Vora l'Ebre: L'Andreu Martí – Vinaròs News\nPENSAMENTSVORA L'EBRE 29 agost, 2017 Vinaròs News\nJ.Ferré Verge Va ser dissabte 23 d’agost de 2008. A l’Ametlla de Mar, el poble d’on era alcalde l’Andreu Martí, celebrava el dia de...\nVa ser dissabte 23 d’agost de 2008. A l’Ametlla de Mar, el poble d’on era alcalde l’Andreu Martí, celebrava el dia de l’arrossejat, una especialitat culinària típica dels mariners. L’amic Antoni Montagut, que era regidor de Turisme i Festes de l’ajuntament calero me va convidar a formar part del jurat, del qual també forma part l’alcalde. En aquella època jo era regidor de l’Ajuntament d’Amposta. L’Andreu i jo ja havíem coincidit amb algun acte institucional i, per tant, ran abans com després dels concurs ens van saludar protocol•làriament.\nL’Andreu Martí (CiU) va ser elegit alcalde de l’Ametlla de Mar l’any 2003, quan precisament CiU anava de baixa a tot el territori ebrenc degut al seu suport al Pla Hidrològic Nacional del PP, substituint a l’Antoni Espuny (PSC) Va ser reelegit a les eleccions de 2007 i 2011.\nL’any 2010 estàvem passant uns dies de vacances al càmping Nàutic de l’Ametlla de Mar. Passejant pel poble ens vam trobar amb Mari Carme, Pepita i Peret, el marit d’aquesta. Elles eren (son) ties de l’Andreu. De les seves paraules se desprenia que li professaven una gran devoció.\n-L’any que ve hi tornen a haver eleccions… Esperem que torni a sortit, s’ho mereix… Tu saps el que treballa pel poble? Es desviu per la seva gent…\nAixí ens ho deia una de les ties, mentre l’altra assentia amb el cap per a després repetir les mateixes paraules.\nL’any passat l’Andreu Martí va passar uns mesos a la presó del Catllar. Va ser empresonat com a conseqüència de l’Operació Térmyca acusat per blanqueig de capitals, malversació de diners públics, prevaricació, suborn, tràfic d’influències, alteració de preus de concursos i subhastes públiques, frau a les administracions, infidelitat en la custòdia de documents i pertinença a organització criminal. Vaja, el que es diu angelet! Va haver de dipositar 600.000 euros de fiança per a poder sortir en llibertat provisional.\nAquests dies encara ens hem emportat una nova sorpresa respecte a l’exedil calero. Segons informava el diari el País del passat dia 28, l’Andreu Martí i la seva esposa haurien obert un compte bancari a l’entitat Banca Privada d’Andorra només 40 dies abans de ser elegit alcalde per primera vegada.\nS’atribueix a Eduardo Zaplana, l’expresident valencià la frase següent: Estic en política per a fer-me ric. En el cas de Martí tot indica que va ser així. Per quin motiu sinó va obrir un compte a Andorra abans de ser alcalde? El titular del País és del tot eloqüent: El alcalde que quiso hacerse rico deprisa.\nPer al ciutadà del carrer que no hagi ocupat mai cap càrrec públic potser li causa estranyesa aquest tipus de situacions i segurament es pregunta com se pot acumular 2,3 milions d’euros i diverses propietats immobiliàries en 12 anys d’exercici del càrrec. Amb un exemple i una mica d’imaginació potser n’hi haurà prou per a fer-vos-en una idea de com funcionen certes coses.\nL’edició de Diari de Tarragona del passat dia 25, amb el titular Reclamen a l’Ametlla de Mar un deute de 3,1 M€ pel servei d’aigua, explicava de forma prou detallada, com l’Ajuntament calero i l’empresa Aqualia signaven un contracte l’any 2004 en el que, aquesta empresa, prestaria el servei de subministrament d’aigua a tot el municipi fins l’any 2030 a un preu de 0,70 euros/m3.\nTot i això, l’any 2009, l’equip de govern, sense passar pel ple i pels que sembla, sense cap motiu que ho justifiqués, va aprovar una modificació a l’alça del contracte on s’establia que el m3 passava a costar entre 1 i 1,6 euros. Digueu-me malpensat…


El CHPA Cadí-la Seu comença les voltes d'iniciació — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El CHPA Cadí-la Seu comença les voltes d'iniciació\nEl CHPA Cadí-la Seu comença les voltes d'iniciació\nLa victòria de Berta Giribet en B-1, millor resultat del club urgellenc, que va sumar cinc podis a la primera competició. Ple dels equips d'hoquei en la jornada a casa, amb triomf de l'infantil sobre el Voltregà (2-1)\nEl CHPA Cadí-La Seu, a la primera volta d'iniciació\nEl CHPA Cadí-La Seu ha començat el cap de setmana passat la seva participació a la primera volta d’iniciació de patinatge, organitzada per la territorial de Lleida de la Federació Catalana. L'equip urgellenc inicia així la nova etapa després de formular-se la unió dels dos clubs de la ciutat en aquest esport. En aquesta primera prova hi van participar 21 patinadores locals.\nDissabte, en E-3, Yanay Sabaté va obtenir una segona posició, Andrea Gracia va quedar tercera, Clàudia Marcos sisena, Júlia Aluju 10a, Abril Auge 11a, Aran Lozano 14aa i Violeta Altimir 15a. En la categoria A-2; Alba Martínez va ser tercera; i Paula Garcia, cinquena.\nDiumenge, Berta Parra va obtenir una segona posició en C-4, categoria en la qual Èrika Majoral va ser sisena i Mónica Pintat 10a. En B-1, Berta Giribet va guanyar, tot fent així el millor resultat del club, mentre que Aina López va ser 12a. En C-6; Fiona Marcos va quedar 5a i Aina Barrio 8a. Finalment, en B-6, Chloe Garmón va sumar un altre podi amb el tercer lloc, Jana Vilana va ser 8a, Txell Izquierdo 10a, Núria Pubill 12a i Urgell Boix 18a.\nLa competició ha servit per començar a recollir el fruit del treball fet per tècnics i patinadores de cara fer una altra bona temporada per al patinatge urgellenc.\nD'altra banda, tots els equips d'hoquei del CHPA Cadí han guanyat aquesta darrera jornada, en la qual jugaven a casa. L'infantil, que està competint novament a la divisió Preferent amb els millors equips de la categoria, va guanyar diumenge contra un històric de l'hoquei català, el Voltregà, per la mínima (2-1). De la seva part, l'aleví va superar el Ripoll per 3-1.\nLa resta d'equips del Cadí es van enfrontar al Tàrrega. El benjamí va golejar el rival (12-1) mentre que el prebenjamí i l'equip d'iniciació van vèncer pels respectius resultats de 3-0 i 2-1, tot completant així una jornada rodona.


Malgrat obre a partir d’avui les aules nocturnes d’estudi | Ràdio Palafolls\nHome Comarcal Malgrat obre a partir d’avui les aules nocturnes d’estudi\nMarc Ferri , gener 16, 2018\t / 277 0\nEl consistori i la Biblioteca La Cooperativa tornen a obrir les Aules d’Estudi aquest mes de gener, coincidint amb la temporada d’exàmens. Les Aules d’Estudi de la Biblioteca La Cooperativa obriran del fins l’1 de febrer per oferir un espai on poder estudiar en aquesta època d’exàmens.\nHo explica el regidor de joventut de Malgrat, Ricard Núñez.\nAmb aquesta iniciativa, la Regidoria de Joventut dóna resposta a aquells joves de Malgrat de Mar que no disposen d’un espai propi per estudiar amb tranquil·litat.\nAixí aquestes aules estaran obertes de dilluns a dijous de 20.30 h a 23:30 h i els dissabtes i els diumenges de 16 h a 21 h.\nEl consistori també reobrirà les aules pels exàmens finals durant els mesos de maig i juny.\nLes Aules d’Estudi estan adreçades a joves que cursin Batxillerat, Universitat o mòduls de cicles formatius.\nL’any passat prop de 250 joves van fer ús de les Aules d’Estudi de la Biblioteca La Cooperativa de Malgrat .


