Gent Normal: LLIBRES, LLIBRES I LLIBRES\nLa indústria editorial s’agita per Sant Jordi. Les lleixes de les llibreries s’omplen de novetats pels voltants d’aquesta data tan assenyalada i any rere any cada cop són més els personatges famosos o pseudofamosos que aprofiten per treure el seu particular volum. Molts dels escriptors suposadament seriosos s’enfaden perquè creuen que el concepte de llibre s’ha banalitzat i decideixen no signar llibres o ho fan des de casa seva. I apa, entre roses, gitanes, oenegés, assamblees d’estudiants que venen les roses, llibres, circs mediàtics i escriptors emprenyats passa el dia de Sant Jordi. Perquè no us perdeu entre aquest mar d’incertesa us farem una petita radiografia de quines són les novetats d’aquesta Diada. Hi tenim una mica de tot, a nosaltres l’alta i la baixa literatura ens agrada bastant, però hem de reconèixer que potser llegirem el llibre de Joan Laporta amb un retolador fluorescent al costat.\nQuè hi ha de nou aquest Sant Jordi? Doncs com sempre hi ha una mica de tot, això sí, els clàssics mai fallen i és que ja no recordem una diada sense el llibre del futbolista de torn, enguany li ha tocat a Gerard Piqué, el guapo del Barça, que ha publicat Viatge d'anada i tornada, on repassa la seva trajectòria vital i esportiva. Els futbolistes tenen molta pressa en repassar aquests dos aspectes de la seva vida i per això els fan biografies amb 20 i pocs anys, encara rai que els beneficis, habitualment i com en aquest cas, van destinats a organitzacions benèfiques. En la mateixa línia esportiva tenim el segon llibre de Jan Laporta (el primer va ser un recull de frases seves quasi més cèlebres que les de l'APM) que es titula Un somni per als meus fills i que vol ser una mena de resum del seu pas per la presidència del Barça però que pel que sembla acaba sent un recull de queixes i retrets cap a diferents personatges amb qui Laporta ha tingut alguna que altra enganxada, com per exemple, Sandro Rosell (aka Sandrusco).\nUn altre dels clàssics des de fa més d’una dècada és Andreu Buenafuente amb els seus llibres de monòlegs i les seves cues de fans que volen que els signi un llibre que tant fan enrabiar als autors més convencionals (com si escriure un monòleg no fos igual de creatiu que escriure una novel·la transcendental). Buenafuente, juntament amb el seu equip de guionistes, publica Sigo diciendo, una col·lecció dels monòlegs del seu programa a la Sexta. Segons diu al seu web ,aquest any també firmarà exemplars, el lloc i l’hora encara estan per confirmar.\nJaïr Domínguez ha treballat com a guionista de Buenafuente i actualment ho fa a la Segona hora de RAC1, no cal que us en diguem gaires coses més perquè si sousseguidors d’aquest modest bloc ja sabeu que recentment ha publicat un llibre titulat Jesuscrist era marica i altres contes que no ha agradat gaire a El Corte Inglés. Malgrat el seu títol, no es tracta de cap de cap al·legat en contra del cristianisme (bé, només una miqueta), sinó que són contes irònics que ens fan riure molt i molt.\nSi seguim amb el fil dels contes, Empar Moliner, una de les grans expertes d’aquest país en aquest tema, publica No hi ha terceres persones. Moliner és sense cap mena de dubte, una de les autores clau de la literatura contemporània catalana, el seu art de reduir qualsevol quotidianitat a l’absurd per fer-nos veure que en ocasions la nostra vida es basa en concepcions ridícules és, senzillament, magistral. La seva literatura és com un combinat de ginebra amb gel ben picat preparat pel millor cambrer de la ciutat.\nPels més, diguéssim, alternatius també hi ha novetats de tot tipus. Algunes en forma de còmic com Yo, otro libro egocéntrico de Juanjo Sáez, on aquest dibuixant repassa, com Gerard Piqué, la seva trajectòria professional. Per als que només el coneixeu de la divertidíssima sèrie de TV3 Arròs Covat us recomanem ferventment tota la seva resta de treballs, tot ells tenen el seu particular segell tan naïve, tan senzill i alhora tan sincer, tan clar i tan emocionant. Un altre que s'atreveix amb el món editorial és Joan S. Luna, el redactor en cap de la revista musical Mondosonoro, que amb Los colores del underground repassa el panorama actual del surrealisme pop, revisa els seus antecedents i exposa els artistes més rellevants del moment actual.\nBarcelona està de moda també en el món de la literatura. Enguany són unes quantes les novetats editorials que tenen lloc a la capital catalana. D’una banda tenim a Llúcia Ramis, guanyadora del Premi Josep Pla amb Egosurfing, una novel·la sobre Internet, les actuals relacions personals online i la desaparició de la intimitat. D’altra a José Maria Sanz, més conegut com a Loquillo, que ha escrit durant les seves estones lliures entre protesta i protesta en contra la pirateria Barcelona ciudad, un llibre sobre el rock i la Barcelona de la Transició, però no des del punt de vista polític (això ja està molt vist), sinó com a un retrat generacional ambientat en una ciutat que, segons el cantant, ja no existeix. Per últim i per als amants de la història trobem Històries de la història de Barcelona de Dani Cortijo, un volum que ens transporta a un altre temps d’uns espais que són més que coneguts per tots aquells que habitem a la capital.\nCom a darrer punt d’aquesta llarga llista de llibres en forma de post farem un recull de grans noms que han publicat al voltant de Sant Jordi. Comencem amb un plat fort, el sempre controvertit Chuck Palahniuk, autor d'El Club de la Lucha entre d’altres, explica a Snuff la història de Cassie Wright, una pornostar que vol anar-se’n al llit amb 600 homes per batre un ‘estrany’ récord. A partir d’aquí qualsevol cosa, així que cal que us n’abstingueu aquells que teniu un estomac massa sensible i opteu més aviat pel llibre de Haruki Murakami, De què parlo quan parlo de córrer. Per alguns el seu Tokio Blues és considerat El vigilant en el camp de sègol japonès, cosa que ell sempre nega. El que és just dir és que és un dels escriptors de capçalera de qualsevol modern i això potser no ha de ser forçosament negatiu.\nPer acabar recuperem dos títols, un publicat fa mesos, un altre publicat fa anys. Probablement us sonarà el nom de David Monteagudo perquè Fin, la seva primera novel·la ha estat aclamada tant per crítica com per públic, fins i tot se l’ha arribat a comparar amb Pedrolo o Sánchez Piñol, sens dubte una de les sorpreses de la temporada i un bon llibre per regalar. Julio Cortázar, va publicar La vuelta al día en ochenta mundos l’any 1967 en colaboración amb Julio Silva, però aquest passat mes de febrer se n’ha fet una reedició. Es tracta d’un collage de diferents estils, una autèntica volta al món literari que exigeix, com tot allò que fa Cortázar, d’una lectura detallada i sense presses.\nValents! Si heu arribat fins aquí, només em queda desitjar-vos un dia de Sant Jordi genial!\nEtiquetes: dia del llibre, diada, llibres, Sant Jordi


Jonàs García, un mestre en la nova habitació fosca del segle XXI: el Photoshop\nFins al 16 de gener pots disfrutar gratis, en la Casa de Cultura, de les fotografies de Jonàs D. García, apòstol del Photoshop. Davall el títol genèric de Mensaka, l'autor exhibix una col·lecció en què el més important no és el moment en què es fa la foto, sinó l'enorme treball de retoc que realitza a continuació.\nMensaka s'exhibix a Puçol gràcies a la tenacitat Rita, l'esposa de Jonàs, professora de restauració de mobles en la població, que va ser qui li va animar a mostrar la seua obra en la Casa de Cultura. I potser l'interés d'ella no és casual: la restauració de mobles es basa a netejar les distintes capes que cobrixen una peça fins a extraure l'original; mentres que ell treballa precisament en una direcció oposada, aportant successives capes que transformen la imatge original.\nA pesar de la gran varietat de grandàries, totes les fotos exhibides tenen una cosa en comú: partixen d'una imatge quotidiana, plenament assentada en el que podríem anomenar realisme, però a poc a poc, gràcies a les successives textures creades per mitjà del treball amb Photoshop, la realitat va donant pas a un altre món, una cosa que només existix en la imaginació.\nJonàs D. García apenes pot sintetitzar-ho amb paraules: “l'exposició reflectix la prima línia que separa la realitat de l'imaginari i, sobretot, la meua passió per la fotografia”, segons va confessar amb cert nerviosisme l'autor durant la inauguració de la mostra. Una confessió que també delata que el seu no són les paraules, i menys en sales d'exposicions amb un centenar d'espectadors davant; el seu és la soledat de l'artista, assentat hores enfront de la pantalla, intentant transformar unes imatges quotidianes en una obra artística.\nEncara que una altra cosa és quan es dirigix a un interlocutor individual: llavors Jonàs s'apassiona, defén el seu treball amb paraules, dóna tot tipus d'explicacions, a vegades amb un enfocament didàctic, usant les mans sense parar per a subratllar les seues paraules, assenyalant una vegada i una altra una foto per a demostrar que el que s'ha dit és cert. Però només quan parla un a un, quan es tracta d'un grup, Jonàs torna a ser eixe discret personatge que observa, però no parla.\nAixí ho va reconéixer la regidora de cultura, Dolores Sánchez, durant l'acte d'inauguració, qui va confessar (era tard de confessions) que si Jonàs s'havia quedat sense paraules, ella no les trobava, excepte per a reconéixer que “les imatges de Jonàs et transporten a un món d'il·lusions i somnis de pel·lícula”.\nIdea en què va aprofundir l'alcalde José Vicente Martí, encarregat de tancar la inauguració, ressaltant que “ací hi ha molt més treball que un simple click”, en al·lusió a la diferència entre la instantània que arreplega un moment i el complex treball de reelaboració que Jonàs realitza a posteriori en la soledat d'eixa “habitació fosca” del segle XXI que és la pantalla de l'ordinador.\nMensaka es pot visitar totes les vesprades, gratuïtament, fins al dilluns 16 de gener, en la sala d'exposicions de la Casa de Cultura.


