Associació de Veïns el Llombo: d’agost 2015\nJoan Barberà Martínez\nJoan Barberà durant l'acte de presentació del llibre "La mirada inquieta", celebrada el passat 23 de maig a la seu del Llombo\nJoan Barberà Martínez naix en l’any 1932 en el barri de la Vila d’Ontinyent. La seua família, benestant, es dedica a la fusteria i té un prestigi consolidat. Joan és el segon de cinc germans.\nLa seua infantesa està molt influenciada pels Barberà, tant el seu avi com son pare, home de fortes inquietuds culturals com ho demostra que fora el dissenyador de tots els treballs d’ebenisteria que feien a la seua empresa. També li agradava la música, i de fet tocava diversos instruments, entre ells el violí.\nJoan va heretar de son pare l’afecció pel dibuix i del seu avi, Batiste, persona de gran humanitat, va deixar una petjada indeleble en el jove Joan.\nEn l’any 1961 es casa amb Amparo Donat, i tenen tres fills: Juan, Santiago i María Teresa. Juan va morir en un accident de trànsit en l’any 1983.\nVa realitzar els seus estudis en el convent dels franciscans d’Ontinyent. Acabat els estudis, entra a treballar en el Banc de València, per a després passar a l’empresa Hilaturas Trinquete on exerceix el càrrec de gerent, alhora que per la seua faena comença a visitar països.\nForma part del grup de gent que als anys cinquanta-seixanta tenen inquietuds culturals en un poble que estava orfe d’expressions d’aquest tipus. És integrant del Centre Excursionista Fontinyent, fundador junt a altres companys de la revista Escala que es va fer en els anys 1963 i 1964, la qual va suposar una aportació cultural de primer ordre; i posteriorment, en 1970, va ser un dels fundadors de la llibreria Bastida, on es van fer una gran quantitat d’actes culturals.\nJoan sempre ha tingut molt interés en el coneixement per les diverses cultures i països. Als anys 60, França i centre Europa foren un referent per ell. De fet, hui en dia, encara guarda amistats d’aquell temps.\nEn la dècada dels 70 exerceix la gerència d’una de les empreses del holding Grupo San Marcos, dedicades a la fabricació de productes tèxtils de Mèxic. Posteriorment, es triat per un grup d’empresaris d’Ontinyent per obrir el mercat nord-americà i resideix durant alguns anys a Nova York. Acabada l’estància en Estats Units, porta la representació a Europa d’un grup d’empreses tèxtils, la qual cosa li permet conéixer, també, diversos països del nord d’Àfrica.\nLa seua vertadera passió sempre ha estat l’art que ell defineix com l’essència de la seua vida. La seua relació amb el grup Parpalló, amb els pintors Michavila, Alfaro, Salvador Soria, Antoni Miró, Antonio Ferri, més altres personalitats com Gilera Serní, Domingo Flecher, Joan Fuster, Manuel Sanchis Guarner, són un clar exponent que estem parlant d’un home sense comparació.\nGràcies a ell va vindre a Ontinyent en temps de la Transició la millor exposició que s’ha fet mai al poble: una mostra de pintures de Joan Miró.\nHa fet gestions per a la restauració de l’església de Santa Maria, ha assessorat en la remodelació de l’església de Sant Rafael, i ha gestionat front els poders polítics la reforma del palau de la Duquessa d’Almodòvar.\nHome enamorat del seu poble, manifesta en els seus dibuixos la tristor per la pèrdua del patrimoni arquitectònic d’Ontinyent.\nHa estat col·laborador de diversos mitjans de comunicació, entre ells el diari Levante-EMV.\nAcabem amb una anècdota. Als anys 50, li van publicar a la revista Destino una carta en la què denunciava la venda d’edificis i obres d’art del Patrimoni Nacional a altres països per part del règim franquista. Aquesta carta fou comentada a l’emissora Radio España Independiente, més coneguda com La Pirenaica, fet que li va reportar problemes front les autoritats franquistes.\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 22:51 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Joan Barberà\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 21:34 Cap comentari:\nÉs evident que les declaracions de la líder del PP Isabel Bonig, en referència a Jorge Rodríguez, han donat molt que parlar. Primer, que si havia dit “disfrazado de moro”, on l’agència EFE va matisar que era una “mala interpretación de la palabra ‘disfraz’; desprès resulta que la foto que va presentar de Jorge Rodríguez vestit de moro, era del dia d’abans (divendres) quan la pedregà de referència havia segut un dia desprès (dissabte). Li han fallat els assessors?\nI per últim el periodista Luis Motes en la premsa del dissabte, al donar informació del “desliz” de la senyora Bonig diu que “La Cofradia del Santísim Crist de l’Agonia de esta localidad...”. Senyor Motes, res que objectar sobre l’article, però... cofradies són les de Setmana Santa; ací a Ontinyent és: Societat de Festers del...\nEtiquetes de comentaris: Festes, Jorge Rodríguez\nací va la quarta pregunta:\nEn quin ordre estan posats els números següents?\n2 9 8 5 3 6 1 7 4 0\nSi saps la resposta, o creus saber-la, envia un e-mail amb les teues dades a:\n(El primer encertant s'endurà els tres llibres físics, i la resta d'encertants, els tres llibres en PDF)\nPremi: Les nostres herbes, Herbes i salut i Les herbes mengívoles. El guanyador els rebrà en casa sense cost algun.\nPublicarem la resposta i els guanyadors el dissabte dia 5 de setembre de 2015.\nNota: solament s'admet una resposta per participant.\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 18:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: concurs, lògica\nTindre lògica, té premi\nHo han encertat:\nJosé Manuel Andrés, d'Ontinyent, a les 15:35 del dia 23/08/2015\n(s'endú de premi els tres libres de "Les nostres herbes")\nPere Morant, d'Ontinyent, a les 14:05 del dia 24/08/2015\nAnnamari Mollà, d'Ontinyent, a les 12:54 del dia 25/08/2015\n(s'enduen de premi els tres llibres en versió PDF)\nEn els propers dies els guanyadors rebran els premis.\nI, demà, el problema de lògica núm. 4\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 11:07 Cap comentari:\nIsabel Bonig i les seues declaracions\nLa notícia va saltar el dimarts passat, quan la presidenta del PP valencià Isabel Bonig, va fer unes declaracions en les que criticava al president de la Diputació i alcalde d’Ontinyent Jorge Rodríguez, de no atendre als afectats per la pedregà produïda en Ademuz, mentre anava “disfrazado de moro” en les festes d’Ontinyent.\nUnes declaracions, sobre tot la paraula “disfrazado”, que no van caure gens bé entre el món fester, i que van ser criticades per representants festers i gent en general a través de les rets socials.\nLa agència EFE diu que és “un error de transcripción” de la paraula “disfraz”, i que realment va dir que anava “desfilando de moro”.\nAi... ai... ai... les presses.\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 19:49 Cap comentari:\nSeguim preparant 'el Llombo' núm. 87\nEn la revista el Llombo d'aquesta tardor va un interessant reportatge de Gaspar Conejero sobre els oficis ambulants.\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 22:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: el Llombo, Gaspar Conejero, oficis ambulants\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 18:28 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Wally\nHem tingut una idea!!!!!!!!!\nMaquetant el número 87 de la revista el Llombo és hem adonat d'una circumstància. Al posar aquesta fotografia de Vicent Guerola li hem afegit el text que encara cap més gent.\nAcí està la nostra proposta. Com tots tenim dret a gaudir d'un espai obert i ben bonic com és el Pou Clar, per a l'any que ve, convidar als 6.000 o 7.000 milions de persones que viuen a la Terra a que vinguen a gaudisquen d'un paratge natural tan esplèndid com el Pou Clar.\nEstem orgullosos d'haver tingut la idea!!!\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 11:53 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Pou Clar\nPreparant el número de tardor de\nla revista el Llombo\nDoncs sí. Estem preparant el número 87 de la revista el Llombo\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 17:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 87, Llombo, Pou Clar, revista\nFinal de festes de Moros i Cristians 2015\nTribuna d’autoritats el dia de l’Entrà de l’exèrcit crisità.\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 20:34 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Festes 2015\nEL REPORTATGE DEL 'NEW YORK TIMES' (ÍNTEGRE)\nAmazon: una feina estimulant i traumàtica alhora\nEl reportatge que ha sacsejat l'opinió pública nord-americana en posar al descobert les pressions i condicions de treball inflexibles que suporten els empleats del gegant de la distribució\nJODI KANTOR / DAVID STREITFELD (NYT) Seattle ACTUALITZADA EL 22/08/2015 21:10\nUsain Bolt segueix regnant i guanya la final dels 100 metres lliures\nEls dilluns al matí, els nouvinguts fan fila per assistir a una sessió d'orientació que té per objectiu catapultar-los a la manera singular de treballar d' Amazon. Se'ls diu que oblidin els "mals hàbits" que hagin après a feines anteriors, recorda un empleat. Quan "topen amb el mur" del ritme inclement, només tenen una sortida: "Escalar-lo", expliquen altres fonts. Peresdevenir els millors 'amazonians' possibles, s'han de guiar pels principis de lideratge, 14 normes inscrites en targetes plastificades. Quan, uns dies després, se'ls sotmet a un qüestionari, als qui obtenen una millor puntuació se'ls concedeix un premi virtual que proclama: "Sóc peculiar". Aquesta és la frase orgullosa en què es recolza l'empresa per subvertir les convencions que regeixen l'àmbit laboral.\nA Amazon, s'anima els treballadors a esbocinar les idees dels altres a les reunions, atreballar moltes hores i fins tard (els correus electrònics arriben passada la mitjanit, seguits de missatges de text en què es pregunta per què no s'ha rebut resposta) i se'ls sotmet a expectatives "excessivament altes", presumeix la mateixa companyia. El directori telefònic per a ús intern indica als treballadors com enviar comentaris secrets als caps dels companys de feina. Els empleats afirmen que sovint s'hi recorre per sabotejar altres treballadors. Aquesta eina conté exemples de textos com: "Em preocupa la seva poca flexibilitat i el fet que es queixi obertament per haver de fer tasques menors".\nÉs possible que molts dels nouvinguts que s'arrengleren els dilluns no hi siguin d'aquí a uns anys. Els triomfadors de l'empresa conceben innovacions que presenten a 250 milions de clients i amassen petites fortunes en accions que cotitzen a l'alça. Els perdedors marxen o són acomiadats en les purgues anuals a què se sotmet el personal. Un exdirector de recursos humans d' Amazon ha encunyat l'expressió "darwinisme adreçat a un propòsit". Alguns treballadors que han patit càncer, avortaments espontanis i altres crisis de caràcter personal han afirmat que se'ls ha avaluat injustament o se'ls ha bandejat en lloc de donar-los temps per recuperar-se.\nMentre sotmet a proves el lliurament a domicili amb drons i la reposició de paper higiènic ordenada prement un botó del lavabo, Amazon du a terme un experiment paral·lel poc conegut: posa a prova fins on pot esprémer els treballadors de les seves oficines, reconfigurant els límits del que és acceptable a la feina. La companyia que va fundar Jeff Brezos, que encara l'administra, rebutja molts dels tòpics populars sobre la gestió empresarial que altres grans empreses respecten, encara que sigui de cara a la galeria. En oposició, Amazon ha dissenyat el que molts treballadors anomenen una 'màquina intricada' que els empeny a assolir les ambicions sense sostre de Bezos. "Aquesta empresa s'escarrassa a fer coses molt importants, innovadores, trencadores. I fer aquesta mena de coses no és fàcil", declara Susan Harker, la màxima responsable de selecció i contractació de personal d' Amazon. "Quan vols aconseguir la Lluna, la naturalesa de la feina és molt exigent. Per a algunes persones, [aquesta manera de treballar] no funciona".\nBo Olson n'és una. Va durar menys de dos anys en un càrrec de màrqueting de llibres i explica que una imatge que li ha quedat gravada és veure gent plorar a l'oficina, una escena que altres treballadors també han descrit. "Sorties d'una sala de reunions i veies un home adult que es tapava la cara", evoca. "Vaig veure pràcticament tots els meus companys de feina plorar al seu escriptori".