Relat "EL CAVALLER DE LA TRISTESA: CAPÍTOL 21: LA HISTÒRIA DE FRÉDOR"\nInici > detall del relat: EL CAVALLER DE LA TRISTESA: CAPÍTOL 21: LA HISTÒRIA DE FRÉDOR\nUna vegada oberta la porta de par en par van veure un llarguíssim passadís. A terra hi havia una estora roja que es perdia al llarg passadís i que desapareixia després d'un revolt. Les parets de dins, contrastant amb les exteriors, eren de color daurat. Centenars de fanals i espelmes estaven penjades de les parets il·luminant-ho tot. Tant en les parets de la dreta com les de l'esquerra desenes de portes conduïen a llocs diferents de palau.\nA uns metres de la porta els estava esperant Rigton, més conegut com a Servent. Portava una gavardina amb caputxa. De seguida s'adonaren que era el mateix encaputxat del port Eciale.\nEl primer impuls de Cristal en veure'l va ser el d'atacar-lo. Però la seua espasa travessà el seu cos com si d'un holograma es tractes.\n-Encantat de tornar-vos a veure.-Era la primera vegada que escoltaven la veu de Rigton, una veu grotesca.- Sabia que podia ocórrer açò hi he sigut precavit. El que esteu veient no és el meu propi cos. És una projecció mental d'aquest. I ara si em seguiu?\nRigton es girà i començà a caminar, si es pot dir caminar, més aviat surava, per l'estora roja.\nCap d'ells l'hi preguntà cap cosa. Ja sabien tot el que havien de saber. La seua presència allí confirmava les seues sospites. Rigton treballa per a Frédor passant-li informació.\nGiraren el revolt ca a la dreta i més endavant cap a l'esquerra. Rigton els guiava per nombrosos passadissos tots amb una estructura semblant. Per ací i per allà es veien estàtues o armadures decorant-los. Mai no atravessaren cap porta, anaven seguint corredor rere corredor. Hi havia lloc on es dividia en diversos, però Rigton sabia on anava i els portava pel que ell volia. L'estora roja no pareixia tindre fi i tots els passadissos en tenien, millor dit la continuaven, ja que era tota una, encara que aquesta també es dividia en les distintes direccions. Anaven endinsant-se cada vegada més al cor de la muntanya. Ho notaven perquè l'ambient estava més carregat i en certa manera notaven la pressió de tones i tones de roca al seu damunt. Finalment el passadís que estaven seguint acabà amb una porta, per on davall seuacontinuava l'estora. La porta era doble i fet d'or. Millars d'inscripcions la recorrien. Hi havia diferents dibuixos representant criatures que ells no havien vist mai.\nLa projecció de Rigton es trencà igual que ho fa una bombolla de sabó.\nS'acostaren a la porta i abans que la pogueren tocar aquesta s'obrí suaument i lentament, sense cap tipus de soroll.\nEntraren a una gran sala molt il·luminada. Allí l'estora cobria tot el terra de part a part. Diverses estàtues i monuments colossals la decoraven. Allunyats d'ells, tant a dreta com a esquerra es podien distingir algunes columnes, que es perdien en la foscor, ja que el sostre no s'aconseguia entreveure.\nDavant seu, a molts metres, estava el tros, buit. Era un tros de color negre on al seu cap despuntaven tres puntes i els seus posa braços pareixien urpes de drac, que contrastava amb el daurat de les parets, escultures i columnes de la sala. De totes maneres la part on u se seia era de color roig, donava la sensació que u s'asseguera a la boca d'un drac.\nDarrere del tros s'obria esquerda molt ampla, un humà (inclús algun ser més gran) podria caure per aquí.\nA tres o quatre metres a l'esquerra del tros estava Frédor, d'esquena a ell i amb les mans al seu darrere. Observava atentament una colossal pedra de color blanc. Diverses puntes eixien d'ella, es pareixia molt a una flama, però de color blanc i molt gran. Per alguna estranyà raó, trobaren que eixa pedra i les que duien al seu coll eren molt paregudes.\nLa porta per la qual havien entrat es tancà al seu darrere sense fer soroll.\nEn el moment en què la porta es tancà Frédor es girà.\nLa seua cara havia tornat a canviar. Ara la mascara l'hi la cobria tota, però hi havia una diferència. Els seus ulls. L'ull esquerre continuava sent de color roig, però el dret ara era de color blau. Ja no tenia cap pèl al cap.\nTragué l'espasa de la beina i es dirigí cap a ells lentament mentre la punta de la fulla era arrossegada per terra traguen espurnes grogues.\nElls quatre també s'acostaren cap a ells.\nJa estaven uns enfront de l'altre. Frédor va ser el primer a parlar.\n-Seré breu. Heu decidit si m'ajudeu o no?\n- No t'ajudarem. I no et pense perdonar que hages matat al meu pare.\n-D'acord. Aleshores no tinc cap altra opció que desfer-me de vosaltres. És una llàstima. Prepareu-se.\n-Així i ja està?-Digué Miquel.- On està la típica conversa filosòfica on el malvat explica els seus plans i tota eixa història?\n- Ha, ha, ha, ha. Em pense que de moment no es durà a cap. Feu-me un favor. Enfronteu-se els quatre contra mi.\nAcabades de dir aquestes paraules Frédor es llançà a l'atac.\nEl seu primer atac anà intencionadament dirigit a Raül. Concretament al seu cor. Raül aconseguí desviar l'atac. Girant sobre si mateix Frédor colpejà amb el taló de la seua bota el pit de Raül enviant-lo enrere. Tot seguit atacà Miquel.\nLi va fer un atac horitzontal dirigit cap al seu estómac. Miquel interposà el seu basto entre la fulla de l'espasa e Frédor i el seu cos. Ràpidament i sense donar-li temps a reaccionar el puny de Frédor li colpejà l'estómac.