Ets qui no ets? – GEMMA PALLÀS\nupdated on 28 d'abril de 2019 20 de febrer de 2017 by Gemma PallàsLeave a Comment on Ets qui no ets?\nNo es tracta de ser un/a rebel sense causa, es tracta de procurar-me el que a mi em satisfà. Què em fa feliç a mi? Què necessito jo? Quins són els meus valors? I no només això: Quin model de mare o pare vull ser? Quin tipus de relació vull tenir? Quines activitats són les que a mi em satisfan? A què vull dedicar la meva vida?\nQuantes persones estan actuant segons les idees i les preferències d’un altre? Segons el que els meus pares volen de mi, segons el que la meva parella vol de mi, segons el que el meu voltant espera de mi…\nA qui li deus res més important que estar bé amb tu mateix/a? Qui sóc jo si no sóc jo? Aquesta incomoditat d’ésser el que no s’és, passant per la vida com autòmats sense il·lusió ni alegria, dedicant temps allò que no ens motiva ni ens aporta satisfacció personal… Realment acaba fent feliços als altres pels quals mirem? I si és així, és aquest motiu suficient per a seguir no sent qui sóc?\nLa por a defraudar els altres, la por al rebuig o la simple por a sortir de la zona de confort, a sortir del camí que els altres han anat marcant per a mi, ens pot fer entrar en aquesta incomoditat de l’ésser i quan aquesta forma de viure i d’entendre el món es passa de pares a fills, acabem creant una cadena d’infelicitat.\nA qui aporta mai res realment bo sé qui no s’és? Què estàs realment oferint als altres quan no estàs motivat ni feliç? Qui viu la teva vida més que tu mateix? Qui millor que tu sap el que necessites, el que et convé, el que et motiva i el que et satisfà?\nSi fessis el que realment vols fer, estaries fent el que fas?


Cine, vistes i bon vi - Jean Leon\nSí, això és el que hem tornat a fer aquest estiu. Va agradar la idea que vam tenir l’any passat i hem decidit tornar a repetir. Vam començar a finals de juny i la setmana passada vam fer l’última sessió d'”Hotels de Cine”, una activitat pensada pels amants del cine, de les bones vistes, dels plans “cool” i, per descomptat, dels bons vins.\nUn any més, l’èxit de convocatòria ha estat rotund. A casa sessió hi van assistir desenes de persones que van gaudir dels millors clàssics del cine, en versió original subtitulada a l’espanyol, amb una copa de Jean Leon 3055. Chardonnay, Rosé o Merlot Petit-Verdot ja va al gust del consumidor. No només van gaudir del setè art i d’un bon vi, també van poder presenciar les meravelloses vistes de la ciutat de Barcelona des de les alçades. Llums, mar, estrelles, edificis emblemàtics… un skyline privilegiat. A més, per fer l’experiència més cinèfila, tenien a la seva disposició crispetes\nL’Hotel Negresco Princess, l’Hotel Renaissance, l’Hotel Hilton, l’Hotel España, l’Hotel Barcelona Princess i el Barceló Raval Hotel han participat en l’edició d’aquest any, en la qual han projectat sis clàssics del cine potagonitzats per grans artistes de l’Època Daurada de Hollywood amb els quals Jean Leon va tenir una gran amistat: “Alta Sociedad”, “Sed de Mal”, “Rebelde sin causa”, “Vidas Rebeldes”, “La leyenda del indomable” i ”La ventana indiscreta”.


18 anys de presó | Sils, com més serem més riurem\n18 anys de presó\nCondemnat a 18 anys de presó per l’assassinat el marit de la “cuinera de Sils”\nEnviat a Males notícies el 27 Oct 2007\nL’Audiència de Girona ha condemnat a 18 anys de presó el marit de la ‘cuinera de Sils’, Llorenç Morell, per haver assassinat la seva dona, Consol Galceran, el juliol del 2005. Finalment el tribunal no ha aplicat l’atenuant de confessió que havia demanat el jurat popular perquè va reconèixer el crim una vegada ja estava detingut.\nEUROPA PRESS La sentència, que s’ha fet pública aquest matí, recull gairebé en la seva totalitat el veredicte de culpabilitat que la setmana passada va emetre el jurat popular. El tribunal tampoc ha acceptat la petició de l’acusació particular que volia que Morell no residís a Sils fins a com a mínim deu anys després de concloure la condemna.\nFinalment la sentència li imposa un delicte d’assassinat amb traïció, i també l’obliga a indemnitzar els familiars de la víctima amb 85.200 euros. El tribunal dóna com a fets provats que la matinada del 21 de juliol del 2005 Morell va pujar al cotxe amb la seva dona amb la intenció d’assassinar-la a ganivetades.\nLa setmana passada un tribunal popular va declarar per unanimitat culpable d’assassinat amb l’agreujant de parentesc Morell, després que el cotxe en què tots dos circulaven s’estavellés contra un mur en un camí secundari de la urbanització Can Cabirol, on vivia el matrimoni.\nEls fets es remunten a la matinada del 21 de juliol del 2005, quan Morell, de 56 anys, va aconseguir que la seva dona sortís amb ell del domicili que compartien al carrer Montcorb de Sils. L’acusat havia agafat un ganivet i el portava ocult entre la seva roba, segons ha declarat provat el veredicte, que s’ha fet públic aquesta tarda a l’Audiència de Girona.\nEl matrimoni va circular per diversos carrers de Sils, fins que el cotxe es va estavellar contra un mur en un camí situat després del restaurant L’Era de la població. Segons ha declarat provat per unanimitat el jurat, va ser llavors quan l’acusat va atacar premeditadament i per sorpresa la seva dona, a qui va clavar deu punyalades per l’esquena.\nDesprés de cometre el crim, Llorenç Morell va tornar al seu domicili, on va netejar el ganivet i va ocultar les pertinences de la seva dona. El cadàver de la dona, estès sobre un bassal de sang al costat del seu cotxe, va ser trobat cap a les sis del matí per un vigilant de seguretat del polígon industrial de Sils.\nQuan les autoritats van ser a casa de l’acusat per comunicar-li la mort de la seva dona, de 55 anys, aquest va semblar sorprès i abatut, mostrant-se també visiblement afectat durant l’enterrament de la víctima. El processat, a més, va explicar que la seva dona portava 300 euros a la bossa quan va sortir de casa.\nAixí, va aconseguir que una de les primeres hipòtesis fos el robatori, tot i que després es va descartar per l’acarnissament que va patir Consol Galceran. En aquest sentit, el jurat ha declarat provat per unanimitat que el processat va obstruir la investigació fins que va ser detingut.\nLlorenç Morell va aconseguir portar una vida normal fins a finals d’octubre del 2005, quan va caure i va reconèixer davant dels Mossos d’Esquadra que ell havia matat la seva dona, entregant-los el ganivet amb el qual va cometre el crim. Per aquesta raó, el tribunal popular ha acceptat l’atenuant de confessió.\nEl jurat, d’altra banda, ha declarat provat que Morell tenia una amant, que treballava amb la ‘cuinera de Sils’ a la fàbrica de galetes Trias de Santa Coloma de Farners (Selva). Pel que sembla, el matrimoni discutia habitualment a causa d’aquesta relació, ja que la víctima impedia que prosperés.\nDesprés d’escoltar el veredicte del jurat, la Fiscalia i l’acusació particular -exercida pel fill del matrimoni i els pares de la víctima- van mantenir la seva petició inicial de 20 anys de presó per un delicte d’assassinat per a Morell, mentre que la defensa va sol·licitar que se’l condemnés a la pena mínima, 15 anys de presó.\nLes acusacions, a més, reclamaven que l’acusat no pogués acostar-se a Sils durant els deu anys següents al compliment de la condemna imposada. De fet, el succés va causar una gran commoció al municipi, ja que la víctima era molt coneguda allà i a Santa Coloma de Farners, on havia regentat un bar.\nGalceran formava part del col·lectiu ‘Cuineres de Sils’, que es dedica a recuperar i a catalogar el patrimoni gastronòmic local. Per tot això, pocs dies després de la seva mort es van realitzar diverses concentracions per condemnar l’assassinat, a les quals Llorenç Morell no va assistir.\nDiari de Girona, 26-10-2007\n« Sindicat de Shanghai Escola, saturació, previsions, barracons … »\nData : 25 Novembre 2007\nCategories : Males notícies\nOcells dels estanys\nSanta Eulàlia de Vallcanera\nAigües de Sils\nNo hi torno\nEl MIC Basketball agafa impuls per ser un referent\nTurisme de la UdG i la Cuina de Sils, entre els premis G!\nMor un motorista en sortir de la via a Cabanes\nTres víctimes mortals, entre elles una menor, en tres accidents a les carreteres catalanes\nPSICOMOTRICITAT AMB PAPER DE WC\nARRIBADA DEL SR: CARNESTOLTES\nGràcies a tothom. Sils, nou municipi de viles florides\n51a Exposició de flors, 20a Fira de Sant Ponç i 15a Festa de Sant Isidre