\nEn part gràcies a la seva capacitat d'esprémer al màxim els empleats, Amazon és més forta que mai. El seu campus, que no para de créixer, està transformant una franja de Seattle. L'empresa ha fet una aposta de 930.000 m2 segons la qual desenes de milers de nous treballadors seran capaços de vendre-ho tot, a tothom, a tot arreu. El mes passat, l'empresa va eclipsar Wal-Mart com la distribuïdora més valuosa dels Estats Units, amb un valor de mercat de 250.000 milions de dòlars. A més, 'Forbes' ha considerat Bezos la cinquena persona més rica del món.\nDesenes de milions de nord-americans coneixen Amazon com a clients, però la vida a l'interior de les seves seus és, a grans trets, un misteri. La confidencialitat és una condició 'sine qua non' per als treballadors. Tant és així, que fins i tot els empleats de baix nivell signen un extens acord de confidencialitat. De fet, l'empresa només ha autoritzat un grapat de quadres intermedis a fer declaracions als autors d'aquest article i ha declinat concedir-los entrevistes amb Bezos i la cúpula directiva.\nAixò no obstant, més de cent treballadors i extreballadors (directius, executius del departament de recursos humans, responsables de màrqueting, especialistes en distribució i enginyers, els quals han treballat en projectes que van des del Kindle fins al lliurament de productes frescos, passant pel llançament del nou mòbil) han explicat com provaven de conciliar els aspectes de vegades rigorosíssims de la feina amb el que molts han anomenat el 'poder engrescador de la creació'.\nEn entrevistes, alguns afirmen que van prosperar a Amazon precisament perquè els va empènyer més enllà del que es pensaven que eren els seus límits. A molts empleats els motiva "pensar en gran i saber que ni tan sols hem gratat la superfície del que es pot arribar a inventar", assenyala Elisabeth Rommel, que ocupa un càrrec executiu de la secció de distribució i és un dels quadres a qui s'ha permès parlar amb la premsa.\nAltres que van passar una temporada a l'empresa asseguren que el que hi van aprendre durant la seva breu estada els va ajudar a alçar el vol professionalment. I més d'uns quants que en van fugir reconeixen que, més tard, es van adonar que eren addictes a la manera de treballar d'Amazon. "Moltes persones que hi treballen senten aquesta tensió: és el millorlloc on odio treballar", comenta John Rossman, un antic executiu de la companyia que ha publicat un llibre: 'The Amazon way'.\nAmazon és singular, però tal vegada no tan peculiar com proclama. Senzillament ha estat més ràpida a l'hora de respondre a certs canvis que la resta del món del treball experimenta en l'actualitat: l'accés a dades que permeten mesurar el rendiment individual de manera constant, l'establiment de relacions de curta durada entre les empreses i els empleats, i una competència d'abast planetari en el marc de la qual els imperis s'erigeixen i cauen d'un dia per l'altre.\nAmazon és a l'avantguarda d'allà on la tecnologia vol portar l'oficina moderna, cridada a ser més àgil i més productiva, però alhora més severa i menys compassiva. "Les organitzacions premen l'accelerador, empenyen els equips a fer més per menys diners, sigui per aguantar el ritme de la competència o bé per mantenir-se un pas per davant de la fulla del botxí", assenyala Clay Parker Jones, un consultor que ajuda empreses fetes a l'antiga a adaptar-se amb més facilitat als canvis.\nUn matí, no fa gaire, mentre els nous empleats d' Amazon esperaven per començar la sessió d'orientació, pocs semblaven conscients que acabaven d'incorporar-se a un experiment. Només a Keith Ketzle, un triatleta texà de cara pigada amb un màster en direcció i administració d'empreses, se li va il·luminar el rostre en senyal d'acord. Explica que va deixar l'antiga empresa d'explotació forestal on treballava per incorporar-se a una companyia més ràpida i resolutiva. "El conflicte engendra innovació", comenta.\nJeff Bezos va recórrer a la gestió basada en dades des de ben aviat. Volia que la seva àvia deixés de fumar, va recordar el 2010 en un discurs pronunciat amb motiu de la cerimònia de graduació de la Universitat de Princeton. Per aconseguir-ho, no l'hi va pregar ni va apel·lar als sentiments. Es va limitar a fer números: va calcular que cada pipada li costava uns quants minuts. "T'has restat nou anys de vida!", li va etzibar. Ella va esclatar a plorar. Bezos tenia 10 anys, en aquell moment. Dècades després, va crear un gegant de les tecnològiques i la distribució guiant-se per alguns dels mateixos impulsos: les ganes de dir als altres com s'han de comportar, un atreviment instintiu que frega la confrontació i, per damunt de tot, una gran confiança en el poder de la mètrica, referendada per la seva experiència a principis dels 90 a D. E. Shaw, una empresa de serveis financers que va subvertir les convencions de Wall Street emprant algoritmes per treure el màxim benefici de cada operació.\nSegons els seus primers encarregats i empleats, gairebé des de la fundació d'Amazon el 1994, Bezos estava decidit a no sucumbir a les forces que, al seu parer, llastaven les empreses amb el pas del temps: la burocràcia, la prodigalitat en les despeses, la manca de rigor. Quan Amazon va anar creixent, va voler codificar les seves idees sobre la feina, algunes d'elles orgullosament contràries a les creences convencionals, recollint-les eninstruccions prou senzilles perquè un treballador nouvingut les pogués entendre, prou generals per aplicar-les al nombre gairebé il·limitat de sectors en què volia entrar i prou estrictes per conjurar la mediocritat que temia que s'instal·lés.\nEl resultat van ser els principis de lideratge, els articles de fe que disposen la manera com haurien de comportar-se els 'amazonians'. A diferència de les empreses en què les declaracions sobre la filosofia de l'entitat no van més enllà de llocs comuns desdibuixats,Amazon té normes que formen part del seu llenguatge i els seus rituals diaris, s'observen en la contractació, s'hi fa referència a les reunions i se citen a les cues de les parades de menjar a l'hora de dinar. Alguns 'amazonians' confessen que ensenyen els preceptes als seus fills.\nAquestes directrius evoquen un imperi de treballadors d'elit (principi número 5: "Contracta i desenvolupa els millors") que s'eleven els uns als altres fins a assolir expectatives exorbitants i estan alliberats de les forces que impedeixen que donin el millor de si mateixos (la paperassa i el politiqueig). Els empleats han de "fer seu" el negoci (número 2); és a dir, dominar tots els elements de la seva activitat i "aprofundir-hi" (número 12); dit d'una altra manera, han de trobar les idees subjacents que poden servir per arreglar problemes o concebre nous serveis fins i tot abans que els compradors els demanin.\nAl lloc de treball, s'hauria d'inculcar la transparència i la precisió pel que fa a qui acompleix els resultats i qui no. A Amazon, sovint es descriu els empleats ideals com a "atletes" amb resistència, velocitat (número 8: "Prendre la iniciativa"), un rendiment mesurable i la capacitat de qüestionar els límits (número 7: "Pensa en gran"). "Treballar moltes hores, fer-ho àrduament i fer-ho amb intel·ligència: a Amazon.com, no s'hi val a triar-ne dues de tres", va escriure Bezos el 1997 en una carta als accionistes redactada quan la companyia només venia llibres i la qual, encara avui, és considerada un manifest. Bezos afegia que, quan entrevistava candidats a treballar a l'empresa, els advertia: "Treballar aquí no és fàcil".\nA mesura que Amazon ha anat creixent, el compromís de Bezos amb les seves idees originals ha anat augmentant fins que ha arribat a veure-les gairebé en termes morals, expliquen els qui hi han treballat de prop. "Actualment, la meva tasca principal és treballar de valent per ajudar a mantenir la cultura", va declarar Bezos l'any passat en una conferència organitzada per Business Insider, una publicació electrònica de la qual és inversor.\nDe tots els seus conceptes de gestió, potser el més distintiu és la creença que sovint es concedeix massa importància a l'harmonia a la feina, cosa que pot reprimir la crítica honesta i propiciar els elogis educats a idees equivocades. Per contra, als 'amazonians' se'ls encoratja a "discrepar i implicar-se" (número 13), a atacar les idees dels col·legues amb comentaris que, de massa punyents, poden arribar a ferir, abans d'alinear-se rere una decisió. "Sempre volem obtenir la resposta correcta", declara Tony Galbato, vicepresident de recursos humans, en un correu electrònic. "Sens dubte que limitar-se a implicar-se sense debatre seria molt més fàcil i més cohesiu des del punt de vista social, però ens podria portar a adoptar una decisió errònia".\nAlguns empleats afirmen que, en el millor dels casos, pot fer la sensació que Amazon és l'encarnació de la visió de Bezos: un lloc on hi ha la voluntat d'assumir riscos i reforçar les idees sotmetent-les a proves de resistència. Sovint els treballadors diuen que els seus col·legues són els companys de feina més enginyosos i compromesos que han conegut, treballadors que fan seves les instruccions dels principis de lideratge com ara "no et conformis mai" i "no hi ha cap tasca que no mereixi el teu temps". Fins i tot empleats relativament poc experimentats poden fer grans aportacions. El nou projecte de lliurament mitjançant drons anunciat el 2013, per exemple, el va concebre en part un enginyer de baix nivell anomenat Daniel Buchmueller.\nMotivar els 'amabots'\nEls veterans de l'empresa solen dir que la genialitat d' Amazon és la manera com els empeny a empènyer-se a si mateixos. "Si ets un bon 'amazonià', et converteixes en un 'amabot'", afirma un treballador, fent ús d'un mot creat a partir d' 'Amazon' i 'robot' i que significa que s'ha interioritzat el sistema.\nAls magatzems d'Amazon, hi ha sistemes electrònics sofisticats que fan un seguiment dels empleats per assegurar-se que empaqueten prou caixes per hora. El 2011 l'empresa va rebre una allau de crítiques quan es va saber que els treballadors d'un magatzem situat a l'est de Pennsilvània treballaven a més de 37 graus centígrads mentre fora esperaven ambulàncies per endur-se'ls a mesura que anaven caient. Arran d' una investigació d'un diari local, l'empresa va instal·lar aire condicionat al magatzem.\nPerò a les seves oficines, Amazon utilitza un conjunt d'eines psicològiques, mecanismes de gestió i dades que es complementen per esperonar les desenes de milers d'empleats fent-los treballar incansablement. "L'empresa aplica al personal un algoritme de millora contínua del rendiment", assegura Amy Michaels, una extreballadora del departament de màrqueting del Kindle.\nEl procés comença quan cada any les legions de responsables de la selecció de personalidentifiquen milers de candidats a ocupar les places vacants. A continuació, se sotmet els candidats a una avaluació addicional a càrrec d'empleats estrella i entrevistadors a temps parcial que tenen la missió d'elevar el llistó i assegurar-se que només es contracta els millors. Sovint, mentre s'aclimaten, els nouvinguts se senten enlluernats, afalagats i intimidats per la gran responsabilitat que els encomana l'empresa i pel vincle directe que s'estableix entre el seu rendiment i l'èxit dels projectes que se'ls han assignat, sigui vendre vi o bé verificar l'entrega de paquets directament al maleter del cotxe dels compradors.\nCadascun dels elements del sistema d'Amazon en reforça la resta per tal de motivar i disciplinar els responsables de màrqueting, els enginyers i els especialistes en finances de la companyia: els principis de lideratge, una avaluació rigorosa i constant del rendiment, i lacompetència entre col·legues que temen que els passi per alt un problema o una millora potencial i s'afanyen a ser els primers a contestar un correu electrònic.\nAlguns veterans entrevistats afirmen que estaven protegits de les pressions gràcies a superiors que es preocupaven pel benestar dels subordinats o al fet de treballar en seccions relativament lentes. Però molts d'altres asseveren que la cultura de l'empresa va explotar la seva disposició a empènyer la frontera entre la vida laboral i la personal, fustigar-se pels errors (l'expressió "ser obertament autocrític" forma part dels principis de lideratge) i mirar d'impressionar una empresa que moltes vegades pot semblar un capatàs insaciable.