\nDesprés Frédor elevà la cama, fent un arc, en direcció al cap d'Enrique. A aquest li donà temps a ajupir-se. Però la velocitat de Frédor era tal que encara no s'havia recuperat Enrique quan la cama tocà el terra i ja s'havia elevat l'altra colpejant-li el costat de la cara.\nCristal estava a prop i Frédor pegant una tombarella cap enrere passa per damunt d'ella i aterrà a la seua espatlla. Donant-li un cop de puny un poc més avall dels muscles i enviant-la cap avant.\nAra era el torn que atacaren tots quatre. Anaren els quatre a la vegada. Dirigint els seus atacs a punt vitals a gran velocitat. Però Frédor aconseguia parar-los, esquivar-los o desviar-los a temps. No sabien perquè, però, a pesar de ser més ràpid i hàbil que ells, pareixia que havia perdut potencial. La vegada que el veren lluitar contra Itori els havia paregut que es movia més gracilment, com el vent. Però ara lluitava amb brusquedat. Era per què ells eren més forts o hi havia una altra cosa? Com si el seu cos no respongués correctament a les seues ordres.\nL'espasa de Frédor quasi ni es veia de la velocitat a la qual anava. Estaven utilitzant tota la sala d'escenari.\nEncara que Frédor havia anat dominat el combat al principi cada vegada els seus cops eren menys forts i les seues reaccions més lentes. Per contra ells quatre anaven guanyant terreny.\nEn el punt en què estaven ells quatre havien atacat a la vegada. Frédor aconseguí parar el cop de Miquel i apartar-lo d'ells. Després va fer el mateix amb Enrique. Cristal atacà al coll, però Frédor parà el cop i l'allunyà d'ell d'un cop de peu. Finalment Raül l'intentà atacar. Frédor col·locà la seua espasa entre el seu cos i l'arma de Raül. Raül ho va veure a temps i apartant-se un poc i canviant bruscament de direcció el seu atac colpejà la mà de Frédor i el desarmà.\nEncara que no li podien veure la cara el cos de Frédor no mostrava cap signe de sorpresa. Ràpidament s'alçà i s'allunya de Raül. Abans que Frédor anés a recuperar la seua arma Enrique la va agafar.\nFrédor estava allunyat d'ells i s'assegué tranquil·lament al seu tros.\n-Saps que si u agafa una de les armes personals d'una altra persona, com eixa que jo la vaig obtenir del calder, no fa la seua funció.\n- A què bé això ara.- fou la resposta d'Enrique.\n-A res. Era simplement una curiositat. Bé, compliré el desig de Miquel. És el moment de la conversa.\n- Vol guanyar temps!-Digué Raül.- Devien d'apressar-lo.\n- O d'acabar amb ell.- Afegí Cristal.- Encara que no ho sé. No crec que em sentira a gust si acabara amb ell ara.\n-Estic desarmat. Vosaltres teniu la meua arma. Que puc fer. Encara que si no voleu escoltar la meua història que l'hi anem a fer mai la sabreu.\n-Raül.-Digué Miquel.- Hauríem d'escoltar-lo. Està massa segur de si mateix. És possible que fem el que fem ell puga escapar. Si almenys coneixem tots els seus plans encara que escape tenim més possibilitats d'aturar-lo. No creus?\n- Home, mirat d'eixa manera...\n-Que decidiu?- Preguntà Frédor tranquil·lament.\n- Està bé. Conta'n's el que ens vulgues contar.- Respongué Raül.\n-Però a la mínima que sospitem una treta acabem amb tu.- Afegí Enrique.\n-Tranquils, no hi ha cap treta. Simplement us vull contar una història.\nElls no ho pogueren vorer, però a l'altra part de la mascara un somriure es dibuixà a la cara de Frédor.\nRaül no sabia perquè però tenia la sensació que estaven caiguen en un error. Però en el fons ell també tenia curiositat per saber d'una vegada per totes que busca Frédor.\n- Perquè entengueu tot la història ha de començar en el mateix moment del meu naixement. No del meu naixement amb cos humà. Si no molt més de temps enrere. El meu vertader naixement i el de la meua germana. A diferencia dels humans nosaltres tenim plena consciència des del mateix moment en el fet que nasquem.\n- Si, nosaltres. Se'ns coneix com els protectors, encara que dins d'eixa, diga'm espècie, hi ha diferents tipus.\n- Aleshores tu eres un dels protectors?- Digué Raül.\n- Bé, sols en part. Ara us contaré la meua història.\n"No vaig arribar a saber qui era qui. Però un dels meus pares pertanyia a l'univers, com a protector, i l'altre era un ésser de l'extraunivers. És possible que si hagués passat més temps amb ells, hi hagués tingut més experiència sí que ho haguera pogut descobrir. Però prompte ens separarem d'ells la meva germana i jo. I sols ens contaren la història, no qui era qui. Però anem al gra. El que era de l'univers en una de les seues missions de reconeixement a l'extraunivers conegué a un tipus d'energia diferent de la d'ells. Començaren a intimar i aconseguiren fer-se amics, per finalment enamorar-se. Cap de les dues parts veia en bons ulls eixa relació. Per una part els protectors veien els éssers de l'extraunivers com a un perill per a l'univers, mentre que els de l'extraunivers miraven que un dels seus s'havia unit amb l'enemic. Així i tot hi havia molts que els pareixia bé eixa unió, tant dels dos mons, però eren una minoria. En la seua relació mai no havien entrat a l'univers. Era ben sabut per tots que si un ésser de l'extraunivers entrava a l'univers automàticament, obtenia un cos sòlid. Farem un parèntesi en la història i us explicaré més bé això de cos sòlid i no. Els protectors i la majoria dels éssers de l'extraunivers tenen un cos completament d'energia. Però aquesta energia està col·locada al voltant d'un punt feix. Per a poder eliminar tant a un protector com a una criatura de l'extraunivers amb el seu vertader cos s'ha de colpejar aquest punt. Automàticament en ser colpejat, millor dit destruït, s'allibera l'energia col·locada al voltant d'aquest punt. És a dir que literalment explota. Bé aquesta energia situada al voltant d'eixe punt forma una silueta, que és la forma que tindrà en obtenir el cos sòlid. I en cara que no ho parega podríem dir que hi han dos tipus d'energia bàsiques, el que correspondria al femení i al masculí. Els meus pares pertanyia cada un a un tipus diferent, si no no s'hagueren pogut reproduir. Però seguim amb la història.