Today Inns Yiyang North Bus Station Yiyang Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 146 allotjaments a Yiyang.\n5th and 6th Floor, Xingsheng Homeland, Maliang Road, Yiyang, Yiyang Ciutat, Yiyang, Xina, 413000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Today Inns Yiyang North Bus Station\nDissenyat tant per oci com per negoci, Today Inns Yiyang North Bus Station està situat idealment a Yiyang; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Today Inns Yiyang North Bus Station és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Today Inns Yiyang North Bus Station no troba competidors en cap categoria.\nAllotjaments a Yiyang


Partit i moviment (Joan B. Culla)\nPartit i moviment\nEl binomi partit-moviment forma part de l’ADN del nacionalisme català recent\n5 min. Historiador 30/07/2018 18:26\nEl gener de 1984 Edicions 62 publicava el primer estudi acadèmic, la primera monografia solvent sobre una força política catalana en el postfranquisme. Era la tesi doctoral que un any i mig abans havia defensat el politòleg de la UAB Joan Marcet i Morera –el qual, a més, i durant dues dècades, seria diputat pel PSC a Madrid– i portava per títol 'Convergència Democràtica de Catalunya. El partit i el moviment polític'.\nSi evoco aquell llibre pioner és per subratllar com, des de l’inici del seu protagonisme polític, els observadors atents van percebre, dins la fórmula de l’èxit de CDC, la dualitat entre el partit convencional i el moviment. Vaja, que el nacionalisme hegemònic a Catalunya a partir del 1980 i fins ben entrat el segle XXI combinava en el seu si les característiques del partit clàssic (aquella Convergència administrada durant molts anys per Miquel Roca) i les del moviment polític que vàrem conèixer com a 'pujolisme', molt menys rígid, de fronteres difuses però capaç d’atraure i fidelitzar persones que mai no haurien militat a CDC. Sense aquest còctel reeixit, Pujol no hauria governat Catalunya durant vint-i-tres anys ni arribat mai als 1,3 milions de votants.\nEl binomi partit-moviment, doncs, forma part de l’ADN del nacionalisme català recent, i és natural que l’hagi acompanyat en la seva transmutació independentista. Primer va semblar que ambdues lògiques estaven perfectament compartimentades: hi havia CDC (des del 2016, el PDECat), ERC i la CUP d'una banda, i l’ANC i Òmnium de l'altra. Però les convulsions del darrer curs han difuminat –potser confós– els rols, i darrerament sembla que alguns moviments (l’ANC, sobretot) volen actuar com si fossin partits, mentre dins d’algun partit (el PDECat) pugna per imposar-se una lògica movimentista.\nEl que va convertir Puigdemont en líder ungit de l’independentisme va ser la reacció de l’Estat\nCentrem-nos en això darrer. ¿El propòsit de Carles Puigdemont és convertir el PDECat en un simple instrument, en una crossa de la Crida Nacional per la República, concebuda com un moviment de masses puigdemontista, o bé absorbir del tot el PDECat i, en el termini d’un any, transformar la Crida en un nou artefacte polític que –si no de nom, de fets– funcioni en mode partit, deixi definitivament enrere el llegat convergent i acati l’autoritat única i el programa personal del 130è president de la Generalitat?\nJo confesso ignorar-ho, però cadascuna de les dues possibilitats comporta exigències poc compatibles entre elles. El pujolisme no hauria tingut sentit sense la sòlida base orgànica i institucional que li oferia una CDC capaç de presentar candidatures en 900 municipis catalans, d’obtenir-hi regidors, alcaldes, diputats provincials, de teixir-hi –naturalment!– clienteles polítiques... El 2018, ¿es tractaria de prescindir de tot això, d’aquesta intermediació, per apel·lar directament a la gent, al bon poble independentista? ¿O de recuperar aquesta xarxa tot canviant-li l’etiqueta, de PDECat a Crida? Quan escolto alguns del principals promotors de la Crida per la República dient que s’ha de fer foc nou, partir de zero, encara que això signifiqui anar a les urnes nacionals sense una xarxa d’electes locals al darrere, sense drets electorals adquirits, etcètera, sento una barreja d’estupor i vertigen; potser perquè mai no m’han agradat les apostes a tot o res.\nPerò això no m’impedeix admirar-me del cinisme d’alguns crítics amb les darreres evolucions del camp postconvergent. Per exemple, aquells que fingeixen nostàlgia de la Convergència “que pintava alguna cosa a Madrid”..., però es posarien histèrics si els 8 diputats del PDECat al Congrés arrenquessin del govern de Pedro Sánchez alguna mesura substancial, a canvi de llur decisiu suport aritmètic per a esgotar la legislatura.\nEl Nobel del cinisme a títol col·lectiu, però, el tenen guanyat totes les veus que deploren el protagonisme polític del “fugitiu Puigdemont”, i denuncien que només defensa una “agenda personal”. Perquè, a veure, ¿qui és que ha convertit l’exalcalde de Girona en un heroi èpic, en la personificació del país per a moltíssims catalans? Doncs el jutge Llarena amb les seves acusacions forassenyades i euroordres grotesques, i Pablo Casado amenaçant-lo d’acabar com Companys, i el govern Rajoy erigint-lo en l’enemic públic número 1 d’Espanya i mobilitzant el CNI per capturar-lo, i Inés Arrimadas amb tots els improperis que li ha dedicat, i José Luís Ábalos, i Susana Díaz, i...\nDiuen que, aquests dies, el puigdemontisme ha substituït el pujolisme. I quina va ser la primera pedra del pujolisme, de l’equació Pujol=Catalunya? Doncs el consell de guerra del 1960 pels Fets del Palau i la campanya contra Galinsoga. Semblantment, el pedestal del puigdemontisme, allò que el transformà de president accidental, d’impulsor d’una independència fracassada, en líder ungit de l’independentisme, en centre de l’atenció mediàtica europea, en dipositari d’una legitimitat proscrita, va ser la reacció desmesurada de l’Estat i dels seus corifeus des de finals de l'octubre passat: si Puigdemont era la màxima encarnació de la Catalunya sediciosa i rebel, és lògic que aquesta s’hi senti identificada. De què se sorprenen?


Servei Tècnic Equips de Busseig a Palamós, Costa Brava - Gidive Center Palamós\nA Gidive Center Palamós, revisem i reparem tot el teu equip de Busseig, tant reguladors, com jackets o vestits secs. A més podem revisar la teva ampolla o fer el canvi de bateria del teu ordinador, amb prova d'estanqueïtat.\nEls nostres tècnics són Tècnics Autoritzats de les principals marques de mercat, en continu reciclatge (Aqualung, Apeks, Scubapro, Mares, Cressi, Poseidon, Atomic Aquatics, Suunto).\nSi no pots portar el teu equip al nostre Centre de Busseig, contacta amb nosaltres via mail, telèfon o mitjançant el formulari de contacte abans d'enviar cap equip.\nUn cop rebut el material a les nostres instal·lacions, farem:\nInspecció i pressupost per part del tècnic.\nPosteriorment a l'acceptació del pressupost, reparació segons pressupost.\nEn el cas de reguladors, manòmetres i consoles:\nDesmuntatge total del material i descalcificació en bany d'ultrasons, amb líquid específic per netejar o desengreixar segons correspongui.\nMuntatge del mateix amb el kit de manteniment original. Per reguladors antics el kit podria no estar disponible, en aquest cas es substituiran les juntes en mal estat.\nAjust i comprovació mitjançant proves específiques d'estanqueïtat i resistència.\nEn el cas d'ordinadors de busseig, canvi de bateria amb kit original i prova d'estanqueïtat de 10 minuts a 40 metres en (càmera de estanquitat Mares 414.991).\nLliurament del material al client en el Centre de Busseig o segons el mitjà sol·licitat.\nPer conèixer les nostres tarifes de revisió de reguladors, ampolles, aixetes i vestits, premi aquí.\nPer conèixer les nostres tarifes de canvi de bateria i corretges d'ordinador, premi aquí.\nEl preu del manteniment no inclou altres materials que no siguin els que contenen els kits específics de cada marca, com ara: cables, filtres, femelles de reglatge, etc.\nEs recomana fer una revisió anualment o cada 50 immersions. En cas de reguladors en mal estat o que requereixin d'un treball addicional, s'aplicarà un sobrecost de mà d'obra de 15€ + iva. En aquest cas s'enviaran fotos fetes prèviament al nostre taller.\nEl termini per revisions de reguladors és de 5 a 10 dies.\nEl termini per a canvis de pila d'ordinadors és de 4 a 12 dies depenent del model d'ordinador.\nEl termini de lliurament en Servei Express comporta un suplement del 15%.\nPer altres revisions o reparacions, contacta amb nosaltres mitjançant el formulari de Contacte.\nPorts no inclosos.


BLOC D'EN MARC CANDELA: Tot està per fer i tot es possible\nTot està per fer i tot es possible\nAhir, la gent d’Esquerra de Martorelles vam decidir fer un salt endavant, vam decidir fer allò que han de fer totes les organitzacions de tant en tan, renovar-se. En el nostre cas, tocava per diferents motius que ara ja no venen al cas, però aquesta renovació afecta en dos aspectes principalment; renovació d’energies i dinàmiques, i un relleu generacional en l’equip de treball.\nVam acordar presentar una candidatura que ens il·lusiona a tots plegats, però sobretot aquells que la formem i acceptem el repte amb moltes ganes de posar-nos a treballar a partir d’ara mateix, i oferir els millors anys de la nostra vida, al nostre poble, Martorelles. Per a mi, serà un orgull compartir equip de treball amb gent que hem treballat a les JERC del Baix Vallès en diferents etapes, i que ara ens retrobem per posar-nos al servei del nostre poble, així com en Pere Truyols que ara portarà la nostra relació amb entitats i associacions, com en Roger Parera que en serà el nostre president, el Joan Marc Flores que dinamitzarà la nostra vessant municipal, el Sergi Galí que continuarà fent una magnífica tasca d’imatge i comunicació, i jo mateix que seguiré portant l’organització i les finances. A ells i a la resta de companys d’Esquerra de Martorelles, els dic, que tot està per fer i tot es possible;\nPer que la gent que formem actualment Esquerra de Martorelles, som majoritàriament gent jove, però també, gent que hi ha estat sempre, i que la força i l’empenta que portem i que no ens ha fet defallir, si la sabem conduir, ens ha de portar a aconseguir tots els objectius i projectes que ens proposem.\nSom on som. No partim des de zero, però tenim molt per recórrer, però si som persistents en el dia a dia, coherents amb els nostres posicionaments i el nostre camí, si ens mostrem tal i com som i no abandonem l’objectiu que ens fixem, podem aconseguir-ho. Ens queden quatre anys per a fer feina des del poble i per el poble, per aconseguir la representació necessària per a començar a transformar el poble cap el poble que volem que sigui. Quatre anys, que en alguns moments semblaran llargs i amargs i que en d’altres ens farà l’efecte que es poc temps, però tenim clar que d’aquí quatre anys hem de tornar a l’ajuntament amb un o dos regidors.\nCal que tornem al ajuntament i construïm una majoria social a Martorelles que vulgui ser un poble, dinàmic, amb consonància amb l’entorn i que miri el futur amb garanties, però que alhora estigui a favor de l’autodeterminació de la nació catalana amb un estat propi. Per aconseguir aquest doble objectiu, som importants tots els homes, dones, joves, avis i infants que formem Esquerra Republicana de Catalunya a Martorelles. Cadascun de nosaltres en el seu lloc es imprescindible i necessari per aconseguir els objectius que tenim per davant. Cadascú de nosaltres treballarem i no descansarem amb el màxim de companyerisme per assolir l’objectiu final.\nEl 2011 l’esquerra independentista tornarem al ajuntament, amb més força, amb més gent i amb un projecte estes a tot el municipi, per què ho volem, per què ens ho creiem i per que Catalunya i Martorelles ho necessiten.\nPublicat per Marc Candela a 2:23 p. m.\nT'he enllaçat al meu bloc.