\nFins i tot molts 'amazonians' que han treballat a Wall Street i a 'start-ups' diuen que la càrrega de treball que s'imposa al campus de South Lake Union d'Amazon pot ser extrema: audioconferències maratonianes el Diumenge de Pasqua o el Dia d'Acció de Gràcies, crítiques dels caps per tenir un accés a internet poc fiable durant les vacances i hores de feina a casa la majoria de nits o caps de setmana. "Un cop no vaig dormir en quatre diesd'una tirada", recorda Dina Vaccari, que s'hi va incorporar el 2008 per vendre targetes de regal d' Amazon a altres empreses i, en una ocasió, va posar diners de la seva butxaca per pagar, sense demanar permís, un autònom de l'Índia per tal que introduís dades i poder avançar més. " Aquests projectes eren els meus bebès i feia tot el que podia perquè anessin bé".\nPer esperonar els empleats, Amazon disposa d'una eina potent: més dades de les que hagi disposat mai cap empresa de distribució. El flux perpetu de mesuraments ultradetallats en temps real permet a la companyia quantificar gairebé tot el que fan els seus clients: què posen al cistell de la compra, però no adquireixen; quan assoleixen els lectors el 'punt d'abandó' en un llibre al Kindle i el que visitaran en funció de les compres anteriors. També indica quan els enginyers dissenyen pàgines que no es carreguen prou de pressa o quan un responsable dels proveïdors no té prou existències de guants de jardineria acumulades. "Les dades aporten una gran claredat a l'hora de prendre decisions", diu Sean Boyle, que és al càrrec de la divisió de finances d'Amazon Web Services. Boyle és un dels treballadors a qui l'empresa ha autoritzat a fer declaracions. "Les dades són increïblement alliberadores". Els empleats d'Amazon reten comptes per un reguitzell enorme de mesuraments, un procés que es desplega en sessions que poden generar una gran angoixa. Se les anomena 'avaluacions d'activitat', se solen celebrar setmanalment o mensualment i hi participen diversos equips. Un o dos dies abans de les reunions, els empleats reben impresos que de vegades ocupen unes cinquanta o seixanta pàgines, segons expliquen alguns treballadors. A les avaluacions, es crida sense previ avís els empleats i se'ls pregunta per qualssevol dels milers de números que consten a l'imprès. Les explicacions com ara "no n'estic del tot segur" o "ho consulto i l'hi comunico més tard" no són acceptables, asseguren molts empleats. De vegades, alguns superiors desestimen les respostes d'aquesta mena titllant-les d'"estúpides" o diuen als treballadors: "Deixa-ho estar". Sovint les preguntes més difícils versen sobre la manera d'esclarir les raons dels "tràngols freds", o els correus electrònics en què es comunica als compradors que els seus productes no arribaran en el termini que se'ls havia promès, que són el contrari de la sensació "embriagadora i càlida"que proporciona deixar satisfet el consumidor.\nEl 2012, Chris Brucia, que treballava en una nova web de venda d'articles de moda, va rebre del seu superior una avaluació del rendiment molt severa, un sermó de mitja hora sobre cada objectiu que no havia assolit i cada destresa que encara no dominava. Brucia es va empassar les crítiques en silenci, tement que estava a punt de ser acomiadat. Es preguntava com ho diria a la seva dona. "Enhorabona, hem decidit ascendir-te", va concloure tot d'un plegat el seu superior mentre s'inclinava per fer-li una abraçada que Brucia no li va poder tornar de la sorpresa, explica.\nNoelle Barnes, que va treballar nou anys a la secció de màrqueting d'Amazon, repeteix una dita que circula pel campus: "Amazon és el lloc on van els qui sempre donen més del que se'ls exigeix per sentir-se malament pel seu rendiment".\nEl 2013, Elizabeth Willet, una excapitana de l'exèrcit dels Estats Units que havia servit a l'Iraq, es va incorporar a Amazon per ocupar-se dels proveïdors d'articles per a la llar i la va entusiasmar descobrir que una empresa d'aquestes proporcions era tan enèrgica i emprenedora. Després de tenir un fill, va acordar amb el seu cap que aniria a l'oficina cada dia entre les 7.00 h i les 16.30 h, recolliria la criatura i sovint tornaria a l'ordinador portàtil més tard. El seu cap li assegurava que les coses anaven bé, però els col·legues, que no la veien arribar a primera hora, van enviar valoracions negatives sobre el seu rendiment per marxar massa d'hora. "No puc venir aquí i defensar-te si els teus companys diuen que no fas la feina", assegura que li va dir. Va deixar l'empresa al cap de poc més d'un any de començar-hi a treballar.\nEls companys de feina de Willet la van cosir a crítiques a través de l'aplicació Anytime Feedback Tool, una eina del directori de l'empresa gràcies a la qual els empleats poden enviar als superiors elogis o crítiques sobre col·legues. Si bé els caps saben qui envia els comentaris, normalment la identitat de l'autor no es comparteix amb la persona que és objecte de les valoracions. Atès que s'atorga una puntuació als membres dels equips i cada any els qui tenen una puntuació més baixa són eliminats, a tothom li interessa tenir un rendiment millor que la resta.\nCraig Berman, un portaveu d'Amazon, assevera que aquesta aplicació tan sols és una manera més d'aportar informació, com també ho són escriure un correu electrònic o passar pel despatx del cap. Assegura que la majoria de comentaris són positius. Tot i això, molts treballadors s'hi refereixen com un torrent d'intrigues i maquinacions. Relaten haver establert pactes tàcits amb col·legues per fer el llit a la mateixa persona alhora o per enaltir-ne una altra profusament. Molts altres treballadors, entre els quals es compta Willet, confessen que se senten sabotejats pels comentaris negatius de col·legues no identificats amb qui no poden debatre. En alguns casos, les crítiques es copien i s'enganxen directament a les avaluacions de rendiment, una acció que Amy Michaels, l'exencarregada del Kindle, comenta que es coneix amb el nom d''enganxada integral' entre els companys de feina.\nÉs possible que ben aviat aquesta eina o una de semblant es trobi a moltes més oficines.Workday, una empresa de programes informàtics per a la gestió dels recursos humans, ofereix un producte similar anomenat Collaborative Anytime Feedback que promet convertir l'avaluació anual del rendiment en un element del dia a dia. Un dels primers a finançar Workday va ser Jeff Bezos; l'empresa va ser una de les seves nombroses inversions (també és propietari del diari 'The Washington Post').\nA Amazon, la rivalitat va més enllà dels comentaris per l'esquena. Els empleats afirmen que l'ideal de Bezos (una meritocràcia en què les persones i les idees competeixen i els millors s'imposen, i els companys de feina es desafien els uns als altres "encara que fer-ho sigui incòmode o esgotador", com apunten els principis de lideratge) s'ha convertit en un món en què hi ha conflictes freqüents.\nCada any, la competència interna culmina en un torneig semiobert més ampli que s'anomena Avaluació a Nivell de l'Organització en què els superiors debaten les puntuacions i classificacions dels subordinats, assignant i reassignant noms a caselles en un quadre projectat a la paret. Els darrers anys, altres grans empreses, entre elles, Microsoft, General Electric i Accenture Consulting, han abandonat aquesta pràctica coneguda com a 'corba de la vitalitat' en part perquè obliga els superiors a desprendre's d'un talent molt preuat per tal de complir les quotes. Els caps han d'encaixar una proporció predefinida dels treballadors en diversos segments en funció del seu rendiment.\nLa reunió d'avaluació s'inicia amb un debat sobre els empleats de nivell més baix, el rendiment dels quals es discuteix davant dels superiors. A mesura que passen les hores, rondes successives de responsables surten de la sala sabent que els que s'hi queden determinaran el seu destí. La preparació de la reunió és semblant a la d'un procediment judicial, afirmen molts supervisors: per evitar perdre els integrants del seu equip que són bons, cosa que els podria portar a la ruïna, hi han d'acudir armats amb una pila de documents per defensar els qui són acusats injustament i incriminar integrants dels grups competidors. Una altra opció és adoptar l'estratègia de triar bocs expiatoris de cara a protegir els membres més essencials de l'equip. "Aprens a llençar gent als peus dels cavalls de manera diplomàtica", comenta un responsable de màrqueting que ha passat sis anys a la secció de distribució. "És una sensació horrible".\nGalbato, l'executiu de la secció de recursos humans, explica el raonament que porta l'empresa a retallar anualment la plantilla. " Contractem molta gent boníssima", concedeix en un correu electrònic, " però no sempre l'ensopeguem".\nDick Finnegan, un consultor que assessora empreses sobre la manera de retenir els treballadors, adverteix dels costos que comporten les retallades obligatòries. "Si es pot construir una empresa en què no s'hagi de prescindir de cap incompetent, per què no s'ha de fer?", demana. " No sé fins a quin punt és sostenible. Hauries de tenir una cua inesgotable de tres quilòmetres que fes la volta a l'illa i fos plena de gent molt preparada i disposada a treballar a la teva empresa".\nMoltes dones que treballen a Amazon atribueixen la desigualtat de gènere que presenta la companyia (a diferència de Facebook, Google o Wal-Mart, no té ni una dona al seu equip directiu) al sistema de competència i eliminació que hi regeix. Diverses dones que ocupen càrrecs executius d'alt nivell i altres dones que van prendre part en un debat intern per internet que s'ha compartit amb 'The New York Times' afirmen que, al seu parer, alguns principis de lideratge les perjudiquen. Manifesten que poden perdre terreny en la disputa d'ascensos a causa de criteris intangibles com ara "guanyar-se la confiança" (principi número 10) o la importància que es concedeix a expressar discrepàncies amb els col·legues. Ser massa enèrgica, comenten, pot ser particularment arriscat per a les dones en l'àmbit laboral.\nQuan no n'hi ha prou amb tot\nMolly Jay, que va formar part de l'equip del Kindle als seus inicis, explica que va rebre puntuacions altes durant anys, però quan va començar a viatjar per tenir cura del seu pare, que tenia càncer, i va passar a treballar menys de nit i els caps de setmana, el seu estatus va canviar. Van bloquejar el seu trasllat a un càrrec amb menys pressió, assegura, i el seu cap li va dir que era "un problema". Va demanar una baixa no remunerada per cuidar el seu pare, que s'estava morint, i no va tornar mai més a Amazon. "Consideren el fet de no poder-ho donar absolutament tot, 80 hores a la setmana, una gran feblesa", comenta.\nUna dona que patia càncer de tiroides va rebre una valoració de baix rendiment en tornar després del tractament. Diu que el seu cap li va explicar que, mentre faltava, els seus companys havien obtingut molt bons resultats. Una altra empleada que va patir un avortament espontani de bessons va fer un viatge de feina un dia després de sotmetre's a una operació. "Em sap greu, la feina s'ha de fer igualment", explica que li va dir el seu cap. "Pel moment en què estàs de la teva vida, provant de formar una família, no sé si aquest és un lloc adequat per a tu".\nA una dona que patia càncer de mama se li va comunicar que se la incloïa en un "pla de millora del rendiment" (que, en l'argot d'Amazon, ve a significar "corres el risc que t'acomiadin") perquè "les dificultats" de la seva "vida personal" havien interferit en la consecució dels seus objectius laborals. Les versions d'aquests treballadors recorden altres relats d'empleats que han tingut problemes de salut i també senten que se'ls ha jutjat severament en lloc de donar-los temps per refer-se.\nUn extreballador que ocupava un càrrec executiu a la secció de recursos humans explica que se'l va obligar a inscriure en plans de millora del rendiment una dona que acabava de sotmetre's a una operació quirúrgica de gravetat i una altra que acabava de donar a llum un fill mort. Un company de feina que encara treballa a Amazon corrobora aquesta afirmació."Quina mena d'empresa volem ser?", recorda que va preguntar als seus superiors l'executiu.\nLa mare que acabava d'infantar el fill mort va deixar Amazon poc després. "Tot just havia viscut l 'experiència més desoladora de la meva vida", rememora per correu electrònic, i tot plegat perquè li comuniquessin que farien un seguiment del seu rendiment "per assegurar-se que no em deixés de centrar en la feina".\nBerman, el portaveu, afirma que respondre d'aquesta manera a les crisis dels empleats "no és la nostra política ni una pràctica que seguim". Afegeix: "En cas que tinguéssim coneixement de comportaments d'aquesta mena, prendríem mesures per corregir-los amb diligència". Amazon també ha posat a la disposició de la premsa Harker, la màxima responsable de contractació, perquè expliqui el suport ferm que ha rebut de l'equip directiu els darrers dos anys, que el seu marit ha passat lluitant contra un càncer rar. "No tinc paraules", manifesta.