\nEstaven fent uns dels seus passejos i xerrant de les seues coses per la frontera quan un grup de sers del extraunivers els atacaren. No volien per cap de les maneres eixa relació. No tingueren més remei que fugir a l'univers. En travessar la frontera el que pertanyia a l'extraunivers obtingué un cos sòlid i el protector el conduí a un planeta deshabitat. Allí visqueren es dos en harmonia durant molts anys i prompte de les ments dels altres s'oblidà la història estranya entre dos éssers tan diferents. Durant molts anys el protector intentava la forma d'aconseguir un cos sòlid mentre que el de l'extraunivers intentava el contrari. Un perquè volia estar al costat del seu amor, mentre que l'altre també, però ja que estava en l'univers volia visitar-lo i veure les seues meravelles. Finalment després de molts anys el protector aconseguí descobrir la forma d'obtenir un cos sòlid. Però això li costava que devia desprendre's d'una gran quantitat de la seua energia. La qual quan la recuperava deixava de tindre un cos sòlid. És a dir podria obtindre'ls i desfer-se'n. Per altra banda el de l'extraunivers no ho aconseguí. Doncs bé ara els dos j atenien un cos sòlid. Un amb un aparell reproductor masculí i l'altre amb un aparell reproductor femení. Ja us he dit que no sé quin és quin. La xica es quedà embarasada. De bessons. Va passar el temps, tampoc sé quan, si mesos, anys... al final nasquérem. Nasquérem amb un cos sòlid, que contenia una força extraordinària i la qual sabíem que es podia augmentar. Si jo i la meua germana érem uns híbrids. Com ja he dit des del mateix moment del naixement tinguérem consciència de tot el que ens envoltava inclús ja de naixement sabíem parlar, i encara que no compreníem molts conceptes i paraules a la nostra ment es formava la imatge de les coses. Jo vaig elegir el meu propi nom, Frédor, la meua germana elegí el d'Avlia. Els nostres pares ens ensenyaren tot. Sobre l'univers i l'extraunivers, l'organització tot. El que mai ens contaren era quin dels dos era el de l'extraunivers i quin de l'univers. No volien que nosaltres tinguérem algun prejudici. Jo i la meua germana teníem una memòria excepcional i en a penes un més ja sabíem tot el que podíem saber. Encara que hi havia molts secrets per descobrir. Per la nostra banda jo i la meua germana començarem a tindre interés a saber si podríem obtenir un cos energètic. Estiguérem molt de temps intentant-ho. Al final ho aconseguirem. Però hi havia una diferència. Segons ens havien contat, en obtenir un cos sòlid es perdria energia i en obtenir un cos energètic es recuperava. Nosaltres no. Nosaltres teníem molta energia i no la perdíem en adquirir el cos sòlid i per contra no obteníem més energia en obtenir el cos energètic. Els dies anaven passant tranquil·lament. Fins que un dia un meteorit s'estellà contra el planeta. Aquest explotà. Jo i la meua germana eixirem despatxats, per sort tinguérem el temps suficient per a obtenir el cos energètic i escapar vius. Per altra banda no sabérem que els passà als nostres pares. Moriren? L'explosió els envia tan lluny que mai més en pogueren trobar? La part que provenia d'extraunivers se salvà, ja que sols tenia cos sòlid? Hauria tornat a l'extraunivers i no podia tornar? O simplement en veure per qui érem rescatats no s'atreviren a fer acte de presència per por a represalies?\nVagarem per l'espai durant molt de temps fins que un tipus d'energia molt antiga ens trobà. Es presentà amb el nom de Quiesh. Pel que veig a les vostres cares no ho sabíeu, però si, Quiesh és un protector i es el mateix Quiesh qui us ha embarcat en aquest viatge. Prosseguim. Nosaltres l'hi contarem tota la nostra història. Després de recabilar una estona Quiesh ens digué que eixa informació la guardarem en secret. Que era millor que els altres protectors no ho saberen. I que al lloc on ens anava a portar hi habitaven molts. Quiesh ens portà al centre de l'univers. Era immens. Un planeta colossal. Tot estava cobert de vegetació. Excepte una zona central que era completament d'or i on vivien els savis. La vostra ment no podria concebre el gran que és. Això s'hi ha de vorer.