[Crònica J38] Un final de lliga massa cruel Associació Esportiva Prat · El Club de futbol de El Prat del Llobregat\n[Crònica J38] Un final de lliga massa cruel\nEl primer equip de l’AE Prat guanya per zero a dos a Vilafranca amb gols de Fede Bessone i Aitor Lario, però un gol del Terrassa al minut 88 deixa els potablaves sense promoció d'ascens.\nEl futbol ha estat molt cruel amb l’AE Prat. Els potablaves han acomplert la seva feina i han aconseguit els tres punts a Vilafranca gràcies als gols de Fede i d’Aitor. Però un gol del Terrassa al minut 88 ens ha deixat sense playoff d’ascens a Segona B. Un desenllaç de lliga on la sort no ha acompanyat l’AE Prat.\nEncara que semblava impossible, el miracle ha estat ben a prop, a només dos minuts de succeir. La primera meitat ha estat marcada per les lesions abans de les clares ocasions. Poves per part potablava, i Guti per part del Vilafranca han hagut de retirar-se per molèsties físiques. El Prat ha buscat el gol des del principi i en els primers quaranta-cinc minuts ha tingut dos ocasions molt clares per inaugurar el marcador. Primer Javi Lara (30’) amb un xut potent al que ha arribat Miguel Ramos, i després Toni Larrosa (34’) amb un xut desviat des de dins de l’àrea han perdonat el primer.\nLa segona meitat ha estat totalment pratenca. Els homes de Dólera han donat una passa endavant en busca del gol que ens fiqués a promoció, ja que els altres resultats de la jornada afavorien els interessos potablaves. Amb el marcador de 0-0, el tècnic potablava ha optat per donar entrada a Edu, jugador del filial que va debutar la setmana passada, per Joel en un canvi ofensiu que ha tingut premi. Poc després de l’entrada d’Edu han arribat els dos gols visitants. Primer Fede Bessone (63’) amb un xut creuat dins l’àrea, i després Aitor Lario (68’) a la sortida d’un córner han fet esclatar la parròquia potablava. Però quan semblava que ja teníem la promoció a tocar... ha arribat el cop més dur. El Terrassa empatava de penal a Castelldefels (88’) i ens deixava fora de la promoció. Una victòria agredolça per finalitzar una bona temporada. L’any que ve tornarem més forts!\nFC Vilafranca: Miguel Ramos, Josep Diez, Medina, Boira, Oscar, Guti (Fran Àlvarez, 29’),Arnau, Sardà, Via, Vives (Escofet, 45’),Acedo.\nAE Prat: Sergio, Joel Marín (Edu, 59’),Aitor Lario, Ricarte, Fede, Putxi, Padilla, Javi Lara (Pau Senent, 83’),Ignacio, Poves (Pau Darbra, 22’),Toni Larrosa.\nGols: 0-1, Fede Bessone (62’). 0-2, Aitor Lario (68’).\nÀrbitre: Fermosell Pérez, de la delegació de Barcelona. Ha amonestat els locals Arnau i Josep Diez (expulsat per doble amonestació) i els visitants Joel Marín i Pau Darbra.


Lorente Utrilla – NOVA LLEI DE LLOGUER D’HABITATGES\nNOVA LLEI DE LLOGUER D’HABITATGES\nEl 6 de juny de 2013 va entrar en vigor la nova llei de lloguer d’habitatges, que es va aprovar en el marc de flexibilització i foment del mercat de lloguer.\nL’objectiu principal de la mateixa és flexibilitzar el mercat dels arrendaments, buscant l’equilibri entre les necessitats del lloguer d’habitatges i les garanties que han d’oferir-se als propietaris que els lloguen.\nPrincipals modificacions de la Llei:\n– Llibertat de pacte (el contracte es regeix segons la voluntat de les parts).\n– Es flexibilitza la durada obligatòria.\no Pròrroga obligatòria de fins a 5 anys, pansa a ser de fins a 3 anys.\no Pròrroga tàcita vençut el contracte, pansa de 3 anys a 1 any.\n– Possibilitat de recuperar la finca durant el 1er any per destinar-la a habitatge habitual, o per familiars de 1er grau i/o cònjuge en cas de divorci. (previ avís a l’arrendatari amb dos mesos d’antelació).\n– Possibilitat per part de l’arrendatari de desistir del contracte (han d’haver transcorregut 6 mesos des de la signatura i s’ha de comunicar al propietari amb 30 dies d’antelació).\no Possibilitat de pactar que el desistiment de l’arrendatari comporti el pagament d’una indemnització al propietari equivalent a 1 mes de renda per cada any que resti per complir.\n– Es podrà pactar la renúncia de l’arrendatari al dret d’adquisició preferent.\n– Comprador d’habitatge llogat:\no Obligat a mantenir el lloguer si el contracte està inscrit en el Registre de la Propietat abans de la transmissió. Si no és així, haurà de marxar en un termini de tres mesos a partir de la comunicació de l’adquisició de la finca.\no Es podrà actualitzar en la data en què es compleixi cada any de vigència del contracte.\no Els contractes podran pactar el tipus o criteris d’actualització, o, mancant pacte, s’aplicarà IPC dels últims 12 mesos abans de l’actualització.\no Possibilitat de pactar substitució de cobrament per reforma o rehabilitació de l’habitatge, sense que al final de l’arrendament suposi compensació alguna per part de l’arrendador.\n– Millores en els procediments de resolució i desnonament.\no En arrendaments inscrits en el Registre de la Propietat, es pot pactar que en cas d’impagament es resolgui el contracte i es restitueixi l’habitatge immediatament, aquesta resolució de contracte, podrà ser realitzada judicial o notarialment, una vegada s’hagi requerit a l’arrendament i aquest no hagi pagat en els 10 dies següents.\no Creació d’un registre de sentències fermes d’impagament de lloguer en el qual automàticament s’inscriuran les sentències judicials, i al que els propietaris tindran accés prèvia presentació d’esborrany de contracte.\nBy lutrilla|2014-12-03T09:21:28+00:00June 27th, 2013|Sin categoría|0 Comments\nAbout the Author: lutrilla\nCLÀUSULES SÒL: SISTEMA ALTERNATIU A LA VIA JUDICIAL\nEL TJUE CONDEMNA ELS BANCS A RETORNAR ÍNTEGRAMENT LES CLÀUSULES SÒL\nNoves mesures relatives al Foment d’ocupació.\nExempció subjectiva de la taxa judicial PER A TOTES LES PERSONES FÍSIQUES.\nAplicació de la clàusula “rebus sic stantibus”