Opinions - Pàgina 1 - Illes Balears i Pitiüses\nAndreu Salom i Mir Dissabte, 7.3.2020 10:45h\nPERPINYÀ, ENCARA HI TORNAREM\nEn els anys 60 i 70 del segle passat esdevingué força habitual l’anada de catalans del Principat (i també d’altres llocs dels Països Catalans) a les sales de cinema de Perpinyà. La fèrria censura franquista feia que molts espectadors travessessin la frontera amb l’Estat francés (que no amb França) per anar a veure films prohibits, com Viridiana, o La Via Làctia, del gran Buñuel, o d’altres de Passolini o Bertolucci, un film del qual, L’últim tango a París, provocà veritables allaus de concurrents.\nAndreu Salom i Mir Dilluns, 20.1.2020 10:15h\nL’admirable embranzida del procés d’independència del Principat de Catalunya és una realitat tangible i majoritària en la societat catalana actual. Entitats i associacions com Òmnium Cultural (OC), l’Assemblea Nacional Catalana (ANC) o l’Associació de Municipis per la Independència (AMI) han sorgit del cor del poble català, i es mantenen i es desenvolupen amb el seu suport entusiasta.\nAmador Calafat Albertí Dilluns, 20.1.2020 10:15h\nAnau alerta, directores i directors\nDurant el que resta del curs educatiu, una cinquantena de centres estan exposats a rebre la visita d’un diputat, o diputada, de VOX. Es presentarà en companyia d’un membre de la inspecció educativa. La pretensió del polític, és escorcollar documents, entrevistar alumnes i docents, i aclarir si, segons la docta opinió de VOX, adoctrinen o són adoctrinats, més enllà del que els currículums escolar exigeixen.\nAndreu Salom i Mir Divendres, 8.11.2019 20:30h\nDETERMINACIÓ NACIONAL. Una dissecció del nacionalisme espanyolista\nJuan Carlos Moreno Cabrera (Madrid, 1956) és catedràtic de Lingüística General de la Universitat Autònoma de Madrid. Ha estat membre del comitè científic de l’Informe sobre les Llengües del Món (Unesco) i del comitè científic de Linguamón – Casa de les llengües. El 2014 fou guardonat amb el XXIV Premi Internacional Ramon Llull “per les seves contribucions acadèmiques a la defensa de la igualtat de totes les llengües, i la seva actitud crítica amb les ideologies lingüístiques assimilacionistes”.\nAndreu Salom i Mir Dilluns, 9.9.2019 19:00h\nLa Universitat Catalana d’Estiu marca el camí\nLa Universitat Catalana d’Estiu (UCE), en la seva 51a edició, ha tornat ésser un marc de referència polític, lingüístic i cultural de Catalunya i dels Països Catalans. En unes circumstàncies polítiques difícils, amb líders i dirigents nostrats engarjolats des de fa molts mesos, el president i alguns més exiliats, d’altres inhabilitats, i amb el clima de persecució sistemàtica contra l’independentisme català, són situacions molt adverses que ens retornen a un temps que no pensàvem que tornarien.\nAndreu Salom i Mir Dimecres, 26.6.2019 17:45h\nDEMOCRATIA LIBERTAS EST\nAquests darrers mesos hem estat testimonis d’una farsa judicial que avergonyeix les consciències democràtiques. El judici als presos polítics catalans emmarca tot un muntatge dels aparells de l’Estat espanyol per escapçar el moviment polític i social independentista del Principat de Catalunya. La fiscalia del poder judicial, l’advocacia de l’Estat i l’acusació popular (representada per un partit neo-feixista, per si encara ens podia restar qualque dubte del ‘cambalatge’ barroer) ens han dibuixat clarament quina és la voluntat d’un Estat encastat en una mena de tarannà etern pseudo-democràtic molt poc fiable, en què els poders es confonen i, alhora, es retroalimenten.\nAndreu Salom i Mir Dilluns, 25.2.2019 18:30h\nÉs un lloc comú albirar la visualització de manifestacions (visuals i verbals) per part dels Borbons espanyols, les quals ens informen, clarament, de llur pensament i vocació més genuïna. “No és admissible apel·lar a una suposada democràcia per damunt del dret”, és la darrera que ens ha llegut sentir. La frase és del Borbó actual i, atès la proverbial previsibilitat de caire familiar, no és gaire dificultós de fer-hi una lectura força plausible que ens acosti, d’una manera suficientment aproximada, al contingut intrínsec dels mots esmentats.\nAndreu Salom i Mir Dilluns, 15.10.2018 20:00h\nCamins cap a la llibertat\nLes noves perspectives que s’albiren arran del(s) camí(ns) de llibertat encetats per aquesta realitat nacional inqüestionable que és Catalunya, palesen un fenomen que cal tenir molt en compte: quan els grans sistemes ideològics i els grans estats plurinacionals s’esfondren, el que roman és, sempre, la realitat d’uns pobles que pugnen per la seva llibertat nacional. Certament, els estats dominadors, amb el seu nacionalisme absorbent i opressor (com bé hem pogut comprovar amb Espanya), ofereixen gran resistències a concedir aqueixa llibertat.\nAndreu Salom i Mir Dilluns, 21.5.2018 16:30h\nTotalitarisme, repressió i altres cabòries\nDeia Noam Chomsky que “el principi bàsic, rarament violat, és que tot allò que entra en conflicte amb les exigències del poder i el privilegi, no existeix”. Igualment, ens venia a dir, interpretant els seus mots, que ‘els mitjans de comunicació, i la comunitat intel·lectual, amaguen i tergiversen el que està passant, tot actuant en gran mesura a l’estil de l’Estat totalitari’. I encara, asseria també, que “un govern pot recórrer al terror, a la subversió, i altres formes de coacció, quan és empès pel seu enemic intern: la població del país”.


Obre el Servei d'Atenció Integal - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesGeneralObre el Servei d’Atenció Integal\nAquest dimecres, amb motiu del Dia Internacional contra l’Homofòbia, la Transfòbia i la Biofòbia, el Consell Comarcal d’Osona i VicDones – SIAD Osona ha inaugurat el Servei d’Atenció Integral LGTBI Osona. Tal com explica el Consell Comarcal d’Osona, el SAI neix amb l’objectiu de convertir-se en un espai per donar visibilitat a aquest col·lectiu i garantir els seus drets.\nDes del Consell Comarcal s’aposta per donar visibilitat i crear polítiques locals d’igualtat pel col·lectiu LGTBI. El resultat d’això és la creació del Servei d’Atenció Integral, que es posa a disposició d’aquelles persones que visquin, hagin viscut i estiguin en risc de viure una situació de discriminació per la seva condició sexual.\nOsona és pionera en la implantació d’un Servei d’Atenció Integral, posant en valor la col·laboració entre entitats i administracions, imprescindible per aconseguir resultats.\nQualsevol persona pot contactar amb aquest servei, que s’ubica a les oficines del SIAD Osona i que s’organitza en tres nivells: informació i assesorament de recursos, incidències que es produeixen quan no hi ha un tractament adequat i en possibles discriminacions que es produeixen en situacions intencionades que poden vulnerar els drets de les persones.


La cuina de sempre: Patates d'Olot\n1 kg. patates blanques d'Olot\n400gr. carn picada (vedella/porc)\n1 rameta de romaní\nComencem per preparar tots els ingredients.\nAra, utilitzarem la molla de pa de dues llesques de pa de pagès gran...i les remullarem amb un raig de llet.\nHo barregem bé fins fer una pasta.\nAra barregem la carn picada amb aquesta pasta...ho podeu salar i empebrar ara o després. Ho reservem.\nEn una cassola amb un raig d'oli d'oliva...hi posarem una rameta de romaní fresc.\nDe seguida es fregirà. Ho retirem. Ja tindrem l'oli aromatitzat.\nEn aquest mateix oli farem el sofregit. Hi posarem la ceba trinxada i la deixarem coure 12-15 minuts.\nQuan agafi coloret la ceba, incorporarem el tomàquet ratllat.\nSeguidament, la carn...i ho remenem tot plegat.\n...ho salem també...\n...i hi tirem un polsim de nou moscada. No massa ja que aromatitza molt.\nRemeneu-ho durant uns minuts...que es faci la carn.\nAra hi posarem el vi ranci. Si no en teniu podeu posar brandi o vi blanc.\nJo ho faig a ull, però més o menys una copeta.\nHo tapem i ho deixem reduïr durant uns 15-20 minuts a foc mig-baix.\nMentre, anirem preparant les patates, que pelarem amb cura primer.\nLes haureu de tallar a llesques...ni massa grosses ni massa primes.\nDe tant en tant, vigileu la carn....que no s'enganxi i es cremi.\nUn cop feta la carn, a mi m'agrada triturar-la per fer donar-li una textura cremosa, però aquest pas no caldria fer-lo si voleu.\nEns quedarà una mena de pasta com la dels canelons. Deixeu-ho refredar.\nAra, amb oli de girasol net, fregirem les patates, però no del tot.\nQue es puguin menjar però que els falti un puntet de torrat. Les anirem reservant en un paper absorbent.\nAmb la pasta ja freda i les patates també...ens disposarem a farcir-les.\nPoseu una cullerada generosa a sobre d'una patata.\n...ho cobriu amb un altre patata de la mateixa mida.\nApreteu lleugerament per assentar-ho.\nFarem el mateix amb la resta de patates.\nJa només ens queda l'últim pas: arrebossar-les amb clara d'ou. Amb tres clares en farem. Batiu-les.\nCom si d'un arrebossat normal es tractés, mulleu les patates farcides amb molta cura no se us demontin.\nI ara, oli ben calent i un minutet de cocció per cada banda.\nJa tenim la primera.\nLa reservem en paper absorbent.\nI fem la resta. Penseu que aquest arrebossat segellarà les patates e impedirà que surti el farciment.\nJa les podem emplatar. Jo he posat unes mongetes saltades de guarnició\nEl toc de romaní li donarà un aroma excepcional al plat.\nDoncs no tenen més....les patates d'Olot, però ben bones que són.\nA que en tastarieu un trosset ara?\nAutor: lacuinadesempre.cat a les 8:11 Etiquetes: Carns , Guisats\nDolors Serra Barniol 8 de març de 2013 a les 8:19\nCada dia una sorpresa, fan molt bona cara.\nAlbert, l'arrebossat és només amb clara d'ou i sense farina?\nDolça 8 de març de 2013 a les 8:32\nLes he tastat, però no n'he fet mai!\nTens raó són importants i contundents, però ara que tinc la recepta potser m'animaré a fer-ne. Amb patates de Prades ;-)\nMarina A.F. 8 de març de 2013 a les 9:28\nEn vaig provar uns de semblants amb moniato. Aquestes amb patata queden boníssims!!!\nEva Liebana 8 de març de 2013 a les 16:09\nAquesta li hauré de fer al cunyat quan vingui a dinar a casa... es el seu plat preferit.\nCristina 8 de març de 2013 a les 19:35\nOstres t'han quedat fabuloses! A casa ens agraden molt les patates d'Olot, però mai les hem fet casolanes... així que m'emporto la recepta i de ben segur que la provaré ben aviat, perquè tot i que és veritat que són contundents, també estant boníssimes i a casa segur que seran un èxit assegurat ;)\nUna abraçada i gràcies per la recepta!\nMiquel 9 de març de 2013 a les 1:38\nostras me has recordado que hace mucho tiempo que no las hago,con lo buenas que son\nJaume G 9 de març de 2013 a les 15:00\nAmb recorda quan vaig viure 2 anys a Olot.\nSempre deiem que l'alcalde d'olot no tenia pels al ninot.\nLes vaig menjar al Font Moixina i al Txell's.\nAlbert 10 de març de 2013 a les 11:02\n@Dolors, ho pots arrebossar com vulguis. Segons el llibre del Corpus...només amb clares d'ou.\n@Dolça, anima't a fer-les!!!\n@Eva...juer, com cuides al cunyat !!!\n@Cristina, feu-les...que no són tan difícils.\n@Miquel, ya me extrañaba a mi que las hubieras hecho.\n@Jaume...bon refraner aquest !!!\nÀgata Albero 14 de març de 2013 a les 21:28\nPer aquelles terres i tinc el meu pare. Em semblen increïbles aquestes patates. Gràcies per la recepta.\nAlbert 15 de març de 2013 a les 13:44\nDe res Àgata, per servir-vos.\ncarme creixans prados 16 de març de 2013 a les 0:19\nAlbert tot sembla tant senzill de fer i tant ràpid!!! Per mandra a fer sempre anem tirant del congelador i dels precuinats; quina llàstima!! serà una sorpresa per als de casa quan s'asseguin a taula i vegin les patates farcides; oi tant que les faré, però com hem diguin que són del súper dels congelats "la s....." els hi diré ah sí doncs mira me les menjo totes jo apa!!\nMiquel 4 d’abril de 2013 a les 7:58\nAlbert tus patatas de Olot ya están en mi blog\ncontundentes y muy buenas\nalumna 4 d’abril de 2013 a les 10:43\ngracias a Miquel he descubierto tu blog, las patatas las comí hace muchisimo tiempo en Can Guix en Olot, riquisimas, y con tu paso a paso me voy a animar. Saludos\nAlbert 4 d’abril de 2013 a les 13:42\nBenvinguda Alumna !!!....i gràcies Miquel !!!\n@Carmen, segur que noten que no són congelades !