\nEntrarem al planeta. Ens va dir que de moment no adquirirem el nostre cos sòlid. Es podien estranyar, ja que pel que ell sabia ningú no hi havia aconseguit obtenir un cos sòlid excepte el seu pare o la seua mare. Ens digué que viuríem al costat de un grup de quatre protectors més que acabaven de nàixer fa poc i havien de tindre el mateix temps que nosaltres dos. En aquest punt cal aclarir que els protectors no es reprodueixen com els éssers de cos sòlid. Simplement s'allibera un tros del nucli sobre el qual està l'energia del, diríem, pare, i un altre de la, direm, mare. Aquest dos trosos s'uneixen i a partir d'eixe nucli nou es comença a concentrar energia provinent de l'univers i al cap de cert temps hi ha un nou individu. També hi han protectors nascuts per formació espontània.\nEls noms deels nostres quatre companys eren: Itori, Tixhor, Zonec i Azor. Crec que ja els conegueu. Són els guardians dels quatre punts de l'univers.\nRàpidament ferme molt bona amistat i pràcticament no ens separaven per a res. Allí no paràvem en tot el dia. Quasi sempre estàvem entrenant per al combat o estudiant. Ens estàvem preparant per a exercir la funció dels protectors. Tots i cada un dels protectors han passat pel centre de l'univers. En els nostres temps lliures investigàvem el centre de l'univers. Crec que nosaltres sis fórem els que més secrets descobrirem d'aquell lloc. I encara a hui dia en guarda molts. Nosaltres visquérem moltes aventures per allí i també rebérem moltes reganyines. Però ens teníem a nosaltres sis i la resta no ens importava gaire. Vivíem feliços. El nostre grup de sis era el que més sobreeixia tant en les arts per al combat com per a estudiar. Pot paréixer arrogant, però és la veritat, jo i la meua germana érem considerats com als millors. Teníem tanta confiança amb els nostres amics que els contarem tota la veritat sobre nosaltres, el nostre origen. Al principi se sorprengueren molt, però la nostra amistat era més forta que qualsevol altra cosa. A més cap d'ells creia que era motiu per a avergonyir-se. Però férem el jurament de mantenir-ho en secret passes el que passes, a no ser que jo o la meua germana decidirem contar-ho. I he de dir que ho han complert. Si no m'equivoque no van voler contar-vos la meua història. Segons em contà Rigton.\nEns demanaren que els mostrarem com era el nostre cos sòlid i així ho férem. Després ells van ser qui intentaren obtenir'l. Tardaren molt de temps, però al final ho aconseguiren. Però ells sí que perdien energia, no com jo i la meua germana. Cada dia quan estàvem a soles entrenàvem amb els nostres cóssos sòlids, obtinguen't així una gran habilitat en els dos camps. Amb el pas del temps nosaltres anàvem obtinguen més energia i força i anàvem cresquen tots sis. Ràpidament ens transformarem en l'elit de l'elit.\nLa nostra preparació havia acabat. Ja sabíem tot el que ens volien ensenyar. A partir d'eixe moment havíem de ser autodidactes. Demanarem si ens podíem quedar a viure al centre de l'univers. Almenys per un temps. Ens digueren que si i prosseguiren tots sis amb les nostres exploracions.\nPerò un dia canvià tot. Un exèrcit comandat per una criatura anomenada el corb de l'obscuritat atacà l'univers. El corb es movia molt lentament i tardaria moltíssim de temps en aplegar a la frontera, ja que la seua zona de residència estava molt allunyada. Però el seu exèrcit era molt ràpid i eren milers i milers les criatures que començaren a atacar l'univers. Moltes d'ells sense pensar-seu travessaren la frontera i amb els seus cóssos sòlids començaren a destruir totes les formes de vida i els planetes. Aleshores dóna lloc a la gran guerra. Tots els protectors foren cridats per a lluitar contra aquella amenaça. Nosaltres, com als millors combatents que érem, també forme cridats. Ràpidament a la frontera s'acumularen milers de protectors per a no deixar passar l'enemic. Érem tants que aconseguirem cobrir a la frontera per tota la seua superfície. Mentre això altres grups s'encarregaven de destruir als éssers de l'extraunivers que havien aconseguit obtenir un cos sòlid i destruir l'univers des de dins. La cosa estava que els cóssos energètics no lluiten molt bé contra els sòlids. Ni uns poden derrotar als altres i viceversa. Nosaltres sis podíem obtenir un cos sòlid així que ho férem i començarem a lluitar contra els enemics. Els altres protectors ho van veure. I volguérem que els ensenyarem. Però teníem massa pressa així que havíem d'ensenyar a algú i que aquestes ensenyés als altres. Decidirem ensenyar al nostre mentor. Quiesh. Per a sorpresa nostra ell aprengué ràpidament i es dedica a entrenar soldats en eixe camp. Així i tot ningú no arribaria mai al nivell de nosaltres sis. També va ser en eixe temps quan s'inventaren els calders per a obtenir les armes. Com ja he dit moltes vegades a l'obtindre un cos sòlid els protectors perdien energia, per tant qualitats per al combat. Per a compensar un poc es crearen eixos calders que proporcionaven unes més amb les propietats de traure el màxim partit a l'energia reclosa al cos sòlid. És a dir aprofitar l'energia interna al màxim. Encara que per a aconseguir dominar aquestes armes i utilitzar eixa energia feia falta molta practica. Ni vosaltres ho heu aconseguit encara. Sols hui notat una millora en les vostres capacitats. No m'enrotllaré molt més. Simplement molts anys terrestres o ertokensses, passaren. Moltes coses ens passaren, però sempre estiguérem units tots sis. Finalment el corb de l'obscuritat aparegué a la frontera. Era una immensa massa d'energia que tenia la mateixa silueta que un corb.