El PP dóna l'esquena a Algemesí - Diari La Veu\nEscriba el número 192927\nEl PP dóna l'esquena a Algemesí\nEl PP dóna l'esquena a Algemesí i es nega a interposar un recurs contra el Pla Hidrològic del Xúquer..\nEl Partit Popular ha tornat a donar l'esquena als ciutadans en el tema de l'aigua, renunciant a defensar els interessos d'Algemesí des de l'Ajuntament. Els populars, amb l’acalde Vicente García Mont al capdavant, es van negar a reclamar la concessió d'aigua per a beure del riu Xúquer que necessita Algemesí, condemnant als veïns a pagar més per un aigua de pitjor qualitat. El PSPV va lamentar aquesta falta de responsabilitat i sensibilitat, ja que fins a l'últim moment va tractar que el PP se sumara a la lluita per l'aigua del Xúquer\nEls socialistes van proposar una moció en l'Ajuntament perquè tot el consistori, en unitat, presentara un recurs contra el nou Pla Hidrològic del Xúquer, ja que suposa un greu perjudici per a les comarques de la Ribera. “El pla del PP ens obliga a pagar més cara l'aigua que bevem, tot per no haver aprovat una cessió directa per als veïns i veïnes de la Ribera”, ha explicat Marta Trenzano, portaveu socialista d'Algemesí.\nNo obstant açò, els populars van evitar que la moció tirara endavant, negant així que els ciutadans d'Algemesí puguen exercir el seu dret a reclamar la concessió d'aigua del Xúquer per a consum humà. Amb el seu control de l'Ajuntament, el PP va acabar amb l'última oportunitat per a recórrer el Pla Hidrològic i defensar els interessos dels veïns i veïnes de la Ribera. “La desvergonya del PP d'Algemesí als ciutadans és encara més greu perquè els populars de Cullera i Favara sí han presentat un recurs contra el Pla, a proposta del PSPV”, ha indicat Trenzano.\nCospedal garanteix l'aigua per a Albacete\nPrecisament, el consens a Cullera i Favara ha fet que el PP d'Algemesí quede en evidència com la formació més submissa als interessos partidistes de la cúpula de Madrid, i en concret, de María Dolores de Cospedal, secretària General dels populars, i presidenta de Castella-la Manxa. Mentre que al PP d'Algemesí no sembla importar-li que els veïns no compten amb aigua per a beure del Xúquer, Cospedal es va assegurar que Albacete tinga accés garantit a l'aigua superficial del riu per al seu proveïment.\nMalgrat la falta de valentia i determinació del PP d'Algemesí, els socialistes estan compromesos amb la defensa de l'aigua i continuaran la seua lluita perquè la ciutat compte amb una concessió. A més de la moció en l'Ajuntament, el PSPV ha portat aquesta lluita a la Diputació de València, les Corts Valencianes, al Congrés dels Diputats i el Parlament Europeu.\nBiblioteca de Xeraco\nEscriba el número 992019


Nadal no es dóna per al·ludit per Balmón però li replica que els èxits i els fracassos del PSC són "compartits"\n"No crec que jo sobri al PSC, si algú ho pensa que ho digui, però que ho digui amb aquestes paraules", ha remarcat el primer secretari del PSC de Girona\n3 min. Barcelona 26/08/2013 16:26\n260x366 Joaquim Nadal, exconseller socialista / PERE VIRGILI Joaquim Nadal, exconseller socialista / PERE VIRGILI\nEl primer secretari del PSC de Girona, Joaquim Nadal, ha assegurat que no s'ha donat per al·ludit per l'article d'Antoni Balmón en què assegura que hi ha gent que sobra al partit.\nEn tot cas, ha dit que no creu que ell sobri al PSC. "Si algú ho pensa que ho digui, però amb aquestes paraules", ha afirmat en declaracions a Ràdio Girona-Cadena SER. Pel que fa a les crítiques de Balmón al tripartit, Nadal sí que li ha volgut replicar que "no es poden anar a buscar responsabilitats dels fracassos en un o altre sector, sinó que això és una història d'èxits i de fracassos compartits".\nPel que fa a la seva continuïtat a la presidència del PSC de Girona, ha dit que no s'ha plantejat en cap moment deixar el càrrec. Nadal s'ha mostrat "convençudíssim" que Balmón no estava parlant d'ell quan deia que sobrava gent en el partit, i ha assegurat que ell no s'ha plantejat mai deixar la seva militància, ni tampoc abandonar el càrrec de president de la federació de Girona. Ara bé, sí que ha criticat que Balmón hagi acusat un sol col·lectiu de deixar un "forat immens". Segons Nadal, els fracassos i els èxits del PSC són "compartits" i no d'un sol sector.\n"Jo considero que la unitat es forja valorant el passat, assumint l'herència i comprometent-se amb el futur, i crec que al PSC hi ha un patrimoni col·lectiu que potser no està prou ben aprofitat", ha considerat.\nNadal no s'ha volgut posar en la feina de Navarro com a primer secretari, però sí que ha opinat que el PSC hauria de mostrar-se "plenament partidari del dret a decidir i ser conseqüent". Si ho fes, ha considerat que la societat deixaria de demanar-li comptes sobre el seu capteniment identitari, com passa amb ICV, de qui "es dóna per descomptada la seva plena adhesió al dret a decidir".\nL'exconseller ha negat que ell hagi fet cap viratge independentista, i ha recordat que ell sempre ha sigut catalanista. En tot cas, ha admès que les actituds de les elits polítiques espanyoles de dretes i en part d'esquerres "conviden cada cop més a no trobar cap altra sortida".\nSobre la seva participació en la Via Catalana, ha reiterat que no hi anirà per respecte al seu paper dins de la Taula pel Dret a Decidir de Girona, però ha desitjat que sigui un èxit.


A LA RECERCA D’UN LOCAL DE CULTE | CEC Digital\nSovint arriben a l’oficina tècnica del CEC consultes relacionades amb els llocs de culte, especialment de comunitats ètniques que estan a la recerca d’un espai on congregar-se durant la setmana.\nEn aquesta ocasió ens fem ressò de la sol·licitud d’una església presbiteriana coreana que busca un espai per a reunir-se els diumenges, donat que el local que ocupen en l’actualitat se’ls ha quedat petit. El grup està format per un centenar de persones que habitualment es troben pels matins, tot i que estarien disposats a valorar possibles canvis en l’horari. També estarien interessats a utilitzar el local durant la setmana per a les activitats d’estudi bíblic i pregària que realitzen.\nPer a més informació i consultes, contactar amb l’oficina tècnica del CEC (93.424.10.20 o cec@consellevangelic.cat).\nEn les darreres setmanes, dues esglésies evangèliques han contactat amb l’Oficina Tècnica d ...


Davant d'això, en els dos últims anys, el nombre de treballadors amb sous més alts ha augmentat\nRedactors 30/04/2017 - 13.25 Actualitzat 30/04/2017 - 15.53\nEl 47% dels treballadors, uns 8.160.172 de persones, tenia el 2015 salaris per sota del mileurisme, la proporció més alta des que va començar la crisi, segons un informe elaborat pel sindicat de Tècnics d'Hisenda, Gestha, amb motiu del Primer de Maig.\nL'informe també alerta que, sense comptar amb altres ingressos familiars, gairebé 6 milions de treballadors, un 34,4%, podrien trobar-se en risc de pobresa, en percebre un sou per sota del Salari Mínim Interprofessional.\nSegons la informació recopilada per Gestha, en els darrers 8 anys ha augmentat el percentatge de treballadors que no arriben a 1.000 euros de salari, passant dels 39,9% del total el 2007 al 47% el 2015, any de l'última estadística disponible:\n"La millora de l'activitat econòmica i dels beneficis empresarials en 2014 i 2015 no es va traslladar als salaris més precaris".\nDavant d'això, assenyalen que en els dos últims anys el nombre de treballadors amb sous més alts ha augmentat fins a les 136.502 persones:\n"I aquests 136.502 directius ingressen exactament el mateix que els 5.754.174 de treballadors amb sous més baixos".\nLes diferències salarials s'han accentuat considerablement entre directius i treballadors amb sous més baixos, explicava el sindicat de Tècnics d'Hisenda:\n"La inevitable conseqüència d'aquesta dispar situació és que la desigualtat salarial dels treballadors ha augmentat un 3,8% des de 2007".


Parcel·la en Venta a Incles | TroboCasa - No busquis més, TROBA!\nParcel·la en Venta a Incles - Finques 3 Cases -852\nIncles, Canillo, Canillo, Incles\nExcepcional parcel·la en venda de 3.150 m² situada a la Vall d’Incles, en un entorn únic i en una zona fantàstica pels amants de la muntanya.\nTerreny apte per a la construcció d’una borda típica andorrana. Sòl en fase de consolidació. El telecabina de Soldeu per accedir al domini esquiable de Grandvalira es troba molt pròxim a la parcel·la.\nLa vall d’Incles està protegida per la ONU com patrimoni de la humanitat, tant com la seva fauna i flora.\nReferència TroboCasa: 82655\nRef immobiliària: 852\nEstic interessat/da en [ Parcel·la en Venta a Incles ]