Este article conté informació al voltant de la privacitat del Portal de transparència i preguntes freqüents.\n- Qui pot accedir al portal?\nQualsevol soci de l'AMPA que tinga accés mitjançant registre a la web.\n- Sols tinc accés a este document en el Portal de Transparència.\nHas d'emplenar el formulari de registre per a ser un usuari autoritzat. Es requereix l'aprovació de l'administrador del sistema.\n- Quina informació es mostra al portal?\nEs mostren dades d'interés econòmic, pressupostos, ingressos i despeses.\n- Confidencialitat de les dades mostrades.\nLes dades mostrades no poden ser utilitzades front a tercers ni publicades en cap medi escrit o digital.\n- No soc un usuari registrat i tinc acces al portal.\nHas de contactar amb el webmaster de ampacolumbretes.es per a corregir la errada.\n- Les meves dades es mostren al portal?.\nNo, sols el nom. El nom d'usuari no es veu en cap cas.\n- Lley de Protecció de Dades.\nLa llei orgànica 15/1999 de protecció de dades de caràcter personal (LOPD) és una llei orgànica que té com a objectiu garantir i protegir les dades personals, les llibertats públiques i els drets fonamentals de les persones físiques, i especialment la seva intimitat i privadesa personal i familiar. Fou aprovada a les Corts espanyoles el 13 de desembre del 1999. Aquesta llei es desenvolupa fonamentada en l'article 18 de la Constitució espanyola de 1978, sobre el dret a la intimitat familiar i personal; i el secret de les comunicacions.\nAquesta llei afecta a totes les dades que fan referència a persones físiques registrades sobre qualsevol suport, informàtic o no. Queden exempts del compliment d'aquesta normativa aquelles dades recollides per a ús domèstic, les matèries classificades de l'estat i aquells fitxers que recullen dades sobre terrorisme i altres formes de delinqüència organitzada (no simple delinqüència).\nLes dades recollides en este portal, per tal de fer us restringit de contingut exclusiu, no són tractades en mal ús ni cedides a tercers. L'usuari (soci de l'AMPA) pot renunciar en qualsevol moment a l'accés als continguts restringits o donar-se de baixa del servei amb la conseqüent destrucció de les seues dades incloses en el sistema.


La Fundació Ramon Noguera acollirà una nova edició de la primera i més gran iniciativa de shopping social de l’Estat - Ajuntament de Girona\nLa Fundació Ramon Noguera acollirà una nova edició de la primera i més gran iniciativa de shopping social de l'Estat\nEl Shopp Out se celebrarà del 8 a l'11 d'octubre amb més de 30 marques participants.\nLa Fundació Ramon Noguera organitza pels propers 8, 9, 10 i 11 d’octubre una nova edició –la quarta- del Shopp Out, el nou concepte de shopping social, una iniciativa única en tot l’Estat que té la finalitat de difondre i donar suport a la tasca de la Fundació. Compta amb la participació de més de 30 primeres marques de moda amb descomptes de fins al 70% i el valor afegit de l’esdeveniment és que un 5% dels beneficis de les vendes serviran per a impulsar projectes socials de la Fundació Ramon Noguera.\nEn la roda de premsa de presentació d’aquesta nova edició del Shopp Out, la directora-gerent de la Fundació Ramon Noguera, Pepita Perich ha destacat que “en només 15 mesos el Shopp Out s’ha convertit en l’outlet social més gran de l’Estat, de les 3 primeres marques que van participar en la primera edició el juliol de l’any passat, en aquesta propera edició en seran més de 30”. Perich ha destacat que la iniciativa “permet donar visibilitat als projectes de la Fundació” i ha remarcat “el compromís i la implicació de l’entitat en el treball amb persones amb discapacitat”.\nPer la seva banda, el director general de Textura, Xavier Alomar, ha explicat que “no només creixem en marques, sinó que pràcticament totes les empreses que hi han anat participant repeteixen perquè és una iniciativa pionera i amb valor afegit per a les marques”.\nEn la presentació també hi ha participat Marta Madrenas, tinent d’alcalde de l’Ajuntament de Girona. Madrenas ha agraït la tasca de la Fundació Ramon Noguera i ha destacat que “estem molt honrats de poder estar al vostre costat per ajudar-vos en aquesta feina”.\nEl cardiòleg i degà de la Facultat de Medicina de la Universitat de Girona Ramon Brugada, el director de Temporada Alta, Salvador Sunyer i l’actor Rafel Faixedas són els padrins d’aquesta edició del Shopp Out. Tots ells han coincidit a lloar la tasca de la Fundació Ramon Noguera. Ramon Brugada ha recordat el dret al treball i a l’atenció a les persones amb discapacitat i ha lloat “l’emprenedoria i l’esforç” de la Fundació Ramon Noguera per a impulsar projectes com el Shopp Out.\nPer la seva banda, l’actor Rafel Faixedas ha assegurat que l’entitat “és un exemple de la bona feina que es fa” i ha afegit que “el món empresarial necessita cada vegada més valors com els que s’evidencien al Shopp Out”. I Salvador Sunyer ha destacat que “la societat necessita d’accions, de projectes que vinguin des de baix per a ajudar al conciutadà” i ha afegit que “venir al Shopp Out forma part de ser gironins, de ser societat comuna”.\nSamarreta Shopp Out\nEl Shopp Out oferirà als seus visitants durant quatre dies més de 30 marques de moda: Mango, Lacoste, Pepe Jeans, Sita Murt, Boxley, New Zealand Auckland,Javier Simorra, LTB Jeans, Surkana, Cooked in Barcelona, Goes i Yogo, a més de la botiga de moda i complements laFundació de la mateixa Fundació. En moda infantil destaquen Gocco, Canada House, Cóndor i Món Marcel, a més de la marca de joguines Eurekakids. Pel què fa a calçat i complements hi haurà General Òptica, Bissú, Vamcats, Geox, Stonefly i NeroGiardini. De la mà de Wala, trobaran les marques d’esports: IcePeak, Ternua i Grifone. I pel què fa a decoració de la llar, hi haurà Textura i Casa Viva.\nSota el concepte de Happy Shopping, a més de primeres marques de moda, el Shopp Out ofereix espais de descans i esbarjo, restauració, zona chill out, photocall, música i espectacles infantils, i disposa de zones d’aparcament gratuït. En la zona de restauració, hi seran Moritz, König, Cafès Cornellà i la Creperie de Marione.\nEl Shopp Out, tindrà lloc del dimecres 8 al dissabte 11 d’octubre a la seu que la Fundació Ramon Noguera té al carrer Indústria número 22 del Polígon Mas Xirgu de 10 del matí a 9 del vespre.\nEn aquesta edició, una de les novetats és la samarreta Shopp Out dissenyada amb la col·laboració de la marca catalana de cerveses Moritz, amb la finalitat de contribuir al finançament de projectes socials de l’entitat i que es ven a un preu de 6€. La samarreta es pot trobar fins al proper 10 d’octubre a la plaça Independència de Girona, en el punt d’informació del Shopp Out, i a l’espai Moritz durant els dies del Shopp Out.\nL’èxit i el ressò d’aquesta iniciativa pionera de la Fundació Ramon Noguera ha anat en augment durant les anteriors edicions que s’han celebrat a Girona. La primera edició comptava amb un espai de només 300 m2 i tres marques col·laboradores, en la segona, l’espai era de 600 m2 i comptava amb set marques. El més de maig passat es va fer un gran salt i més de 20.000 persones van recórrer els més de 4.000 m2 d’exposició i va comptar amb la col·laboració de més de 20 firmes comercials.\nEnllaç web ShoppOut