\nMilers de nosaltres és llançarem a l'atac contra ell. Però era massa poderós. Anava eliminant als protectors ràpidament. No hi havia res a fer. Per no podíem rendir-nos. Si entrava a l'univers, aquest desapareixeria completament-A Frédor ara li se quebrà la veu.- Va ser la meua germana, Avlia, la que torbà la solució. Es llançà a l'interior de la massa obscura energètica. No sé exactament que va passar, però es veu que arribà al nucli del corb de l'obscuritat i el colpejà. Pel que puc suposar era massa resistent i sols trencà un esquirla. Però va ser el suficient perquè el corb és desequilibres i es quedes paralitzat. Però a poc a poc es notava que començava a recuperar-se, per així he dit que supose que sols trencà un trosset del nucli. Tots els savis del centre de l'univers estaven allí. Aprofitant l'estat del corb de l'obscuritat començaren a parlar en un idioma estrany. Pel que sabia era un conjur de confinament que sols sabien ells. Ja que no el podien destruir, havien mort molts protectors, almenys volien empresonar-lo en una zona de l'extraunivers on no pogués eixir mai. Jo vaig intentar impedir-ho. La meua germana podria ser viva i encara no havia eixit. Però ells decidiren que era més important la seguretat de l'univers que la vida de la meua germana. El conjur donà resultat i el confinaren en un racó de l'extraunivers al corb de l'obscuritat. Jo havia perdut la meua germana. L'odi i la ràbia contra el corb de l'obscuritat em dominà i encara ho fa. No volia que estiguera confinat, el volia vorer mort. Però que podia fer? Era massa dèbil en comparació a ell. Necessitava augmentar la meua energia. Si ja ho tenia. Pel que sabia el meu cos podia absorbir l'energia de l'univers, clar era un híbrid, hi tenia habilitats de les criatures de l'extraunivers. Aleshores el meu pla era arribar fins al centre de l'univers. Com ja sabeu tota l'energia de l'univers es depurà allí. Per tant tard o hora tota l'energia passa per allí. Una vegada al centre de l'univers absorbir tanta energia com pugues. No sabia quin límit tenia el meu ser, però esperava que absorbint l'energia de l'univers aconseguira tindre més poder que el corb de l'obscuritat. Vaig comentar als meus amics el meu pla. Es negaren rotundament, estaven disposats a acompanyar-me, he intentar rescatar, si encara estava vivia la meua germana els savis podien tele transportar-nos fins on estava atrapat el corb de l'obscuritat. Dien que absorbir molta energia de l'univers de cop podria desequilibrar l'univers i destruir-lo i que bàsicament faria el mateix que volia fer el corb de l'obscuritat. Jo sabia que sense eixe poder no podria derrotar-lo i que sacrificaríem les nostres vides en va. Em donava igual que l'hi pogués passar a l'univers, jo volia i vull, rescatar a la meva germana. Així que em vaig dirigir cap al centre de l'univers per a complir amb el meu pla. Els protectors que havien sobreviscut s'assabentaren i es posaren davant del meu camí. Em vaig desfer de tota cosa que se'm creuava. Finalment vaig aplegar al centre de l'univers. Allí estaven els més amics i Quiesh esperant-me. Tornaren a intentar convéncer, però no ho vaig acceptar de cap de les maneres. Aleshores milers de protectors eixiren i s'enfrontaren a mi. Vaig derrotar a més de la meitat jo sol, però acabaren guanyant-me. Ràpidament tragueren tota l'energia que tenia i la guardarne en una capsa que actualment està al centre de l'univers. Després em desterraren a aquest planeta en un estat de mínima energia. Bàsicament sols em podia moure. Els protectors no ens alimentem. Simplement l'energia circula per nosaltres i el mateix univers ens la renova. Així vaig estar durant molts anys."\nCompreneu ara el que vull? Cristal tu ho hauries de comprendre més bé que ningú. O tu no faries el que faça falta per a venjar al teu suposat pare?\n- Si t'he de dir la veritat al principi si. Però ara veig que eixe no és el camí. No el recuperaré i podria causar molt de sofriment buscant venjança. El meu pare viurà sempre al meu cor. No crec que la teua germana vulgues que destruïres l'univers per a rescatar-la. Ella es va arriscar per salvar l'univers. Si ara tu el destruïres el seu esforç seria en va.\n- No! Sé que ella encara està viva i que està sofrint turments innombrables a l'interior d'aquella criatura. L'he de traure siga com siga. I si fos Raül al qual hagueres de venjar?- Ara dirigí la mirada a Raül.- I tu Raül, si fora Cristal no faries el que fera falta per ajudar-la? No li vas prometre que passara el que passara l'ajudaries i estaries al seu costat?\n- Sí, tens raó. Però no crec que ho fera a costa de la vida de milers de persones innocents. Tampoc no crec que ella ho aprovara. Però sí que intentaria rescatar-la pels meus propis mitjans.\n-No sabeu que esteu parlant. Però en el fons sé que penseu igual que jo. Heu de deixar enrere la vostra equivocada concepció del món. Com deia el vostre amic Miquel tot és sofriment. I cada u s'hi ha d'apanyar. La meua germana és del més important en la meua vida. Tots els que hem vulguen ajudar seran ben rebuts, però qui em pose entrebancs serà eliminat. Amb el vostre potencial veig els meus antics amics. Si vosaltres m'ajudareu aconseguiríem desfer-nos d'eixa malèvola criatura i després restaurar l'univers. A la fi no passaria res.\n- I si després d'haver agafat l'energia de l'univers no es pot restaurar? A més com vols que nosaltres t'ajudem? Tenim un cos sòlid.