L’enderrocament del molí del Pla dels Molins, per Joan Josep Cardona « Infobenissa\nL’enderrocament del molí del Pla dels Molins, per Joan Josep Cardona\nEl molí al costat de la primera fase de la finca dels Molins\nEls amics de Infobenissa han penjat un document històric de primer ordre. Es tracta d’un vídeo de l’enderrocament del darrer molí del Pla dels Molins. Això, si no recorde mal, va ocórrer l’any 1973. La pèrdua de tal monument s’ha d’incloure dins del capítol negre de les coses que es feren mal en la Benissa del desarrollisme turístic encetat a la meitat dels anys seixanta del segle vint i continuada en bona part del següent decenni. En aquells dies encara es podia trobar alguna casa interessant al carrer Sant Antoni, així com al carrer de la Puríssima i a la Placeta Vella. Dins de la dècada dels anys seixanta es va enderrocar l’interior de la casa de la Societat Cultural i un poc més enrere l’església de Sant Pere. Està per historiar tot aquell moment polític – econòmic – social on la societat benissera, i amb l’aparició del fenomen turístic , sofrí una transformació profunda, on la sensibilitat, en tots els sentits, fou per complet arraconada. Un model econòmic que començava per l’especulació del terreny, el nul interès per modernitzar l’agricultura i la petita industria del moble va veure en la promoció del sol, abans agrícola, un camí de progrés, que sense parar-se a pensar en les conseqüències ens canvia a tots de cap a peus.\nPerò s’ha de dir, que tot i el desgavell general, existiren ments preclares que van veure a temps el que ens havia de passar. Veja’m: els ajuntaments de la comarca (supose que per indicació superiors, que si no, a sant de què) encomanaren un estudi de la seua situació actual, i futures possibilitats, a l’economista Eugenio Bezares Pertica, que junt amb un equip multidisciplinar treballaren a fons els diversos aspectes de la seua especialització. El resultat d’aquell treball, molt bo, per cert, es va veure publicat l’any 1972 en dos volums editats en fotocòpia. Malgrat l’època, i els interessos en joc, es parlava de preservar els signes d’identitat dels pobles com un valor de gran interès per diversificar l’oferta turística de sol i platja. La lectura, que supose mai feren, ni els alcaldes d’aquell moment, ni tampoc els futurs alcaldes i regidors, inclosos els de la democràcia, d’aquell elogiable treball parla per si mateix de les rucades que en nom del progrés econòmic es feren fins època quasi recent.\nLa demolició del molí, dit del tio Xoxim del Gitano, i heretat pel seu únic fill, Joanet de Maria Rosa, funcionari municipal, fou venut a un grup cooperativista que construïa cases socials a un preu assequible per a les classes modestes treballadores. No cal ni dir que el lloc era incomparable i que tothom té dret a poder viure en un indret de gran qualitat. Correcte, i res a dir. Però sí de la demolició del molí que, amb bona voluntat per part de tothom, inclòs l’ajuntament, s’hagués pogut evitar. En eixos anys, tal com he dit anteriorment, ni es pensava en l’enorme rendibilitat monumental i turística que el molí ens hauria pogut donar a hores d’ara, com tampoc ningú va dir res en contra.\nEn els moments de l’enderrocament ja portava jo dos anys de cronista oficial i la denúncia de la barbaritat la vaig publicar en la revista de festes de l’any 1974. Amb anterioritat a aquesta notícia ja vaig denunciar en novembre de 1964, al setmanari “La Marina”, l’enderroc del magnífic interior de la casa de la Societat Cultural. Seguí a eixa alarma un seguici de contestacions d’alguns prohoms del poble, acompanyat a les tertúlies de la societat d’amenaces a la meua persona en to greu i amenaçador. La denuncia del molí, de la S.Cultural i altres em va situar davant de l’opinió pública, i sense excepcions, en una situació incòmoda fent-me complicada la convivència.\nDavant la impossibilitat de poder actuar, i des de la denúncia en la premsa, front a l’imparable furor de la piqueta, em vaig presentar a les eleccions municipals pel terç familiar, per a un lloc de regidor. Estàvem en l’any 1974 en ple esclat de les urbanitzacions de la zona marítima de Benissa i un augment del nivell adquisitiu dels benissers. La planificació urbanística no comptava, ni molts menys, amb les normes actuals d’impacte ambiental, sanitàries, etc. com també amb la indefensió en què es trobaven els ajuntaments en els aspectes jurídics. Si era complicat l’aspecte rústic, encara més era l’urbà. Tothom volia enderrocar sa casa i fer-ne una moderna. Vaig presentar un estudi de normes ajudat pel funcionari municipal Luis Pérez Anguix i el recolzament del president de la comissió d’urbanisme Domingo Iborra. Es van elaborar unes normes de preservació del centre urbà que es van aprovar en la sessió plenària del 25 de juny de 1974. Serviren per a evitar la demolició de cases significatives del centre antic alhora que es donaren les recomanacions per a façanes, altures, etc. Llàstima que no pensarem en la resta de cases del terme. A més, ni ens deixaven. Estigueren en vigor fins l’entrada del primer ajuntament democràtic, on el regidor Cayetano Bertomeu es preocupà de millorar aquella iniciativa i prosseguir amb encertades intervencions.\nMés tot i això fou impossible preservar l’enderroc de la porta d’entrada a Benissa (al costat de l’actual ajuntament) ni de la Torre del Capità. En les actes del 23 de novembre de 1976 i en la del 28 de juny de 1977, pot, i a qui li interesse, veure com ens oposarem alguns regidors a tal mesura. I si vol pot també mirar per les hemeroteques del moment. O saber com mirava cap altre costat alguna emergent i progressista associació de l’època.\nLa societat d’aquell temps no comptava amb un nivell de sensibilització com el que gaudim en l’actualitat. L’absència d’un cos social passat per la universitat, funcionaris preparats, pressupostos, subvencions i, sobretot un nivell de cultura com l’actual feia més que impossible oposar-se als urbanitzadors, als professionals de la construcció, i, al poble en general que veia tan sols l’enriquiment en una única font econòmica: la construcció.\nPublicat recentment el llibre “València. La tormenta perfecta”, de Josep Vicent Boira (recomanable també “L’estat del malestar”, de Jordi Bosch), qui vullga pot informar-se del perquè hem aplegat a la situació actual i com ha estat el nostre “exemplar” recorregut en fer de l’urbanisme la nostra forma de viure.\nCrec, i com a conclusió, que si en el moment de l’enderroc del molí del Pla dels Molins, la societat d’aquell temps hagués tingut el nivell de cultura actual les coses s’haveren pogut fer d’altra forma. Aquell molí, que com es veu al vídeo, estava amb tota la maquinària superior perfectament conservada i que no amenatzava ruïna hui seria un motiu que, com el molí del Quisi, la casa de les Calsides, etc. ens ompliria d’orgull i de innegable riquesa patrimonial. Pense que l’únic camí per evitar aquella penosa experiència tan sols passa per redoblar esforços en l’educació i en la cultura. Que la excusa actual del “primus vivere et deinde filosofare” a què ens ha dut aquesta desfeta moral i econòmica no siga obstacle per obviar que el progrés de la humanitat passa, primer que tot per conrear la intel·ligència invertint amb això com cal i convé. Professors suficients, escoles dignes, premiar el treball, educar i ensenyar i que l’escala de valors humans passe precisament per ahí. O humanisme o el caos. Si el primer homínid no hagués sabut pensar que tenia cames per abaixar de l’arbre i buscar-se en terra els aliments ja sabeu que encara aniríem de branca en branca, fins que la manca d’aliments ens hagués fet caure un bac descomunal, i en eixe cas…\n* Article escrit per Joan Josep Cardona, cronista oficial de la Vila de Benissa


Travessa de Núria a Toès, per Carançà\nLa travessa Núria-Carançà és un recorregut clàssic del Pirineu Oriental. Amb la Vall de Núria com a punt de sortida, la ruta travessa els Pirineus de Sud a Nord, arribant a la cota 2.800 del coll de Nou Creus. La travessa passa per paratges de gran bellesa i ben variats, que alterna el paisatge d'alta muntanya del feréstec circ de Carançà i els seus bells estanys, amb carenes més suaus cobertes de gespa, passejos entre frondosos boscos i un emocionant i divertit recorregut amb ponts penjant sobre gorges, ja al vessant francès. Els excursionistes més en forma són capaços de fer la travessa en un dia. Però el millor per gaudir de la bellesa de l'entorn és fer-la en dues jornades. Tot i així, cal estar molt acostumat a fer alta muntanya ja que l'itinerari és dur.\nLa primera jornada de la travessa és la més dura. Ens espera un camí tot de pujada, fins arribar al refugi del Ras de Carançà, on passarem la nit. Des de la Vall de Núria comencerem a enfilar-nos muntanya amunt prenent el GR-11, que es troba darrere la casa del control de l'estació d'esquí, al final de les vies de l'estació dels tren cremallera dels Ferrocarrils de la Generalitat.\nMitja hora després d'estar pujant per la coma de Nou Creus, agafem un trencant que trobem a mà dreta i continuem pujant per un camí més petit, on trobarem dues fonts mig amagades. L'una, abans de creuar el torrent de Nou Creus pel pont de l'Escuder, i l'altra, després.\nA les dues hores d'haver començat a caminar arribem al peu de la tartera de la coma de Nou Creus. Aquí ja ens hem de preparar per atacar el cim de la carena, pujant un fort desnivell en poc temps, tot fent ziga-zagues. Després de passat per una curiosa escletxa oberta a la roca, fem, finalment, el cim, on hi ha 10 creus en record de 10 persones que van morir a dalt la carena pel fort vent del torb. Des d'aquí veiem, molt a prop, una petita elevació amb una altra creu al cim. És el Puig de la Fossa del Gegant, la cota més alta del coll, que cau de forma vertical sobre la Coma de Vaca i des d'on es tenen unes fantàstiques vistes de la Vall de Núria, que hem deixat enrere.\nMolt a prop, arribem al coll de Carançà, de relleu més suau. A partir d'aquí, ja comencem a baixar cap a la banda francesa de la carena, on ens espera un dels llocs amb més encant de la travessa, un tram on els estanys donen frescor a les altes muntanyes. Passem primer per l'Estany Gran de Carançà i, després, per l'Estany Blau, als peus del Pic de l'Infern. La vall, cada cop, es va eixamplant, fins que arribem al refugi, on ens aturarem per passar la nit.\nSegon dia, diversió en estat pur\nLa segona jornada, del refugi fins al municipi francès de Toès, és, ben bé, per gaudir de la muntanya. El camí és molt més curt que el del primer dia (es pot fer en unes 4 hores) i, a més a més, va tot de baixada. El seu principal atractiu són les gorges de Carançà, que recorrem a través d'un estret camí aeri artifical, format per ponts penjants i passarel·les damunt el riu.\nAquest tram, emocionant i divertit, és apte per a tothom, tot i que cal vigilar on es trepitja. A més, si es vol, es pot fer com a una excursió d'un dia, d'unes 3 hores de durada, sortint des del municipi francès de Toès. Després de travessar un pont sobre el riu Carançà, arribem al final del nostre recorregut.\nLa travessa Núria-Carançà és una excursió ideal per a aquells que no tenen cotxe, ja que podem arribar en tren fins al punt de partida i tornar de la mateixa manera a casa. Des de l'estació de Renfe de Ribes de Freser (el Ripollès), podem agafar el cremallera de Núria, que ens porta a la vall, on comença el camí que travessa les muntanyes. Per tornar, podem prendre el trenet groc, tren turístic que ens portarà fins a la Tor de Querol, on podem agafar de nou la Renfe.


Qüestió de qualitat: l'accés a la universitat - Any 1996 - Articles\nQüestió de qualitat: l'accés a la universitat\n"Sense una voluntat política seriosa per a consolidar un ensenyament públic i popular de qualitat no farem res per a superar els esculls actuals"\nA partir dels primers anys 80 —oficialment el curs 82-83— hom assolí la plena escolarització de la població de menys de 18 anys al nostre país. Amb les excepcions que se solen considerar com a normals als països avançats, podíem finalment dir, per primer cop a la història, que pràcticament tota la població infantil i adolescent catalana anava a l'escola. En teoria una major o, fins i tot, completa escolarització del nostre jovent hauria d'augmentar les possibilitats d'incorporació als estudis superiors per als candidats prou qualificats procedents de les classes menys benestants. És a dir, hauria de democratitzar l'ensenyament universitari. Malauradament, però, ni a casa nostra ni a cap altre país la relació entre l'ampliació de l'ensenyament primari i secundari d'una banda, i el terciari o superior de l'altra, no ha estat unívoca ni senzilla.\nLa generalització de l'ensenyament, en principi, no hauria de significar la seva degradació. Vist estrictament des del punt de vista de la Universitat, la generalització dels ensenyaments primari i secundari a grans sectors no hauria de significar que la qualitat dels estudiants que demanen d'entrar-hi, quan han acabat el batxillerat, fos pitjor. Ans al contrari, si la qualitat de l'ensenyament no minva però el nombre d'alumnes creix, la qualitat dels candidats a entrar a la Universitat hauria de pujar. Tanmateix no ha estat aquest el cas, ni a Catalunya ni enlloc del món. Els professors universitaris sovint es planyen de la baixa qualitat dels estudiants que entren per primer cop a les aules. Molt sovint, una volta acceptats (quan ja han passat els rigors aparentment cruels del número de tall que cada facultat demana com a recurs més o menys encobert per a protegir-se de la mas-sificació amb un numerus clausus) constatem que la seva preparació per a la carrera triada és molt pobra. El fenomen sembla pràcticament universal. Així, als Estats Units, ja des dels anys 60 s'establiren remedial courses (cursos de compensació i remei) per a ensenyar ortografia, aritmètica, elements d'història o altres coneixements als neòfits universitaris.\nLes causes d'aqueixa situació paradoxal, que imposa un pes addicional damunt els docents universitaris, no són totes misterioses. La més important ha estat la rapidesa extraordinària de l'expansió escolar mateixa. En efecte, com més ràpida és una reforma educativa, més grans en són els errors i les febleses. Això, és clar, no pot ser mai un pretext per a moderar la rapidesa de les reformes pedagògiques democratitzadores que hom vulgui introduir en un país. Cal només tenir en compte que una superexpansió mal feta i precipitada implica la formació accelerada de mestres, la improvisació de plans d'estudis i la massificació de les escoles. Si volem aspirar a democratitzar sense degradar la qualitat (que és el que caldria, al meu parer), hem de fer una inversió forta en ensenyament, acompanyada d'una educació rigorosa, competent i competitiva per als mateixos mestres així com d'una política educativa orientada vers un ensenyament compensatori entre les classes educacionalment menys afavorides. A més, els docents s'han de sentir estimulats amb un reconeixement social i salarial suficient, perquè l'ofici de mestre (d'escola o d'ensenyament secundari) no pateixi greuges comparatius excessius davant el reconeixement dels enginyers, metges o professors universitaris.\nA la universitat ens calen certament estudiants més ben preparats que els que ens arriben. No em costaria gens d'esmentar ací llacunes esfereïdores en la preparació dels que ens trobem a les aules. Ens cal que l'educació pre-universitària s'adapti a les nostres necessitats docents, de la mateixa manera que nosaltres, els universitaris, ens hem sabut adaptar a les necessitats del mercat de treball i de recerca amb la multiplicació de cursos de postgrau, màsters i doctorats. Tanmateix, sense una voluntat política seriosa per a consolidar un ensenyament públic i popular de qualitat no farem res per superar els esculls actuals. Si no tenim aquesta voluntat, afavorirem la concentració de recursos a les escoles privades, on les famílies que s'ho puguin finançar enviaran la seva privilegiada nissaga, com ja fan avui. Llavors, l'esforç per democratitzar l'ensenyament superior sense perdre qualitat se n'haurà anat en orris. Tothom hi sortirà perdent.