\nDiversos advocats laboralistes de la zona de Seattle declaren haver rebut regularmenttrucades de treballadors d'Amazon que es queixen que els han tractat injustament, com els qui diuen que se'ls ha fet fora per "no estar prou compromesos amb l'empresa", assenyala Michael Subit. De tota manera, Subit adverteix que això, per si sol, no és motiu suficient per portar l'empresa a judici. "Ser injust no és il·legal", confirma Sara Amies, una altra advocada. Si no hi ha proves clares de discriminació, és complicat guanyar un cas basant-se en una avaluació negativa, afirma.\nUn flux constant de sortides\nEn part, Amazon reté els nous treballadors exigint-los que tornin una part de la seva prima de contractació si abandonen l'empresa en el termini d'un any i, si l'abandonen durant els primers dos anys, una part dels elevats costos del servei de reubicació de treballadors. Diversos pares afirmen que han marxat o s'ho han plantejat a causa de lapressió dels caps o els companys perquè passessin menys temps amb la família. Moltes empreses tecnològiques s'escarrassen a oferir millors condicions que la competència als treballadors que demanen permisos familiars. En aquest sentit, Netflix tot just comença a oferir fins a un any de permís de paternitat remunerat. Malgrat tot, Amazon no ofereix baixa de paternitat remunerada.\nEn entrevistes, els homes que havien arribat a la quarantena estaven convençuts que l'empresa els substituiria per joves de trenta-i-pocs que poguessin dedicar-hi més hores. Els homes d'entre 30 i 40 anys, per la seva banda, estaven segurs que l'empresa s'estimava més contractar joves de vint-i-tants que poguessin treballar més. Després de deixar la feina aquesta primavera, Max Shipley, pare de dues criatures, es pregunta si Amazon "agafaràuniversitaris que tinguin menys obligacions, siguin solters i disposin de més temps per centrar-se en la feina". Shipley té 25 anys.\nAmazon insisteix que la seva fama de cremar ràpidament els treballadors no es correspon amb la realitat. Una enquesta elaborada el 2013 per PayScale, una empresa que es dedica a l'anàlisi de la remuneració, va xifrar l' estada mitjana dels treballadors a l'empresa en un any, una de les més breus de la llista Fortune 500. Fonts d'Amazon sostenen que les estades solen ser curtes pel vigor de la contractació i afegeixen que només el 15% dels empleats han treballat a la companyia més de cinc anys. La taxa de renovació del personal segueix la línia d'altres tecnològiques, argumenten, però es neguen a fer públiques les dades.\nEls empleats i els responsables de recursos humans i de contractació descriuen un èxode constant. "La tendència d'Amazon a cremar els treballadors fins que ho deixen és clara i sistemàtica, motiu pel qual un nombre desproporcionat de candidats procedents d'Amazon ens truquen a la porta", escrivia recentment en una publicació de Facebook Nimrod Hoofien, director d'enginyeria de Facebook.\nAquestes sortides no són producte d'una disfunció del sistema, segons diuen molts treballadors actuals i exempleats d'Amazon, sinó la seva conclusió lògica, atès que s'incorporen massivament treballadors nous que ajuden a fer anar la màquina i després acaben esgotats i abandonen, de manera que només sobreviuen els 'amazonians' més compromesos. "Darwinisme adreçat a un propòsit", va publicar en resposta al comentari de Hoofien Robin Andrulevich, l'ex màxim responsable de recursos humans d'Amazon, que va ajudar a redactar els principis de lideratge. "Mai no podrien haver fet el que han aconseguit si no fos així", sosté Andrulevich amb referència al cicle de contractació, motivació i retallada constant de personal d'Amazon en una entrevista. "A Amazon ja li va bé que hi passi molta gent per detectar i retenir les superestrelles", opina Vijay Ravindran, que ha treballat uns quants anys al gegant de la distribució, els dos últims com a responsable de la supervisió de la tecnologia de compra electrònica. "Retenen les estrelles oferint-los una combinació d'oportunitats increïbles i remuneració desorbitada. És com garbellar en busca de palletes d'or".\nEls empleats que surten a raig dels desguassos d'Amazon són molt desitjables per la seva ètica del treball, expliquen els especialistes en selecció i contractació de personal de la zona de Seattle. Els darrers anys, empreses com Facebook han obert grans oficines a la ciutat i es beneficien de les fuites d'Amazon. Això no obstant, els responsables de contractació també assenyalen que, en alguns casos, les altres empreses són reticents a incorporar exempleats d'Amazon perquè se'ls ha format per ser molt combatius. A la zona, es coneix els extreballadors de la companyia com a 'amholes', un mot anglès de nou encuny que barreja les paraules 'Amazon' i 'malparit' i denota el caràcter suposadament cercabregues i obsessiu amb la feina dels exempleats de l'empresa.\nEn diguin d'una manera o d'una altra, les seves files no deixen de créixer en nombre. S'està enllestint un edifici d'oficines de 37 pisos a prop del campus de South Lake Union i, just al costat, s'hi està construint una altra torre. Al costat de la darrera, Amazon té previst erigir un tercer edifici i té espai per encabir-hi dos gratacels més. Quan, d'aquí a tres anys, s'hagin calmat les aigües, Amazon tindrà espai per a uns cinquanta mil empleats, més del triple dels de tenia tot just el 2013.\nAquests nous treballadors lluitaran perquè Amazon es converteixi en la primera gran distribuïdora a assolir un valor d'un bilió de dòlars amb l'esperança que pràcticament tothom miri pel·lícules d'Amazon i jugui a jocs d'Amazon amb 'tablets' d'Amazon mentre diu al seu dispositiu de comunicacions Amazon Echo que li cal un lampista acreditat per Amazon, cadires plegables per a exteriors i una bossa de patates fregides d'Amazon, de passada.\nPotser arribarà el dia en què això serà realitat. Liz Pearce ha treballat dos anys a Amazon com a encarregada de projectes com ara la llista de peticions de regals de casament. "La pressió per complir els objectius supera amb escreix qualsevol altre indicador", comenta. "Veia gent que pràcticament explotava allà mateix". Malgrat tot, afegeix que, de la mateixa manera que Jeff Bezos va ser capaç d'imaginar el futur del comerç electrònic abans que ningú, també ha imaginat una nova mena de lloc de treball: fluid però dur, on els empleats només passen poca estona i els empresaris els exigeixen el màxim. "Amazon es basa en les dades", afirma Pearce, que ara regenta la seva pròpia empresa de programes informàtics a Seattle, on treballen molts 'examazonians'. " Només canviarà si les dades diuen que ho ha de fer, quan, en conjunt, la seva manera de contractar, treballar i acomiadar deixi de tenir sentit des del punt de vista econòmic".\nLa distribuïdora ja comença a presentar alguns problemes derivats del seu creixement accelerat. Fins i tot per cobrir les vacants de nivell inicial, va a buscar candidats a la Costa Est dels Estats Units. En "festes de LinkedIn", obliga els empleats a entregar tots els seus contactes als responsables de selecció i contractació. Només a Seattle, hi ha més de 4.500 vacants, entre elles, una d'analista especialitzat en "contractació d'alt volum". Algunes empreses, davant d'una necessitat tan aclaparadora de saba nova, rebaixarien les seves ambicions o suavitzarien el seu missatge; Amazon, no. En un vídeo destinat a promocionar l'empresa entre candidats potencials, una jove adverteix: "O hi encaixes o no. O t'encanta o no. No hi ha terme mitjà".\nPublicat per Associació de Veïns el Llombo a 16:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Amazon


CaixaBank patrocinarà el bàsquet espanyol amb cadira de rodes els propers dos anys\nL’entitat financera i la Federació Espanyola d’Esports de Personesamb Discapacitat Física es conjuren per impulsar aquest esport\nCaixaBank patrocinarà el bàsquet espanyol amb cadira de rodes els propers dos anys CAIXABANK\nFront comú de CaixaBank i la Federació Espanyola d’Esports de Persones amb Discapacitat Física (FEDDF) per impulsar el bàsquet amb cadira de rodes. Els dos òrgans han signat un conveni de patrocini per als propers dos anys amb l’objectiu de donar una empenta al desenvolupament i la professionalització d’aquest esport. L’acord es fonamentarà en tres patrocinis: la Copa del Rei de bàsquet en cadira de rodes, el Campionat d’Espanya CaixaBank d’Escoles de Bàsquet en aquesta modalitat i la promoció de les competicions en les quals participi la selecció espanyola. En aquest sentit, el combinat absolut, tant masculí com femení, participaran en el Campionat del Món que se celebrarà el proper mes d’agost a Hamburg.\nD’aquesta manera, l’entitat financera posarà el seu coneixement i experiència en patrocini esportiu al servei de les diferents competicions esportives de la FEDDF per impulsar aquest esport. En aquest sentit, el president de CaixaBank, Jordi Gual, va destacar durant l’acte de signatura que l’acord forma part de l’estratègia de patrocinis per impulsar “les iniciatives que reforcin el compromís amb l’esport adaptat” que té l’entitat, i per fomentar que les diferents competicions se situïn al mateix nivell. “Unim esforços amb la Federació per seguir impulsant les activitats relacionades amb el bàsquet en cadira de rodes”, va concloure.\nLa Federació celebra l’acord\nPer la seva banda, el president de la FEDDF, José Alberto Álvarez, va celebrar que aquest acord permetrà el creixement de la Federació en una de les especialitats esportives més practicades a Espanya, i més arrelades entre les persones amb discapacitat física: “Tenir una projecció a dos anys consolida l’organització dels esdeveniments objecte del patrocini i una millor planificació en la preparació de les nostres seleccions nacionals”, es va felicitar.\nEn aquesta línia, per al secretari d’Estat per a l’Esport i president del CSD, José Ramón Lete, el fet que “una gran entitat” com CaixaBank sumi la seva imatge a la de la FEFFD demostra que “l’esport i els seus valors són una aposta segura”. Per acabar, el secretari d’Estat es va mostrar convençut que l’acord servirà per aconseguir “una societat més justa, generosa i moderna”, ja que -segons ha assegurat-“l’esport és un veritable motor de desenvolupament, d’inclusió social i d’integració”.\nCaixaBank, referent en bàsquet i esport adaptat\nCaixaBank consolida encara més els seus vincles estrets amb el bàsquet espanyol. Més enllà d’aquests tres nous patrocinis, l’entitat financera ja és sòcia patrocinadora de la FEB, amb la selecció espanyola de bàsquet masculina i femenina, patrocinador principal de la Copa del Rei i Supercopa ACB. Tot plegat, ha garantit que CaixaBank sigui guardonada com al millor patrocinador del bàsquet espanyol segons els Premis Gigantes 2017.\nLa condició de principal patrocinador es demostra també en la col·laboració amb diferents esdeveniments de bàsquet celebrat en els últims anys a l’Estat, tant professionals com amateurs: la Copa del Món 2014, les últimes edicions de la Copa del Rei i la Supercopa ACB o el circuit Plaza 3x3 CaixaBank de bàsquet al carrer, una competició de referència de l’esport base que es disputa des de l’any 2012 i ha rebut més de 150.000 visitants durant la seva història.\nMés enllà d’això, CaixaBank és la cinquena marca de tot l’Estat pel que fa a patrocinis globals, segons el baròmetre anual sobre patrocini esportiu a Espanya elaborat per Esade, l’Associació de Màrqueting d’Espanya i SPSG Consulting. Alhora, la companyia ocupa la tercera posició amb relació a l’esport paralímpic i la quarta en bàsquet, específicament. Tot plegat, demostra l’aposta pel patrocini esportiu, i la signatura de l’acord amb la FEDDF constata que així seguirà -com a mínim- els propers dos anys.\nCAIXABANK, UN REFERENT EN BANCA SOCIALMENT RESPONSABLE I SOSTENIBLE\nCaixaBank és un banc amb vocació social, que hereta una tradició de compromís amb el desenvolupament socioeconòmic de l’entorn on operen. En aquest sentit, un comportament responsable i compromès amb els clients van de bracet de la rendibilitat econòmica i la sostenibilitat de la companyia, precisament per l’impacte que genera en el territori. El Pla Estratègic 2015-18 de l’entitat fixa les dues vessants com als seus dos pilars, i la necessitat que la responsabilitat social corporativa vagi més enllà de les obligacions legals.