L'AGi considera que tot i la retallada de vols Ryanair es vol quedar a l'aeroport de Girona - El Gerió Digital\nGeneralitat, Diputació i Cambra de Comerç executaran "tots els mecanismes possibles" perquè l'aerolínia compleixi el contracte fins a finals d'any\nDimecres, 27 de juliol de 2011 02:01h\nAvions de la companyia aèria Ryanair estacionats a l'aeroport de Girona\nEn un comunicat fet públic ahir a la tarda, l'AGi qualifica de "negativa" la reducció de 21 rutes que l'aerolínia de baix cost irlandesa aplicarà aquesta temporada d'hivern a l'aeroport de Girona-Costa Brava. "Malgrat la gravetat dels fets", com diu textualment l'escrit, l'associació també considera que el fet que Ryanair hagi decidit reduir freqüències, i no abandonar la base de Girona, confirma "la seva voluntat de permanència" al territori, encara que no s'hagi tancat un nou acord.\nL'AGi, però, tampoc oblida que la companyia ha incomplert l'actual conveni, que s'esgota el 31 de desembre d'aquest any. Per això, assegura que proposarà que "s'executin tots els mecanismes possibles contra aquest incompliment", tot i que no especifica quins.\nGeneralitat, Diputació i Cambra de Comerç afirmen que, tot i la situació actual, la decisió de Ryanair de mantenir la seva base a Girona per aquest hivern "confirma la importància estratègica de l'aeroport de Girona com a segon aeroport de Catalunya".\nA més, el comunicat de l'AGi va més enllà, i recull que, malgrat la retallada de vols, les instal·lacions de Vilobí d'Onyar queden "consolidades per l'aposta d'una important companyia com Ryanair", que d'ençà de l'1 de gener del 2012 "està disposada a volar sense cap suport territorial".\nL'associació també destaca que, fins a dia d'avui, l'acord amb Ryanair "no ha estat possible" perquè l'aerolínia de baix cost irlandesa "no garantia el mateix volum d'operacions que a l'hivern passat, incomplint el contracte actual i, per aquest motiu, sense cap seguretat de futur".\n"A més a més, les demandes de Ryanair per un futur acord sobrepassaven amb escreix l'acord d'intencions signat amb l'anterior Govern", precisa l'escrit. Govern, Diputació i Cambra de Comerç fan aquesta afirmació en referència als 15 milions d'euros (MEUR) que reclamava la companyia per assegurar les operacions a l'aeroport de Girona.\nL'AGi també es fa ressò dels motius que ha adduït la companyia per retallar més rutes a Girona (obtenir una estructura de costos més competitius a altres aeroports, segons ha dit). "Aquest fet confirma la nostra convicció que només una gestió individualitzada i des del territori, i el traspàs de l'aeroport de Girona pot garantir la competitivitat dels aeroports territorials", assegura l'AGi.\nGovern, Diputació i Cambra de Comerç també asseguren que, de moment, no s'ha tancat cap porta. "Valorem positivament les manifestacions dels responsables de Ryanair obrint la possibilitat de tancar un acord d'una manera raonable i sostenible per ambdues parts", especifica l'AGi. I hi afegeix: "Tal i com s'ha fet des del 2002 a través de l'AGi, es continuarà treballant per la diversificació de rutes i companyies a l'aeroport de Girona, prioritzant la negociació amb Ryanair i noves companyies".


1985 - Pep Sala - Músic, compositor, arranjador, lletrista i productor.\nBanco, Duble Buble i música per a teatre\nPep Sala passa a formar part, sempre com a teclista, del grup Banco, juntament amb Michel González i José Diego Buendía, amb qui realitza diversos concerts. El mes de març, el grup enregistra a Madrid el seu primer treball discogràfic, sota la producció de José Mª Guzmán.\nDurant aquest any, Pep Sala incorpora al grup Banco un alumne seu de l'AEM (Aula d'estudis Musicals) de Vic, en Ramon Altimir.\nSegueix col·laborant amb Rovi de Bar i també amb el grup escocès instal·lat a Londres So What, del qual són membres el seu amic Gerry Duffy i Rod Earl.\nEn Pep participa en el primer treball del grup Duble Buble, "Urbi et Orbi", en què coincideix amb el seu amic Ramon Ferrer. Duble Buble esdevindrà un dels grups més importants de l’escena de la música catalana.\nTambé és professor de música a l'Institut del Teatre de Vic (Centre Dramàtic d'Osona) durant la primera part del curs.\nA la tardor compon l’obra American Suite, inspirada en pintures i poemes de Fidel Bofill.\nNous amics, Carles Sabater i Joan Capdevila\nAquest any Pep Sala és teclista de Banco durant la gira que la banda fa a Espanya com a teloner de Supertramp. En Ramon Altimir no forma part de la gira a causa del servei militar.\nL’11 de maig, a l’Aula d’Estudis Musicals (AEM), coneix Carles Sabater durant l’enregistrament d’un programa pilot per a TV3. En Carles n’és l’entrevistador. La complicitat que sorgeix des del primer moment els portarà a fundar el grup Sau.\nEl 18 de maig, al Teatre Atlàntida de Vic, s’estrena el muntatge teatral Canigó, basat en el poema del mateix títol de Mn. Cinto Verdaguer, dirigit per Lluís Solà i amb la música composta per Pep Sala.\nPep Sala crea la Sean McNanimus & the Big Band Bum Blues, una banda formada per professors i alumnes de l’AEM. En el concert de final de curs hi participa Carles Sabater: és la primera vegada que en Pep i en Carles estan junts en un escenari. Canten el tema “Take it to the limit”, dels Eagles.\nA l’estiu hi ha un primer intent de crear un grup amb Carles Sabater, juntament amb Quim Soler i Josep Lluis Pérez. El projecte no segueix endavant perquè en Carles està treballant amb la companyia de teatre La Vendetta en l’obra “Omerta” i en Quim Soler i en Josep Lluis Pérez s’incorporen a un grup nou anomenat El último de la fila.\nPep Sala i Carles Sabater segueixen treballant plegats i engeguen un nou projecte. Sau ja és un fet. S'incorporen al grup Joan Capdevila, Carles Oliver i Pep Sánchez.\nRamon Altimir torna del servei militar i s'apunta al nou projecte. El grup s'instal·la a “Les Tallades”, a Vilanova de Sau (Osona), poble que dóna nom al grup i on treballaran els dos primers discs. Sau està format per Pep Sala, Carles Sabater, Joan Capdevila, Carles Oliver, Ramon Altimir i Pep Sánchez. En Ramon Ferrer (Duble Buble) col·labora assíduament amb ells. A poc a poc el grup va definint la seva forma de treballar.\nPep Sala és l’autor de la música de totes les cançons. Les lletres són escrites, en equip, per Carles Sabater, Joan Capdevila i el mateix Pep Sala. Durant l'estiu, al petit estudi instal·lat a casa d'en Pep, Sau enregistra una maqueta amb les seves primeres cançons.\nAquest mateix any, Pep Sala compon la música per a l’obra L’estació de les dàlies, dirigida per Calixte Bieito i basada en diferents contes de Mercè Rodoreda.\nEl 31 d’octubre de 1987, Sau realitza el seu primer concert en directe, en una festa a "Les Tallades" amb motiu de la Castanyada.\nA finals d’any, la banda comença a enregistrar el seu primer disc, No puc deixar de fumar.\nEn Pep també participa en l’enregistrament del segon disc de Duble Buble, Clava’t, produït per Paco Trinidad.\nNo puc deixar de fumar... Primer disc\nEditat per la discogràfica Audiovisuals de Sarrià, el primer disc de Sau, No puc deixar de fumar, es grava en només set dies a Aurha Studios i és produït per Pep Sala. Surt al mercat en un moment en que molt poca gent canta en català.\nEl primer single és la cançó “Sense estil”, de la qual també es gravarà un videoclip realitzat per Brus & Ros.\nSau comença a realitzar concerts presentant el seu treball.\nAl mateix any, Pep Sala participa com a teclista en la gravació del tercer LP de Duble Buble, Vides exemplars.\nSau enregistra la canço “És qüestió de Knack”, per a l'obra teatral El Knack, dirigida per Ricard Reguant i en què participa en Carles Sabater com a actor.\nPep Sala també composa la música per a l’obra Víctimes del deure, d'Eugène Ionescu, dirigida per Pep Colomer.\nSau rep el premi Èxits d'or Catalans per la cançó "Sense Estil", inclosa en el disc No puc deixar de fumar, i el premi a la Popularitat de Radio 4 (Radio Nacional d'Espanya a Catalunya).\nPer la porta de servei i treballs com a productor\nPep Sala és el compositor, colletrista, productor i guitarra del segon LP de Sau, Per la porta de servei, editat per les discogràfiques Picap i On the Rocks. El grup comença a ser conegut pel gran públic i cançons com "No he nascut per militar", "Corre, corre't, corre" i "Només ho faig per tu" són cantades per grans multituds arreu de Catalunya.\nLa primavera-estiu de l'any 1989 també produeix el disc Via lliure de Maria Josep Villarroya, el disc Desig d'Héctor Vila, el mes d’octubre, i Sense retorn del grup Tancat per defunció, el desembre.\nMa. Josep Villaroya versiona el tema de Sau “Al teu costat”.\nDurant aquest any, Pep Sala és escollit Osonenc de l'any per part del setmanari local Ausona.\nRep el Premi Èxits d'Or Catalans per la cançó "Només ho faig per tu", inclosa en el disc Per la porta de servei de Sau.\nPremi Èxits d'Or Catalans per la cançó "Records d'Irlanda", interpretada per Héctor Vila en el seu disc Desig.\nPremi Èxits d'Or Catalans per la cançó "Princesa de bar", interpretada per Ma. Josep Villaroya en el seu disc Via lliure.\nQuina nit, la consolidació\nPep Sala produeix, juntament amb John Marter, el tercer LP de Sau, Quina nit. És enregistrat als estudis Aprilia (Barcelona) i Swanyard (Londres) i editat per la discogràfica Picap. L'enginyer de so és Stuart Epps, que havia col·laborat prèviament amb artistes com Elton John o Led Zeppelin, entre d'altres.\nL'àlbum Quina Nit representa la consolidació definitiva del grup. Cançons com "És inútil continuar", "Encara que siguin de bar", "Perestroika", "Foc al cos" i el mític "Boig per tu" esdevenen autèntics èxits.\nAquest mateix any, Pep Sala produeix els LP de diferents grups: Verges… i no tant d'Hernandez & Fernandez, Quina vida de Pixamandúrries i El blues del despertador de Trànsit.\nObté el premi Disc Català de l'Any de Ràdio Nacional d'Espanya pel disc Quina Nit.\nRep el premi Èxits d'Or Catalans també pel disc Quina nit i el Premi Nacional de Música del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.\nSau obté el premi Grup Català de l’Any i comença la gira del disc Quina nit.\nGires, premis i artistes que versionen Sau\nCom a productor, Pep Sala produeix els treballs Segueix el joc de I-6, Ja t’ho miraré d'Estranquis i Cova de lladres de Parking.\nSe li concedeix el premi Altaveu'91 pel seu treball com a productor, juntament amb Marc Grau, i el Premi Nacional de Música.\nAquest any, Luz Casal versiona “Boig per tu”, que en castellà titula “Es por ti”. La versió és un èxit a l’Estat Espanyol.\nLa gira del Quina nit porta Sau al cim de l’èxit. Realitza una gira històrica de més de 140 concerts, entre els quals destaca el celebrat a les Festes de la Mercè de Barcelona del 1991, amb l'assistència de més de 130.000 espectadors.\nSau signa per la discogràfica Emi-Odeon i enregistra el seu quart disc, El més gran dels pecadors, moment en què trasllada un estudi mòbil a l’hostal "La Riba", de Vilanova de Sau. El disc s’acaba als estudis Metropolis de Londres, produït per Pep Sala i Keith Bessey i amb la presència d'Ash Howes com a enginyer de so. És el primer grup de rock català que signa per a una discogràfica multinacional. Aquest disc doble arribarà a ser disc d’or.\nEl més gran dels pecadors i concert a la Monumental\nComença la gira 92 de Sau, amb dues incorporacions a la banda: Jordi Mena a les guitarres i Gerry Duffy a les percussions i veus.\nEl 9 de juliol del 1992, té lloc a la Plaça de Toros Monumental de Barcelona un concert mític de Sau, ja que reuneix en un mateix escenari músics d’elit com Robbie Robertson (The Band), Phil Manzanera (Roxy Music), Luz Casal, Carlos Segarra i Dani Nel·lo (Los Rebeldes). És retransmès en directe per Televisió de Catalunya (TV3) i queda enregistrat en un disc en directe titulat Concert de Mitjanit. Pep Sala n’és el productor, i el disc surt editat per Emi-Odeon aquest mateix any.\nCal destacar, també, el concert de clausura dels Jocs Paralímpics de Barcelona i la participació del grup a la inauguració dels Jocs Special Olympics.\nEl més gran dels pecadors rep el Disc d’Or i el Premi Èxits d’Or.\nS'edita el llibre biogràfic de Sau No et diré cap mentida (però no et diré tota la veritat). És el primer llibre biogràfic d'un grup de rock català. És escrit per Magda Bonet i editat per La Magrana.\nLa mítica revista musical Popular 1 dedica un número especial al grup.\nAl mes de desembre Pep Sala viatja a Los Angeles (Califòrnia) per retrobar-se amb Robbie Robertson. Allà treballen en un projecte comú, el fruit del qual són dos temes inèdits gravats als estudis Village Recording de Los Angeles.\nL'any 1993, Pep Sala edita el primer disc amb Pep Sala & La Banda del Bar, Fins que calgui, editat per On the Rocks. N’és el compositor, colletrista, productor, arranjador, cantant i guitarrista. El disc compta amb amb col·laboracions com les d'Aurora Beltran (Tahures Zurdos), Javier Vargas, Big Mama, Ia & Batista, o El Tricicle...\nEl mateix any produeix el discs de Pau Riba (Disc Dur), Expresso de Bohemia (Fórmula magistral) i Estranquis (A contra corrent).\nTambé segueix realitzant sessions amb Robbie Robertson, Pino Paladino i Arran Ahmun, en les quals treballen cançons com “La llei del carrer” i “Dansant a mitjanit”.\nIa & Batiste versionen la cançó “La Balada de la Banda del Bar”, inclosa en el primer disc de Pep Sala & La Banda del Bar, i Pep Sala participa en alguns directes de Ia & Batiste.\nPep Sala & La Banda del Bar realitza la gira del disc Fins que Calgui, de la qual destaquen concerts com el realitzat al Sob de Nova York, el de la Crida, al Palau Sant Jordi de Barcelona, i el de les Festes de la Mercè de Barcelona al Palau Sant Jordi, juntament amb Joaquin Sabina i Loquillo y Los Trogloditas.\nDurant aquest any, Sau fa una gira pel País Valencià i les Illes Balears i només realitza dos multitudinaris concerts a Catalunya, el celebrat al Palau d’Esports de Barcelona, amb motiu dels 15 anys d’existència d’Amnistia Internacional, i el celebrat contra la SIDA al Palau Sant Jordi de Barcelona.\nRep el Premi Èxits d’Or al millor disc pel disc El més gran dels pecadors.\nEl músic espanyol Harly versiona la cançó de Sau “Envia’m un àngel”, en espanyol títulada “Envíame un angel”.\nJunts de nou per primer cop, amb Pino Palladino i Arran Ahmun\nPep Sala i Keith Bessey, de nou, produeixen el sisè disc de Sau, Junts de nou per primer cop (Emi-Odeón). El grup recupera l'esperit dels seus inicis i enregistra la primera part del disc a l'estudi de casa d'en Pep, tal com van fer en la primera maqueta. Se'n venen 30.000 còpies en només dues setmanes i figura entre els 10 primers de la llista de vendes estatals ALEF. En aquest disc destaca la col·laboració de Pino Palladino i Arran Ahmun.\nUna nova gira, amb un directe espectacular, porta Sau per Catalunya, València, Andorra i Balears, amb una seixantena d'actuacions.\nSau enregistra el tema "El teu estiu", que esdevé la cançó d'estiu de Televisió de Catalunya (TV3). Com sempre, la cançó és escrita per Pep Sala (música) i Pep Sala i Carles Sabater (lletra).\nAl mateix temps, Pep Sala produeix el disc d'Expreso de Bohemia A la misma hora.\nSau rep el Premi Enderrock al millor grup i al millor directe.\nPremi Sputnick al millor videoclip.\nLa revista Popular 1 publica un especial dedicat a Sau.