19/09/2018 L'espectacle del 'Llibre del gentil i dels tres savis', de Ramon Llull va estrenar-se a Toluges (Rosselló)\nL'adaptació teatral i musical en català lliurement inspirada en el Llibre del gentil i dels tres savis, de Ramon Llull, en la versió d'Ignasi Moreta il·lustrada per Àfrica Fanlo al llibre publicat per Fragmenta l'any 2016, ha tingut la seva estrena mundial el dissabte dia 2 de juny. Ha estat a la Festa del Llibre Viventque se celebra cada any a Toluges (Rosselló), al Centre Aéré (ludoteca) del Parc Clairfont d'aquesta localitat de l'àrea de Perpinyà.\nL'espectacle, produït pel Théâtre de la Corneille de Sant Feliu d'Avall i pensat per a infants de 9 a 12 anys, fou representat quatre vegades, a les 10:15h, les 13:45h, les 15:45h, i les 17:45h. Els intèrprets són Monique Bellsolà i Xavier Montserrat, que seran acompanyats dels músics Michel Maldonado i Gérard Méloux.\nAlhora, l'espectacle també ha estat representat en dues biblioteques del departament dels Pirineus Orientals, adreçat als nens i nenes de les escoles públiques bilingües. Ha estat el divendres 25 de maig, a les 14:30h, a la mediateca J.S. Pons a Illa de Tet (5, rue de l'Égalité), i el dijous 7 de juny, a les 14:30h a la biblioteca del Soler (Espace Martin Vivès, Rue de la Libération, El Soler).\nEl Llibre del gentil i dels tres savis explica la història del gentil que, desesperat perquè té por de la mort i del no-res, deixa el seu país i en el camí es troba amb tres savis, jueu, cristià i musulmà, que fan camí plegats, i cadascú parla de la seva fe i de la seva llei. Les religions proposen respostes, els filòsofs reflexions. Ramon Llull projecta un món on les creences no serien un factor de divisió, sinó més aviat d’una possible descoberta d’un llenguatge comú.\nAquesta versió il·lustrada per al públic infantil compta també amb una versió en francès, en castellà, en italià i en portuguès. La col·lecció Petit Fragmenta, on es va publicar en català, té continuïtat a través d'Akiara Books des de febrer d'enguany.


Alfafar inaugura l'exposició Els nostres ídols. Roberto Gil de la Fundació VCF\nAlfafar inaugura l'exposició “Els nostres ídols. Roberto Gil” de la Fundació VCF\nL'exposició està dedicada al que va ser gran capità, entrenador i secretari tècnic del club\ndimarts, 7 de setembre 2021 - 08:44h\nL’Ajuntament d’Alfafar ha inaugurat l'exposició “Els nostres ídols. Roberto Gil” de la Fundació VCF en l’Espai Jove, organitzada pel consistori, la Penya Valencianista d’Alfafar i la pròpia Fundació VCF.\nL'exposició, dedicada al capità, entrenador i secretari tècnic del Valencia CF Roberto Gil, estarà a Alfafar fins al pròxim 17 de setembre.\nEn l'acte d'obertura, el regidor d'Esports, Eduardo Grau, i la tinenta d'Alcalde, Empar Martín, al costat del president de la Penya Valencianista d'Alfafar, van donar la benvinguda al director executiu i conseller del Valencia CF, Joey Lim, així com a la resta de representants del club, la Fundació VCF, l'Associació Futbolistes VCF i la resta d'assistents.\nL'homenatjat, Roberto Gil, no va poder assistir a l'esdeveniment, però va deixar un missatge en vídeo agraint als assistents la seua presència.\nEl regidor d'esports, Eduardo Grau, va voler destacar la importància d'estes exposicions en el municipi de l'Horta: “L'exposició que organitzem l’Ajuntament d’Alfafar, la Penya Valencianista i la Fundació VCF s'ha convertit en un fix en l'agenda d'Alfafar durant el mes de setembre. La col·laboració entre les tres institucions ve de fa molts anys i només podem agrair a la penya valencianista i a la Fundació la seua predisposició sempre per a portar-nos cada any una nova exposició”.\nA la inauguració van assistir la tinenta alcalde d'Alfafar, Empar Martín; el regidor de Festes i Esports, Eduardo Grau; Joey Lim, director executiu i conseller del Valencia CF i patró de la Fundació VCF; Salvador Martínez, patró de la Fundació; Teo Swee Wei, director de la Fundació; els ambaixadors del Club Miguel Ángel Bossio i Miguel Tendillo; i José Manuel Sempere i Arturo Boix per part de l'Associació Futbolistes VCF.\nRoberto Gil, nascut el 30 de juliol de 1938 a Paterna, va ser el cor en el centre del camp del València CF des de la temporada 1959-60 fins a la seua retirada el febrer de 1971 (300 partits).\nEl gran capità va sumar dos Copes de Fires (1962 i 1963) i una Copa (1967). També entrenador i secretari tècnic del club blanc-i-negre, l'exposició li ret homenatge en el seu 50 aniversari després de retirar-se dels terrenys de joc.\nLes persones interessades podran acudir a l’Espai Jove (Plaça Sequer de Nelot s/n) en horari de dilluns a divendres de 16.00 a 20:30 h, i dimarts i dijous de 9.00 a 14:00 h. “Els nostres ídols: Roberto Gil” està organitzada pel Departament de Patrimoni-Museu VCF, de la Fundació VCF, amb la col·laboració de l'Associació Futbolistes VCF i el Museu de l'Athletic Club.\n"L'últim negoci milionari de Piqué" "La rutina d'exercicis que has de fer si tens més de 50"


Cultural Rizoma, SCCL Activitats - Cultural Rizoma, SCCL\nDues molars de mamut\nConversa amb Irene Solà i presentació del llibre “Canto jo i la muntanya balla”\nAmb motiu de l’exposició «Dues molars de mamut» i en col·laboració amb la Biblioteca de Celrà, Irene Solà ens parlarà del seu trànsit sense complexos entre dues disciplines, la visual i la literària, que se serveixen l’una de l’altra. Alhora ens presentarà i parlarà del seu últim llibre «Canto jo i la muntanya balla».\nLloc: Biblioteca de Celrà (Crta. Juià, 46)\nAmb motiu de l’exposició «Dues molars de mamut», Irene Solà estarà treballant al nostre espai vestint un relat que parteix d’una recerca prèvia realitzada entorn de la Vall de Bianya. El text resultant s’acabarà incorporant a l’exposició i, paral·lelament, formarà part de l’itinerari de la Bianyal 2019.\nEl procés d’escriptura es planteja obert al públic, per això us convidem a visitar a l’artista durant els següents dies per tal de participar en la construcció d’aquest relat.\nCultural Rizoma. Plaça Església,8 (Celrà)\ndissabte 21 de setembre d’11 a 14 h i de 17 a 20 h\ndimarts 24 de setembre de 17 a 20 h\ndimecres 25 de setembre d’11 a 14 h\n* Activitat oberta i gratuïta. Si teniu clar la data i hora que voleu venir, envieu un correu a info@culturalrizoma.com\nElephas primigenius / Molar de mamut\nNúmero de registre: 2604\nCaminada cap al polvorí\nEn el marc de l’exposició «Un pati, una merla i un tros de ferralla» us proposem una activitat en la qual partint de l’exposició anirem a conèixer “allò que amaga el territori” i que, per l’artista, ha estat el detonant del tríptic, del gest vinculat a la població de Celrà. Com els dijous és dia de ressupó a La Fàbrica us proposem per finalitzar, si us ve de gust, anar al sopar i concert. Com s’ha de reservar prèviament us agrairíem confirmació abans del dimarts 23 de juliol.\nLloc: Sortida de Cultural Rizoma. Plaça Església,8 (Celrà) per anar cap al polvorí de l’antic camp d’aviació. És una mitja hora caminant, porteu calçat còmode.\nHora: de 18,30 a 20,30 h.\n* Activitat oberta i gratuïta, si voleu venir al “ressupó” haurieu de reservar al correu info@culturalrizoma.com\nARBAR: Presentació publicacions\nPresentació de dues publicacions produïdes per Arbar, Centre d’Art i Cultura (Vall de Santa Creu, Port de la Selva), que recullen els processos d’investigació duts a terme pels artistes Jordi Mitjà i Jaime Vallaure i La Comunidad Sanguínea (Elisa Lozano, Juan i Jorge Vallaure Lozano) en el marc de la seva participació en el Cicle “Substrat ontogènic: processos performatius”.\nLloc: Cultural Rizoma. Plaça Església,8 (Celrà)\nHora: de 19 a 20,30 h.\n* Activitat oberta i gratuïta\nCoincidint amb la cloenda de l’exposició «Tot el que fem, ho fem per carregar-nos-ho tot» de Jordi Mitjà (Figueres, 1970) a Cultural Rizoma, proposem una visita guiada a càrrec de l’artista i un posterior vermut musical, que es planteja com una ‘batalla’ de hits entre el mateix artista i pierre d. la (Saragossa, 1969), poeta visual i artista plàstic.\nTotes les històries possibles\nEn el marc de la celebració del Dia Internacional de l’Art, i partint de la proposta de Jordi Mitjà per a l’exposició «Tot el que fem, ho fem per carregar-nos-ho tot», plantegem un taller obert en el qual treballarem la manipulació d’imatges d’obres rellevants de la Història de l’Art per tal de construir-ne el nostre relat alternatiu.\n* Taller obert i gratuït adreçat a persones de qualsevol edat\nQui busca, troba. “A flor de pell” és un taller que proposa de forma pràctica la observació del paisatge i d’aquells elements íntims i ínfims que el conformen, fonent-se amb la propia percepció i vivències que atorguen valor i sentit. El taller vol donar eines per sensibilitzar-se davant la qualitat de materials pobres i les seves possibilitats creatives, explorant en el dibuix símils que succeeixen a la pell. Partirem del passeig i la observació, el diàleg i la pràctica conjunta en el procés creatiu.\nFinalment farem dues activitats, el divendres l’artista Mercedes Mangrané realitzarà el taller «A flor de pell» i farem una cerveseta artesana i unes patates. El dissabte el realitzarem nosaltres i igualment farem un finissage amb una cerveseta artesana i unes patates.\nHora: 18 a 19,30 h\nDurada activitat: 1,30h\n* apte per adults, joves i petits (a partir de 6 anys), 10 places\nHora: 11 a 13,30 h\n* apte per adults, joves i petits (a partir de 6 anys), places exhaurides.\nObrim places per realitzar el taller el divendres dia 15, a les 18 h\nExploradores a l’abisme\nAmb l’activitat «Exploradores a l’abisme» ens endinsarem en l’exposició «Acte de presència» d’Azahara Cerezo per recórrer el llindar de la proposta «Salvar un abisme». Parlarem de les relacions entre la intervenció artística i la paraula, de la literatura que configura imatges i les relacions de visibilitat/invisibilitat en l’obra de Cerezo partint d’algunes referències literàries. Una vegada immerses en la profunditat realitzarem una intervenció a l’espai que restarà fins a la finalització de l’exposició.\nDurada activitat: 1h\nPresentació aplicació mòbil «Itineraris contemporanis»\nEl divendres, 16 de novembre, presentarem l’aplicació mòbil «Itineraris contemporanis» farem el recorregut per la ciutat de Girona per conèixer la història dels espais, els i les artistes vinculades i visitarem les exposicions que estan programades. Per finalitzar presentarem la resta de rutes de les comarques al Centre Cultural La Mercè i farem una copa de cava.\nLloc on comença l’itinerari: Bòlit_St_Nicolau. Plaça Santa Llúcia,1 (Girona)\nFinalitza al Centre Cultural la Mercè a les 20 h i fem la presentació i la copa de cava.\n«Itineraris contemporanis» és una aplicació que proposa un recorregut per conèixer espais, projectes i artistes contemporanis a les comarques de Girona: Olot, Girona, Celrà, La Bisbal de l’Empordà i Torroella de Montgrí.\n«Itineraris contemporanis» vol visibilitzar i, alhora, documentar les pràctiques artístiques relacionant-les amb el territori, geolocalitzar les institucions però també donar veu a aquells projectes que neixen de les persones, moltes vegades dels i les artistes i que teixeixen una xarxa pròpia que enriqueix la cultura contemporània.\nActuació Els Mals Endreços\nEls Mals Endreços estan en ruta amb la seva caravana plena de música a les comarques de Girona i arribaran a la plaça de l’Església de Celrà el dia 4 d’octubre a les 20 h.\nEn David Codina i Bosch i en Pau Marcos i Vicens ens ofereixen com ells mateixos ens expliquen: Composicions pròpies i impròpies, improvisacions previstes i interpretacions sobtades, acords i desacords pels amants de les emocions lleus i les intenses, de la intimitat a l’aire lliure, dels inclassificables i els desclassificats, de la utilitat de l’inútil i de l’inusual quotidià.\nPodeu entrar al seu canal de youtube per fer un petit tastet.\nMés imatges al nostre flickr\nOrganitzem: Üdelbac i Cultural Rizoma