Diputació de Castelló | La Diputació de Castelló facilita als ajuntaments una eina per a celebrar reunions per videoconferència dels seus òrgans col·legiats\nEl diputat del Servei Provincial d'Assistència a Municipis (Sepam), Ximo Huguet, remet un correu electrònic als alcaldes i alcaldesses per a donar-los a conéixer el sistema de reunions telemàtiques de la institució i les opcions de poder oferir-ho als municipis\nLa Diputació de Castelló ha impulsat una eina de treball per a celebrar reunions dels seus respectius òrgans col·legiats de manera telemàtica que estarà a l'abast també dels ajuntaments de la província. Així ho ha donat a conéixer hui el diputat de Cooperació i del Servei Provincial d'Assistència a Municipis (Sepam), Ximo Huguet, amb un correu electrònic remés als alcaldes i alcaldesses de les comarques castellonenques.\nXimo Huguet ha destacat “la necessitat d'estar al costat dels ajuntaments perquè, en l'actual estat d'emergència sanitària, i malgrat les restriccions que suposa per a l'Administració, els ajuntaments puguen continuar celebrant les seues juntes o plens per a continuar operatius i atendre sobretot les gestions per a fer front a l'efecte de la pandèmia als nostres pobles”.\nAixí, amb l'objectiu de satisfer les necessitats que els ajuntaments tenen en l'ús d'eines de videoconferència per a la celebració (i enregistrament) de reunions telemàtiques dels seus òrgans de govern, la Diputació de Castelló ha adquirit un nombre suficient de llicències a través de la plataforma Zoom per a ser utilitzades en cas de necessitat.\nAmb això, a partir de demà divendres tots els ajuntaments que ho desitgen podran manar un correu electrònic a la institució provincial sol·licitant la reserva d'una sala virtual per a un dia/hora concret, que els serà assignada amb la ID i la contrasenya corresponent perquè puga ser celebrada de manera remota i independent.\nXimo Huguet insisteix en la importància de traslladar les necessitats per a poder coordinar-les des de la institució provincial i establir, si és necessari, un calendari perquè no hi haja problemes de cobertura d'aquests òrgans col·legiats per part de cadascuna de les corporacions locals.\nLa Diputació de Castelló ja treballa per aquest mètode en la reunió de les seues comissions, juntes de govern, untes de portaveus i fins i tot plens, com va quedar reflectit en la històrica sessió plenària celebrada dimarts passat per videoconferència.\nLa via telemàtica per a mantindre el funcionament de les institucions públiques està avalada pel Reial Decret Llei 11/2020 de 31 de març, en el qual s'han adoptat mesures urgents complementàries en l'àmbit social i econòmic per a fer front al COVID-19. Sobre aquest tema, s'ha afegit un nou apartat en la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases del Règim Local, en el qual s'avala que les institucions públiques puguen constituir, celebrar sessions i adoptar entenimentats a distància per mitjans electrònics i telemàtics”.\nEn aquesta línia, “es consideren mitjans electrònics vàlids les audioconferències, videoconferències o altres sistemes tecnològics o audiovisuals que garantisquen adequadament la seguretat tecnològica, l'efectiva participació política dels seus membres, la validesa del debat i votació dels acords que s'adopten».\nLa Diputació de Castelló, després de l'estat d'alarma actualment vigent, valorarà la possibilitat d'adquirir el producte de Gestiona que integra l'eina Zoom i estendre-ho a tots els Ajuntaments. No obstant l'anterior, els ajuntaments poden contractar directament el producte si així ho estimen convenient i no volen acollir-se a alguna de les llicències que la Diputació cedeix de manera gratuïta.


L'ACCAC convoca l'Assemblea General el 23 de febrer | ACCAC\nL'ACCAC és un projecte comú que durant el 2016 farà 30 anys i que és possible gràcies a la voluntat i la constància dels seus socis. Conscients de la importància del fet gremial, aquests professionals del món del lleure i de la gestió d'allotjaments treballen de forma conjunta per aconseguir el reconeixement i la divulgació de les colònies i dels valors educatius que transmeten.\nLes cases i albergs de l'ACCAC s'associen per optimitzar el potencial comú a l'hora de defensar els interessos del sector de les instal·lacions juvenils i, a partir d'aquest, també del món del lleure i l’educació. En aquest sentit, l'Assemblea General Ordinària del 23 de febrer del 2016 serà el moment de debatre i decidir les principals línies estratègiques i accions de l'entitat de cara el nou any.\nPotser t'interessa: Les cases de colònies i albergs han celebrat l'Assemblea General de l'ACCAC.


El bloc d'en Pere Pujol (fill de Can Peric): Pinzellades (2)\nEl senyor bisbe de la ciutat italiana de Viterbo, s'ha negat a matrimoniar una parella amb l'argument que l'home està afectat per una paraplegia.\nSegons diu aquest alt dignatari de l'església, aquesta paràlisi impediria la consumació del sagrament, que a l'entendre del bisbe és la capacitat d'engendrar. Em demano si aquest senyor, exigeix un certificat mèdic, que acrediti la fertilitat de les persones que volen rebre la consagració de l'esponsori. No fos que li passes per alt, el requisit que exigeix i aparellés alguna persona estèril.\nSense cap mena de dubte, el fet de ser bisbe, acredita que es tracta d'una persona cultivada, vaja que ha estudiat. No vull dir amb això que ho hagi de saber tot, però si, que abans de negar-se a administrar un sagrament--que aquesta és una de les seves obligacions--procuri assabentar-se de la qüestió. Si així ho hagués fet, a banda d'ampliar els seus coneixements no hauria fet el ridícul. Sàpiga el prelat, que els homes afectats per una paraplegia, sempre que ho vulguin poden ser pares. Si be és cert que no totes les paraplegies són iguals, hi han mètodes adequats per cada cas.\nAmb decisions d'aquesta índole, no cal estranyar-se que fins i tot els que, interpretant l'Evangeli com Jesucrist va ensenyar, sense renunciar a les seves conviccions cristianes, deixin la pertinença a una església, que res o molt poc te que veure amb el veritable missatge de Jesús. I si no són més, gosaria dir que és degut--i parlo per pròpia experiència--a les dificultats i entrebancs que la corporació eclesial estableix, per donar-se de baixa. És entenedor que faci una certa mandra, cal fer moltes passes i això fa que les apostasies no siguin més.\nAlguns en diem crisi, d'altres l'anomenen desacceleració, els de més enllà la califiquen de refredament econòmic, hi ha qui en diu, dificultats econòmiques cojunturals......En poden trobar tota classe d'eufemismes per tal de no dir les coses pel seu nom. Ens prenen per idiotes--entenen aquesta expressió com aquells que no sabem discernir la realitat que ens envolta--quan la majoria vivim un fet que ens entra pels ulls i ens toca la butxaca.Producció, distribució i consum. El trespeus sobre el que es basa l'economia de mercat. Ha fallat, encara que només ha estat en part, una de les tres potes:la distribució. Podia haver sigut un altre però les conseqüències haurien estat les mateixes. Clar que vivim el començament d'una crisi, que no sabem fins on arribarà. Que no ens vulguin explicar un conte de la vora del foc, ja som prou grans. El que ens cal és un canvi de model econòmic. Una planificació de l'activitat econòmica per a satisfer les necessitats de la majoria i no per engruixir encara més els " excedents"--un eufemisme més, de les grans empreses. No és correcte parlar de beneficis, de guanys. Els empresaris són emprenedors i els obrers han canviat el seu nom per un altre:ara són productors.\nEns diuen del preu del petroli, l'encariment dels cereals, l'Ibex, l'Euribor i la puja de les hipoteques, el " pet " de la bombolla immobiliària ( inclús els propis que se'n beneficiaven, constructores i bancs, ja feia molt de temps que ho anunciaven), el diner sense rostre, que especula viatjant d'una banda a l'altra només buscant el benefici més sucós i en menys temps, sense cap mena de control fiscal. Segur que la majoria de nosaltres hem sentit parlar dels " paraïsos fiscals ". Tot això és cert i encara hi podríem afegir altres consideracions. Com també ho és de cert, que haurem de fer algun forat més al cinturó.\nEls economistes ens ho volen explicar, però tants caps tants barrets. Cada ú ens ho presenta de manera diferent. L'altre dia, i d'ençà de llavors, m'he compromès a no escoltar-ne cap més d'aquests entesos, vaig sentir-ne un que deia:" disposem dels arguments per entendre el que ha passat però no disposem dels coneixements per pronosticat el futur. Ens trobem davant d'unes forces econòmiques que ni tan sols sabem qui són, que només es mouen per a l'especulació, d'un capital sense cara ni ulls, que no podem preveure cap on anirà. Els diners "viatgen" a la velocitat de la llum i els fenòmens econòmics, per nosaltres son imprevisibles. A hores d'ara, i per tal de posar un exemple, ja s'ha comprat la collita de cereals a l'Argentina dels propers dos anys. Ras i curt, exercir el control dels aliments". Jo hi afegeixo que aquestes persones són veritables criminals, que amb els seus diners decideixen la vida dels altres, i no només per tenir més fortuna--que en tenen la que volen--sinó per afany de poder.\nHaurem d'acostumar-nos a viure diferent, amb una altra escalat de valoracions. L'altre dia, vaig tenir la fortuna, de poder escoltar les paraules del senyor Raimon Pàniker, en una entrevista que li feien a la ràdio. Paraules assenyades les que va pronunciar el pensador. Li preguntaren, si davant d'aquesta realitat econòmica ens caldria--sisplau-per força--ser més austers. Va respondre que el que hauríem de fer és ser més sobris. Ho deia en el sentit, de sobrietat, de sobrar. Aprendre a prescindir del que ens sobra, del que no necessitem. El repte que ens proposa el filòsof, entenc que és difícil d'acomplir. No deixar-se atrapar per aquesta societat que més que convidar-nos comprar, ens incita a consumir, és difícil. Lluitar contra aquest allau de bens materials que contínuament ens fan passar per davant dels ulls ben segur que no és gota fàcil. Tot pot ser i de fet ho és, objecte de compravenda. Han sabut, fins i tot mercantilitzar els sentiments. La felicitat i la llibertat te la garanteixen si compres un determinat cotxe, te converteixes--com per art d'encanteri--d'adolescent en una persona adulta si et ruixes l'aixella amb una marca de desodorant...\nEstem acostumats a tenir de tot i en tot moment. Veieu el que ha passat amb la vaga dels transportistes. Molta gent espaordida, espantada per por de quedar-se sense menjar. Les lleixes buides dels supermercats, no les podem suportar, som incapaços, estem acostumats a veure-les plenes. Estem farcits de múltiples pors. Hem de mirrar-nos cap dintre, reflexionar, buscar i saber trobar l'equilibri. Pensar, però de debò, en les persones que pateixen fam, enfermetats i misèria i no només quan ho veiem a la televisió o ho llegim en els diaris. Ens ho passen tan sovint, que hem arribat a l'extrem de banalitzar les imatges, no en fem cas. I no penssesiu que aquesta desgràcia només la pateixen les persones de l'anomenat tercer món. La podem veure també a casa nostra. No heu de fer altra cosa, si ho voleu comprovar, que fer una volta a l'hora que comença a fosquejar, fins al contenidors que hi han a l'entrada de l'horta de'n Palahí.