casa / vil·la de 523m² en venda a Mataro, Barcelona\ncasa / vil·la de 7 dormitoris en venda a Mataro, Barcelona\nDimensions del terreny 622m²\nCasa fantàstica amb piscina situada molt a prop de centre de Mataró.\nCasa de l'any 1972 amb una superfície construïda de 523 m2 sobre una parcel·la de 622 m2. Està situada a escassos metres de centre de Mataró, a prop de l'transport públic, escoles i de tots els serveis. La casa està orientada a sud, de manera que gaudeix de molta llum natural.\nLa vila està distribuïda en 2 altures, la planta principal, a la qual s'accedeix per la porta de vianants, consta d'una entrada àmplia que dirigeix a zona de dia i de nit. A la zona de dia, ens trobem amb una àmplia sala d'estar i una cuina espaiosa amb terrassa i vistes esplèndides a la mar. En aquesta mateixa planta trobem 4 dormitoris dobles molt àmplies i amb 2 banys complets. Tots els dormitoris, la sala d'estar i la cuina té accés a una terrassa amb unes magnífiques vistes a la mar.\nBaixant les escales, a la planta baixa, es troba el garatge per a un cotxe gran i un lavabo de cortesia. Aquesta estada també gaudeix pràcticament d'un altre habitatge completa a tota la planta baixa ja que té una segona cuina, una sala d'estar, 2 dormitoris dobles, un individual i 2 banys.\nFinalment, la casa té una jardí privat i una piscina amb una zona de menjador d'estiu i porxo.\nGaratge privat per a 1 cotxe\nBany per a un dels dormitoris\nZona porxada ideal per chill-out\nMataró és una ciutat que posa a la seva disposició tots els serveis que poden oferir les grans ciutats, com ara centre comercial (Mataró Parc), cinemes, restaurants, transport públic (tren i bus), taxi, hotels, etc. Està a només 35 minuts amb cotxe de Barcelona centre ia 45 minuts de l'aeroport del Prat.\nA part de tenir escoles, i instituts públics i privats, és a 20 minuts de l'escola internacional de Hammeling a Montgat.\ncasa / vil·la de 273m² en venda a Alella, Barcelona\nDimensions del terreny 281m²\ncasa / vil·la de 312m² en venda a Alella, Barcelona\nDimensions del terreny 479m²


El 28 de desembre és el tres-cents seixanta-dosé (362é) dia de l'any —segons el calendari gregorià– o el tres-cents seixanta-tresé (363é) d'un any de traspàs. Resten 3 jorns per acabar l'any.\n← 27 de desembre · 28 de desembre · 29 de desembre →\nEl 1895 —ara fa 125 anys, 343 dies— els germans Lumière estrenaren llur projector cinematogràfic, en una sessió a la qual assistí Georges Méliès com a públic.\nEl 1993 —ara fa 27 anys— Ocean publicà la versió europea del Jurassic Park de Nintendo Entertainment System.\nEl 2004 —ara fa 16 anys— s'estrenà Gran Turismo 4 en PS2 als Japons.\n1956, Almacelles, Lleidaː Teresa Rodrigo Anoro, física catalana, catedràtica de Física Atòmica de la Universitat de Cantàbria (m. 2020).\nG. del Bufalo (m. 1837)\nFitxer:Flag of Savoia.svg F. de Sales (m. 1622)\nP. Hindemith (m. 1963)\nPere II Mèdici (n. 1472)\nFestes locals i nacionals[modifica]\nLa Vela de Coro (Falcón): ixen els Locos de la Vela, en la qual el personatge del Correo passa per les cases on un altre personatge, la Mojiganga, havia deixat una invitació el dia 27.\n↑ «This Day in Gaming». GameSpot. [Consulta: 28 desembre 2020].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=28_de_desembre&oldid=28610204»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 nov 2021 a les 14:40.


Fruita seca – Mercat Arrels\nCategoria: Fruita seca\nAl cor d’un dels municipis amb més tradició productora d’avellanes com és Riudoms, l’any 2010 neix La Negreta, tot i que des de molt abans Josep Zacaries ja es dedicava a la producció d’avellanes a les 14 hectàrees de les finques familiars, heretades del pare i de la mare: “A casa, tota la vida hi ha hagut avellaners. Vaig començar amb 16 anys”.\nProdueix avellanes de la varietat negreta, autòctona del Camp de Tarragona i molt gustosa. L’any 2010, després de les repetides crisis que va viure el sector de l’avellana, van decidir crear la marca i elaborar ells mateixos el producte instal·lant un petit obrador a casa i distribuint les avellanes a petits comerços de la zona i al consumidor final. I el 2015 “vam fer el pas final”: van comprar un forn per torrar-les a casa i una màquina d’envasar. Conclou: “Vam optar més per la comercialització que per fer-nos grans”.\nFan dos tipus de producte: avellana de producció integrada (que comercialitzen en format torrat) i avellana ecològica (només la comercialitzen crua).\nA Ca Rosset fa 300 anys que tenen cura de 25 hectàrees d’avellaners, ametllers i oliveres a Villalonga del Camp, la Selva del Camp i Alcover.\nFilla, neta, besneta i rebesneta de pagesos del Camp de Tarragona, Ester Gomis, que actualment dirigeix Ca Rosset, es va formar com a química i treballava d’analista en uns laboratoris. Però, com diu ella, “soc de terra”, i amb 30 anys va tenir el coratge de fer allò que tants i tantes hem pensat mil i una vegades i va fer un cop de cap. Es va replantejar la vida. Va començar a treballar al tros ajudant els seus pares i a poc a poc va anar agafant el relleu familiar. Fa pocs mesos es va incorporar al negoci familiar la seva germana Irene.\nI d’on ve el nom de Ca Rosset? Doncs, ben senzill: del color ros dels cabells de tota la família!