Noticias – Edicions Hipòtesi\nEns hem traslladat! | Nos hemos trasladado\nPublicado el 4 junio 2012 por hipotesi\nPublicado en Noticias\tEtiquetado Edicions Hipòtesi\tDeja un comentario\nGuernica, 75 anys del bombardeig\nPublicado el 26 abril 2012 por hipotesi\nGuernica, 26 d’abril del 1937\nEntre Bilbao i Sant Sebastià,\ncom adormida en una ampla vall,\nhi ha la petita ciutat de Guernica.\nA la seva Casa de Juntes s’hi guarden\nels valuosos arxius del poble basc.\nAllí mateix, un roure, arbre sagrat,\nsimbolitza la seva independència.\nDe sobte, en un cel immensament blau,\napareixen set bombarders alemanys Heinkel 111 B.\nEn una primera passada,\ndeixen anar centenars de bombes incendiàries\nque exploten al cor de la ciutat, damunt l’estació\nLa ciutat ja no és més que un munt de cendra. Només resten dempeus la Casa de Juntes i el roure sagrat.\nBarcelona, 26 d’abril del 2012\nLes il·lustracions i els textos aqui citats pertanyen a l’àlbum il·lustrat Guernica, escrit per Heliane Bernard i il·lustrat per Olivier Charpentier. Un llibre de Kalandraka, coeditat en català amb Edicions Hipòtesi. És aquest el nostre petit record al poble de Guernica i a la seva gent. Un llibre i un quadre que ens ajuden a no oblidar.\nRoser Ros, de Tantàgora, amb el llibre Guernica durant la pasada exposició "La maleta mexicana. El redescobriment dels negatius de la Guerra Civil espanyola de Capa, 'Chim' i Taro" al MNAC, Barcelona.\nPublicado en Noticias\tEtiquetado Edicions Hipòtesi, Guernica, Guerra Civil, Heliane Bernard, Kalandraka, Olivier Charpentier\tDeja un comentario


Un cotxe s'estampa davant el Col·legi Sagrat Cor del Vendrell\nEl cotxe ha perdut el control i ha topat amb les tanques.\nEls quatre ocupants han sortit il·lesos\nActualitzada 11/06/2017 a les 17:21\nA primera hora d’aquest matí de diumenge un cotxe ha topat contra les tanques de seguretat que hi ha davant l’escola Sagrat Cor del Vendrell, a la Carretera de Valls. Al vehicle hi viatjaven quatre persones que han sortit il·leses de l’accident. Per sort, a l’hora dels fets tampoc hi havia vianants a la zona, així que l’únic dany ha estat les tanques que han quedat malmeses.\nLes proves d’alcoholèmia i drogues realitzades al conductor no han donat cap resultat positiu, fet que fa pensar que l’accident s’ha produït fruit a una distracció provocada per mirar el telèfon o per quedar-se adormit. La policia local s’ha fet càrrec de la investigació.\nFCC serà sancionada amb 145.000 euros per 9 incompliments del contracte\nTarragona suma 11 municipis més on es limita el preu del lloguer\n«Vist que té un romanent tan eixerit, potser P...\n«Cada vegada hi ha més dones que ens dediquem a...\nTarragona suma 11 municipis més on es limita ...\nHabitatge desnona ocupes dels blocs de pisos...\nDesperfectes en un embarcador de l'Anella\nEl nou rol de Pedro Martín al Nàstic\nTrenquen el vidre d'una parada del bús


El llegendari Grigory Sokolov torna al Palau de la Música Catalana el proper 11 de març | Palau de la Música Catalana\nEl llegendari Grigory Sokolov torna al Palau de la Música Catalana el proper 11 de març\nConsiderat un dels ”grans” del teclat, Grigory Sokolov (Leningrad, 1950) és convidat habitual dels festivals i les sales de concerts més prestigiosos d’Europa. Sokolov, que amb 16 anys va guanyar el primer premi del Concurs Txaikovski de Moscou, és un intèrpret que gaudeix de l’admiració tant del públic com de la crítica. Ofereix “un tipus de pianisme, musicalitat i qualitat artística que hom creia que ja s’havia perdut per sempre”, segons la crítica. Coneix millor que molts tècnics els pianos Steinway i n’examina la mecànica interna abans d’asseure’s a tocar un piano desconegut. Cada dia –fins i tot el dia del concert– treballa moltes hores per conèixer el piano a l’escenari.


Alimentació – regim saludable.\nUna bona alimentació es tradueix per uns aliments de qualitat i una bona repartició dels productes que seguiran. La nutrició correcte ens permet guardar uns bons reflexes i una millora higiene de vida.\nPer començar tenim 4 punts a seguir\nper la bona alimentació :\n1:Els aliments i les virtut\nEls aliments estan separats en tres tipus importants: Consum diari Consum setmanal Ocasional Dins el consum diari tenim aliments que estan baixos en proteïna. Dins el setmanal tenim els que tenen ja més proteïna com els ous, la carn magra, els llegums o els peixos. I, per acabar els aliments ocasional són aquells que tenen molts greixos o molt sucre\n4:Qué menjar durant els apats\nA. El mati es mes conseillat menjar coses sanes com fruites, lactosa, cereals, pa però també yogurt simple, ous i mantega. B. Durant el migdia es millor menjar una gran part de llegums amb un troç de carn o de peix amb amilacéo. C. Per el sopar es preconitzat menjar molt que per el mati o el migdia per què tot el que menjareu no ho podreu perdre abans d'anar a dormir. Es per això que es millor menjar un poc de llegums (sopa amanides …) amb verdures i res d'altre.\n2:Perquè és bé tenir una bona alimentació?\nEns beneficiarem dels avantatges d’una bona dieta tant a curt termini com a llarg termini. Una bona alimentació ajuda a protegir-se de malalties cròniques com el càncer, malalties del cor, diabetis, osteoporosi, obesitat, ictus i hipertensió\n3:Que són les conseqüències d'una mala nutrició?\nEs troben entre les principals causes de baix pes, trastorns de creixement i creixement aturós; també se li poden atribuir pertorbacions del creixement i una resistència debilitada a les infeccions, augmentant així la mortalitat en nens petits.\nAliments a consumi diariament :\n- Peix (però no sovint)\n- Carn (però no sovint)\n- Iogurt, llet, formatge (però no massa)\n- Oliva (sota diferents formes)\nAliments a evitar el més possible:


Kilian Jornet suma un rècord més, rebentant la marca del McKinley - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nNotícies - 13/06/2014\nKilian Jornet suma un rècord més, rebentant la marca del McKinley\nL’atleta de la Cerdanya ha pujat i baixat el McKinley (6.193 metres) en 11 hores i 48 minuts per la ruta “Rescue Gully” del Denali, a Alaska, com a part del seu projecte Summits of my Life. Jornet ha trencat el rècord registrat anteriorment a la muntanya més alta d’Amèrica del Nord rebaixant-lo 5 hores i 6 minuts i seguint els principis del projecte, escollint una ruta que no està equipada amb cordes fixes.\nL’any 2013, l’alpinista Ed Warren havia registrat rècord fent l’ascens i el descens en 16 hores i 46 minuts, i havia establert també rècord de velocitat amb 12 hores i 29 minuts per l’ascens; però Jornet, que ha fet cim amb 9 hores i 43 minuts, clarament l’ha millorat.\nEl català ha combinat esquís i grampons per pujar el cim localitzat al cor d’Alaska. Abans del dia del rècord, Jornet ha passat uns dies d’adaptació a 4.000 metres i ha fet diverses sortides per reconèixer el terreny, entre elles, una ascensió fins als 5.000 metres i una fins al cim a través de la ruta clàssica. Dels 16 dies que el grup de Kilian Jornet, Seb Montaz, Jordi Tosas i Vivian Bruchez ha passat al voltant del McKinley, només tres s’han obert finestres de bon temps; la resta de dies, s’han vist marcats per tempestes de neu, boira, precipitacions i baixes temperatures.\nEl proper rècord que vol intentar batre Kilian Jornet serà completar l’Elbrús, el cim que l’any passat no va poder fer a causa de les males condicions meteorològiques. I aquesta tardor, l’Aconcagua (6.962 metres). L’any vinent, el repte és a l’Everest (8.844 metres), la muntanya més alta del planeta. Tots els reptes van quedant plasmats en pel·lícules com “Una línia fina” i “Déixa’m viure”.\nDades de la travessa\nPunt d’inici i final: Camp base McKinley (2.000 m)\nPunt més alt del recorregut: Cim del McKinley (6.194 m)\nTemps de pujada: 9 hores i 43 minuts\nTemps total: 11 hores i 48 minuts\nDistància: 53,52 km\nDesnivell positiu: 4.732 m\nDesnivell negatiu: 4.729 m


Vuit especialistes catalans, entre els millors d'Espanya - Diari de Girona\nVuit especialistes catalans, entre els millors d'Espanya\nEl portal Top Doctors va fer públic dimarts el rànquing dels millors metges especialistes d'Espanya segons la valoració que fa el mateix col·lectiu mèdic i especialistes de cada àrea. La nominació es fa a través d'una enquesta oberta dirigida als professionals col·legiats que hi vulguin participar.\nEls vuit metges catalans que entren en el llistat de cinquanta millors de l'Estat són: el Dr. Federico Hernández Alfaro (Cirurgia Oral i Maxil·lofacial), el Dr. Vicent Riambau (Angiologia i Cirurgia Vascular), la Dra. María José Ribal Caparrós (Urologia), la Dra. Eulàlia Baselga Torres (Dermatologia Pediàtrica), el Dr. Vicente Molina Morales (Pediatria), el Dr. Antonio de Lacy Fortuny (Cirurgia General i Aparell Digestiu), el Dr. Ramon Tormo Carnicé (Aparell Digestiu i Pediatria) i el Dr. Alfons Malet i Casajuana (Al·lergologia i Pediatria).\nEn aquesta edició, s'han recollit un total de 4.500 recomanacions de professionals, dels quals s'han seleccionat els 50 més valorats. Els criteris que els professionals han de tenir en compte a l'hora de votar són la formació i habilitats clíniques, així com la reflexió sobre a quin metge acudiria o recomanaria a les seves amistats o familiars. A més, es tenen en compte les opinions dels pacients després del contacte o visita als especialistes i en valoren aspectes com el temps, l'atenció o la cura rebudes.\nEl rànquing per províncies dels Top Doctors Awards 2019 és: Barcelona (8), Madrid (8), Sevilla (3), Màlaga (3), València (3), Alacant (3), Las Palmas de Gran Canaria (3), la Corunya (2), Tenerife (2), Valladolid (2) i 13 províncies amb un professional seleccionat. Entre les especialitats mèdiques més recomanades en medicina privada, destaquen Urologia (amb 6 professionals), Cardiologia (4) i Ginecologia, Traumatologia, Cirurgia General i Cirurgia Maxilofacial, (amb 3 professionals cadascuna), entre d'altres. El dermatòleg Agustín Viera Ramírez, l'oftalmòleg Humberto Carreras Díaz i Antonio de Lacy Fortuny (Cirurgia General i de l'Aparell Digestiu) guanyen el Top Doctors Award per quart any consecutiu.\nTop Doctors, la plataforma online per trobar i contactar els millors especialistes mèdics de la sanitat privada, auditats i certificats pel procés de selecció de doctors més rigorós del món, convida a tots els metges que formen part de la seva plataforma d'excel·lència a participar al procés de nominació, a través del qual identifica els millors doctors a escala nacional. Els metges que han rebut més nominacions durant l'any es postulen com els candidats al Premi als Millors Doctors de l'Any - Top Doctors Awards.\nLa companyia compta actualment amb més de 70.000 professionals de totes les especialitats mèdiques a escala global que han confiat en Top Doctors per gestionar la seva reputació en línia.\nOnze investigadors de prestigi\nOnze investigadors de l'Hospital Clínic-IDIBAPS i de la Universitat de Barcelona figuren en la llista dels científics més influents del món publicada per Clarivate Analytics. Són Jordi Bruix, Elías Campo, Josep Dalmau, Ramon Estruch, Xavier Forns, Francesc Graus, Josep M. Llovet, Armando López, Joaquim Radua, Emili Ros i Eduard Vieta. Els investigadors de la UB són Maria-Isabel Covas, Manel Esteller, Josep M. Haro i Rosa Maria Lamuela, d'un conjunt de quinze científic. Els Highly Cited Researchers de Clarivate Analytics és una de les classificacions més prestigioses entre la comunitat acadèmica i científica internacional, i aquest any s'han tingut en compte uns 150.000 articles publicats entre el 2008 i el 2018.