Alfons Reverté: “Per gaudir de la música no cal educació, cal tenir el cor obert” | Lleida.com\nSi no hagués triat la música com a professió, s'hagués inventat una vocació que l'apassionés. Perquè no entén la vida sense passió per la feina. El director de l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida ho viu tot amb intensitat. Assegura que és una persona de tres dimensions i no entén com els joves poden considerar avorrit fer un viatge tan sols mirant per la finestra. Per Alfons Reverté, la connexió amb l'horitzó és com la connexió amb la música, que porta a dins des que estava a la panxa de la seva mare pianista. Va estudiar dret, però no s'hi veia d'advocat resolent problemes. Prefereix la comunió dels concerts. No es considera narcisista i insisteix que cal fugir de la idea elitista d'anar als auditoris a lluir joies. Està convençut que l'únic que cal per gaudir de la música és tenir el cor obert. Gairebé patològicament ordenat, compara la música amb un bon partit de futbol i reclama recuperar sense por valors com la perseverança, a més de donar més importància a totes les matèries que tenen a veure amb la cultura. És el filtre contra la barbàrie que vivim.\nHem volgut fer un passeig escoltant i contagiant-nos de l'entusiasme per la vida d'aquest barceloní tan lligat a les terres de Lleida.\nPresenta't. Qui és Alfons Reverté?\nJo sóc l'Alfons Reverté, el director de l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida i es pot deduir que sóc músic.\nI amb això ja et defineixes?\nHome, en quant a persona, sóc un amant de la vida.\nI ser músic i amant de la vida és una mica semblant?\nI tant! Tenim una professió que és un regal, perquè tenim les emocions de les altres persones a davant nostre i això és molt bonic. És vida en estat pur a través de la música. És potser la diferència amb moltes altres feines, que és un luxe.\nLlavors, ser director d'orquestra permet fer un cóctel d'emocions?\nEn definitiva un director d'orquestra està interpretant una partitura ja escrita i hi ha una part tècnica, però no deixa de ser un mitjà per captar allò que va voler dir el compositor i explicar-ho a les persones que han vingut a veure el concert. És una mica com ser un mèdium entre els sentiments del compositor i el que vols que arribi a l'audiència. A través del concurs necessari dels músics. Hi ha una confluència de moltes sensibilitats que fan que aquella partitura agafi vida, els músics siguin els que li donen aquesta vida, el públic ho rebi i tu donis la versió que d'aquella partitura creus que se n'ha de fer per transmetre el que volia dir el compositor.\nAquesta professió et ve de família?\nSí. Passa amb molts músics. Hi ha família que té tradició musical i és el meu cas. Els meus pares eren músics i les meves germanes, també.\nCom era la infància envoltat de música?\nDoncs era molt marcada d'horaris per veure qui li tocava la sala del piano per assajar. Hi havia un full com si fos un club de tenis amb les hores. Ens agradava molt però també hi havia un rigor en l'estudi i calia organitzar-se, perquè una família de músics vol dir que tothom ha de practicar amb el seu instrument i això demana organització i també molt sacrifici i molta paciència per part dels veïns. Perquè no és que sigui un músic, sinó que èrem cinc.\nNo parava mai\nNo, no. En aquella casa es començava a sentir música a les 9h i intentàvem respectar el descans a partir de les 9 de la nit. I era una casa antiga de Barcelona, amb parets molt gruixudes, i ho fèiem en una habitació que estava insonoritzada. I procuràvem parar a les hores de migdiada, per exemple. Els veïns mai es van queixar.\nQuin és el primer record que tens de contacte amb la música?\nJo crec que des que estava a la panxa de ma mare. Ella era pianista i mon pare, clarinetista. Jo no sóc conscient de tenir un primer record musical, des de sempre he escoltat música.\nI la voluntat de dedicar-t'hi, quan arriba? Perquè tampoc no tenies perquè dedicar-t'hi.\nNo, és clar. La música seria interessant que tothom l'aprengués. Dona uns valors formatius molt interessants. No ho dic jo, està reconegut per pedagogs, metges, neuròlegs... Però si estàs a una família de músics, no cal que ningú t'ho vingui a dir. Arribes i ja hi és. De tota manera, no em van obligar a haver de ser músic. De fet jo vaig fer altres estudis fins que vaig decidir que tirava per aquí.\nQuins estudis vas fer?\nVaig anar a l'institut i vaig començar la carrera de dret. Estava a punt d'acabar. Quan em faltava un any, em vaig plantejar seriosament si després em voldria dedicar a fer d'advocat. Vaig pensar que no. Em vaig proposar un any sabàtic per acabar-la i després, em dedico al que realment em feia il·lusió que era, un cop acabats els estudis com a instrumentista, continuar amb els de direcció d'orquestra. S'havien de fer uns estudis molt rigorosos, tant com començar una altra carrera. Van ser molts anys. I no és que Dret no m'agradés. Vaig tenir la sort d'estudiar amb eminents professors. Recordo Dret Constitucional, ara que se'n parla tant, i feia la càtedra amb Jordi Solé Tura, un dels pares de la Constitució. O amb el Mena, dret penal. Tenia grans professors i la matèria era apassionant, però m'havia picat el cuquet de la música. Ja a la universitat em deien “el músic”.\nQuè canvia d'una persona que sàpigui música?\nQuan estudiava dret, ho pensava. Quan acabes, tens un bufet i tens clientela que sempre et porta un problema: un divorci, una estafa, una baralla... Problemes. O un metge, que és una professió vocacional, també tracta sempre amb problemes. En canvi, si ets un músics, arribes a un concert i vas a passar-ho bé.\nI a fer que la gent s'ho passi bé.\nAixò! Tens a les mans de fer un viatge junts amb una cosa que és il·lusionant pels dos, no és un angoixa per a l'altre. L'important és que aquest moment, la confiança que dipositen la posis al servei d'aquella persona, no al servei del teu ego. Que passa molts cops amb molts artistes si no es vigila.\nI especialment amb els directors d'orquestra\nSí. Perquè no dir-ho. Es potencia molt l'egoisme, l'egocentrisme, el narcisisme... tots els ismes que jo crec que no són els autèntics de la feina que hem de fer.\nJo crec que sí. Evidentment, quan puges a un escenari ha d'haver-hi un puntet de voler ser allà. T'ha d'agradar. Si sents que estàs incòmode o que no tens res a dir, malment. Però l'objectiu no és el lluiment. L'objectiu és posar en comunicació persones i sentiments. Que no necessàriament són agradables. La gent està equivocada si pensa que sempre tindrà sensacions i sentiments endolcits en un concert. Hi ha música que t'increpa, que et remou, que t'interroga. Música que és més directa, altra més de reflexió, més introvertida, més alegre, més trista... I aquesta és la màgia. La nostra feina és precisament captar tot això i transmetre-ho. És un privilegi. Sempre ho dic.\nEts un apassionat de la teva feina.\nSí! (Riu). Saps que passa? Que no sé quina és la barrera. Si fas una feina que no t'agrada, malament. Millor que et dediquis a una altra cosa. Suposo que totes les feines vocacionals són així. El periodista o el metge vocacional, s'ho passa bé. Som privilegiats els qui fem feina per vocació.\nQuè sents quan es fa el silenci i tothom espera que moguis les mans?\nDepèn molt de la música que estàs fent. Parles un idioma que no té paraules. L'honestedat en anar més enllà del so és el gran interrogant per mi. No ens podem quedar en una cosa banal de fer notes. Ja es dona per fet que les fem bé. Però poden estar buides i aquí és on entra l'honestedat, la veritable raó per la qual estàs allà. Per mi és l'aspecte més difícil, perquè la gent ho nota. Pot haver un concert tècnicament molt ben fet, però que no digui res i un altre menys bo tècnicament i ser molt més càlid. Si a sobre, és perfecte en execució, a bodes m'aconvides! Però l'actitud dels músics, del director, la manca de proximitat pot convertir un concert en un pur tràmit.\nI això com es tradueix a la vida?\nDoncs igual. La música és una escola de vida. De fet, tota la gent que es dedica a les arts escèniques poden provar coses a través d'algú que no ets tu mateix: la música, un personatge. Et dona una sèrie de sensacions en el contacte amb les persones que, de nou, et sents un privilegiat, perquè molta gent t'obre raconets seus. Costa molt anant pel carrer trobar algú que vagi més enllà de saludar-se. A les ciutats, passa. Si algú et diu hola, ja és emocionant. Doncs la música et permet això. Té el repte de comunicar amb molta gent en grup. De vegades ho comparo amb els mòbils. Tothom té la seva companyia telefònica, el seu compte de dades, però quan arribes allà, et donen una clau de wifi que és la mateixa per tothom. És com si et diguessin a l'arribar a un concert, que et connectessis amb la mateixa clau que la resta. Tots aquells telefons es posen actius amb la mateixa idea. Tant des del punt de vista interpretatiu com des del punt de vista del públic, tota aquella gent aconsegueix fer un viatge alhora. És com una comunió que abans se'n deia d'esperits. És igual com li diguis; com un wifi comú. Segur que si féssim un estudi mèdic veuríem que estem en una freqüència que fa que estiguis predisposat a entrar en simpatia amb altres persones. El concepte de simpatia que és que quan una cosa vibra, una altra al costat també comença a vibrar. Per què no ha d'haver aquesta simpatia emocional entre les persones?\nI què diu d'una societat el fet que no se li doni aquesta importància a l'art?\nDoncs que és una llàstima. L'altre dia parlava amb professors d'institut i dèiem que totes les assignatures són boniques. Però hi ha assignatures que es consideren “maries” i que fins i tot des de l'àmbit acadèmic no es tenen en gran consideració: música, filosofia, història de les religions! Si precisament serveixen avui en dia per entendre què carai està passant en aquest món que no ens entenem! Són matèries que toquen a l'ànima, que fan pensar, que són canela en rama per al professor. Perdre's això és una pena perquè a banda que són boniques, tenen unes virtuds a nivell d'estructurar el cervell, d'aprendre a escoltar... De vegades penso que haurien de ser les matèries troncals!\nSeria tot molt diferent si tothom estudiés música\nI tant! Perquè és com un joc d'equip. Hi ha d'haver comunicació. Un bon equip de futbol jugant bé és com una obra d'art quant a la connexió cerebral. No és tan fàcil passar la pilota en un moment concret calculant on serà el company... La música és igual. Amb unes connexions neuronals amb una dificultat altíssima. Amb més de 50 persones, amb un ritme unitari i tothom està pensant en l'execució tècnica, el sentiment que li posa, si el so està afinat, etc. És un grau d'elevació i de refinament de control del que és l'espècie humana. És molt important.\nQuè fas quan la teva activitat no està relacionada amb la música?\nMira! Diguem que per la càrrega que té haver d'estar en espais tancats, m'agrada tot allò que són espais oberts que impliquen mirar a l'infinit. Pot ser a la muntanya o mirant al mar. Tot allò que em relaxi posant l'objectiu a llarga distància. Perquè em dona aquell contrast de contacte amb la vida i amb el més essencial. Parlar amb les persones o veure un espectacle com el de la floració és un regal. Però és tan regal com la grisor d'un dia d'hivern. Tenim la sort de viure en un lloc tan preciós i tan variat, que només d'estar en contacte amb el món, per mi és fantàstic. Jo no em passo gaire temps jugant amb videojocs. Hi ha joves que et diuen que fer un viatge en cotxe és avorrit si no vas amb la maquineta. Però què dius! Si només mirant per la finestra, l'espectacle és bestial. Cal mirar i observar. Molta gent es tanca en les dues dimensions i jo sóc una persona de tres dimensions. Auditives, visuals... M'agrada estar a l'aire lliure. Ja passarem molts anys tancats! Mentre no sigui així, estiguem actius cerebralment.\nAl que jugaven altres infants. També hi havia moments en què em feien assajar música i no en tenia ganes. Tampoc és que fos un bitxo raro. (Riu) El que és cert és que per la gent de família treballadora, tenia molt sentit estudiar i esforçar-se. Era una manera de progressar i de tenir metes. Ara veig molta gent que ho té tot molt més mastegat. Te n'adones que qui s'ho ha de currar hi posa més il·lusió. Jo estudiava molt. Vaig acabar els estudis de molt jovenet. Als 17 anys ja treballava com a músic professional. Però tampoc vaig tenir la sensació d'estar sacrificant coses. Jo jugava al pati a futbol, a ping-pong... El que sí recordo és que portava una vida molt ordenada. Potser a la llarga es deu pagar d'una forma o d'una altra.\nI ara també?\nSí, jo crec que sí. M'ha quedat això. A vegades penso que he de ser menys ordenat. (Riu)\nPerquè no pots oblidar-te de viure. Però em costa poc renunciar a alguna cosa per estudiar. Perquè m'agrada i com que m'agrada, la frontera de la renúncia és més petita. I pots pagar-ho amb la salut. Però és que jo de petit m'ho passava bé. M'ho passo bé amb tot el que faig. Penso que si no fes de músic, també ho disfrutaria.\nQuè faries si no et dediquessis a la música?\nUi! A trenta mil coses. N'estic segur. I disfrutaria igual. Ho intentaria. Jo és que crec que aquesta és una virtud: davant d'una mateixa circumstància hi ha gent que està amargada i gent que està feliç. Jo m'apunto al grup de la gent que està feliç. Total, per quatre dies que té la vida! Ara, passar-ho bé vol dir no esforçar-se? Doncs no. Vol dir no lluitar? Doncs no. T'ho passes bé fent moltes coses. També sóc bo no fent res. I crec que m'hi podria acostumar. Però crec que cal fer les coses amb entrega. Ara parlaré com un vell, però és que crec que hi ha paraules que estan com desprestigiades pedagògicament i que penso que tenen un valor importantíssim. Fa com por de dir-les: sacrifici, esforç, voluntat i ja no et dic la perseverança, que sona a col·legi antic. Són valors i ai d'aquell que es pensi que no, perquè quan surt de l'urna educativa en què això s'ha passat de puntetes i es troba amb la realitat, a la primera dificultat de la feina, o s'esforça, se sacrifica o persevera o allò no rutlla. Val més saber-ho i saber-ho transformar en una actitud de vida positiva. Perquè si no, aquella persona està abocada a tenir unes patacades monumentals. Fins i tot frustracions que el fan més infeliç. I el que hem d'ensenyar als fills és a ser feliços, però també cal dir-los que les coses no cauen del cel. És tota una filosofia de vida i educar els infants en això és una cosa que sempre m'ha preocupat. Deu anar lligat amb la relació de la música i la pedagogia. Sempre he estat en contacte amb la gent que estudia. És enriquidor no sempre estar parlant amb la professionalitat i l'excel·lència.\nQuè vols ser de gran? Fa molt temps ja que estàs a l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida\nDoncs mira, sembla mentida, però després de tots aquests anys encara l'estem consolidant per deixar un llegat. Penso que tenir una orquestra no és un luxe, forma part de l'ADN cultural del territori. Per exemple, a nivell pedagògic, fem cursos a les aules arreu del territori. També tenim un altre projecte que és l'orquestra infantil adreçada a nens i nenes juntament amb professors de música. També el taller de música per estudiants de grau mitjà, que toquen amb l'orquestra. Un altre projecte és el que anomenen l'Acadèmia, amb nois i noies que estan acabant els estudis per entrar al grau superior, que poden veure quina és la feina cap a la qual volen encaminar-se. I encara un altre pla de pràctiques per a que estudiants que estan acabant el grau superior toquin amb l'orquestra. I, d'altra banda, tenim tota la part de projecte social. Apropa Cultura atansa concerts al territori per persones, per exemple, amb alzheimer. Més de trenta concerts adreçats només a aquesta gent. També tenim les temporades a l'Auditori. Hem fet concerts en què hem convidat persones nouvingudes que estan pel carrer. Els hem demanat que estiguin en la part de percussió. Totes les persones de la seva comunitat venen a l'Auditori i d'aquesta manera trenquem la sensació que allò no va per ells. Igual que veuen un bus i saben que poden agafar el bitllet i viatjar o igual que saben que poden anar al metge, han de saber qui hi ha un Auditori on poden anar a escoltar música. Hem de sortir de la idea elitista d'anar a un concert a lluir joies. Res més lluny. També podem portar solistes excel·lents i amb molt glamour, i és molt bonic. Però hi ha moltes coses que fan que una orquestra toqui els sentiments que estan més enllà de la paraula. Amb els temps que corren, tot el que sigui cultura, són filtres d'aquesta barbàrie que tenim tan a prop i que tantes vegades es manifesta. Al mig del Mediterrani, amb la incomprensió política, i amb tantes coses que fan por. La música és un antídot que tenim. Cal mimar aquests aspectes, perquè cal que hi hagi gent sensible. I les persones que governen han de ser conscients que no va de broma, cal apuntalar una societat delicada que està en estat crític.\nTocar a tothom amb la vareta de la tolerància. Canviaria el món molt.\nJo crec que sí. La tolerància implica més capacitat de compartir i comprendre el que pensa diferent, més empatia, més simpatia, menys interès personal. La tolerància porta moltes coses a dins i és un bé que és transversal. No va tenyit de res, de cap creença ni cap mena de cosa que sigui excloent. Tolerant pot ser-ho tothom que vulgui ser-ho.\nSempre poso abraçades. Per aquesta cosa empàtica, allò de “cordialment” sempre m'ha semblat molt fred. Amb abraçades és una forma de dir que tothom estem al mateix barco. I que estem a prop tot i que cadascú fem la feina des de la seva realitat. Una anècdota: fa molts anys, quan fèiem els concerts a l'Auditori jo sempre li donava una entrada a la dona que feia la neteja. Per mi era com un crític, m'interessava molt la seva opinió. Un cop, vam fer un concert de Mozart i Max Reger, que és un músic més complexe d'entendre. Jo em pensava que em diria que li havia agradat Mozar i que Reger li havia costat més. Però aquella senyora tan senzilla em va dir: “El Mozart, ya lo veía venir. Pero el Max Reger... canela fina!” Vaig entendre que no pots pensar que hi ha gent que no ho entendrà. Recorrem tot el territori fent concerts i hi assisteix un públic molt divers. No seleccionem un tipus de repertori, fem de tot. Perquè no és una qüestió de tenir més o menys educació, sinó de tenir el cor obert o tancat. Això et dona molta alegria per continuar tirant endavant.\nAlfons Reverté apadrina l’òpera jove ‘La Maternitat d’Elna’\nIntegració a través de la música amb l’Orquestra Julià Carbonell\nLa Julià Carbonell crea una orquestra d’estudiants\nLa Julià Carbonell ‘deixa’ l’Auditori per tocar als barris de Lleida