\nRepassant el que acabo d'escriure, penso que em calen fer unes puntualitzacions. M'he anat "engrescant" i no voldria que de les meves paraules se'n desprengui una visió pessimista, que no hi tenim res a fer. Si la majoria ens proposem un canvi, ho aconseguirem. Quan parlo de ser sobrers, que ningú pensi que em refereixo a passar penúries. Plantejo fer una valoració diferent del que són les nostres necessitats, bandejant el que és superflu.\nTampoc voldria que hi trobéssiu una intenció alliçonadora, és a dir, no pretenc en cap moment suggerir-vos el que heu de fer. Tan sols expressar-vos el meu parer, fer-vos pervenir com jo veig l'actual situació. Sens dubte preocupant, però no més del que era no fa massa temps. Ho veiem a venir. Haurem de renunciar a una manera de viure, prioritzant altres valors que, amb seguretat ens faran veure que el ser ha de primar sobre el tenir.\nEn conclusió, també haig de fer una mena d'autocrítica i reconèixer, que a mi també m'ha atrapat i arrossegat, en ocasions massa sovintejades, aquesta mercantilització sense sentit.\nLa setmana passada, en el Congrés dels Diputats, es va retre un homenatge a un grup d'homes i de dones, tots d'edat avançada clar, que varen patir la manca de llibertat en les presons franquistes.\nCom que l'acte, va fer-se en el Parlament, el va presidir el senyor Bono, que com ja sabem és el President de la Cambra.\nEn un cert moment, un dels assistents va desplegar una bandera republicana. El senyor President, va exigí la retirada de la bandera i va reprendre públicament la persona que havia tingut, aquesta " mala pensada". El senyor Bono, va fonamentar la seva exigència, amb l'argument que l'ensenya que s'havia mostrat, no era la que corresponia a la legalitat vigent.\nPenso que l'expresident de la comunitat autònoma de Castella-La Manxa, hauria d'haver comprès que per aquella persona, la bandera republicana no representava cap il·legalitat. En defensa precisament de la legalitat, va ser empresonat. El senyor Bono, hauria d'haver posat per damunt de qualsevol altre consideració, el respecte que es mereixien els presents a l'acte. I si algú, li ho hagués retret, hauríem tingut l'oportunitat de saber qui era. És convenient conèixer amb qui ens "juguem els quartos".\nSenyor President, en el meu modest parer, vostè va voler ser més papista que el propi papa. Va fer una interpretació esbiaixada de la legalitat, quan no en tenia cap necessitat. A Catalunya en diríem que va "passar-se de rosca". Encara no n'ha après en tants anys? O potser va voler congraciar-se amb algú?. Vostè, va deixar escapar una excel·lent oportunitat per fer un exercici d'ètica política. L'Ètica entesa com a conducta personal que va més enllà de les lleis i normes vigents.\nFrancament senyor Bono, no m'ha sorprès el seu capteniment.\nPublicat per Pere Pujol a 19:39


Res de nou al Pas\nLa taula transversal que tracta la problemàtica de l’oci al Pas de la Casa mostra el fracàs de la iniciativa a causa que no hi haurà cap mesura d’un impacte substancial que s’implementi la propera temporada d’hivern\nLa principal aposta per millora els problemes d’aldarulls, soroll i baralles al Pas de la Casa durant la temporada d’hivern passa perquè els tour operators que hi porten clients posin personal de control. El ministeri de Turisme es trobarà durant el mes vinent amb els principals operadors per informar-los de les normes de seguretat i per demanar-los que reforcin el nombre de controladors que gestionen els grups. En termes realistes aquest posicionament molt possiblement només podria tenir una incidència mínima si és que en té. D’entrada, només hi ha una empresa que ho faci i és evident que no es tracta d’una mesura amb un mínim de garanties. La segona mesura tampoc sembla destinada a ser un gran èxit: entregar un paperet als turistes recordant-los que s’han de portar bé. És possible que també hi hagi els denominats agents cívics que vagin recordant que no hi pot haver aldarulls ni soroll. La memòria és molt curta i totes les propostes i plans per evitar que es repeteixin les lamentables escenes de les darreres temporades han caigut en sac foradat. A l’hora de la veritat ni es posen més policies, ni es canvia la zona d’oci per treure-la als afores, ni es modifiquen els horaris, ni hi ha un projecte per transformar el tipus de turista que va al Pas. En el món real, fora de les taules de treball, és molt complicat canviar una dinàmica quan una part important dels turistes que venen al Pas són joves que busquen neu i festa. Surten de nit i tenen el Pas com un destí turístic que els ofereix alcohol barat, locals i centenars d’altres joves que han vingut amb la mateixa intenció. Aturar-ho és virtualment impossible sense canviar el model en què està basat. Bona part dels policies fan tot el possible perquè no els assignin al Pas de la Casa. Són nits complicades amb molta gent beguda, que no té cap intenció de respectar el descans de la resta de turistes i amb escassa voluntat de plegar-se al que li ordena l’autoritat competent. Quatre o sis policies enmig d’aquest escenari. La taula sobre el Pas ha topat de cop i volta amb la realitat. Les mesures dràstiques no són possibles, com a mínim a curt termini, i tallar-ho de cop podria significar un descens important del nombre de turistes. Un any després la situació continua mostrant la mateixa perspectiva.


Surto de casa en direcció al Montseny amb la intenció de pujar una vegada més a Matagalls, avui tinc ganes de buidar-me, de pujar com un foll i baixar com un posseït.\nPel camí , tot just sortir de casa amb el cotxe em trobo en Genís i paro per fer–hi la xerrada. M’agrada enraonar-hi, perquè sempre em sorprèn. En Genís és diferent; no té casa ni diners ni propietats, viu amb cabanyes o en un forat excavat a la terra per ell mateix. Menja aglans, castanyes, pomes, nous i tot el que arreplega i beu aigua de les fonts.\nNo té DNI ni seguretat social ni hipoteca ni cotxe ni feina ni res de res, ni falta que li fa, però té dignitat, ja que aquesta és la vida que ha escollit.\nArribo a collformic i en un tres i no res ja estic suant com un desgraciat i amb el cor accelerat. Pujo tant ràpid com puc i la veritat es que puc pujar bastant ràpid, em sento fort.\nDurant el camí ,vàries vegades em ve al cap la meva trobada amb en Genís; quin concepte més diferent tenim de la vida, i de la muntanya. Per a mi, avui ,son 600 metres de desnivell i 4km a superar que els faig en un temps rècord: 32’47.\nBaixo tan ràpid que quasi avanço a la Traca. Algun dia vindré per aquí a passejar penso....\nEn realitat tots som diferents. Sense anar més lluny: mentre escric això estan fent el Barça-Madrid que no em penso mirar perquè no m’importa una merda.A la Traca tampoc li interessa i a en Genís em sembla que tampoc...\nEtiquetes de comentaris: animalades, entrenament, matagalls\nque trempat aquest Genís.\nM'agradaria conèixer persones així de racionals, malgrat no ho sembli.\nSalut i bona pujada nano!!!\nBravo David, m'has fet recordar en Genís, jo fa molts anys el vaig conèixer, quan ell tenia una cabanya a Taradell pel que dius cntinua igual de coherent, com sempre, un payo excepcional.\nBravo David, m'has fet recordar en Genís, jo fa molts anys el vaig conèixer, quan ell tenia una cabanya a Taradell, pel que dius continua igual de coherent, com sempre, un payo excepcional.\nPotser els diferents som nosaltres...\nFa temps que tinc al cap fer la cronoescalada aquesta que tant t'agrada, però no trobo el moment. No crec pas que la faci tan ràpid, però tinc curiositat\nAviat podrem pujar al Puigmal


Sunrise Looe Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSunriseMillendreath, Looe, Regne Unit - Veure al mapaNotable8,0Basada en4comentarisSunriseVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 12 fotosMolt bona ubicació 8,1Veure al mapa8,1UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públicsaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Sunrise està situat idealment a West Looe; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Sunrise, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, rentadora per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Sunrise és una selecció idònia per a la vostra estada a Looe Oest.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióestris de cuinarentadoracalefacciónevera empolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


L’Escola d’Estiu i el Diverestiu de Benicarló posen el punt i final amb un balanç molt positiu | Canal56 Notícies\nInicio Benicarló L’Escola d’Estiu i el Diverestiu de Benicarló posen el punt i final amb un balanç molt positiu\non: 03/08/2020 En: Benicarló\nEls 298 alumnes d’entre 3 i 16 anys han dut a terme activitats esportives, de socialització i d’oci educatiu. La ràtio de grups de 10 xiquets i xiquetes per monitor ha afavorit el compliment de les mesures de prevenció i seguretat\nEl passat divendres va posar el punt i final l’Escola d’Estiu i el Diverestiu, els dos campus que enguany ha organitzat l’Ajuntament per tal de contribuir a la conciliació familiar en un estiu tan complicat. Amb moltes mesures d’higiene i seguretat i uns controls molt estrictes, els dos campus s’han desenvolupat amb la màxima normalitat possible i el balanç, tant per part del l’alumnat com de les famílies ha estat molt positiu.\n«Grans i menuts ens han assegurat que l’any que ve volen tornar», ha dit la regidora de Serveis Socials i Polítiques Inclusives, Gemma Cerdá, organitzadora de l’Escola d’Estiu. «Tot i que enguany ha sigut complicat i al principi els resultava incòmode portar la mascareta —ha explicat la regidora—, al final ha valgut la pena apostar per l’Escola d’Estiu, sobretot perquè els xiquets i xiquetes necessitaven relacionar-se, socialitzar-se i jugar».\nLa creació de grups bombolla de 10 xiquets i xiquetes (142 en total) per cada monitora ha afavorit el compliment de les mesures de prevenció i seguretat i la consecució de les diferents activitats. A més, els grups reduïts han permés garantir un treball de qualitat i assolir els objectius, tant lúdics com educatius, plantejats.\nPel que fa a les activitats i als espais, enguany s’han prioritzat aquelles que permetien complir millor el distanciament social i les manualitats individuals, a més de l’oci en espais a l’aire lliure.\nLes famílies, per la seua banda, també ha agraït no només la conciliació familiar sinó també els hàbits i rutines diàries adquirides, que han ajudat els seus fills i filles a assumir aquesta nova normalitat. En aquest sentit, Gemma Cerdá ha remarcat que «ha sigut una manera de preparar-los i conscienciar-los de cara a la tornada a l’escola al setembre».\nPel que fa al Diverestiu, el regidor d’Esports, responsable del servei, ha puntualitzat que «el comportament de tot l’alumnat, així com dels monitors, ha estat exemplar» i ha constatat que «després d’uns primers dies de rodatge per acostumar-se als protocols d’higiene i seguretat, els 156 alumnes han pogut gaudir de totes les activitats programades majoritàriament en espais a l’aire lliure o semicoberts, com l’annex del Pavelló Poliesportiu, les Pistes d’Atletisme i l’Escola de Vela».\nFernando Jovaní ha subratllat que «el compliment de totes les mesures ha estat exquisit» i ha agraït a les famílies «l’actitud i la bona voluntat, que han contribuït a fer del Diverestiu un espai perquè els seus fills i filles hagen pogut recuperar, això sí, amb totes les limitacions, una certa normalitat».