Sandra Buxaderas Sans: 27/02/11 - 06/03/11\nBrutalitat d'una submissió\nSens dubte, és una novel·la estranya. Té de deliciós la llargada, només 108 pàgines, tot un atreviment en un temps en què els llibres es venen a quilo. He arribat a la conclusió que fins i tot superbs escriptors com Tolstoi acaben ensopegant quan volen explicar-nos cada obsessió sota tots els punts de vista i, per si no l'havíem captat encara, ens la tornen a remugar i mastegar. Quasi com si pensessin que som una mica ximplets. No és el cas de Joan-Lluís Lluís, un mestre de la paraula que ho és, justament, perquè ens du de la maneta a l'abisme i ens abandona al moment precís en què arribem a la gola.\nTambé és atraient la brutalitat amb què explica la submissió i mediocritat d'un poble, el de la Catalunya Nord, llar de l'escriptor, però que podria ser qualsevol altre. És encertat com ens ventila l'oblit forçat o volgut d'una llengua sense haver de semblar un anunci de la Generalitat. Tot és essencial, nu, descarnat.\n"El dia de l'ós", la novel·la-revelació del 2004, és, per tant, meritosa. Amb tot, he llegit que a alguns lectors els sembla magistral la barreja de temps històrics: la protagonista, Bernardette, que podria ser la nostra veïna de casa, torna al poble, Prats de Molló, i no se sap si el que li passa -que no deixa indiferent, aviso- és propi del segle XXI o del XVII. O almenys, no ho acaba de saber el lector. És cert, això crea una inquietud, una tensió somorta, però aquí la cosa em patina com quan vaig topar amb un personatge de cabells verds en la Isabel Allende i ipso facto vaig abandonar, avorrida, el llibre. Perquè el món real és sorprenent, estrambòtic i inversemblant; voler fer-lo competir amb la nostra imaginació és una cursa perduda d'antuvi.\nPublicat per Sandra Buxaderas Sans a 0:03 Cap comentari:\nEls tres regals de la gardènia\nÉs ver, és la nena mimada de la casa. Cada matí ruixo les fulles delicades amb un plugim d'aigua fresca perquè no s'enyori de les terres tropicals. És el meu major orgull: ja diu la cançó que la gardènia és tan capriciosa i vulnerable com l'amor, i un sol dia de descurança li pot ser fatal, però ella viu ufana i graciosa des que va arribar al jardí. Ara viu refugiada a casa, ben a prop de la finestra però prou lluny del radiador, mentre espera que, fora, es dilueixi l'hivern. I ella, aviciada per tantes atencions, avui ja m'ha ofert tres flors de primavera. Els pètals encara no han acabat de badar-se, i ja regalen el més preuat dels perfums. Ara ja n'estic segura: és un amor correspost.\nPublicat per Sandra Buxaderas Sans a 12:20 4 comentaris:\nNo la van violar abans d'assassinar-la. I jo sense saber-ho.\nEscric volgudament des de la desinformació sobre el cas, i ja és difícil. A totes hores, els telenotícies es delecten en bombejar notícies sobre una noia de 13 anys que fa un parell de mesos va desaparèixer d'un poblet al nord del país, prop de Bèrgam. El cadàver s'ha descobert aquesta setmana. Avui s'ha sabut que no la van violar. Una no pot obrir una pàgina web informativa sense que a tota pantalla li llancin els detalls més escabrosos del cas. És la notícia més llegida als diaris on-line. I si obres un diari seriós, a les primeres pàgines trobaràs un desplegament de gràfics que retraten on tenia posada la cama la nena quan va morir, si tenia una clatellada al coll, una altra a l'alçada de la melsa, si va arrencar un grapat d'herba abans d'exhalar l'últim sospir...\nI així, la nena, que es deia Yara, no només va tenir la desgràcia d'anar a petar a mans d'un assassí, sinó que ara cada un dels patiments mortals, cada gest de l'agonia és pregonat grollerament, vomitat pels mitjans i regurgitat pels lectors, tant si hi estan interessats com si no han estat a temps d'abaixar el volum del televisor.\nFent cua per filmar el lloc on es trobà el cadàver\nÉs un espectacle quotidià a Itàlia: abans de la Yara tothom va voler saber qui havia escanyat la Sarah, una noia del Sud, si la cosina o l'oncle, i si el crim va ser dins el garatge o a les escales del soterrani. La mare, per cert, va saber que la filla era morta durant la intervenció en directe en un programa de televisió en hora de màxima audiència. I encara abans, Itàlia es va dividir entre els partidaris de considerar la nord-americana Amanda com una malvada patològica que va apunyalar una companya d'Erasmus i els que la consideren una innocent màrtir enfangada per policies mentiders. I el dret a la intimitat de la víctima i el dolor de les famílies, que els bombin. Fins i tot els dels presumptes criminals: a Amanda el show no la va ajudar gens, perquè es va muntar perquè ella era atractiva, i no perquè sorgissin -que van sorgir- dubtes sobre la seva culpabilitat.\nNingú parla de callar o de censurar notícies, però, sincerament, si la pobra Yara va vomitar o no de desesperació i dolor abans de morir no és de la meva incumbència ni la de ningú fora de la desgraciada mare o dels investigadors policials. El que necessita saber l'opinió pública és si aquest crim és aïllat o no, si es prenen les mesures necessàries per evitar-los, si la policia té prou mitjans, si el jutge dicta sentència amb proves segures, i si la llei és adequada. Punt. Fer periodisme és una cosa una miqueta més seriosa que dedicar-se a filmar pel·lícules gore i estampar-les als morros de la clientela. Per a això ja tenim Hollywood, i qui vulgui anar a distreure's amb jocs i assassinats sàdics, que pagui entrada de cinema.\n(Bé, no caldrà. Acaben de descobrir el cadàver d'un xicotet en un bosc. Es diu Daniel. I arran de la mort, ja ha aconseguit les primeres portades...)\nPublicat per Sandra Buxaderas Sans a 19:27 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Itàlia, periodisme\nCombatre una crueltat inenarrable? Sí, es pot\nUn ós "salvat", tingut en gàbia encara mentre se'l cura\nÉs una pràctica d'una crueltat tan esfereïdora que tractaré d'explicar-la amb tota suavitat, per no ferir la sensibilitat de ningú. Perquè quan l'espectacle és massa horripilant, tanquem els ulls i ens neguem a veure'l. Almenys, a mi em passa molt sovint. Voldríem eliminar el mal foragitant-lo de la nostra percepció de la realitat. Però el mal no desapareix per molt que ens hi tombem d'esquena.\nAfortunats: han estat salvats\nEl mal és per tot arreu i al món hi ha milions d'éssers que pateixen i que criden auxili. Què hem de fer? Comencem pels crits humans i deixem per a més endavant els dels animals? Això m'ho han repetit manta vegades: per què lluitar pels drets dels animals quan els de les persones són sistemàticament esclafats? Què val més, la vida d'un nen o la d'un gos? Són discursos que fan, precisament, les persones que mai han apadrinat un nen ni tenen plans per fer-ho. Justament, moltes persones que es dediquen a salvar gossos abandonats o que es neguen a menjar ous de gallina criada en gàbia es preocupen, també, pels nens de l'Àfrica o del barri. Afirmen i protegeixen la dignitat del nen; sostenen, però, que es pot lluitar també per la dignitat d'altres criatures capaces de sofrir i, com els nens, igualment indefenses. Algú em va dir una vegada: "en les associacions de solidaritat o cíviques, sigui sobre la matèria que sigui, sempre ens trobem els mateixos".\nUn ós torturat. El poso en foto petita, va.\nI ara anem al crit d'auxili que llancen, en aquest precís instant, més de 10.000 óssos de la Xina, víctimes d'una de les majors aberracions humanes. Són els óssos de la Lluna, negres com el carbó excepte una taca blanca en forma de l'astre del cel que els creua el pit. La medicina tradicional xinesa sosté que tenen una bilis capaç d'enfortir els cabells més febles o fer empinar el penis més decaigut. Grans farmacèutiques del país els empresonen en gàbies minúscules, on siguin incapaços de moure's, els fan una ferida a l'abdomen que no curen mai i n'extreuen la bilis. L'animal viu sota tortura tota la vida. Bé, a menys que tingui la sort de ser alliberat per associacions com l'Asia Animals Foundation, fundada per una anglesa, Jill Robinson. Els veterinaris curen els animals i els instal·len en tanques a l'aire lliure amb bosquets de bambú i tot allò que necessiten per recobrar la interrompuda vida animal. La Fundació fa campanyes arreu del món i dins de la Xina per aconseguir el tancament de les anomenades eufemísticament "granges". Per ara, Jill ha pogut salvar 345 animals. Com més mitjans econòmics i de difusió tindrà, més podrà posar remei a aquesta crueltat humana. L'ajudem*?\n* De causes bones n'hi ha moltes i hi ha qui ja va sobrecarregat. Hem d'escollir... escoltant el cor. La difusió d'un fet ja és ajudar.\nPublicat per Sandra Buxaderas Sans a 13:40 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: animals, esperit\nLa cucina delle stagioni: inverno 2020\nTorra denuncia a Bachelet le pressioni del Tribunale Supremo.\nNo la van violar abans d'assassinar-la. I jo sense...


L’evolució de la covid-19 continua a la baixa a les Balears, que han passat de tenir una incidència acumulada a 14 dies de 247,8 casos a 212,4\n5 min. Palma 27/11/2020 23:08\n651x366 El Govern posa ordre en El barem de les restriccions / ISAAC BUJ El Govern posa ordre en El barem de les restriccions / ISAAC BUJ\nEl Govern ha posat ordre en el barem de les restriccions que s’apliquen en funció de la situació de la pandèmia a les Balears. Aquest marc organitzatiu, que abasta cinc nivells, arriba més de vuit mesos després que l’Executiu començàs a aplicar les primeres mesures. A partir d’ara, a més de saber quines són les normes que s’han de complir a cada illa, també es podrà conèixer com variaran tant en el cas que l’evolució del covid-19 vagi a millor com a pitjor.\nLa presidenta de l’Executiu, Francina Armengol, va presentar divendres el nou sistema d’organització, una mena de semàfor covid que abasta del nivell 0 al 4, en funció d’una sèrie de variables tècniques organitzades en dos blocs d’indicadors. En el primer bloc, es té en compte la incidència acumulada a 14 i 7 dies -aquesta xifra també es valorarà de manera separada en el cas de les persones majors de 65 anys-. A més, s’analitza la traçabilitat dels contagis, és a dir, si se’n pot identificar l’origen, i la taxa de positivitat de les proves diagnòstiques. El segon bloc fa referència a la pressió assistencial del sistema sanitari: l’ocupació de llits dels hospitals i la taxa d’hospitalització a les unitats de cures intensives.\nEl nivell 0 equival a una situació de nova normalitat i a hores d’ara no hi ha cap illa que s’hi trobi. Es tracta d’una situació en què hi ha casos de covid-19 esporàdics, sense transmissió comunitària, i que es poden rastrejar amb facilitat. La incidència acumulada a 14 dies ha d’estar per sota dels 25 casos per cada 100.000 habitants. Aquí no hi ha restriccions a la mobilitat i les reunions poden ser de 30 persones en exteriors i de 15 en interiors. Els bars i restaurants poden omplir les terrasses al 100% de la seva capacitat, percentatge que és del 75% a l’interior si hi ha bona ventilació. L’aforament màxim dels comerços i teatres també és del 75%. Si als cinemes es consumeixen menjar i begudes, poden estar al 45% de la seva capacitat.\nEn el nivell 1, el risc de contagi és molt baix o baix, amb brots complexos o transmissió comunitària limitada i una incidència acumulada a 14 dies d’entre 25 i 50 casos per cada 100.000 habitants. Formentera -malgrat que la seva incidència acumulada és de 82,6 casos- és l’única illa amb aquest nivell d’alerta sanitària, que fixa un màxim per a les reunions de 20 persones en exteriors i 10 en interiors, i estableix un toc de queda de mitjanit a les 6.00 h del matí, que es manté igual en els nivells 2 i 3. La capacitat màxima per a hostaleria, comerços, teatres i cinemes és la mateixa que en el nivell 0, amb l’excepció de les terrasses de bars i restaurants, que es podran ompir fins a un 75% de la seva capacitat.\nLa incidència acumulada del nivell 2 és d’entre 50 i 150 casos per cada 100.000 habitants. Es tracta d’una situació de risc mitjà amb una transmissió comunitària generalitzada, amb pressió creixent sobre el sistema sanitari. Aquesta és la situació de Menorca, amb una incidència acumulada a 14 dies de 104,9 casos. En aquest nivell, les reunions socials són d’un màxim de 10 persones en exteriors i 6 en interiors. Els establiments hostalers només podran omplir els interiors al 40% de la seva capacitat en cas que estiguin ben ventilats. Comerços, cinemes i teatres es mantenen igual.\nEn el nivell 3, on estan Mallorca i Eivissa, amb una incidència acumulada de 229 i 190,7 casos per cada 100.000 habitants respectivament, la forquilla a 14 dies és d’entre 150 i 250 casos. Aquí, la transmissió comunitària ja no està controlada. Les reunions són més limitades, amb 6 persones com a màxim, ja sigui en exterior com interior, i bars i restaurans només poden estar al 60% de la seva capacitat màxima -sempre ben ventilats-. La cabuda dels comerços i teatres es redueix al 50%.\nPer acabar, la incidència acumulada a 14 dies en el nivell 4 supera els 250 casos per cada 100.000 habitants, amb una transmissió comunitària descontrolada que pot requerir mesures excepcionals. A hores d’ara, cap illa es troba en aquesta situació, la qual implica reunions màximes de 6 persones en exterios i prohibides entre no convivents en interiors, i que el toc de queda comenci a les 22 h. A més, en aquest nivell no es pot consumir a l’interior de bars i restaurants.\nLa incidència continua baixant\nLa incidència de la pandèmia a les Balears continua a la baixa una setmana més, segons les dades del darrer informa del Servei d’Epidemiologia, que recull informació fins al 24 de novembre. La incidència acumulada a 14 dies en el conjunt de les Balears ha passat dels 247,8 casos per cada 100.000 habitants a 212,4 la darrera setmana. Totes les Illes han registrat descensos en les seves incidències, llevat de Formentera -de 57,8 a 82,6-: Mallorca ha passat de 266,7 a 229; Menorca, de 119,9 a 104,9; Eivissa, de 229,2 a 190,7 casos.\nPer municipis, Sant Joan és el que té una incidència més alta per cada 1.000 habitants, amb 52,66 casos, seguit d’Eivissa, amb una taxa de 34,75, i Montuïri, amb 33,65. Quant a les zones bàsiques de salut, el nombre de casos ha baixat en 34, comparant les setmanes de l’11 al 17 i del 18 al 24 de novembre. Des que va començar la pandèmia, a les Balears s’han detectat 375 brots, 43 dels quals la setmana passada. 130 continuen amb la investigació oberta.


Romanticisme gastro amb Céline Dion R.E.\nDimecres, negra nit. Pels altaveus del microbús que m’apropa a Mas Salagros sona My heart will go on de Céline Dion i sento la necessitat de dibuixar un cor travessat per una fletxa al vidre glaçat. Sortosament, però, em cohibeix la presència de companys de l’escriptura golafre amb qui estic a punt de compartir la segona jornada de les Food & Wine Experience que organitza l’EcoResort de Vallromanes.\n“Near, far, wherever you are / I believe that the heart does go on...” Un esglai mut ressona dins meu mentre recordo el cap de setmana romàntic que vaig passar-hi amb la Maria el novembre passat; un sanglot estomacal m’evoca que bé que vam menjar al seu Restaurant 1497, capitanejat pels xefs Beniamino Campolo i Samuel Días. Aquesta nit ambdós sumen esforços amb Raquel Blasco i Marc Santamaria, de la barcelonina Casa Xica (França Xica, 20), per oferir un autèntic diàleg entre els respectius fogons, una proposta on la desimboltura i el punch catalanoasiàtic dels segons es fusiona amb la precisa profunditat amb què l’equip Salagros executa els seus plats cent per cent eco. I tot maridat amb els vins d’Alta Alella, el celler d’agricultura ecològica ubicat al bell mig del Parc Natural de la Serra de la Marina, que avui té en Valérie Veilleux la seva millor ambaixadora; la seva apassionada oratòria mereix ser reconeguda aquí.\nAplaudeixo amb entusiasme la portentosa ostra en tempura fermentada amb kimchi de meló; el shumai de botifarra blanca Cal Tomàs i eriçó de mar (bum!); el ramen de pasta fresca, ou de corral i una gamba vermella de la costa que irradia pel brou tota la seva marítima intensitat i l’intens turbot al Josper amb puré de coliflor fermentada i unes carxofes confitades en oli fumat que farien plorar la Maria. Ai, el romanticisme golafre. “ And you are here in my stomach and / And my stomach will go on and on...”


Què són els ARN circulars?\nEls ARN són un tipus de molècules que es troben presents en totes les nostres cèl·lules. Tot i que normalment son lineals, recentment se n’han descrit que també poden tenir una conformació en forma d’anell, i se’ls ha anomenat “ARN circulars”. Tot i així, es coneix poc sobre la seva funció. Estudis recents mostren canvis en els nivells d’alguns ARN circulars en els cervells de pacients que han patit la malaltia d’Alzheimer. L’objectiu del nostre treball ha estat verificar aquestes troballes i estudiar si aquests canvis també es produeixen en altres malalties neurodegeneratives, com la demència frontotemporal.\nEl nostre estudi en col·laboració amb el Banc de Teixits Neurològics de Barcelona, titulat “Assessing circular RNAs in Alzheimer’s disease and frontotemporal lobar degeneration”, s’ha publicat a la revista especialitzada Neurobiology of Aging.\nEn aquest estudi hem analitzat els nivells de 8 ARN circulars en teixit cerebral de casos confirmats neuropatològicament amb malaltia d’Alzheimer, demència frontotemporal i de persones sense malalties neurològiques. Hem inclòs un total de 69 mostres del Banc de Teixits Neurològics de Barcelona. En concret, hem comparat els nivells d’ARN circulars entre els diferents grups de malalties, així com analitzat la seva relació amb diverses mesures neuropatològiques.\nEl nostre treball mostra com els ARN circulars presenten nivells diferents en casos amb malaltia d’Alzheimer en comparació amb la resta de grups, confirmant les troballes anteriors. També hem observat que aquestes diferències són més marcades en casos amb malaltia d’Alzheimer familiar (presenten mutacions genètiques causants de la malaltia) i que podrien estar associades a la presència d’agregats patològics, típics de la malaltia. A més, alguns d’aquests canvis també es donen en casos amb demència frontotemporal.\nEls resultats d’aquest estudi són importants per entendre les bases biològiques de les malalties neurodegeneratives. A més, les nostres troballes poden ajudar a la identificació de nous biomarcadors perifèrics que ajudin a millorar el diagnòstic de pacients amb aquestes malalties.\nCategories Biomarcadors, Genètica, Recerca Etiquetes Alzheimer, Biomarcadors, Demència frontotemporal, Genètica, Publicacions Navegació per les entrades


Arpistes vinguts d'arreu de Catalunya actuen a l'Auditori de Terrassa | La torre del Palau\nArpistes vinguts d'arreu de Catalunya actuen a l'Auditori de Terrassa\nper La Torre , 1 de febrer de 2015 a les 15:47 |\nAssaig del dissabte al matí a l'Auditori Foto: Manel Marquès\nAquest dissabte va tenir lloc a l'Auditori Municipal de Terrassa la Trobada d'Arpistes de Terrassa, organitzada conjuntament per l'Escola Municipal de Música-Conservatori de Terrassa i l'Associació Catalana d'Arpistes.\nEs tracta d’una reunió de professors i alumnes de tot Catalunya, de totes les edats i nivells, per compartir l’experiència de fer música tots junts en un gran conjunt d'arpes.\nEls participants van arribar al matí per a assajar les peces del gran conjunt d'arpes. A la tarda es van fer dos concerts, a les 18:00h i a les 19:30h (aquest darrer inclòs en el XVIII Cicle de Concerts del Conservatori). Tots dos varen comptar amb una gran assistència de públic.\nEn aquesta ocasió es va triar un repertori al voltant de la música de pel·lícules. Un gran conjunt de quaranta arpes va interpretar temes de Harry Potter i The Lord of the Rings, arranjats expressament per a l’ocasió. A més, el programa es va completar amb l’actuació de petits conjunts d’arpes de les diferents escoles de Catalunya, i també un conjunt de professors format per a l’ocasió.\nParal·lelament, hi va haver durant tot el dia una exposició d’arpes a càrrec de la casa Mundimúsica de Madrid. Aquesta va ser la cinquena ocasió en que Terrassa acull una trobada d’arpistes d’aquestes dimensions, que no han tingut mai lloc en cap altre localitat de casa nostra.\nFoto de família dels músics participants a la trobada Foto: Manel Marquès\nCultura, arpes, Escola Municipal de Música, Associació Catalana d'Arpistes


VI Marató de Lectura Infantil a les places de Sarrià | betevé\nVI Marató de Lectura infantil a les places de Sarrià\n500 alumnes d'escoles i instituts públics de Sarrià - Sant Gervasi han participat en les activitats\nDimarts, 30 d'Abr del 2019, a les 21.43\nS’ha celebrat una nova edició de la Marató de Lectura de Sarrià – Sant Gervasi, la sisena, a les places del barri de Sarrià. Hi han participat 500 alumnes de primària i secundària dels nou centres públics del districte. Es tracta d’una iniciativa que vol promocionar la lectura entre els estudiants d’una manera diferent: traient els llibres de les biblioteques per llegir a les places del barri, fora dels murs de l’escola. Un projecte únic a la ciutat que fa sis anys organitzen des del Seminari de Biblioteques Escolars, el Sevei Educatiu – CRP i el districte.\nPlaces convertides en biblioteques\nDurant tot el matí els alumnes han passat per un escenari de la plaça del Consell de la Vila a llegir textos en veu alta. A la plaça de Sarrià s’hi ha fet un taller literari d’històries en moviment a càrrec de Tantàgora, on els nens han pogut triar entre 150 llibres il·lustrats i fer la seva versió de la història mitjançant construccions amb peces.\nLes biblioteques públiques del districte han creat un racó de lectura i també s’hi han exposat novetats literàries i els nens també han creat un punt de llibre inspirant-se en una biblioteca.\nUna marató que ja té sis anys i que va sorgir d’un seminari entre les biblioteques escolars dels centres educatius públics i el districte que té com a objectiu final engrescar l’alumnat perquè no vegi la lectura com un deure, sinó com un plaer.\n— educació primària — educació secundària — lectura