"Un atac contra tota la humanitat i els valors universals", segons Obama - Empordà\n"Un atac contra tota la humanitat i els valors universals", segons Obama\nCameron i Merkel estan commocionats i Juncker expressa la seva solidaritat amb els francesos\nACN 14.11.2015 | 01:15\nBarack Obama, president dels Estats Units. ACN\nEl president dels Estats Units, Barack Obama, ha condemnat aquest dissabte a la matinada els atemptats terroristes a París, que considera "un atac contra tota la humanitat i els valors universals". "De nou veiem un intent horrible d´aterrir ciutadans innocents", ha lamentat Obama, que s´ha mostrat preparat per "oferir l´ajuda necessària al govern i el poble de França per a respondre" als atemptats, així com per "fer el que calgui per portar els terroristes davant de la justícia". El primer ministre britànic, David Cameron, també ha dit que farà "el que sigui per ajudar", mentre que Angela Merkel ha admès estar "profundament commocionada".\n"Aquest és un atac no només contra París i la gent de França, sinó contra tota la humanitat i els valors universals que tots nosaltres compartim", ha lamentat el president dels Estats Units, Barack Obama. "Estem preparats i disposats a oferir l´assistència necessària al govern i al poble de França per respondre", ha promès el nord-americà en una compareixença des de la Casa Blanca. "Els valors de la llibertat, la igualtat i la fraternitat no són només valors pels que es preocupin molt els francesos, són valors que tots compartim", ha afegit Obama, que ha dit que aquestes idees "prevaldran" tot i els atemptats i la "visió odiosa dels que han comès els atacs".\n"Estic commocionat pels esdeveniments d´aquesta nit a París. Els nostres pensaments i pregàries estan amb el poble francès. Farem el que calgui per ajudar", ha assegurat el primer ministre britànic, David Cameron. En la mateixa línia, la cancellera alemanya, Angela Merkel, ha admès estar "profundament commocionada per les notícies i les imatges" de París.\n"Estic aterrat i revoltat de veure que França ha estat impactada pel terrorisme més odiós", ha lamentat el president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, en un comunicat. Juncker ha expressat el seu suport a les víctimes, els ferits i els equips d´emergències i ha mostrat el seu suport a les autoritats i el poble francès perquè es mantingui "units" en els moments difícils.