-Digué Enrique.\n-Tot el que ha ocorregut una vegada pot tornar a ocórrer. Això és la resposta a la primera pregunta. A la segona et diré que si els protectors poden obtenir un cos sòlid, un ésser amb cos sòlid pot obtenir un cos energètic amb el suficient entrenament. Jo us podria ajudar. Que em digueu? No, no em respongueu ara. Primer acabaré amb l'història.\nRaül, Cristal, Enrique i Miquel no estaven disposats a sacrificar milers de vides i a l'univers sencer. El podrien ajudar, però mai destruiríem l'univers per a destruir una altra criatura. A més era molt poc probable que l'univers es restaurés tal com era. Així hi tot el deixaren acabar la seua història.\n"Estava jo desterrat en un planeta desconegut en un estat de mínima energia. Vagava pels boscos i vaig començar a aprendre coses d'aquest planeta. La vida ens cos sòlid no m'era aliena. Al centre de l'univers existeix, encara que sols en forma de vegetació i animals molt xicotets, almenys a la superfície. Per altra banda en les meues expedicions a la recerca d'enemics de l'extraunivers amb cos sòlid havia viatjat a uns quan planetes. Així i tot mai no havia vist tanta explosió de vida i tanta diversitat. Així va ser com vaig descobrir als humans. Era una civilització estranya. Que es desmarcava de les pautes naturals. Sense tindre cap tipus de poder especial es desenrotllaven força ràpid. Però el seu orgull i egoisme creixien junt amb ells. Hi havia excepcions clar està. Durant molts anys vaig viatjar per ací i per allà al llarg del planeta. Pràcticament mel coneixia tot. Encara que curiosament no coneixia l'illa de Shohó i el seu temple. Aleshores la vaig veure. L'embolcall de la pedra de l'essència. Havia escoltat històries sobre ella, però mai l'havia vist. Sincerament vaig arribar a dubtar de la seua existència. Però allí davant la tenia al cim d'una muntanya. Rebent l'energia renovada des del centre de l'univers, perquè el planeta prosseguís avant. Vaig intentar ferme amb ella, però jo era massa dèbil. Necessitava un cos. Al cap d'uns quants anys es tornà a amagar. Vaig estar esperant i viatjant per tot el món. Sabia que cada molts anys tornava a aparéixer, però no sabia cada quants. En cada planeta era diferent, segons si estigueren més prop o més lluny del centre de l'univers. La vaig trobar per segona vegada. Així vaig poder calcular quan seria la pròxima aparició. Vaig esperar pacientment. Jo ja havia ideat un pla per a recuperar un cos. No us contaré com, però vaig esbrinar en quin continent tornaria a aparéixer la següent vegada. El dia s'acostava. No s'hi havia quin marge d'error hi havia però necessitava ja un cos si volia ferme amb l'essència. Aleshores ara farà uns trenta-set o trenta-huit anys vaig obtenir eixe cos. Estava viatjant buscant un hoste adequat. Finalment vaig trobar una dona que estava embarasada, però que el fetus havia mort per causes naturals. Ja no es podia fer és per eixe cos, així que em vaig instal·lar dins d'ell. Així a poc a poc vaig anar cresquen com un humà. La dona era la reina d'aquest regne, Eleger i el pare el rei Oderfs. En tornar a la llum del Sol em pegaren perquè plorara. Costum ben estrany en els humans. Jo no vaig fer ni moviment. He, encara recorde la cara de sorpresa de tots els presents. Vaig començar a créixer i desenvoluparme. No em ficaren cap nom, amb la meua mirada en tingueren prou per a no atrevir-se. Vaig estar cinc anys sense parlar. Observant-ho tot. Finalment als cinc anys vaig decidir que era hora de parlar i el primer que vaig dir va ser el meu nom. A partir d'aquí em vaig comportar com un xiquet normal, encara que una mica reservat. Les seues sospites i temences sobre mi desaparegueren. I ho axacaren a una simple curiositat. Em pagaren un instructor, Cioni. Vaig fer bona amistat i gràcies a ell vaig descobrir que hi havia camins entre dos mons. Que antigament aquest continent eren dos un al sud i un al nord i que en cada un estava el camí del Nord i el del Sud. En el continent situat a l'Est estava el camí de l'Est i en el continent de l'Oest el camí de l'Oest. Aquest planeta està format actualment per tres continents i moltes illes. Però el més important, que Quiesh estava ací. Probablement ho havia estat sempre. Vigilant perquè jo no causés cap problema. Quan tenia quinze anys de cos humà el meu mestre Cioni se'n tornà. M'hi havia instruït a les armes, encara que jo ja sabia lluitar molt bé. Però amb un cos humà era una mica diferent, però em vaig acostumar. A més aquest cos tenia la necessitat de menjar, beure, respirar i dormir. Encara que en l'altre cos també s'adormia, però era diferent.