Les músiques de Radio Andorra\nActualitzada 26/06/2019 a les 07:28\n-'LES MÚSIQUES DE RADIO ANDORRA'\nEl Quartet Sound Boulevard protagonitza el tradicional concert als jardins de Casa de la Vall, enguany afegint-se a la celebració de l’aniversari de Radio Andorra. Sound Boulevard farà un petit recorregut per les músiques que omplien les ones radiofòniques pirinenques i més enllà. Aquella música que distreia qui volia i s’allunyava de tota la problemàtica política, territorial i estratègica que envoltava l’emissora. Programa amb temes de rock i pop dels quaranta, cinquanta, seixanta, setanta i vuitanta.\nJardins de Casa de la Vall (22 hores)


Antonio González Velázquez - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAntonio González Velázquez (ca. 1785). Oli sobre llenç conservat al Museu del Prado.\n1793 (69/70 anys)\nAgustín Navarro i Francisco Bayeu y Subías\nLuis González Velázquez i Alejandro González Velázquez\nAntonio González Velázquez (Madrid, 1723 - Madrid, 1794) va ser un pintor espanyol.\nFill de l'escultor Pablo González Velázquez, el 1747 va començar la seva formació com a pintor al taller del seu pare, i més endavant va marxar pensionat a Roma gràcies a una beca de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, sota el mestratge de Corrado Giaquinto. L'any següent va realitzar els frescos de l'església dels Trinitaris Calçats de la Via Condotti de Roma.\nEl 1752 va tornar a Espanya i un any després va col·laborar en la pintura dels murs de l'església de l'Encarnació de Madrid i de la cúpula sobre la capella de la Basílica del Pilar de Saragossa. El seu prestigi va augmentar fins al punt de ser nomenat pintor de cort el 1757, pel que el van contractar per col·laborar en la decoració del Palau Reial de Madrid, amb una pintura al·legòrica al sostre de l'antecambra de la Reina. No gaire després, el 1765, fou ascendit per Carles III d'Espanya al càrrec de director de l'Acadèmia de San Fernando.\nVa treballar la resta de la seva vida juntament amb Francisco Bayeu i altres pintors en l'elaboració de cartrons per a la Reial Fàbrica de Tapissos de santa Bàrbara sota la direcció d'Anton Raphael Mengs. Mor a Madrid el 1794.\nAlejandro González Velázquez, pintor i germà d'Antonio\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Antonio González Velázquez\nISNI: 0000 0001 1670 246X\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Antonio_González_Velázquez&oldid=22299906»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 nov 2019 a les 14:25.


Anuari SGAE 2016 de les arts escèniques, musicals i audiovisuals | Interacció\nInici Apunts Anuari SGAE 2016 de les arts escèniques, musicals i audiovisuals\nPublicat per Interacció el 24/10/2016 - 10:22 | Última modificació: 12/11/2020 - 17:32\nDes de l’any 2008 les arts escèniques han acumulat un descens del 33,4% en el nombre de representacions, del 30,6% en l’assistència i del 15,2% en recaptació. Respecte a 2014, la recaptació s’ha vist augmentada en 9,6 milions d’euros, tot i que l’oferta continua el seu descens any rere any, amb un 2% menys en el darrer exercici. Catalunya va acumular el 21,9% de l’oferta a l’estat, per darrere de la comunitat de Madrid amb el 32,4%. Quant al nombre d’assistents, el 2015 ha sofert un descens del 0,8% respecte a 2014.\nEl 93,7% del total de les representacions d’arts escèniques realitzades durant el 2015 es tracta d’espectacles de teatre, fet que explica unes dinàmiques similars. A partir de 2008 s’han acumulat uns descensos del 31,8% en el nombre de representacions, l’assistència ha caigut un 27,7% i la recaptació ha reduït els seus ingressos totals un 4%. Respecte l’any 2014 el nombre de representacions ha baixat un 1,9%, seguint la dinàmica de l’any anterior, i l’assistència també cau un 0,3%. La recaptació però, va augmentar un 6,1%.\nDes de 2008 el nombre de funcions de dansa ha caigut un 55,6%, l’assistència s’ha reduït un 47% i la recaptació ha baixat un 54,7%. Es tracta del cas més dramàtic entre les arts escèniques, que ve acumulant descensos en els seus indicadors des de 2007. Comparant les dades amb les de 2014, el nombre de funcions l’any 2015 es va reduir un 4,2%, els espectadors van disminuir un 5,2% i la recaptació va caure un 3,5%.\nPrenent 2008 com a referència, el nombre de representacions s’ha vist reduït un 35,8%, el nombre d’espectadors ha caigut un 47,6% i s’ha perdut un 51,2% de recaptació. L’any 2015 les funcions es redueixen un 4,8%, els espectadors un 5,3% i la recaptació un 5,4% respecte el 2014.\nLes dades de música clàssica compten amb uns indicadors que mostren certa recuperació, després de 8 anys de descens. Si comparem les xifres de l’any 2015 amb les de l’any 2008, s’observen unes caigudes del 18,1% en el nombre de concerts, del 18% en l’assistència i del 16,1% en la recaptació en aquest període, un descens menys acusat que en la resta de sectors.\nEn aquest apartat cal destacar un petit augment de l’1,6% respecte a 2014 en el nombre de concerts, que s’explica per l’augment de l’oferta d’aquells de pagament.\nL’any 2015 el nombre de concerts va baixar un 34,9% respecte el 2008, l’assistència un 36,4% i, en canvi, la recaptació augmenta un 1,7%, sempre tenint en compte les xifres que aporten els macrofestivals i concerts de gran format. Si descomptem aquestes dades, els descensos arriben fins al 32,8% en assistents i al 24,8% en recaptació. Cal tenir en compte, l'efecte sobre aquestes xifres de l'increment de l’IVA que, incorporat, aportaria uns descensos reals més acusats.\nEls resultats obtinguts en 2015 respecte a 2014, mostren un descens en el nombre total de concerts de l’ordre del 4,6%, així com el nombre d’espectadors en un 3,5% (un 4,9% si descomptem els macrofestivals). La dada positiva es troba de nou en 2015 en la recaptació, que va augmentar un 11%, malgrat que al descomptar les dades pels macrofestivals, aquesta cau un 4,7%.\nPer segon any consecutiu, el 2015 manté el canvi de tendència, tot i que comparativament amb el 2008, la tendència continua a la baixa, amb un 41,4% menys de recaptació (percentatge que augmenta si el comparem amb les xifres d’anys anteriors). L’ascens progressiu del mercat digital minimitza aquesta davallada i suposa, en 2015, el 49,4% de tot el mercat de la música enregistrada.\nLa recaptació en 2015 ha augmentat un 6,9% respecte 2014, malgrat que si analitzem les dades del mercat físic, aquesta mostra un descens del 6,7%, que es veu salvat per l’ascens d’un 25,6% del mercat digital, on l’streaming representa un 82,2%. Cal destacar que en aquest exercici el volum de descàrregues d’arxius musicals ha sofert un descens del 17,5%, trencant la tendència alcista que venia gaudint des de 2012.\nTambé aquest sector manté la tendència a l’alça per segon any. Malgrat això, l’exhibició cinematogràfica ha acumulat unes pèrdues totals respecte l’any 2008 de l’ordre del 12% en assistència i un 8,6% de recaptació. Si comparem les xifres amb les de l’any 2014, el nombre de sessions va disminuir un 1%, però es van vendre un 7,8% més d’entrades, que va repercutir en una recaptació que augmenta un 9,6%.\nAquest mercat va ser dels primers que va començar a experimentar retrocés en les seves xifres. A partir de 2003 i 2004 ja es van començar a acumular caigudes importants per al sector. Tot i gaudir d’una recaptació que augmenta per segon any consecutiu – un 2,8% entre 2014 i 2015 – les pèrdues acumulades des de 2008 assoleixen el 66,2%.\nEl 96,8% de la recaptació total prové de les vendes (un 3,7% superiors respecte el 2014) i el 3,2% restant, en concepte de lloguer (que torna a sofrir una disminució del 18,2% respecte el període anterior).\nTot i el lleu descens del consum televisiu experimentat en el 2015 (tendència iniciada ja en el 2012), l’increment acumulat des de 2008 es tradueix amb un consum mitjà per habitant al dia de 7 minuts més que el 2008. Respecte l’any 2014, s’experimenta un augment en els ingressos publicitaris de l’ordre del 6,4%, sent les televisions locals les que experimenten un major augment (53,9% més) seguides de les de pagament, amb un creixement del 21,3%. Tot i això, els ingressos publicitaris, des de 2008, acumulen un descens 29,3%.\nPrenen com a referencia l’any 2008, el consum radiofònic es manté pràcticament igual amb una mitjana de consum diari per oient de dilluns a diumenge de 105 minuts diaris, un minut més que en 2008. De la mateixa manera que amb la televisió, el consum radiofònic segueix la seva tendència descendent iniciada al 2012. La nota positiva es troba en el volum d’ingressos per concepte publicitari: tot i que el sector acumula un descens del 29,3% des de 2008, entre 2014 i 2015 els ingressos publicitaris del han augmentat un 8%.\nEl canvi més significatiu afecta a les videoconsoles amb un descens de l’11,8% respecte 2014 en el nombre de llars que disposen d’aquestes plataformes (un 27,6% en 2015). La televisió i el telèfon mòbil són els equipaments més comuns a més d’un 92% de les llars.\nQuant a la penetració d’internet, el 76,6% de les llars compten amb connexions pròpies, el que suposa un augment de 2,3 punts percentuals respecte 2014. Els equipaments més utilitzats per hi accedir són el telèfon mòbil (93,9%), l’ordinador portàtil (76,1%), l’ordinador fixe (71,4%) i la tauleta (59,1%).\nPer la seva banda, la recaptació del mercat físic dels videojocs augmenta un 4,8% respecte 2014, tot i que el descens acumulat des de 2008 és del 44,8%.\nFundación SGAE (2016). «Anuario SGAE de las artes escénicas, musicales y audiovisuales» Recuperat de http://www.anuariossgae.com/anuario2016/home.html\nindústries creatives i culturals, estructura de mercat, consum, Espanya