Nou article al Criatures de l'Ara "Mama, papa, vull ser influencer!" - Xarxes socials a l'adolescència\nNou article al Criatures de l’Ara “Mama, papa, vull ser influencer!”\nComentaris tancats a Nou article al Criatures de l’Ara “Mama, papa, vull ser influencer!”\nEl passat 11 d’agost, es va publicar al Criatures del Diari Ara el nou article de Cafè i Social Media: “Mama, papa, vull ser influencer!”. És un tema d’actualitat que cada cop surt a més formacions que faig i en trobem dues posicions majoritàries; per una banda l’alumnat em planteja qüestions per ser influencer com a professió, per l’altra el món adult observa amb mirada escèptica com si fos una moda ridícula que hagi de desaparèixer “quan se’ls passi la tonteria”.\nLa publicació de l’article va coincidir amb la notícia de la creació d’un curs d’Influencers a la Universitat Autònoma de Madrid, persones del meu cercle m’ho enviaven i em preguntaven què em semblava. Lluny de casa i amb connexió limitada, vaig fer una ullada a la nova oferta formativa i vaig tenir dos pensaments: “desde luego… inventen el que sigui per treure diners” i “si els joves s’hi han de dedicar, està bé que ho estructurin i s’estudiï per tal de professionalitzar els influencers“. Osigui dins el meu pensament hi va haver dues versions també, com les que em trobo a les aules.\nAl cap i a la fi, la societat va avançant i apareixen novetats i canvis que ens poden afectar més o menys al transcurs del nostre dia a dia, el que marca la diferència és si rebem aquests canvis de cara, veiem què podem aportar i amb què ens poden afavorir, o els tanquem la porta i mirem cap a un altre costat a veure si passen de llarg.\n« Xerrada a Cal Temerari de Sant Cugat\nResum de la xerrada a l’Ampa Serra de l’Obac de Terrassa »


Agost Archives - ChelseaHotel.blog\nMelbourne és una de les poblacions més importants d’Austràlia.Va ser capital del país des de 1901 fins a 1927, any en què el centre polític va ser traslladat a Canberra. Tot i així, el creixement econòmic, social i cultural de la ciutat no se’n va veure afectat i va continuar desenvolupant-se, fins al punt d’haver estat escollida en diverses ocasions com un dels millors llocs del món per viure-hi....\nTal i com ha reconegut en diverses ocasions el creador de la sèrie, Vince Gilligan, la música és un dels elements essencials de Breaking Bad. Els temes meticulosament triats per a la seva banda sonora tenen un paper destacat en el desenvolupament dels capítols on s'inclouen i en alguns moments arriben a convertir-se en l'autèntic protagonista. És el cas, per exemple, del segon episodi de la tercera temporada de la sèrie i que es va emetre amb el títol de 'Caballo Sin Nombre'....\nTot i que el personatge de James Bond ha estat interpretat per un total de sis actors diferents en les adaptacions cinematogràfiques de les novel·les d’Ian Fleming, hi ha força consens a considerar que el que més va assentar les característiques de l’agent 007 va ser Sean Connery. Entre 1962 i 1983, l’actor escocès es va posar en la seva pell en un total de set pel·lícules i va modelar el personatge presentant-lo com l’home dur, enginyós, impassible i irresistible que ha seduït diverses generacions a través de la gran pantalla. Si bé és cert que la primera aparició de James Bond fora de les novel·les va córrer a càrrec de l’actor americà Barry Nelson, que el va interpretar el 1954 a l’adaptació que el programa de televisió CBS Climax va fer de Casino Royal, es considera que Connery va ser el James Bond original. ...


Suspenen la primera edició del Figueres Rock Festival per la poca venda d´entrades - Diari de Girona\nSuspenen la primera edició del Figueres Rock Festival per la poca venda d´entrades\nUna associació recupera el dia internacional de la música amb una trentena de propostes musicals en set escenaris a peu de carrer\nEl cantant Melendi era un dels artistes que havien d´actuar. diari de girona\nFIGUERES | G.T. Havien programat el 25 de juny com a dia per dur a terme la primera edició d'un festival de rock, però la falta de participació de públic els ha obligat a suspendre-ho. Es tracta de l'anomenat Figueres Rock Festival, que havia de comptar les actuacions de Melendi, Pignoise, Malú i La Pegatina. Està previst que la promotora i organitzadora de l'esdeveniment, C&F Investment, retorni els diners a aquelles persones que ja havien comprat les seves entrades.\nLa iniciativa estava ideada com un nou festival al recinte firal de sis hores de música on es poguessin adquirir localitats per a tots o només alguns dels concerts, a tribunes o a la pista central. El preu per l'assistència a totes les actuacions oscil·lava entre els 49 i els 59 euros i estava previst que la primera actuació la dugués a terme Malú, mentre que el tancament havia d'anar a càrrec de Melendi. En una carta que la direcció del festival ha penjat al seu web, però, es disculpen per la situació i informen que el projecte ha quedat anul·lat abans de néixer. El motiu principal, argumenten, és "el baix nivell de vendes, malgrat la bona programació i promoció".\nTambé atribueixen la manca d'èxit a la difusió d'un dels grups participants a través de les xarxes socials del seu desconeixement sobre l'esdeveniment. Una situació que, asseguren, ha creat desconfiança en la gent a l'hora de comprar entrades per al festival. Segons sembla, els organitzadors tenen previst retornar els imports de les actuacions a aquells que n'havien adquirit.\nAquesta, però, no és l'única iniciativa en forma de festival que desapareix per la baixa participació. La primera edició del Doctor Loft 05.00 que es va celebrar a Castelló d'Empúries el juliol de 2008 va tenir una assistència tan limitada que va dur els organitzadors a no tornar-se a plantejar la possibilitat de repetir-lo. REM i Iggy Pop eren els caps de cartell d'aquella fallida primera edició que es va anunciar com "el festival que comença allà on els altres acaben". La minsa resposta va ser tal que, fins i tot, els organitzadors van repartir un centenar d'invitacions el mateix dia del concert per tal que els caps de cartell no toquessin gairebé sols.\nNeix una nova proposta\nMalgrat el poc èxit d'aquest festival, una nova associació anomenada Inkieta ha recuperat una festa popular en motiu del Dia Internacional de la Música i el dimarts 21 de juny ha organitzat una trentena de propostes musicals en set escenaris a peu de carrer.\nLa Rambla, la plaça de les Patates, la de l'Ajuntament, l'Antiga Biblioteca, la plaça Catalunya, la de la Palmera i el bar Dinàmic seran l'escenari de les actuacions com a resultat, expliquen, de la bona resposta que ha tingut durant les darreres setmanes de la convocatòria de participació oberta a música, cantautors, grups o coral de tots els estils musicals.\nLa trobada musical tindrà lloc des de les cinc de la tarda fins a les onze de la nit i permetrà als assistents gaudir des de hip-hop a rock, heavy metal o fins i tot grups de dansa.\nAmb l'objectiu de dinamitzar els carrers de la ciutat, la música i la cultura a través d'iniciatives socioculturals, els organitzadors van convocar els grups per tal que s'hi apuntessin i, finalment, una trentena de formacions de la zona oferiran les seves actuacions de manera gratuïta.


Curs de Navisworks - Presencial i Online - Gremi de Constructors d'Obres\nCurs de Navisworks – Presencial i Online\nAl final del curs de Navisworks l’alumne serà capaç de convertir un model 3D en BIM en una planificació d’obra mitjançant l’ús de Navisworks Manage. Aquest curs va dirigit a professionals de la construcció que desitgin realitzar la gestió d’obra sobre els models generats amb un programa BIM. Durant el curs s’introduiran els conceptes i funcionalitats pròpies de Autodesk Navisworks. El curs inclou exercicis pràctics orientats a consolidar el domini d’aquest programari per part dels alumnes.\nCurs bonificable per la Fundació Tripartita.\nPreu Soci: 85 €\nPreu No Soci: 100 €\n12,14,19 i 21 de juny de 2018\nHorari: dimarts i dijous de 18:30 a 21:30 h.\nPreu No Soci: 56 €\nCurs Online amb Formador i Curs Presencial amb Formador.Aules dotades amb tot el suport informàtic necessari per a cada alumne.


El govern d'Andorra vol atreure emprenedors i empreses - Nou Aire Immobiliària\nEl govern d’Andorra vol atreure emprenedors i empreses\nAposta per esdevenir un laboratori tecnològic\nEl Govern vol situar el país com a centre de proves o laboratori tecnològic idoni per a emprenedors i empreses del sector de la tecnologia.\nEl cap de Projectes Estratègics, Josep Maria Missé, va fer pública ahir la nova aposta de l’executiu en un article publicat al blog de telecomunicacions i societat de la informació de la Generalitat de Catalunya Expliquem el Futur, on qualifica Andorra com a laboratori ideal per realitzar la fase final del test de tot el procés de fabricació d’un producte d’empreses tecnològiques, així com un bon escenari per a l’assaig dels seus productes.\nMissé sosté que el fet de no haver de reproduir artificialment les condicions del laboratori ideal “no tan sols abarateix sensiblement el cost del test i augmenta la qualitat dels resultats obtinguts, sinó que democratitza l’accés al mercat tecnològic”. El projecte no vol limitar només al comerç i el turisme les utilitats d’Andorra, sinó que vol ampliar el ventall de possibilitats a la medicina assistencial telemàtica a través de la qual, aprofitant les tecnologies de la informació, es podria fer un control i seguiment de pacients a distància, entre altres opcions.\nEl cap de Projectes Estratègics considera que el fet que Andorra disposi d’una xarxa de fibra òptica 100% fins a la llar i un nombre d’habitants que ronda els 78.000, contribuirà a mesurar quina és la resposta a les esmentades proves. Prenent com a exemple una empresa que volgués incloure ofertes a mesura que les persones transiten per l’eix comercial d’Andorra, un dels avantatges que el Principat podria oferir seria quant a promoció de l’aplicació perquè fos fàcilment descarregable per tots els usuaris del país.


ANTOLOGIA DE POESIA CATALANA: 2017\nPer Judit Maynou\nJosep Carner va néixer a Barcelona l’any 1884, pertany al noucentisme, que és un moviment cultural, d’abast polític que es va iniciar a Catalunya pel 1906 i el 1923.Aquest corrent literari s’oposa als moviments modernista i romàntic i Carner és el màxim representant.A més de poeta, va ser periodista, autor de teatre i traductor del català. Va tenir molts pseudònims però majoritàriament és conegut com el príncep del poetes catalans. Es llicenciat en dret i Filosofa a la universitat de Barcelona, tambéva contribuir a la normalització de la llengua catalana com a membre de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC). Després de la Guerra Civil Espanyola de 1936-1939, es va exiliar primer a Mèxic i després a Bèlgica, on va moríel 1970.\nBèlgica forma part del poemari “Llunyania” publicat a Santiago de Xile. Hi trobem alguns poemes típics de l’exili tema del qual l’autor acostumava a parlar. Aquest conjunt de poemes de Josep pertany a l’època de guerra a Catalunya i reflecteix la seva nostàlgia.\nEl tema és l’homenatge que fa a la terra quan va haver d’exiliar-se i que a més l’acull, Bèlgica. Josep Carner idealitza aquest país com la nació que els noucentistes voldrien haver tingut a Catalunya. Fa una hipòtesis sobre el seu possible futur quan diu (“M’agradaria fer-me vell en un país”)\nL’estructura del text es pot dividir en tres parts: tenim una primera part amb una introducció i que es relacionaria amb la primera estrofa en la qual Carner ens descriu Bèlgica, tant el paisatge com la gent. A continuació trobem el desenvolupament del poema que serien la segona i tercera estrofa, l’autor continua el seu caràcter positiu cap a Bèlgica en les seves descripcions, tot i que en la segona estrofa es centra més en aspectes quotidians i a la tercera estrofa intenta transmetre l’harmonia que hi ha en aquest país. En aquesta estrofa descriu la imatge de les persones amb paraigües pel carrer (països centre Europa sempre plou). A l’últim vers tenim la conclusió en la que l’autor s’imagina envellint en una ciutat que no és la seva terra encara que millor que la seva.\nBèlgica té quatre estrofes de 12, 13,12 i 9 versos respectivament.Utilitza tirades de versos anisosil·làbics, compostes principalment per versos dodecasíl·labs, alexandrins (6+6), que fan que el poema tingui una recitació solemne i pausada; també abunden versos decasíl·labs i alguns octosíl·labs, és a dir, d’art menor.