\nAls dèneu anys vaig començar la meua conquesta. Sabia en quin continent apareixeria l'essència, però no en quin punt. Vaig voler que els súbdits d'Oderfs treballaren buscant-la. Però ell es va negar dient que això eren llegendes. Així que vaig haver de buscar uns altres servidors. Les criatures del extraunivers atrapades en altres dimensions de l'univers. Algunes s'hi havien posat a viure en planetes, però després que el corb de l'obscuritat hagués sigut derrotat els éssers de l'extraunivers com que no podia aconseguir un cos energètic per a tornar a casa seua es van haver d'amagar en plantes situats en dimensions desconegudes. S'hi havia molts conjurs i havia descobert molts secrets al costat dels meus amics al centre de l'univers així que la cosa va ser fàcil. Vaig crear un portal que feia de filtre. Sols permetia passar criatures d'un cert nivell energètic. Perquè no pogueren ser més fortes que jo, però si més que un humà de peu. Encara que un soldat ben entrenat els podria destruir. Vaig invocar a milers. No ho sabia però aquelles invocacions desgastaren molt el cos humà. Per això vaig començar a posar-me la mascara. Per anar dissimulant les imperfeccions de la cara. Al cos també, però gràcies a la roba no es veien. Havia de fer creure que era humà. Vaig tornar a parlar amb Oderfs. Es va tornar a negar i en veure els meus servidors envia el seu exèrcit contra mi. No va poder fer res. Els meus soldats eren més nombrosos. Vaig matar a Oderfs personalment. De la reina no se que va ser. Tot d'una vaig conquerir el regne d'Eleger. Però el continent era molt gran i l'essència podia aparéixer en qualsevol lloc. Necessitava tindre controlats tots el regnes. Estava a punt d'anar a Ertauk quan aparegueren davant meua Itori, Zonec, Tixhor i Azor, al costat de Quiesh i un humà anomenat Joserf. Volien esbrinar que estava fent. Que és el que volia. Jo els vaig dir que era assumpte meu. Simplement us diré que tot va acabar amb un combat entre jo i Itori. El vaig derrotar, però no el vaig matar. Una forta amistat en s unia. Els vaig deixar anar. Poc després vaig notar un canvi. Una humana tenia al seu ventre una criatura d'enorme poder. Que inclús a la llarga podria rivalitzar amb el meu en aquell estat en el qual estava. Jo tenia un cos, però no havia recuperat tota la meva antiga força. Gràcies al meu espia hem vaig assabentar que estaven tramant. Havien creuat un protector amb un humà perquè aconseguís derrotar-me. Si Cristal tu eres eixe resultat. Tu has estat concebuda per a derrotar-me. Estaven desesperats, no sabien el que jo volia i no podien derrotar-me. La resta de protectors no feia cas dels seus avisos i no creien que jo pogués tornar al meu antic poder. Així que decidiren crear un ésser com jo. Una criatura que nasqués amb cos sòlid i amb molta energia. Tu nasqueres amb eixa finalitat. Tenia por que em pogueres derrotar. Havia tardat molts anys a recuperar un cos com perquè vinguera algú a desfer-lo. Vaig trobar a la teua mare. Hi havia més protectors a part de Quiesh i els meus amics. Suposava que era el pare, però no ho tenia clar. Ara si però no t'ho vaig a dir. Si vol que t'ho diga ell. Em vaig enfrontar a ells al marge d'un penya-segat. Vaig derrotar a tots un per un, encara que no els vaig matar. Estava a punt de travessar a la teua mare quan aquesta tirant enrere s'esvarà i caigué pel precipici. Era impossible que sobrevisques, però cabia la possibilitat. Em vaig llençar jo també pel precipici. Al fons hi havia aigua i era un dia turmentós. No vaig trobar el seu cos enlloc així que vaig suposar que havia mort ofegada. Tenia molts assumptes a aclarir així que me'n vaig anar. Gràcies al meu espia vaig saber que Joserf es tornava tot sol al far de Rotiria. Em va semblar sospitós així que vaig fer que el meu espia el seguira. Si haguera continuat amb Quiesh, m'hauria enterat que la teua mare estava viva. Però així no ho vaig fer. Vaig viatjar regne per regne proposant que els seus súbdits treballaren amb mi en unes excavacions buscant un objecte. Que els meus servidors els vigilarien i que si el trobaren ells sabrien el que era. Realment l'únic que sabien els meus servidors era que buscava una pedra molt gran i blanca. Tots i cada un dels reis que vaig visitar es negaren. Jo tenia pressa. Podien tornar a concebre a altre. Així que en veure que no em feia cas matava el rei i esclavitzava a la gent. Després d'abandonar un regne deixava a un dels meus generals obscurs al càrrec. Ja us vaig explicar al temple com els triava. En aquell aleshores aquest cos no estava tan desgastat i la meua força era més gran. Si meu derrotat ha sigut per eixe fet. Finalment en el regne d'Ocipek un missatger s'escapà. El vaig seguir fins a la cort del palau del regne Rotiria, en Àrtor. Vaig deixar que el missatger expliques la seua història i després el vaig matar. Ho vaig fer perquè era un membre de la cort del rei d'Ocipek i en el moment en què ell no acceptà les meues condicions tots els que treballaven per a ell eren enemics meus. Vaig donar un termini de dies, igual que ho havia fet en els anteriors. Durant eixos dies el meu antic mestre, Cioni, es presenta i parlarem. No li vaig comentar els meus plans. Cioni coneixia a Quiesh i podria contar-li'ls. Un dia abans que acabara el termini vaig anar a la cort.Vaig acabar lluitant contra Cioni i el vaig derrotar. L'endemà vaig tornar hem pararen una emboscada. Bé crec que tot aquesta ultima part ja la sabeu. Rigton em va dir que Quiesh us la contà. Estava a punt de matar el rei quan vaig notar un naixement que desprenia molta energia. Vaig comprendre que l'humana no havia mort i que ara estava parint un enemic meu. Ràpidament vaig abandonar el palau i em vaig dirigir cap al lloc d'on provenia l'energia. Vaig arribar, encara que vaig tardar bastant. Havia anat a peu i no sabia el lloc exacte, sabia la zona. Vaig entrar a la casa, d'un poblat a prop del far. Allí dins estava la humana amb la seua filla. Amb tu Cristal. Estaves envoltada en uns llençols. Et vaig llevar de les mans de la comare i amb una daga vaig estar a punt de travessar-te el cor. He de dir que tu havies nascut com a una xica humana. La primera diferència que vaig notar va ser que tu encara no tenies consciència del teu al voltant i que no podies parlar. Així i tot era preferible que morires. Però a les meues espatlles la teua mare s'alçà i hem travessà un costat amb una espasa curta. Havia estat tan pendent de tu que no m'havia adonat. L'arma arribà a tocar-me el cor. La teua mare t'agafà de les meues mans. Jo estava molt mal ferit. Creia que el cos humà anava a morir i que jo tornaria a estar en un estat de mínima energia.