Opinió: la importància de Kazakhstan per a Àsia Central, la UE, la Xina i Rússia: les relacions en curs - Reporter de la UE\nPer analista polític Vira Ratsiborynska, el Parlament Europeu\nLa regió de l'Àsia Central té una ubicació geopolítica estratègica, un enorme potencial econòmic i energètic i una abundant riquesa de recursos que representen un important factor d'interès per a moltes potències mundials com la UE, Rússia i la Xina.\nLa regió d'Àsia Central té una rica història de desenvolupament de les relacions comercials i energètiques amb aquestes potències principals que explica per què aquesta regió és atractiva en el seu potencial i intrigant en el seu desenvolupament. Àsia Central es compon de cinc ex repúbliques de la Unió Soviètica a saber, Kazakhstan, Kirguizistan, Tadjikistan, Turkmenistan i l'Uzbekistan. Kazakhstan, amb la seva posició geogràfica important, ric rerefons cultural i històric i els seus amplis recursos naturals constitueix un important actiu geoestratègic de la regió d'Àsia Central.\nA mesura que el cor d'Euràsia i el nucli geopolític de la regió Kazakhstan manté i desenvolupa una forta comerç, energia i relacions polítiques amb la UE, la Xina i Rússia al mateix temps. Aquests poders exerceixen influència econòmica i política a la república soviètica posterior, que connecta el mercat d'Àsia Central als seus respectius mercats d'exportació.\nEls camps comercials i energètics representen els objectius prioritaris en el desenvolupament de relacions estratègiques, ja que proporcionen a qualsevol país moltes possibilitats i altres oportunitats comercials. Molt sovint, en aquests camps prioritaris, els interessos de les potències dirigents esmentades es superposen i, per tant, la seva influència política tendeix a expandir-se significativament en un país. Al Kazakhstan, amb la seva important posició geogràfica, hi ha una combinació de lideratge xinès en el camp de l'energia amb influència política russa en molts altres camps estratègics de relacions.\nLa UE té un paper de mediador i de poder suau en el desenvolupament polític i econòmic general d’aquest país, que representa un interès geopolític significatiu per a les altres dues potències competidores de la regió: Rússia i Xina. Pel que fa al camp del comerç de Rússia, Kazakhstan és un tercer país soci de la Unió Duanera de Rússia i Bielorússia, un projecte que representa només un pas en l'ambiciós pla de Rússia per implementar encara més el projecte d'integració econòmica euroasiàtica. Aquest projecte d’integració comercial ajuda Rússia a configurar l’agenda regional d’Àsia Central i ajuda a mantenir el país en la seva òrbita geopolítica.\nLa Xina també influeix en el camp de les relacions comercials amb Kazakhstan, ja que el mercat kazakh representa un mercat avantatjós i complementari per a la Xina. Aquest mercat és útil per al mercat xinès, ja que pot satisfer el creixent consum xinès de petroli i gas. En el camp de l'energia i el comerç, aquests dos mercats estan interconnectats: Kazakhstan és un important productor d'energia, mentre que la Xina és un important consumidor d'energia. Al seu torn, Kazakhstan també es beneficia de bons vincles econòmics amb la Xina, ja que la Xina crea moltes oportunitats de negoci i atrau inversions estrangeres per a projectes comercials i energètics comuns amb Kazakhstan. Aquestes relacions donen molts beneficis econòmics tangibles i són geopolíticament crucials per a Kazakhstan per compensar la influència russa a la regió d'Àsia Central.\nLa UE també està interessada en les relacions comercials amb Kazakhstan, ja que més del 40% de les exportacions de Kazakhstan van al mercat de la UE. El mercat kazakh és important per a la UE a causa de la necessitat de la UE de diversificar les seves fonts de subministrament de petroli i gas. Kazakhstan exporta principalment petroli i gas a la UE mentre importa maquinària i fabrica productes. Per a Kazakhstan, el mercat de la UE continua sent atractiu perquè la UE continua sent un soci d'inversió crucial. Això inclou l'intercanvi de bones pràctiques relacionades amb el coneixement i l'experiència europeus i l'intercanvi de tecnologia. La UE també dóna suport i desenvolupa la diversificació de l'economia kazakh.\nEn termes geopolítics, les relacions comercials amb la UE també són molt importants per a Kazakhstan, ja que representen una alternativa a les relacions comercials amb Rússia i la Xina. La UE també manté bones relacions en altres camps crucials de la regió, com ara el desenvolupament de la seguretat i el bon govern. Com que la regió d'Àsia Central representa molts reptes per a la UE que ha de fer front, Kazakhstan continua sent essencial per fer front a aquests reptes mitjançant esforços mutuos entre ambdós socis.\nLa seguretat de la regió d'Àsia Central i l'estabilitat política a cada país membre de la regió continua sent la principal prioritat de les relacions de la UE amb aquesta part del món. Per tal d’assolir l’estabilitat i la seguretat comercials i energètiques a tota la regió, la UE aborda qüestions com ara l’estat de dret, la democràcia i la protecció dels drets humans amb cada país membre de la regió. Per a les relacions entre Kazakhstan i la UE, aquestes qüestions representen una prioritat, ja que combinen el diàleg sobre la política regional amb la promoció del poder suau.\nProjectes com la promoció de la democràcia i l’estat de dret poden ajudar a la UE a fomentar l’enfocament de Kazakhstan de les normes i valors de la UE i a fer el país més estable i segur en les perspectives d’integració de la UE. Això també pot ajudar a la UE a combatre les amenaces de seguretat regionals com el terrorisme, el tràfic de drogues, el crim organitzat i la gestió segura de les fronteres a tota la regió d'Àsia Central. El compromís de Kazakhstan en un diàleg mutu és crucial perquè la UE pugui utilitzar amb èxit les seves eines i mètodes de potència suau a Àsia Central.\nEl Kazakhstan que respecta els drets humans, que es desenvolupa democràticament i que està disposat a comprometre's en diferents camps de cooperació mútua amb la UE pot ser un soci valuós per a tots els països del món i per a la UE en el seu conjunt. Aquesta cooperació mútua és un desafiament, ja que el Kazakhstan encara s’enfronta a moltes deficiències greus en el compliment de l’estat de dret.\nL'incident de 2011 a Zhanaozen va ser un exemple revelador que il·lustra que el Kazakhstan necessita continuar els seus esforços per millorar els principis de l'Estat de dret al país. En general, els esforços comuns de la UE i Kazakhstan per promoure la democràcia i l’estat de dret haurien de continuar per convertir Kazakhstan en el millor soci fiable per a la UE i el món en general. És per això que les negociacions sobre un acord millorat de col·laboració i cooperació amb la UE poden servir de base per establir una associació i un diàleg més estables i fiables sobre l’estat de dret i els desenvolupaments democràtics al país.\nAquest acord també pot millorar les relacions econòmiques amb la UE, promovent així els seus intercanvis comercials i d'inversió. La prioritat de la UE en les seves relacions amb Kazakhstan és assolir els objectius comuns de seguretat i estabilitat mitjançant el poder transformador de la UE, acostar Kazakhstan a la UE i enfortir els camps de cooperació comuna. Amb aquest objectiu, la UE hauria de seguir sent un actor normatiu que sàpiga equilibrar els interessos econòmics amb la promoció de normes i valors a la regió. Al seu torn, Kazakhstan hauria de construir les seves relacions amb la UE sobre una base de compromís real que hauria de continuar sent beneficiosa per a totes les parts implicades. Kazakhstan ha de mantenir-se compromès amb el procés de democratització i l’estat de dret, perquè un país políticament estable significa també un país econòmicament pròsper.\nEl respecte als drets humans i la lluita contra la corrupció poden produir bons resultats per a les relacions comercials amb la UE i pot fomentar la inversió estrangera a Kazakhstan. Fomentar processos democràtics dins d’un país pot ser una clau per a l’èxit per aconseguir més beneficis econòmics amb la UE. Pel que fa a Rússia i la Xina, Kazakhstan ha de mantenir-se proactiu en l'enfocament multivector de les seves relacions i promoure eficaçment el desenvolupament de relacions millorades amb els seus socis.\nLa diversificació de les possibilitats comercials i d’inversió i una forta cooperació comercial i energètica amb tots aquests socis clau haurien de ser essencials en el desenvolupament polític i econòmic del país. La cooperació econòmica ha d'anar de la mà del compromís polític de Kazakhstan en la recerca del desenvolupament democràtic interior. Així, Kazakhstan es pot convertir en un soci fiable no només en les relacions comercials i energètiques, sinó també en molts altres aspectes de rellevància regional per a la UE, Rússia i la Xina.\nTemes relacionats:regió d'Àsia CentralEuràsiadestacat-Imatge completaòrbita geopolíticaKazakhstanKyrgyzstanles exportacions de petroli i gasTajikistanTurkmenistanUzbekistanvira Ratsiborynska\nalcohol al volant mata: 5,600 morts podrien salvar


Data del document 03/08/2018\nNúmero del document PRE/1928/2018\nNúmero de control 18220017\ndistinció honorífica (4291)\nRESOLUCIÓ PRE/1928/2018, de 3 d'agost, per la qual es convoca la catorzena edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia.\nAtès que el Decret 160/2010, de 9 de novembre, modificat pel Decret 101/2012, de 25 de setembre, regula el Premi Ramon Margalef d'Ecologia;\nAtès que el Consell de Direcció del Premi, en sessió de data 19 de setembre de 2017, acorda aprovar la proposta de bases aplicables a la catorzena edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia, en compliment del que preveu l'article 5.2.a) del Decret 160/2010, de 9 de novembre;\nAtès que l'article 4 del Decret 160/2010, de 9 de novembre, estableix que el Premi es convoca anualment mitjançant una resolució del president o presidenta de la Generalitat;\nAtès que l'article 8.1 del Decret 160/2010, de 9 de novembre, preveu que la convocatòria del Premi s'ha de publicar en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya,\n- 1 Convocar la catorzena edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia, d'acord amb les bases reguladores que figuren a l'annex d'aquesta Resolució.\n- 2 La dotació de la catorzena edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia és de vuitanta mil (80.000,00) euros, a càrrec de la partida PR0101 D/226001000/5330/0000 del pressupost vigent, i una peça única i simbòlica en memòria de Ramon Margalef.\nBarcelona, 3 d'agost de 2018\nBases del Premi Ramon Margalef d'Ecologia\nEl conreu de la ciència en tots els camps està arribant en els darrers anys a Catalunya al lloc que li pertoca per la mida del país i pel seu entorn social, cultural i econòmic. Això no sempre fou així, per raons diverses, i només en algunes disciplines la recerca, la innovació i la difusió de la ciència assoliren nivells realment universals. Una d'aquestes disciplines fou l'ecologia, que tingué en Ramon Margalef un conreador tenaç, brillant i reconegut internacionalment.\nL'ecologia és una ciència relativament jove, que indaga les múltiples relacions dels organismes entre si i amb el seu entorn físic. Com a tal ciència, es basa en un corpus de coneixements obtinguts de l'estudi dels fenòmens naturals, al camp o al laboratori, a unes escales sovint microscòpiques o mesoscòpiques, que li han fornit l'aproximació reduccionista consubstancial a la ciència moderna. En aquest sentit, l'ecologia no és diferent de les altres ciències anomenades "dures". Però també ha pogut gaudir d'una aproximació macroscòpica, holística, que abasta el funcionament de la biosfera sencera o dels seus ecosistemes. No cal oblidar, tampoc, els aspectes aplicats de l'ecologia, en una època en què la nostra espècie està alterant l'entorn natural de múltiples maneres; l'ecologia pot posar de manifest l'efecte d'aquestes alteracions sobre les comunitats naturals i contribuir a reduir-ne l'impacte.\nUn dels principals estudiosos i pensadors d'aquesta ecologia alhora reduccionista i holística, que enfonsa les arrels en les ciències pures i és fonamental per entendre el funcionament del món i per resoldre els problemes ambientals, fou el professor Ramon Margalef i López (Barcelona, 1919-2004), que va portar a terme una tasca científica i intel·lectual de primera magnitud en els camps de l'ecologia aquàtica (limnologia i oceanografia, en especial l'ecologia del plàncton) i l'ecologia teòrica. Ramon Margalef, efectivament, va contribuir de forma decisiva a la creació de la ciència ecològica moderna, fins al punt de ser-ne considerat un dels màxims exponents mundials, en gran mesura gràcies a haver sabut interpretar els sistemes naturals en termes de la teoria de la informació i d'haver explorat les àrees frontereres de les ciències naturals amb les ciències físiques. Fou, així mateix, dels primers ecòlegs a entendre que l'espècie humana és una espècie més de la biosfera, dotada d'una enorme capacitat d'alterar el medi, però que depèn com les altres espècies del seu entorn natural. L'obra científica de Margalef és ingent, i al seu paper com a investigador cal afegir el de docent i de divulgador, també fonamentals.\nPer tot això, la Generalitat de Catalunya va crear l'any 2004 el Premi Ramon Margalef d'Ecologia, honorant així la memòria del savi català i universal. El guardó, d'àmbit internacional, té com a objectiu el reconeixement d'aquelles persones d'arreu del món que s'hagin distingit de manera excepcional en el conreu de la ciència ecològica.\nEl Premi Ramon Margalef d'Ecologia té per objecte el reconeixement d'una trajectòria científica o un descobriment en el camp de les ciències ecològiques que hagi contribuït al progrés significatiu del coneixement o el pensament científic, o al desenvolupament d'instruments teòrics per a la bona gestió dels recursos naturals, del territori o del mar.\nEl Premi pot ser atorgat tant a persones físiques com a persones jurídiques o a col·lectius de tot el món que hagin dut a terme una tasca rellevant en el camp de les ciències ecològiques.\n3. Presentació de candidatures\nLes candidatures les presenten institucions universitàries, escoles superiors, centres de recerca, acadèmies científiques o amb branques científiques, i altres institucions de finalitat anàloga, persones guardonades amb aquest Premi en convocatòries anteriors i persones que hagin estat membres del jurat. Excepcionalment, es poden admetre candidatures presentades a títol personal per persones de reconegut prestigi en l'àmbit de l'ecologia.\nLes candidatures, que han de ser argumentades (amb carta o nota raonada) i s'han d'acompanyar d'un currículum, s'han de presentar preferentment pels mitjans electrònics de Tràmits gencat (tramits.gencat.cat). La data límit per fer propostes és el 28 de setembre de 2018.\nNo obstant allò previst a l'apartat anterior, les candidatures i la documentació annexa poden presentar-se de manera presencial, en format paper, al Registre general del Departament de la Presidència (carrer Sant Honorat, 1-3, 08002 Barcelona), o bé en qualsevol dels registres que preveu l'article 16.4 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques adreçades a la Secretaria General del Departament de la Presidència de la Generalitat de Catalunya.\nUn cop presentades, les candidatures han de ser considerades en dues convocatòries més (tres en total), excepte si el/la proponent manifesta explícitament que la seva proposta no torni a ser considerada.\nLa dotació del Premi és de vuitanta mil (80.000,00) euros i una peça única i simbòlica en memòria de Ramon Margalef.\n6. Jurat i concessió\nEl jurat del Premi en la convocatòria de 2018 està integrat per les persones següents:\nJoandomènec Ros, catedràtic, Departament d'Ecologia, Universitat de Barcelona; president, Institut d'Estudis Catalans (Barcelona, Espanya)\nRita Adrian, professora d'investigació, Departament de Recerca en Ecosistemes, Institut Leibniz d'Ecologia d'Aigua Dolça i Pesca Continental (Berlín, Alemanya)\nPep Canadell, director executiu, Projecte Carbó Global; investigador principal, Recerca Marina i Atmosfèrica, CSIRO (Organització d'Investigació Científica i Industrial de la Commonwealth) (Canberra, Austràlia)\nNancy B. Grimm, catedràtica, Facultat de Ciències de la Vida, Universitat Estatal d'Arizona (Texas, Estats Units d'Amèrica)\nMarina Montresor, professora d'investigació, Estació Zoològica Anton Dohrn (Nàpols, Itàlia)\nBeatriz Reguera, professora d'investigació, Centre Oceanogràfic de Vigo, Institut Espanyol d'Oceanografia (Vigo, Espanya)\nMontserrat Vila, professora d'investigació, Estació Biològica de Doñana (EBD-CSIC), Sevilla (Espanya)\nEl jurat, assistit amb veu però sense vot pel secretari o la secretària del Premi, decidirà la candidatura guanyadora, decisió que s'ha de prendre amb un mínim de quatre vots favorables.\nEl quòrum mínim de constitució del jurat és de cinc membres.\n7. Proclamació i lliurament del Premi\nEl Consell de Direcció proclamarà el Premi.\nEl lliurament solemne del Premi i l'acte acadèmic corresponent tindran lloc a Barcelona.\n8. Publicitat i transparència\n8.1. Mitjançant resolució de la persona titular de la Secretaria General del Departament de la Presidència es dona publicitat al veredicte emès pel jurat. Aquesta resolució i la present Resolució de convocatòria es publiquen al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) i al portal de la Transparència.\n8.2. Les resolucions esmentades a l'apartat anterior, així com altra informació rellevant relativa al Premi, es fan públiques també a través del web de la Generalitat de Catalunya.\n9. Òrgans de direcció i gestió\nEls òrgans de direcció i gestió del Premi, així com totes les seves característiques, inclòs el procés de designació dels membres del jurat, figuren en el Decret 160/2010, de 9 de novembre, de regulació del premi Ramon Margalef d'Ecologia (DOGC núm. 5755, de 15.11.2010), modificat pel Decret 101/2012, de 25 de setembre (DOGC núm. 6221, de 27.9.2012). Aquesta documentació és consultable a la pàgina web del Premi http://www.gencat.cat/premiramonmargalef.\n10.1. D'acord amb la normativa vigent en matèria de protecció de dades, les dades personals incloses en les candidatures presentades a la catorzena edició del Premi Ramon Margalef d'Ecologia s'incorporaran al tractament “Premis del Departament de la Presidència” del qual és responsable la Secretaria General del Departament de la Presidència i que té la finalitat de recollir i gestionar les dades de les candidatures rebudes per als premis que gestiona el Departament de la Presidència, així com les dades de les institucions proponents de les candidatures. La informació detallada del tractament, incloent les vies d'exercici dels drets de les persones interessades, es troba disponible a l'adreça http://presidencia.gencat.cat/ca/detalls/Article/Premis-del-Departament-de-la-Presidencia.\n10.2 Per la seva banda, les persones o entitats proposants de les candidatures tractaran les dades personals a les quals tinguin accés d'acord amb el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament i del Consell, de 27 d'abril de 2016, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d'aquestes dades i pel qual es deroga la Directiva 95/46/CE (Reglament general de protecció de dades) i la resta de la normativa vigent en matèria de protecció de dades que sigui d'aplicació.


Setmana Santa 2019 | Presentació - Ajuntament de Girona\n04/04/2019 | Aquest any, com a novetat, hi haurà un concert d'homenatge pel 75è aniversari de les Vestes dels Manaies el dia del lliurament del penó.\nSetmana Santa a Girona - 2019\nLa Setmana Santa és el conjunt de celebracions que tenen lloc entre el divendres abans del Diumenge de Rams i Diumenge de Pasqua. A través d'aquest vast i ric conjunt de pràctiques festives -processons, escenificacions teatrals i altres activitats litúrgiques i rituals- la comunitat cristiana recorda i recrea els darrers moments de Jesucrist a la Terra, el que hom coneix com a la Passió, Mort i Resurrecció. La seva ubicació al calendari canvia cada any i oscil·la entre els mesos de març i abril, ja que la data de la Pasqua es fixa a partir de la primera lluna plena de primavera.\nAquest dia es commemora l’entrada de Jesús a Jerusalem. Tal i sempre s’ha escenificat aquesta arribada, amb tota la població aixecant les palmes i les branques d’olivera i llorer, aquest dia es realitza la benedicció dels rams, les palmes i els palmons.\nEnmig d’un silenci transcorren les processons que representen dels últims moments de la vida de Jesús. A Girona es fa la Processó del Sant Enterrament on hi participen els Manaies i la Junta de Confraries de Girona\nDilluns de Pasqua - 22 d'abril\nJust després del diumenge de Resurrecció, dilluns de Pascua, és quan comença el període de celebració, per part del cristians, després de la data en què representa que Jesús ha ressuscitat.\nEn el passat, l’Església tenia imposada la pràctica del dejuni i l’abstinència estrictes entre els seus fidels. Es prohibia l’ús de certs productes (“tot el que és de la carn”) especialment en el període comprès entre Carnestoltes i Pasqua; es va incentivar la creació de plats cuinats exclusivament amb els productes permesos.\nUn d’aquests productes permesos era el bacallà. Aquest peix blanc, reconegut per les seves qualitats alimentàries i calòriques, és un bon substitut de la carn i s’ha convertit en un símbol del temps quaresmal.\nUn altre dels productes típics de la Quaresma són els bunyols. Els bunyols de Quaresma es fan tradicionalment els dimecres i divendres durant tot el període quaresmal, són dolços, sense forat al mig, força esponjosos i es consumeixen per postres.\nLa Mona de Pasqua és un pastís que els padrins regalen als seus fillols i filloles el Dilluns de Pasqua. La tradició es deu al fet que en aquesta data se celebrava que el període de dejuni i abstinència de Quaresma s’havia acabat. I la manera més simbòlica de fer-ho era regalant un pastís a la mainada (resulta que el mot Mona prové de la paraula d’origen àrab munna, que vol dir regal). La Mona havia de tenir tants ous com anys tenia el nen o nena. Tradicionalment, les Mones no eren de xocolata, sinó que simplement eren un pastis amb ous durs per sobre.\nJuntament amb la Mona de Pasqua, el Tortell de Rams no falta en cap pastisseria per Setmana Santa. El Tortell de Rams es consumeix el Diumenge de Rams, tornant de l'ofici. El tortell té moltes variants, segons la pastisseria, però sempre amb un forat al mig i fet de massapà.\n(textos extets del webs festes.org, i de sortirambnens.com)\ndocument pdf Programa de Setmana Santa de la Junta de Confraries\nCartell i programa de la Junta de Confraries\nde Girona 2019\nGirona viu la solemnitat de la processó del Sant Enterrament 2015\nMilers de persones es van aplegar divendres sant al centre de la ciutat per seguir la desfilada dels Manaies de Girona i la processó de les diverses confraries, que enguany ha aplegat prop de 1.200 participants.\nLa tradició de Setmana Santa www.festes.org\nRecepta bunyols de Setmana Santa


Garriga demana "protegir" el català i Iceta confia que la llei audiovisual serà satisfactòria\nPublicat 21/09/2021 20:47CET\nLa consellera de Cultura de la Generalitat, Natàlia Garriga, ha reclamat aquest dimarts al ministre de Cultura, Miquel Iceta, "protegir" el català a l'avantprojecte de llei audiovisual estatal, al que el ministre ha replicat que confia que la norma serà satisfactòria.\nHo han dit durant la seva intervenció a la presentació de l'exposició 'El mil·leni de Cultura/s' a la Biblioteca Jaume Fuster de Barcelona, en motiu de la celebració dels primers mil suplements 'Cultura/s' del diari 'La Vanguardia'.\nGarriga ha afirmat que és important garantir la presència del català, i ha retret que l'avantprojecte de llei "no contempla la diversitat lingüística i cultural" de l'Estat.\nPer la seva banda, Iceta ha assegurat que hi haurà llei audiovisual i que confia que serà satisfactòria, tant pel que fa a les competències com a l'aplicació de l'article de la Constitució que fixa "especial protecció a les llengües espanyoles que no són el castellà".\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, també ha aprofitat l'acte per demanar que la Generalitat i el Govern central "creguin" en la ciutat, sobretot a aquest últim per concretar el conveni de cocapitalitat cultural, al que Iceta ha respost que hi haurà cocapitalitat.\nIceta s'ha mostrat convençut que s'està "en la vigília d'un renaixement cultural", després de la pandèmia, i que les administracions han de posar les condicions perquè la societat pugui accedir.


La cullerada: El debat\nEl debat de les eleccions de diumenge va ser summament avorrit. Sort que al twitter, els comentaris sobre el que es veia en pantalla animaven una mica el cotarro. De totes maneres, m'agradaria analitzar els actors de la tragicomèdia del debat, i ho faré en ordre ascendent, és a dir, del que em va agradar menys al que em va agradar més.\n7. Albert Rivera. No té discurs. Totes les seves afirmacions són tòpics populistes. Diu el que molta gent vol sentir: abaixar impostos, millor sanitat i educació, frenar la corrupció.... Val, xaval, però tot això com ho faràs? Quan es toca el seu tema estrella, la llengua, l'Albert tampoc té discurs, perquè es converteix en un hooligan maleducat, que falta al respecte a tothom i que a més canvia de llengua com si fos la nena de l'exorcista.\n6. José Montilla. Em va fer llàstima. La seva talla política és zero, i les seves dots de comunicació són per sota zero. S'entrabancava constantment, i, en diverses ocasions va donar per implícit que Mas serà el nou President. Un desastre. Si fins ara ja havíem vist un President poc adient, en el debat es va evidenciar que mai hauria d'haver arribat a aquest càrrec. No s'ho mereix.\n5. Alícia Sánchez Camacho. És "la voz de su amo". Repeteix tot el que diu Rajoy. Passa de que siguin unes eleccions al Parlament de Catalunya, i a la que té ocasió cola una rajada contra Zapatero. En el tema de la llengua ens va regalar un canvi d'idioma al més pur estil Rivera que, fins ara, no li havíem vist mai. Sorprenentment, quan el debat es va escalfar i va necessitar trenar bé les seves idees, va tornar al català.\n4. Joan Herrera. No sé què li ha passat a aquest noi. Tenia les idees molt clares, i una manera entenedora i molt coherent d'explicar les coses. Durant tota la campanya i especialment en el debat s'ha mostrat simple, insegur i amb un discurs erràtic. La part que més m'agrada del seu partit, el seu suposat ecologisme, va quedar deslluïda amb unes propostes lamentables, i a més no es va saber defensar contra les afirmacions rotundes dels candidats pro-nuclears. Era una promesa de futur de la política catalana que s'ha desinflat com un globus.\n3. Joan Puigcercós. Em va agradar força. Diu clarament quines són les seves intencions, i ho fa de manera coherent amb l'esperit del seu partit. Seria perfecte si no fos perquè els set darrers anys al Govern desmenteixen les seves paraules. Es va oferir a Mas per aconseguir el concert econòmic per Catalunya.\n2. Artur Mas. Mal que em pesi és l'únic candidat amb una mica de cara i ulls. És un bon comunicador i la seva talla política ha crescut amb els anys. Les seves propostes són clarament de dretes i liberals, però no se n'amaga com havia intentat fer-ho fins ara. No estic d'acord en la majoria de les coses que diu, però avui parlo de vàlua com a polítics, no d'idees polítiques. I com a polític amb ofici, Mas és l'únic que es mereix (només una mica, tampoc és per tirar coets) ser President de la Generalitat.\n1. Ui, Puji, t'has equivocat, que els candidats ja s'han acabat! Sí els candidats ja s'han acabat, però el namber guan, el millor, l'estrella del debat va ser Josep Cuní. Un moderador és com un àrbitre de futbol, quan destaca vol dir que ho ha fet malament, però quan els jugadors es comporten com si fossin al pati d'una escola cal algú que posi els punts sobre les is i els recordi als candidats què fan allà i qui són. I en Cuní ho va fer a la perfecció. Va posar ordre quan calia i va deixar anar algunes perles que em van encantar. Cuní President!!!\nI per si ens havíem quedat amb ganes (pffffff) avui tornem-hi, cara a cara entre Montilla i Mas. No m'agrada gens, perquè un Parlament plural com el que tenim es desvirtua si intentem polaritzar-lo, però serà divertit veure com Mas es ventila Montilla. Com va dir algú al twitter: Això del MHP Montilla demanant un altre debat és com si l'Almeria hagués demanat 90 minuts més després del 0-8.\nSi no el vau poder veure, aquí en teniu un resum.\nQuan tanta gent destaca que el millor del debat va ser en Cuní, per alguna cosa serà. Jo no el vaig veure, però si miro l'opinió que tinc de cadascun i el que tu has escrit, no diferim massa. També per alguna cosa serà.\n23 de novembre, 2010 07:55\n23 de novembre, 2010 09:37\nI jo que no podré veure el debat...avui concert!\n23 de novembre, 2010 09:56\npirrako ha dit...\nCuní president no, Puji president Puji president, Puji president\n23 de novembre, 2010 10:11\nUn resum exemplar. Va haver moments que pensava que m'havia equivocat i veia el "Sálvame" de telessinco, avui imagino que serà el "Diario de Patrissia" o sigui que crec que m'ho estalviaré.\n23 de novembre, 2010 14:35\nGenial el teu resum perquè després dels primers 10 minuts vaig haver de canviar. I segurament coincidiríem en la classificació però....què trist que en Mas sigui el millor comunicador que tenim entre tota la colla. Jo com la Clidice, avui seguiré passant. Ja estic pensant que demà em miraré els teus comentaris del debat cara-a-cara!!!\n23 de novembre, 2010 20:41\nDoncs a mi el Cuní mai m'ha convençut gaire. Crec que sempre cerca el protagonisme exagerat en tot allò que fa. Apa, ja ho he dit.\n23 de novembre, 2010 21:24\nGenial! Pel poc que vaig seguir (vols dir que ens cal seguir cap debat, ja, a aquestes alçades després de mesos de campanya encoberta?) crec que l'has clavat. I la pregunta és: cal votar-los? Doncs mal que em pesi, a algun haurem de votar...\n24 de novembre, 2010 00:20