\nCal destacar els encavalcaments de “m’agradaria fer-me vell” del vers 2 i 13, les metàfores de “prades amb ulls d’aigua” i “peixos d’or”, les repeticions de la preposició “de” formant un polisíndeton en el vers 18 i 19 en la frase: “on veiéssiu uns dintres de casa aquilotats de pipes, de parlades i d’hospitalitats”, la contraposició de manyacs (dòcil) i cruels formant una antítesi i diverses personificacions al llarg del poema. Cal destacar que en el vers 37 fa referència al vers d’un poeta exiliat com és Jordi de Sant Jordi “desert d’amics, de béns e de senyor”.\nCarner vol fer homenatge a la terra que l’acollit però no deixa mai de costat a la seva terra natal. Com a conclusió tambépodem dir que aquest poema té com a tòpic literari el locus amoenus en el àmbit urbà. Cal destacar la seva forma idealitzada de veure Bèlgica.\nPer Danina Fernández\no del voltor qui passa sent l'ala gegantina\nOh!sí: que quan a lloure bramulen les ventades\ncom au dels temporals.\nLo pi de Formentor va ser escrit per Miquel Costa i Llobera (Mallorca 1854-1922), un poeta mallorquí, fill de propietaris rurals. Va viatjar a Paris, on va començar a escriure poesia romàntica. D’aquests poemes, recopilats al poemari Poesies (1885), Lo pi de Formentor, en va ser el més popular. Entre el 1885 y el 1890, va estudiar teologia, per més tard ser\nsacerdot i treure’s el doctorat de la carrera. Al 1907 va marxar a l’Orient Mitjà a peregrinar, i anys més tard va morir a una església de Mallorca.\nCosta i Llobera es va inspirar per escriure aquest poema en els pins arrelats als penya-segats a la península de Formentor (Mallorca). El poema parla d’un pi fort, que aguanta encara que el vent i les onades el volen arrancar.\nTemàticament, el poema es divideix en set parts, cada part correspon a una estrofa, excepte les dues últimes, que formen una part. A la primera estrofa, l’autor descriu l’arbre i expressa el seu amor. A la segona estrofa diu que el pi no pot veure qui està enamorat d’ell, també parla del lloc on Déu l’ha posat, un lloc alt i amb aigua. A la tercera estrofa diu que el sol il·lumina el pi, i els ocells hi volen a prop. A la quarta estrofa diu que l’únic que necessita per viure és el que la naturalesa li proporciona. A la cinquena estrofa, l’autor diu que l’arbre és l’ésser que predomina en el seu paisatge\ni parla del mateix com si fos una creació divina. A les dues últimes estrofes, l’autor diu que admira, enveja i estima l’arbre, fins a tal punt que l’anima a imitar la seva puresa.\nPel que fa a la forma, el poema està format per vuit estrofes, de quatre versos alexandrins (14 síl·labes) i un cinquè hexasíl·lab, amb una rima que segueix l’esquema: 12A/12B/12A/12A/6b.\nPel que fa a les figures retòriques, el poema té personificacions, hipèrbatons, hipèrboles, al·literacions.\nLes personificacions s’han utilitzat per donar el protagonisme a l’arbre, que és l’element heroic del poema; els hipèrbatons volen donar més dramatisme al poema, y les hipèrboles, s’utilitzen per recalcar la grandesa de l’arbre i com domina l’entorn en el que viu.\nCom a conclusió Lo pi de Formentor és un poema en el que Miquel Costa i Llobera expressa la bellesa de la natura de Formentera, i recalca com l’arbre sobreviu a tot el que el vol tombar, i que la gent hauria d’agafar aquest exemple com a model personal.\nPer Víctor Corbera\nmés no amb el posat ferm d'altres vegades\nJoan Maragall (1860-1911) nascut a Barcelona. El seu pare era fabricant tèxtil; el 1875 Joan Maragall, va començar a treballar com a aprenent a la indústria familiar. Aquest fou un període que ell mateix definí com d'infelicitat. Començava a escriure poesies en les estones lliures.\nSe li va deixar escollir carrera. Finalment, després d'una forta discussió amb el seu pare, l'octubre de 1879 va deixar la fàbrica per a ingressar a la facultat de dret.\nLa vaca cega és un poema compost per l'escriptor català Joan Maragall l'any 1893 i forma part de la sèrie Pirinenques. L'autor explica els moviments d'una vaca, cega d'un cop de pedra i d'un tel a l'ull.\nAquest poema pertany a la seva segona etapa. En aquesta etapa s'alterna el vitalisme amb el decadentisme;\nEl 1892 va escriure Pirinenques, una obra amb fragments decadentistes i aquell mateix estiu, de vacances a Sant Joan de les Abadesses va escriure La vaca cega.\nEl poema la vaca cega, tracta la temàtica de la natura. En el poema el poeta ens comunica les emocions que li produeix el paisatge. Així, ens explica els moviments d'una vaca cega d'un cop de pedra. El poema està compost per versos decasíl·labs, art major i versos blancs. El poema s'estructura en tres tercets un quartet i una dècima reial.\n• Del vers 1-6 el poema ens parla d'una vaca cega. Per culpa d'una pedrada a l'ull i a l'altre ull li va sortir un tel que és una capa membranosa.\n• Del vers 7-17 ens parla de la seva situació. Ens explica que la vaca va a la font a beure aigua i que esta sola.\n• Del vers 17-23 evoca a moments del passat. Ens diu que torna pels camins que es coneix de memòria sota el sol que crema.\nPodem trobar les següents figures retòriques:\nEnumeració: Entre els versos 9 i 10 (Ses companyes, pels cingles, per les comes, pel silenci dels prats i en la ribera) acumula un seguit de motius pels quals les altres vaques no van amb ella.\nPersonificació: Entre els versos 18 i 19 (l'embanyada testa amb un gran gesto tràgic) ja que les vaques no expressen els seus sentiments\nMetàfora: En el vers 21 (orfe de llum) ens diu que la vaca es cega.\nEncavalcament: en els verso 5-6, 12-13, 13-14-15, 17-18-19, 19-20, 20-21.\nCom a conclusió diré que l'autor ens intenta transmetre la bellesa del paisatge a partir de la personificació de la vaca com a ésser representatiu de la natura i ens la presenta com si pogués sentir les emocions que les persones sentim. També ens presenta la vaca com cega i ens explica com va a veure aigua. L'aigua és el símbol de la vida, així que ens presenta aquesta tragèdia paral·lelament amb la vida i ens intenta dir que ara la vaca va topant amb tots els elements de la vida que ara són elements de la mort.”.\nPer Mohamed Bouhaid\nAquest camí tan fi, tan fi, 8a\n¿qui sap on mena? 5b\nde la carena? 5b 8a/5b/8a/5b/8c/5d/8c/5d.\nUn lliri blau, color de cel, 8c\ndiu: -Vine, vine-. 5d\nPerò: -No passis! -diu un vel 8c\nde teranyina. 5d\n"Cançoneta incerta" és un poema escrit pel poeta Josep Carner. Josep Carner va néixer el 9 de febrer de 1884 a Barcelona i va morir a Brussel·les el 4 de juny de 1970. Va ser un poeta, periodista, autor de teatre i traductor català. També és conegut com el príncep dels poetes catalans, ja que era el màxim representant de la poesia del Noucentisme. Durant la seva vida va publicar diferents obres importants com els fruits saborosos l'any 1906 o el cor quiet l'any 1925.\nEl noucentisme és un moviment cultural i artístic sorgit a Catalunya a principis del s. XX.\nPel que fa a el tema, tracta sobre els camins que pot escollir una persona durant la seva vida. Està compost d'una gran quantitat de preguntes retòriques en el qual ens fa pensar que mai sabem que pot passar el dia de demà. El camí del qual parla l'autor és la vida.\nLa primera estrofa està composta de preguntes retòriques sobre el que ens espera segons el camí de la vida que hem triat. La 2 estrofa l'autor pregunta com pot passar la vida segons el camí que hàgim triat. A la 3 i última estrofa l'autor ens diu que segons el camí que hàgim triat tindrem una vida feliç o una vida que ens pot portar a la mort.\nEl poema està compost per tres estrofes de vuit versos. Els versos imparells són octosíl·labs, i els versos parells són pentasíl·labs, per tant, hi ha versos d'art major i versos d'art menor. La rima és\n8a/5b/8a/5b/8c/5d/8c/5d.i és consonant.\nPel que fa a les figures retòriques podem trobar una repetició (tan fi, tan fi), una anàfora (és a la vila o és al pi), un epítet (balu, color del cel), una repetició (vine, vine), un apòstrof (en els versos set i vuit), una personificació (un lliri blau, diu), una personificació (-No passis!-diu un vel de teranyina) i una antítesi (trist, somrient).\nCom a conclusió, aquest poema ens fa reflexionar sobre el que pot passar en la nostra vida segons les nostres accions que fem. L'autor es dirigeix al lector dient que cada camí que triem serà una vida diferent cap a bona o mala.\nPer Aina Gratacós\nCançoneta incerta és una cançó culta que forma part de l’obra Sons de lira i flabiol, un recull antològic que va ser publicat el 1927 per Josep Carner. La cançó és un gènere poètic que es caracteritza per contenir una delicada bellesa i musicalitat.\nJosep Carner va néixer el 1884 a Barcelona. Es va llicenciar en Dret i en Filosofia i Lletres. Va ser poeta, periodista, autor de teatre i traductor català. Va ser anomenat “el príncep dels poetes catalans” perquè amb la seva obra va aconseguir situar la poesia catalana al nivell de la poesia europea d’aquella època, ja que va tenir l’habilitat de reviure el català com a llengua de cultura. Va morir el 1970 a Brussel·les.\nJosep Carner va ser el màxim representant de la poesia del moviment noucentista. El Noucentisme és un moviment intel·lectual que es va iniciar l’any 1906 i va sorgir com a oposició del Modernisme. Mentre la ideologia noucentista es basava en la raó, l’ordre i la mesura, el moviment modernista exaltava els sentiments, trencava les normes i era més asimètric. El gènere poètic que predominava era la cançó. A més de Josep Carner, la cançó també va ser utilitzada per diversos poetes cultes com Tomàs Garcés, Joaquim Folguera... El Noucentisme va estar molt present fins al 1923.\nEl tema del poema és la incertesa de la vida.\nÉs un poema que parla metafòricament de la cançoneta, el camí i la vida, ho podem veure als versos finals:\n“I és camí incert cada matí,\nn'és cada vida.”\nEn aquest poema la vida és un camí incert, no es pot saber que ens passarà en un futur. El camí mostra com pot ser la vida, ja que en el poema es parla del fet que pot marcar el destí, ser una drecera o un refugi, pot comportar alegries o penes i es pot acabar bruscament com també ho fa la vida.\nEl poema conté tres estrofes de vuit versos cada una. Es combinen versos aparellats de set i quatre síl·labes. Les rimes són consonants i segueixen un esquema 7a/4b/7a/4b/7c/4b/7c/4b. S’alternen rimes masculines i femenines.\nDividim el contingut del poema en dos grans blocs:\nLa primera part comença i acaba amb l’exclamació/interrogació: “Aquest camí tan fi, tan fi, qui sap on mena”, que està a l’inici de la primera estrofa i al final de la segona. Aquest primer bloc parla sobre l'existència d'un camí incert que no se sap on pot portar. El caminant s'enfronta a les possibilitats vàries que ofereix el camí, ja que pot ser un camí ple d'obstacles o un camí agradable: "rossola ingrata, o bé un camí d'enamorat".\nLa segona part està constituïda per l’última estrofa, ens mostra la incertesa del camí i com el caminant finalment decideix avançar. Això ens està dient metafòricament que el caminant vol viure la vida.\nEls recursos formals que utilitza Josep Carner per poder expressar millor el tema del poema són:\nPersonificació: L’autor dóna al camí i als seus elements trets humans com l’habilitat de parlar o la capacitat d’estar trist o somrient: “Un lliri blau, color de cel, diu: -Vine, vine-. Però: -No passis! -diu un vel de teranyina.” “Qui sap si trist o somrient...” Josep Carner fa servir aquestes personificacions per exemplificar com pot ser la vida.\nMetàfora: El poema en si és una triple metàfora: la cançoneta, el camí i la vida: “I és camí incert cada matí, n'és cada vida.” Les metàfores ajuden a dir que la vida és un camí incert i que no sabem que passarà.\nRepetició: Es repeteix “tan fi, tan fi” per subratllar l’entitat d’aquest camí, ja que està personificat.\nAntítesis: Relaciona dos aspectes oposats: “trist o somrient”. Aquesta oposició serveix per expressar que la vida pot comportar diverses coses, que és incerta.\nAnàfora: Repetició de “Qui sap” i “Qui sabrà” al principi de cada vers per crear incertesa i tensió.\nPregunta retòrica: Es fa una pregunta sense esperar resposta: “¿Qui sap si mor sobtadament sota la brosta?¿Qui sabrà mai aquest matí a què em convida?”. L’autor ho diu així per crear incertesa i dubte, també.\nAquesta cançó reflecteix la ideologia noucentista, podem veure que l'autor cuida molt l'ordre i la mesura. La raó i l'elegància ressalten en aquest poema. Ens parla sobre el dubte i la incertesa de la vida.\nPersonalment, crec que el poema no és del tot difícil de comprendre, però tot i així, utilitza vocabulari bastant culte, que li dóna un efecte més elegant. A més, crec que ens fa reflexionar sobre un tema bastant interessant, i tots ens hi podem sentir identificats.\nPodeu escoltar una versió musicada del poema interpretada per Guillermina Mota al següent enllaç.\na de maig 24, 2017 1 comentari: