i recentment ha fundat l'ONG Goals for Freedom per a lluitar per la igualtat de les dones, en contra de la violència de gènere, i la defensa dels drets humans a Uganda, país en el qual col·labora amb diverses organitzacions des de fa anys.\nAquest esdeveniment es troba dins de la campanya Dona i Esport de la Diputació de Castelló en col·laboració amb l'Ajuntament de Borriana.\nA més, l'acte comptarà amb la col·laboració de l'esportista local, Chantal Moros. Moros i Patricia s'encarregaran de dur a terme la xarrada a les 17.00 hores a la Sala multiusos del Pavelló Poliesportiu Municipal La Bosca, i quan finalitze es realitzarà un partit de futbol en el Camp de Futbol Municipal Sant Ferran entre els assistents.\nPer a poder inscriure's cal enviar un correu a partido@proyectosupera-t.com.


Biblioteca Salvador Raurich - Begur - Dossier de premsa - L'endeutament de Begur es reduirà del 33,5 al 25%\nL'endeutament de Begur es reduirà del 33,5 al 25%\nEl ple municipal dóna llum verd a una modificació de crèdits per amortitzar un préstec i fer inversions\nL'Ajuntament de Begur ha optat per eixugar l'endeutament municipal, que actualment és de prop d'un 33,5% del pressupost municipal, fins al 25% amb amortitzacions de crèdits amb càrrec al romanent de tresoreria. En la darrera sessió del ple es va aprovar liquidar un préstec bancari destinat a inversions del pressupost del 2010, per un import d'uns 780.000 euros. Tot plegat suposa reduir “prop d'un terç l'endeutament del consistori”, va manifestar l'alcalde, Joan Loureiro.\nL'Ajuntament va tancar l'exercici del 2015 amb un romanent líquid de tresoreria de 988.075,47 euros. I aquest fet, sumat al ja existent d'exercicis anteriors, fa que el romanent de tresoreria per a despeses generals pugi a ...


Les mans netes eviten malalties! - Net100x100\nLes mans netes eviten malalties!\nHas pensat alguna vegada quants microbis pot haver-hi en les teves mans? Doncs n’hi ha milions. La majoria són inofensius, però n’hi ha que et poden causar malalties com els constipats, la grip o les descomposicions.\n1 Per què has de rentar-te les mans?\n1.1 Quan has de rentar-te les mans?\n1.2 Com has de rentar-te les mans correctament?\nPer què has de rentar-te les mans?\nEns hem de rentar les mans per la nostra salut, per estar sans i bons. Els nens són molt propensos a tocar-se els ulls, el nas, la boca, etc. Per tant, un nen amb les mans brutes té moltes més possibilitats d’infectar-se amb gèrmens del seu entorn.\nSi no ens les rentem, podem anar guardant porqueria a les mans que ens pot fer posar malalts a nosaltres i a les persones amb qui estem. Totes les coses que toquem poden estar brutes i passar-nos bacteris o gèrmens.\nImagina’t, tocant per exemple: el pom d’una porta, la barana d’una escala, la barana de l’autocar i desprès posar-nos a menjar\nQuan has de rentar-te les mans?\nLes mans te les has de rentar moltes vegades al dia, encara que no t’ho sembli, segur que moltes més de les que ho fas. A vegades et pots pensar que les teves mans no estan brutes, si no estan negres, plenes de fang o amb guixots de bolígraf o de pintures.Però encara que et pensis que estan netes perquè no les veus gaire brutes, els bacteris i els gèrmens no els podem veure a simple vista.\nEns rentarem les mans, en general, sempre que el nen tingui les mans brutes, i:\nAbans de menjar: esmorzar, dinar, berenar o sopar.\nDesprés de fer pipí o caca.\nQuan has jugat a pilota, o quan has estat tocant flors, herbes, joguines, terra, coses al pati…\nDesprés de tocar un animal.\nAbans d’escriure, fer deures o jugar amb l’ordinador.\nAbans de preparar-te un entrepà.\nDesprés de mocar-se o estossegar.\nÉs molt important, si has vist algun amic que està constipat, per exemple, i li has donat la mà o li has deixat alguna joguina, que et rentis les mans després.\nCom has de rentar-te les mans correctament?\nLes mans s’han de rentar amb aigua tèbia, si és possible.\nHas de mullar-te les mans, passant-les per sota l’aixeta (o el raig d’aigua d’una font), abans de fer servir el sabó.\nUtilitzar un sabó que agradi al nen, pot ser antibacterià o un de normal.\nSi sospites que les mans del teu fill han entrat en contacte amb alguna persona amb una infecció, utilitza un antisèptic per mans que contingui alcohol.\nHas de fregar-te les mans amb sabó pertot arreu: entre els dits, els canells, els palmells…\nQuan t’ensabonis les mans, no tinguis l’aixeta oberta. (Recorda que d’aigua no n’hi ha gaire, i cal estalviar-ne).\nAniria bé poder tancar l’aixeta amb un mocador de paper, però si no n’hi ha cap, tanca l’aixeta sense tocar-la gaire, pot estar bruta… i tornaries a embrutar-te les mans.\nFregar-se bé les mans enèrgicament sense deixar cap racó sense fregar.\nFregar-se els dits de les dues mans, els canells, entre els dits i al voltant de les ungles.\nRentar-se les mans durant 15 o 20 segons. Cantar una cançó d’aquesta durada és una bona manera per recordar-li al nen durant quant de temps s’ha de fregar les mans.\nEsbandir-se les mans amb aigua tèbia.\nHas d’eixugar-te les mans amb un mocador de paper, una tovallola neta o un aparell d’aire calent. Als lavabos públics es recomana utilitzar una tovalloleta de paper per tirar de la cadena i obrir i tancar la porta (els poms de les portes dels lavabos són llocs on abunden els gèrmens).


El passat diumenge va tenir lloc la quarta edició del Swim Run Colera- Llançà, una de les principals activitats esportives de Llançà d'aquest estiu 2019.\nEl Vies Braves SwimRun és un esdeveniment lúdic-esportiu que combina els esports de senderisme/córrer (running) amb la natació en aigües obertes, sense interrupcions ni transicions, al llarg d'un recorregut marcat. Normalment es neda amb calçat esportiu, per això es permet l'ús de pull-buoy i pales. Aquest esport prové dels països nòrdics i es practica per parelles o individualment.\nLa costa que uneix Portbou- Colera i Llançà, denominada també "La Mar d'Amunt", és un escenari ideal per practicar SwimRun, perquè la majoria d'itineraris discorren en paral·lel als camins de ronda, o tenen correspondència amb la xarxa de senders locals i els trams d'aigua estan perfectament delimitats per les boies de les Vies Braves de Portbou, Colera i Llançà.\nUn centenar de participants van gaudir d'aquesta activitat organitzada per Vies Braves amb la col·laboració del club de natació d'aigües obertes llançanenc: Tintoreres Swimming Club.\nCal destacar que durant els mesos de juliol i agost es van oferir entrenaments gratuïts de Swim Run a càrrec del mateix club de Llançà a tots els residents i visitants del municipi, consolidant les mateixes, com una de les principals activitats d'aquest estiu 2019 amb un alt grau de participació d'amants de l'esport outdoor que, aprofitaven aquestes sessions per gaudir de les seves vacances a Llançà i seguir amb els seus entrenaments tot descobrint el paisatge de Llançà i de la Mar d'Amunt.


Xarxes Socials - TuTensWeb\nHome > Servei de dominis, hostings, seo, marqueting online, xarxes socials i dissenys web. > Xarxes Socials\nQue són les xarxes socials?\nLes xarxes socials són actualment, una de les maneres més econòmiques disponibles de fer publicitat i arribar a un ampli ventall de futurs clients.\nSón eines que tenim a la nostra disposició per poder potenciar-nos al món digital utilitzant unes eines on hi ha milers d’usuaris conectats.\nSi vostè no te temps o es veu incapaç de realitzar aquesta tasca, nosaltres el podem ajudar. Contacti amb nosaltres per informar-se sobre les xarxes socials i li farem un pressupost del treball a realitzar.\nDins d’aquesta secció podriam entrar a una eina relacionada amb les xarxes socials que és el MARKETING , on juga un paper fundamental e indispensable treballar amb les nostres xarxes socials.\nLes més conegudes i utilitzades en un terme general són (Facebook, Google+ , Twitter, Instagram, …)


Cuerdas – Cosetes de no res\n18 febrer, 2014 11 Juny, 2020 Cosetes de no res (Laia)\nHi ha dies que sembla que tot surt, no només al revés de com havies planejat, sinó malament. Però avui no ha estat un dia d’aquests. Avui ha sortit tot una mica al revés de com havia d’anar però, precisament, això ha fet que sigui un bon dia. L’H de l’escola hi ha contribuït fent-me arribar un enllaç.\nDel contingut d’aquest enllaç és del que parlaré: Cuerdas. Cuerdas és un curt d’animació de 10 minuts de durada dirigit per Pedro Solís que narra la història d’amistat entre un nen i una nena molt especials. Com diuen a la pàgina oficial, també parla de valors i il•lusions.\nEstà qualificada com apte per a totes les edats però afegeixen que té especial interès per a la infància. Sembla mentida que pugui estar d’acord en alguna cosa de les que diu l’actual Ministerio de Educación, però comparteixo la recomanació que fa del curt per la seva vocació educativa.\nEntre altres premis, va guanyar el Goya 2014 al millor curt d’animació.\nAquí us deixo el tràiler:\n//player.vimeo.com/video/81592059 CUERDAS trailer from lafiestapc on Vimeo.\nRetiro el curt íntegre per respecte a la demanda del director del curt a Facebook. Tanmateix, crec que la resposta que ha tingut el públic davant un curt com aquest demostra que cal canviar, repensar i innovar en la manera de fer arribar aquestes obres a la gent. No val demanar paciència, com fan a la web, perquè la Xarxa és immediata. Internet ha canviat la manera de difondre la informació i cal adaptar-s’hi! Cal buscar solucions perquè tothom guanyi. Si el problema són els requisits dels festivals, que els festivals els canviïn. Si hem de pagar i el preu és just, pagarem i amb molt de gust, si la qualitat és aquesta. Però que no ens demanin que no compartim.\nPrevious María y yo\nNext L’Enfant Sauvage (L’infant Salvatge)\nTeresa Sáez Cuenca ha dit:\n18 febrer, 2014 a les 7:24 pm\nAcí podeu veure'l sencer :-)http://youtu.be/J5YGqOWFxYc\n18 febrer, 2014 a les 7:38 pm\nGràcies! Actualitzo l'entrada amb el vídeo! 😀


Rufat Casals, Helena, (aut.)\nISBN: 8492440902 ISBN-13: 9788492440900\nHelena Rufat, nascuda el 1967 a Torrelameu (La Noguera), viu actualment a Mollerussa. És llicenciada en Filologia Catalana i es dedica a la docència. Abans d’aquest llibre, ha publicat un estudi sobre crítica literària (Lectures al quadrat, 1995), contes i alguns articles. Comença a escriure ficció fa pocs anys. Després de guanyar diversos premis de narració breu, ara es dóna a conèixer amb Una història d’amor, la seva primera novel•la.\nAutres livres Rufat Casals, Helena:


Sant Joan de les Abadesses - Càmping Els Roures\nEls Roures » Entorn » Sant Joan de les Abadesses\nLa vila de Sant Joan de les Abadesses és de visita obligada quan ets a prop de la zona. El poble ocupa el centre d’una vall pre-pirinenca, travessada pel riu Ter de llevant a ponent i encerclada per muntanyes altes.\nEntre d’altres, es poden visitar els monuments més importants del romànic català com el Monestir de St. Joan de les Abadesses i el Palau de l’Abadia amb el seu encisador claustre de l’antiga residència dels abats, que acull també el Centre d’Interpretació del Mite del Comte Arnau, que et permet conèixer aquest símbol mític de Catalunya.\nVisita 100% recomenable ideal per anar amb la familia. Just devant de l’oficina de turisme, hi ha un petit parc infantil on trobareu unes escales i baixant, a la vora del riu, una gran esplanada verda amb un gran parc amb jocs de passarel.les ideals pels nens. Allà mateix, també es troba el Molí petit, on tots els dissabtes pel matí es fa un taller de pa (més detalls en aquest enllaç).\nAl càmping els Roures, disposem de descomptes especials pels nostres clients que vulgui visitar el Centre d’Interpretació del Mite del Compte Arnau (15% descompte)\nTrobareu més informació a www.santjoandelesabadesses.com