Darrera actualització el Dimarts, 04 Desembre 2018 11:18\nESTUDI DE PROPOSTES\nEl projecte INMAB pretén definir quin serà el model funcional de les Rondes a mig termini. Per això presentar una sèrie d'escenaris que responen al model funcional triat. Fins al moment s'han identificat tres escenaris a analitzar. A continuació, es van a descriure breument aquests escenaris i alguna particularitat per, posteriorment, intentar detallar les mesures o accions a dur a terme en cada un d'ells.\nEscenari continuista: les Rondes com a vies ràpides urbanes. Respon a un model funcional mixt, basat en mantenir l'statu quo actual de les Rondes. Aquest escenari proposa que les Rondes segueixin sent un canalitzador de la mobilitat rodada, a manera de via ràpida de distribució del trànsit de mitja i llarga distància, sobretot de vehicles privats, compaginat amb un ús de mobilitat interna local. Sobre aquest model d'ús de les Rondes cal destacar que el trànsit de pas és important (19.5% dels lleugers i 20% camions). Potser aquest ús sigui un sobre els quals s'hagi d'actuar quan es presentin les mesures d'actuació associades, l'objectiu general sembla orientat a incrementar la capacitat o almenys, evitar la saturació de la via.\nEscenari rupturista: cap a un model d'integració en el viari urbà. La intenció és canviar progressivament el model funcional de les Rondes, orientant cap a la seva integració en la trama urbana. La principal dificultat és la disposició en trinxera del seu traçat, que dificultaria aquesta fusió amb la trama urbana. En una primera aproximació, entenem que les mesures específiques d'aquest escenari s'haurien de centrar en la gestió de la demanda (a diferència de l'anterior model que buscava la millora de la capacitat), afavorint l'ús urbà sobre el de via ràpida.\nEscenari mixt: aplicació de cada escenari anterior, segons el tram. Aquest escenari es pot presentar per dos motius clars: la diversitat funcional de les Rondes en funció dels trams i la incapacitat d'emprendre l'escenari anterior de forma integral.


"El sistema educatiu ha de canviar perquè els nens ho demanen a crits" | Xarxa Punt TIC\nEmbedded video for &quot;El sistema educatiu ha de canviar perquè els nens ho demanen a crits&quot;\nJesús Arbués és professor de secundària de l'àrea de Visual i Plàstica a l'INS Vilatzara de Vilassar de Mar, on hi treballa des de fa més de 25 anys. El Jesús és un d'aquells docents que innova dins l'aula i adopta les noves tecnologies com a eina educativa i d'aprenentatge. En la darrera edició de la Jornada Punt TIC i Presó va participar com a ponent i va compartir la seva experiència amb la realitat augmentada.\nTens ganes de sentir-lo?


dc.contributor.author Foto Wamba en_US\ndc.contributor.other Caixa Rural d'Onda en_US\ndc.coverage.spatial Onda en_US\ndc.coverage.temporal 19?? en_US\ndc.description Imatge conjunta de la plantilla del C.D. Onda (vestimenta a ratlles blanc-i-roja) i de l'equip rival del València (vestimenta de color blanc), junt a altres personatges com són altres membres de l'equip o un sacerdot, al camp d'esports de "La Cosa" d'Onda. Fotografia realitzada moments abans de començar el partit. Al fons es pot observar l'antiga fàbrica amb la seua xemeneia en_US\ndc.format B/n ; positiu en_US\ndc.relation Caixa Rural d'Onda\ndc.relation.isFormatOf Original en paper, CRO1287 en_US\ndc.rights Attribution-NonCommercial-NoDerivs 3.0 Spain en_US\ndc.rights Està totalment prohibida la reproducció total o parcial d'aquestes imatges sense l'autorització expressa de la Caixa Rural d'Onda en_US\ndc.subject 1.01.04.02.02 - Futbol altres institucions en_US\ndc.title Imatge conjunta de la plantilla del C.D. Onda (vestimenta a ratlles blanc-i-roja) i de l'equip rival del València (vestimenta de color blanc), junt a altres personatges com són altres membres de l'equip o un sacerdot, al camp d'esports de "La Cosa" d'Onda en_US


additiu alimentari | enciclopèdia.cat\nSubstància sense poder nutritiu que hom afegeix als aliments, per tal de conservar-ne les característiques físiques, químiques o fisicoquímiques i per donar-los característiques particulars d’aspecte, gust, olor o consistència.\nEls additius es classifiquen en quatre grans grups, un dels quals és integrat per les substàncies que modifiquen els caràcters organolèptics (color, gust, olor), que se subdivideixen en modificadors del color (colorants, fixadors de color, decolorants i blanquejants), substàncies sàpides (edulcorants, productes amargs) i agents aromàtics (principis actius aromàtics, productes i preparats aromàtics naturals, aromes artificials). Un altre grup son els estabilitzadors de l’aspecte i els caràcters físics (modificadors de textura o texturitzants: espessidors, humectants, enduridors, antiaglomerants, gelificants, tensioactius). Un tercer grup d’additius és format per les substàncies que impedeixen les alteracions químiques (antioxidants) i biològiques (conservadors o antimicrobians). Finalment cal esmentar els coadjuvants tecnològics (dissolvents, clari ficadors, neutralitzadors).\nLes substàncies estranyes que s’incorporen als aliments de manera accidental o involuntària són considerades contaminant d’aliments, més que no pas additius; semblantment s’esdevé amb les substàncies de caràcter vitamínic, mineral o proteic emprades per a l’enriquiment del valor nutritiu dels aliments, denominades globalment suplement nutritiu.\nL’ús d’additius alimentaris, que sempre ha d’estar justificat per raons tecnològiques o higièniques, requereix autorització sanitària i ha de respondre a una necessitat manifesta (preservar les propietats nutritives d’un aliment, facilitar-ne la conservació, millorar-ne la tecnologia). És essencial l’absència comprovada internacionalment de qualsevol risc toxicològic. No s’autoritza un additiu si l’efecte buscat es pot aconseguir per mitjans tècnics d’obtenció o elaboració més adients, si la conservació de l’aliment es pot fer per mitjans físics o si la seva utilització pretén d’amagar defectes o alteracions o enganyar el consumidor. El seu ús, en molts casos convenient i àdhuc necessari per a disposar de determinats productes alimentosos, ha d’ésser sempre controlat, dut a terme per experts i realitzat segons criteris restrictius. Les legislacions de tots els països han establert llistes positives dels productes que poden ésser emprats i defineixen, a més, en quins aliments i a quina concentració màxima es poden utilitzar. Als EUA el control dels additius és a càrrec de la Food and Drug Administration. Internacionalment hom pot comptar amb el Comitè mixt FAO/OMS d’experts en additius alimentaris que fa esforços continuats per actualitzar i harmonitzar els criteris de necessitat i seguretat en l’ús d’additius i la consegüent normalització de llistes positives. A Catalunya són també importants els criteris que sobre els additius marquen les corresponents directives de la Unió Europea. Aquests organismes internacionals avaluen de forma rigorosa l’absència de toxicitat en les condicions autoritzades.\nEl recurs de l’ús d’additius és objecte de polèmiques pel fet d’ésser substàncies alienes a la composició natural dels aliments. Cal, però, no oblidar que gràcies als additius es pot disposar d’uns determinats productes en unes èpoques i llocs que d’altra manera no seria possible. En una civilització urbanitzada com l’actual, en els països desenvolupats, en els quals la producció d’aliments sol estar allunyada en l’espai i en el temps del seu consum, és impossible que hi hagi aliments “frescos” i “naturals” per a tothom i en tot moment a un preu assequible. Prescindir, doncs, de forma total dels additius requeriria canvis molt fonamentals dels sistemes de producció, del consum d’aliments i de la forma de vida en general. L’acceptació de l’ús d’additius depèn sempre d’una avaluació risc/benefici, la qual ha de ser molt rigorosa i estar basada en dades experimentals degudament comprovades. Qualsevol eventual additiu alimentari ha d’ésser, per tant, objecte d’un profund estudi de toxicitat i innocuïtat, especialment dels possibles efectes a llarg termini. Cal tenir present, a més, els principis de la “toxicitat per etapes”, és a dir, les possibles transformacions que experimenten els additius en l’aliment provocades pels tractaments industrials o culinaris i per les possibles interaccions amb altres components dels aliments, ja que el que interessa són les substàncies que en definitiva ingerirà el consumidor. El criteri sanitari, i per tant la seguretat dels individus, és la condició imprescindible per a l’acceptació d’un additiu. Amb determinats tipus d’additius hi ha hagut controvèrsies sobre llur necessitat i seguretat, i hom tendeix cada vegada més als additius naturals (extrets de productes naturals o d’anàlegs, obtinguts per síntesi) o a restringir-ne l’ús.\nAMF / MCV


Escola Pia Tàrrega: Els tres tombs\nAhir va tenir la tradicional festa dels "Tres Tombs".... en honor a Sant Antoni Abat, patró dels traginers i protector dels animals. Uns quants cursos de l'escola van participar-hi amb carrosses molt espectaculars i amb temes diversos.\nLa més sincera enhorabona a tots, especialment als cursos de P-3 i 1r. de Primària que van obtenir premi en la categoria agrícola.\nPodeu veure un vídeo de Ràdio Tàrrega clicant aquí o mirar el petit recull fotogràfic. Us demanem que si teniu fotografies de l'acte i les voleu compartir amb la resta de famílies ens les envieu a tarrega@escolapia.cat o ampa@tarrega.epiaedu.cat\nEtiquetes de comentaris: 1r , 4t , 5è , AMPA , Escola Pia , P3 , P4 , Tàrrega , Tres Tombs


La comunicació és un pilar fonamental de l'ésser humà, com a éssers socials que som, i de la vida. El fet de conèixer llengües per comunicar-nos amb altres persones facilita aquest apropament social, ja que les llengües són les nostres millors eines, i al CEM les potenciem i treballem des de ben petits!\nEn aquestes darreres setmanes les i els alumnes de 2n de Primària han estat treballant el cos humà en anglès i diferents estructures gramaticals per tal de poder descriure persones en llengua anglesa. Amb diferents recursos materials, els i les alumnes han creat els seus propis personatges (cadascun amb unes característiques diferents: ulls grans/petits, ulls de diferent color, boca gran o petita...). Un cop els tenien creats han començat a interactuar de manera oral tot explicant als seus companys com era el seu personatge, fent ús de la següent estructura:\n"HE/SHE HAS GOT.... (big blue eyes/ two ears/ a big nose...)"\nUn cop tenien clara l'estructura gramatical que havien de seguir, han canviat les característiques dels seus personatges i han fet el mateix però a nivell escrit. Per fer-ho han fet ús de diferents targetes que contenien pronoms, verbs, adjectius, noms... Havien d'observar el personatge, triar les targetes correctes i formar una frase tot recordant l'estructura gramatical treballada.