Els incendis d’Austràlia – CUIDEM ELS BOSCOS\nCUIDEM ELS BOSCOS\nEl planeta demana auxili\nEls incendis d’Austràlia\nHelena febrero 16, 2021 marzo 5, 2021\n52.400 quilòmetres quadrats devastats; 27 morts i milers de desplaçats; més de 1.000 milions d’animals afectats; 400 megatonelades de CO2 emeses a l’atmosfera.\nLes commovedores –i virals– imatges de bombers i ciutadans anònims rescatant a coales ferits en el seu intent d’escapar de les flames ens va acostar, fa un any, a l’apocalipsi que va patir Austràlia des dels últims mesos de 2019 fins als primers de 2020.\nCalor i sequera prolongada\nEls experts coincideixen a afirmar que la persistència d’altes temperatures i les condicions de sequera prolongada van ser les causants daquests incendis forestals. Segons les dades registrades des de 1880, els últims quaranta anys han sigut els més càlids d’Austràlia. L’any passat, quan Austràlia ja estava immersa en la tragèdia mediambiental, es va anunciar una temperatura màxima de mitjana en un sol dia de 41,9 oc.\nAqueixes condicions mediambientals van contribuir a la propagació dels incendis, que arrossegaven després de sí un aire irrespirable. En algunes àrees, els nivells de contaminació van superar vint vegades més les considerades assegurances pel govern.\nLa intensa calor i la sequera prolongada del país es van aliar en el sorgiment dels incendis. Junts a ells, altres factors, com els vents procedents de les zones desèrtiques del centre del país, es van sumar per a influir en la seua magnitud.\n12 milions d’hectàrees van ser arrasades pels incendis de 2019-2020. Això suposa el 21% de l’àrea boscosa dels estats australians de Victoria. Les zones afectades més danyades van ser parcs naturals, reserves i boscos.\nVíctimes i damnificats\n34 persones van perdre la vida en els incendis i 417 indirectament, a causa de la inhalació de fum. Prop de 18.000 australians van haver de desplaçar-se. El foc va destruir 5.900 edificis, dels quals més de 2.800 eren cases. El cost de la recuperació es va xifrar en 4,5 bilions de dòlars australians.\n400 milions de tones de CO₂, com a mínim, van ser alliberades a l’atmosfera durant els incendis, segons les estimacions més favorables; altres informes més negatius ascendeixen aquesta xifra a més de 700 milions de tones de diòxid de carboni.\n1.500 milions d’animals van morir en els incendis, 49 espècies amenaçades van veure afectat el seu hàbitat en almenys el 80% de la seua superfície i prop de 113 espècies van requerir una intervenció d’ajuda urgent després dels focs.\n47 espècies de plantes amenaçades (de les 272 catalogades en les zones afectades) van perdre el 80% o més del seu hàbitat degut a les flames. Preocupa el fet que boscos tropicals de la costa aquest australiana no es regeneren de manera natural i siguen reemplaçats per boscos secs d’eucaliptus.\n(Notícia extreta de ‘LAVANGUARDIA’)\nSiguiente artículo La tala il·legal i incontrolada de roures centenaris a Galícia\nCopyright © 2021 CUIDEM ELS BOSCOS. Todos los derechos reservados. Tema Cenote de ThemeGrill. Funciona con WordPress.


Agrupament escolta - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUn agrupament escolta (o agrupament guia, o agrupament escolta i guia; es representa amb les sigles A.E., A.G. o AEiG.) és la unitat bàsica organitzativa dels escoltes i les guies. Està format pels educadors o caps escoltes i els infants de 5 a 19 anys, que es troben agrupats per branques o unitats, segons els seus trams d'edat.\nUn agrupament sol tenir al voltant d'un centenar de membres, entre infants i educadors, encara que aquest nombre pot ser molt variable.\nEl funcionament de l'organisme és decidit pel Consell d'Agrupament, on hi són representats tots els caps i les seves decisions es prenen per consens dels seus membres.\nNormalment, els agrupaments es troben agrupats en associacions. En aquestes associacions, hi conviuen agrupaments que tenen trets educatius i ideològics comuns.\nSe solen anomenar agrupament escolta si pertanyen a l'Organització Mundial del Moviment Escolta, agrupament guia si pertanyen a l'Associació Mundial de Noies Guies i Noies Escoltes i agrupament escolta i guia si pertanyen a ambdues organitzacions. De totes maneres, moltes vegades els tres noms s'usen indistintament independentment de l'afiliació de l'associació que acull l'agrupament.\nLlista d'agrupaments escoltes dels Països Catalans\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Agrupament_escolta&oldid=26222286»


La llevantada inunda i provoca esllavissades a una quarantena de vies del país - Empordà\nACN 30.11.2014 | 21:46\nAquest cap de setmana no s'han produït accidents mortals a la xarxa viària catalana segons el Servei Català de Trànsit. Tot i això, la mobilitat ha estat especialment complicada per les fortes pluges que han caigut arreu del territori, que han inundat i provocat esllavissades a una quarantena de vies. La principal complicació d'aquest diumenge s'ha registrat a les sis del matí a l'AP-7 a Figueres, en sentit Barcelona, quan l'autopista ha quedat completament tallada perquè s'ha inundat part de la calçada. La situació no s'ha normalitzat fins al cap de cinc hores. El temporal també ha obligat a tallar una setzena de vies, moltes d'elles de l'Alt Empordà.\nLa majoria d'incidències registrades a les carreteres dissabte van ser petites esllavissades i inundacions. La pluja va afectar la circulació de l'A-2 a Cervera, la C-17 a Ripoll, la BP-1103 a Marganell, la C-1410a a Navàs, la C-55 a Sant Vicenç de Castellet i Navàs, la C-44 a Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, la GI-520 a Viladrau, la C-1412a a Calaf, la C-37 a Castellfollit del Boix, la BV-3008 a Sant Joan de Vilatorrada, la C-28 a Naut Aran, la TV-7004 a Vallclara, la C-55 a Clariana de Cardener, la T-330 a Horta de Sant Joan i GI-400 a Toses


2L'esperit de la novel·la\nRebecca the Jewess (en)\nLady Rowena (en)\nBrian de Bois-Guilbert (en)\nCedric of Rotherwood (en)\nLord Athelstane (en)\nLe Noir Faineant (en)\nL'esperit de la novel·la[modifica]\nEn la introducció de 1830 a Ivanhoe, Scott explica que estava atabalat amb el seu vestit d'escriptor regionalista i que havia volgut provar - a ell mateix i a tots – el que era capaç treure'n. Es poden no obstant això trobar a Ivanhoe els temes escocesos recurrents: una classe social pren el lloc de l'altra, un poble domina l'altre, és el veredicte de la Història, no serveix a res cultivar rancors, cal al contrari treballar per la «reconciliació» entre antagonistes d'ahir. Reconciliació que Scott té el costum de segellar al final del llibre amb un matrimoni que simbolitza la «unió» del poble britànic: aquí, el matrimoni d'Ivanhoe, company d'un rei normand, i de Rowena, descendent d'un rei saxó. Situant la seva novel·la fora d'Escòcia, renunciant a la descripció dels costums d'una «regió ruda i salvatge. », esmunyint-se de les complicacions polítiques, religioses i de clans d'un país llunyà, passant sense diàlegs en escocès, l'autor conquereix un públic més ampli. A Ivanhoe la Història es fa comprensible per tothom: l'època feudal és simplificada, els mecanismes són posats al descobert, els conflictes són transparents i es cristal·litzen al voltant d'un personatge central, la lliçó és més clara encara que a Waverley . S'han pogut retreure-li a Scott fonts poc sòlides: per exemple, l'hostilitat entre Saxons i Normands a finals del segle xii no és històricament provada. Però l'autor ens preven que només intenta donar un color de l'època: lligant-ho al fet que res no perjudiqui la versemblança històrica, es reserva una llibertat en la tria dels detalls. L'acollida de la crítica és excel·lent. Les úniques reserves concerneixen la insipidesa de Rowena i la resurrecció incongruent d'Athelstane  Traduït a nombroses llengües, el llibre llança la moda de Scott a tota Europa i imposa la novel·la històrica com un fenomen internacional. Es tracta de l'obra més popular de Scott, potser - amb dades corregides - del rècord mundial de les vendes de novel·la. Amb Ivanhoe, Scott «crea dins del seu sistema novel·lesc un gènere nou, de conseqüències tan importants com les que va tenir Waverley».\nIvanhoe, versió àudio[Enllaç no actiu] (francès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ivanhoe_(novel·la)&oldid=30149941»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 maig 2022 a les 18:39.


Els 4 millors camins de ronda de la Costa Brava per anar amb nens\nSi voleu viure una activitat molt especial amb nens a la Costa Brava, poseu-vos en marxa: els camins de ronda us esperen. Us proposem quatre camins de ronda fàcils per a la mainada, que us duran per cales i platges ideals per fer una capbussada, per miradors espectaculars i per indrets plens de sorpreses.\nEntre Calella de Palafrugell i Llafranc, el camí de ronda ofereix algunes de les millors panoràmiques de la Costa Brava, en un ambient molt familiar i amb tot l’encant d’un poble de pescadors. A més, té l’avantatge que passa per algunes zones urbanitzades, on, si us ve de gust, podreu seure a prendre un refresc.\nL’itinerari és perfecte per a la mainada: fàcil, planer i amb moltes possibilitats per al bany, ja que passa per la cala del Golfet —al peu del castell de Cap Roig— i per les platges del Port Pelegrí, de Port Bo i del Canadell. Si us animeu a pujar al far de Sant Sebastià, el vostre esforç es veurà recompensat amb una de les millors vistes de la Costa Brava.\nEl Cavall Bernat, la peculiar roca situada al nord de la platja gran de Platja d’Aro, ja anuncia que aquest tram està ple de sorpreses (ideals per engrescar la mainada!). El camí de ronda us durà per ruïnes romanes, túnels i passadissos; per platges de sorra fina i de petites roques vermelles; per cales d’aspecte salvatge; per trams vorejats d’illots i esculls; per barraques de pescadors, i per molts miradors i racons de gran bellesa.\nLloret de Mar és una destinació avalada pel certificat de Turisme Familiar, i el camí de ronda és un dels seus nombrosos atractius.\n– La càmera de fotos, sempre a mà. Amb el mòbil o la càmera de fotos podeu fer unes fotos precioses de la Costa Brava. Els nens també es divertiran disparant i descobrint paisatges de foto. No us descuideu de compartir-les amb l’etiqueta #incostabrava.


Sense formalismes: EI o Reagrupament? – Lídia Pelejà\nSense formalismes: EI o Reagrupament?\nLlegeixo que l’amic Elies ens obsequia de nou amb un article dels seus. Normalment brillants, i aquest no n’és pas una excepció. En l’esmentat article l’Elies apel·la directament al comportament “d’alguns blocaires que s’autoproclamen com a sobiranistes i que des de l’inici d’aquesta decisiva campanya d’ERC [Blocs amb estrella] porten defugint entrar-hi.” Seguidament apunta: “Potser es pensen que aquest no posicionament, que no prendre-hi part, els permetrà estar per sobre del bé i del mal.” […] I finalment…: “molt em temo que intentar aplicar aquest factor humà al que estem vivint en termes polítics seria un cert exercici d’hipocresia o cinisme insostenible. Perquè la majoria d’aquests bartomeus tenen per costum parlar d’ERC.”\nAbans de res recomano absolutament la seva lectura; definitivament algú parla clar. De tu a tu. Sense formalismes.\nI si em permeten ara, dir que d’alguna manera m’hi he sentit al·ludida –últimament m’està passant sovint. Espero no desenvolupar cap patologia de característiques semblants– i com a tal, mereixo el meu dret “a rèplica”.\nAixí, vull explicar què en penso de les dos candidatures que em mereixen un mínim d’atenció. Estic parlant, és clar, de Reagrumant.cat i d’Esquerra Independentista.\nEsquerra Independentista (EI): són clars en els seus plantejaments. Retornar a l’Esquerra de l’any 2003: d’Esquerres, republicans i independentistes. Tot alhora, sense prioritats. I sense prioritzacions. Creuen compatibilitzar el pacte amb el PSC amb el fet de ser independentistes.\nReagrupament.cat: Prioritzar el factor i l’eix nacional sobre el d’esquerra/dreta. Pensen que d’aquesta manera, Esquerra passarà en 8 anys a ser la força majoritària del principat. Buscar el vot de centre i així captar votant convergent i socialista –aquest últim suposo que en menor mesura– i aplicar un programa fidel a l’ideari independentista.\nA aquestes alçades però, tot el que he dit fins ara no és nou. Però si em permeten, analitzaré diferents punts que em semblen rellevants de cara a la nova composició d’ERC:\n1. lideratge: Crec que l’independentisme necessita un líder i aquest l’encarna i de forma molt clara i contundent Joan Carretero.\n2. equip: crec que a aquestes alçades, l’equip d’EI –si més no el que pretén encapçalar el partit– és més potent que el de Reagrupament: Bofill, Paluzie, etc.\n3. model de partit: en aquest sentit tant un corrent com l’altre es posicionen com a clarament republicans. Ara, Reagrupament critica clarament la figura del polític in eternum. A EI costa més sentir plantejaments semblants, a banda del que puguin dir sobre la transparència del partit, etc, etc.\n4. suports externs: a nivell de blocs, per exemple, ningú dubtarà de la solidesa dels suports com els de Joan Arnera, Elies, Bargalló, Reflexions en català, Dessmond… Així doncs, representen un sòlid aval intel·lectual i crític.\n5. Estratègia: –què hem de fer?–\n5.1 Pactes: EI no és prou clara en el moment de descartar pactes post-electorals després dels resultats de juny. Siguem clars: tothom ensuma un pacte Uriel-Puigcercós. En aquest sentit, Reagrupament és molt més clar. Res de continuismes.\n5.2 Eix ideològic: em sembla molt arriscat per part de Reagrupament, plantejar un rumb cap al centre. La jugada és arriscada, pot resultar o ser un absolut fracàs.\nLlenço una pregunta a l’aire que em resulta del tot rellevant: ¿creieu de debò que si Carretero guanyés els comicis, en les properes eleccions tots els votants independentistes de CiU cedirien el vot a Esquerra? Tinc els meus dubtes.\nI EI per la seva banda, pretén rellançar una estratègia que a Esquerra va anar bé, en el context de l’any 2003. A mi personalment, em va il·lusionar moltíssim. En tot cas però aquí critico alguns punts –si em permeten i amb tot el respecte– “pseudocomunistes” d’alguns dels seus suports.\nAixí doncs, és aquí on se’m creen més dubtes. Cap a l’Esquerra de 2003 o cap un nou model aglutinador?\nDit tot això, crec haver deixat clar una mica més el Perquè del meu no-clar posicionament en cap de les dues posicions, però si que en simpatia tant per l’una com per l’altra candidatura.\nLA CANÇÓ: Grand Duo concertant for Violoncello and Piano in E major, de Frédéric Chopin.\n8 pensaments sobre “Sense formalismes: EI o Reagrupament?”\nJoan Plana ha dit:\n14 Mai 2008 a les 1:31 am\net recomano que visitis el web de R.cat i et baixis la ponència estratègica alternativa que presentarà R.cat al Congrés Nacional. De pas, explica en un post a veure que et sembla ;)\nUn petit aclariment sobre el punt 2. La veritat és que si que EI en el seu equip té gent de reconegut prestigi com el Bofill, Paluzie, Delluende etc. Però R.cat també té la seva gent, segurament menys coneguda però que en els seus Ajuntaments ha desenvolupat una tasca impecable basada en l’eficiència. Gent com Jaume Fernàndez (actual alcalde de Roselló), Jaume Comas (ex-alcalde de Matadepera).. la veritat és que no són tant coneguts a nivell mediàtic però tenen una certa importància al territori del qual pertanyen.\nRespecte la pregunta que formules, el fet no és que els independentistes de CiU votin a ERC (que sí, que s’ha d’aconseguir) però considero que el fet important és que ens voti tota la gent desencantada i desafeccionada d’ERC que no han anat a votar en els ultims comicis electorals. Tots aquets vots que va perdre ERC en les ultimes eleccions no van anar a petar a cap altre partit, simplement van desapareixer i el primer objectiu sería tornar a consolidar el nostre electorat que segurament està per sobre dels 600.000 vots i tot seguit anar a buscar vots sobiranistes a CiU i algun que altre federalista que queda a PSC i ICV. Sincerament, crec que amb coherència, austeritat en les administracions i amb la veritat per davant ho podem aconseguir (crec que no és gaire dificil aconseguir-ho si no tens un cotxe oficial i un salari que t’enlluerni)\n14 Mai 2008 a les 2:20 pm\nPrimer de tot dir que encara que em consideris un sectari al quadrat, estic bastant d’acord amb el post.\nTot i així hi ha algo en què no.\nLideratge, home el Carretero ha de tenir una rellevància, sí, però com a líder de l’independentisme no el veig, i no el veig perquè el model de partit de lideratge únic no em convenç. Els liders maciànics ja han passat a la història. ERC quan ha tingut líders massiànics ha anat de mal en pitjor. El millor és un lideratge plural, compartit, i en aquest cas EI ofereix més garanties de què això sigui així.\nEquip, aquí no hi ha discussió, tot i l’equip municipalista de RCat, l’equip d’EI convina preparació i efecte mediàtic, dos punts importantissims de cara la lluita política. Model de partit, també es clar.\nSobre pactes totes les candidatures han dit que abans del Congrés no pactaran, doncs això. Desprès s’haurà de pactar, sí, però tots.\nEl gir al centre és molt perillós, ja que com molt bé dius, quans votants pretesament sobiranistes de CiU votarien ERC? Pocs.\nLa solució és Esquerra Independentista.\n14 Mai 2008 a les 4:21 pm\nJo crec que la solució passa per fer d’ERC el partit que era. Un partit diferent dels altres, amb un altre estil. Una política clarament d’esquerres (per guanyar el vot no independentista de l’àrea metropolita) i clarament independentista ( per guanyar el vot dels sobiranistes). Un partit que aposti per la transparència, per la proximitat, per parlar clar. Tot això no s’ha fet, i crec que costarà molt que la gent desancantada propera a ERC (m’hi incloc) tornem a confiar en el partit. Cal un canvi molt radical perquè el desengany ha estat monumental i la sensació d’estafa és molt forta.\n14 Mai 2008 a les 8:10 pm\nL’altre dia, un referent polític de 2n curs de CC.PP. de la UPF em deia que jo mai votaria a Carretero i no entenia per què li dono suport constantment.\nÉs ben fàcil la resposta. Pel bé d’un país, és millor que els partits polítics estiguin dirigits pel líder més preparat per defensar els interessos de Catalunya.\nLa resposta al meu suport seria allò que ell sempre vol que primi per sobre dels partidismes, és a dir, l’anomenat interès nacional. Per tant, vull que els representants dels catalans siguin els millors possibles per defensar els nostres interessos. Per això, voldria que el líder d’ERC fos JOAN CARRETERO.\n14 Mai 2008 a les 8:59 pm\nFrancament, jo no em quedo amb cap dels dos, ni l’Uriel ni el Carretero.\nEl primer em sembla un somiatruites, que sempre va un pam per sobre de la realitat. Dir que hi ha una majoria sobiranista a Catalunya quan el PSC treu en aquest país 25 diputats a les eleccions del 9-M, quan no hi ha ni una sola patronal ni sindicat gran independentista, quan la majoria de professors d’universitat són progre-espanyolistes, etc. és faltar a la realitat.\nA més, trobo lleig farcir la candidatura de persones que, per molt professors d’universitat que siguin, han entrat al partit només quan hi ha crisi i per donar suport a una opció. On eren en Bofill i la Paluzié l’any 2006? Perquè no militaven a Esquerra llavors? S’ho han mirat tot des de la barrera (fent articles i xerrades, això sí, però sense penjar una trista pancarta), i ara diuen que tot es fa malament i que ells (que fa molt poc que militen) ho faran millor.\nPel que fa al Carretero, aquest senyor viu del ressentiment de deixar de ser conseller. Es pensava que ERC havia de deixar el govern si el cessaven, però si no s’havia fet quan havia plegat en Carod de conseller en cap! En Carretero va ser assembleari i crític el dia que en Maragall el va cessar. Així de clar. Si no, pregunteu a la militància què va votar a l’últim congrés pel que fa a l’assemblearisme: el mateix que va fer la Rut Carandell, és a dir, a favor del sistema de delegat.\nEsquerra ja ha patit lideratges messiànics (Colom, Rahola, Carod,…), un altre no, si us plau.\nI la última: l’austeritat que demana Carretero no la tenia quan cobrava alhora de metge i de director d’un hospital transfonterer que no havia existit mai. Aquest “sobresou” li va arreglar en Pasqual Maragall perquè, després d’haver-lo fet fora, mantingués el mateix sou.\nHo sento, no me’n refio de la gent que canvia de parer només quan li convé.\nAixò sí, hi ha una cosa en comú entre l’Uriel i en Carretero: no tenen cap problema en vomitar odi contra companys de partit per estar al davant. Vés que no s’acabin vomitant odi entre ells, o ja han començat?\n16 Mai 2008 a les 7:28 pm\nBon post, Lídia. La qüestió és quina de les dues candidatures serà capaç de no fer renúncies. Si EI pacta amb Puigcercòs (com sembla previsible), quin sentit té donar suport a EI? és donar suport a Puigcercòs, és a dir al pur continuïsme.\nNo ho sé, noia, segur que a RCat no són perfectes, però almenys van amb la veritat per davant, són honestos i diuen exactament el què faran. No he sentit pas dir a L’Uriel que NO pactarà amb ningú, oi que no?\n16 Mai 2008 a les 8:43 pm\nNo se si llegiria determinats articles als diaris, però als blogs les opinions de vegades son com el paisatge, es a dir, són perfectes per que estan on estan. Com el poeta Salvat-Papasseit va ser observador, tendre i realista, poeta de la quotidianitat, els blogs de vegades també tenen aquestes qualitats.\n25 Mai 2008 a les 9:04 pm\nEl Carretero aquest perdrà el congrés i acabarà com l’Àngel Colom, a la “Casa Gran del Catalanisme”. I és que Esquerra, si una cosa ha de ser, és d’esquerres. Ara bé, cal un canvi i marcar distancies, però seguir al govern i fer les coses bé d’una punyetera vegada…\nI respecte a CiU, què vols que et digui. Conec a molta gent que d’independentista 0 i que els vota perquè se sentirien malament si votessin el que el cor els diu (PP).\n← Tribunal Constitucional i sentències: això és Espanya.\nDe com és pot arribar a ser tant fill de puta. →