\nEstava eixint per la porta quan aparegué Joserf. Tenia una espasa a la ma. Amb ella em travessà el pulmó i després l'estómac. Així i tot vaig traure fores del meu interior. El vaig espendre ben fort i vaig crear un portal. Vaig aparéixer al meu palau. Allí amb els seus coneixements vaig aconseguir recobrar-me. Però vaig tardar uns desset anys. Vaig manar retirar els exèrcits repartits als regnes. Sols vaig deixar als meus generals perquè vigilaren els regnes per si trobaven signes de la pedra que buscava. En Rotiria vaig deixar a Lipse a la mansió perquè estudiara la Terra. Després us diré perquè. A Ocipek, Nasó pul·lulava pels passadissos subterranis. A Eyima el gegant Grong viatjava pels boscos, però quan veia humans es quedava quiet i el confonien en un arbre. A Croterep Roig, Blau, Gris i Negre (el nom els el vaig possar jo pel seu color) Vivien a les coves. A Tonfak Haira habitava els pantans. A Razilof Desgri vivia a la seua cova. A Ertauk Yutsu a les galeries. A eleger el vaig envoltar per la boira i estava jo recuperant-me. D'acord amb el que em contà Rigton Quiesh i els altres estaven molt sorpresos. Creien que la filla o fill de la humana, en aquest cas filla, tindria consciència des d'un començament i que el seu cos creixeria ràpidament. Però no va ser així. Era pràcticament igual que un humà, però amb una energia interna molt superior. Quiesh la volia entrenar, però Joserf es negà. Ja havíeu sofrit prou la teua mare i tu com perquè ho continuareu fent. No li pareixia bé que s'utilitzes una xiqueta per matar a algú. L'experiment havia fallat i tu devies de créixer com a humana. D'aquí passem als teus anys a la Terra i els meus recuperant-me. Una vegada recuperat vaig saber on trobar-te a tu i al teu pare gràcies a Rigton. Vaig viatjar des del camí del Sud. Havia pensat durant molts anys i m'eres més ùtil viva. Ja no et tenia tanta por. Vaig parlar amb Joserf li vaig dir que s'unira a mi que la seua filla també ho fes. Es va negar. No volia mesclar a la seua "filla" en res. Volia que els deixara en pau. Vaig voler parlar amb tu igualment. Ell tragué una arma i m'atacà. El vaig matar. En eixe moment 'passares tu i ens vas veure. La resta de la història ja la sabeu excepte detalls que us aclari-ré ara. Creia que tu, Cristal, estaves a la Terra, no m'imaginava que aniries a la "tenda" de Quiesh. Així que et vaig buscar per la ciutat. Si hagués parlat amb el meu espia, m'hi haguera assabentat però no ho vaig fer. Al final vaig decidir tornar a Èrtok i preguntar al meu espia. Hem digué que estaves en Rotiria, però que Quiesh havia enviat tres joves humans a buscar-la. Vaig viatjar a Rotiria amb un portal des d'Eleger. Quiesh havia enviat a Rigton perquè us vigilara. Ell em digué que havíeu pujat a la carreta i que no us va poder seguir més. Eixa nit va ser en la que ens vam veure a aquell poblat mentre jo preguntava per vosaltres. Després de separar-nos vaig tornar a conquerir tots els regnes. Aquesta vegada incloent Rotiria. Vaig parlar amb el rei i li vaig contar allò de la peculiaritat dels meus generals per a atraure-vos a uns punts determinats. Jo durant eixos dies vaig descobrir on estava l'essència. L'havia trobat per fi. Vaig traslladar el meu castell fins ací. La resta ja ho sabeu. Tot el vostre viatge i els altres. Ara estem ací davant mateix de l'essència.\nDesprés de tota la història de Frédor no sabien que dir. El que si tenien segur és que no els havia mentit i que davant seua tenien l'essència a l'interior d'aquella colossal pedra blanca.\nAra ja comprenien tot. I Cristal coneixia el seu passat.\n- És a dir.-Digué Enrique.- Que vols l'essència per a recuperar el teu cos, no?\n- No.-Respongué Frédor.- L'essència d'Èrtok al costat de la de la Terra seran el mitjà de transport per a arribar al centre de l'univers i recuperar el meu poder. Per això necessitava informació de la Terra. Perquè quan tinga aquesta viatjaré allí per l'altra.\n-Però si ja la tens ací. Per què no fa molt de temps que no l'has agafat i has anat a la Terra?\n- Encara no la puc agafar. Es necessita una gran quantitat d'energia per a trencar aquesta coberta. Necessite el meu cos.\n-I com l'obtindràs?\n-Ja ho veureu. T'has adonat Cristal? Has sigut utilitzada per a destruir-me. La finalitat del teu naixement es la de matar-me. Són o no són cruels ells? Ara qui son els malvats ells o jo?\nCristal estava molt seria i respongué sàviament.\n- Pot ser que no siga una conducta correcta, però ho feren per desesperació. L'última vegada tu quasi destrueixes l'univers i pel que sé ho vols tornar a intentar. Comprenc els teus sentiments. Però no els done suport. Crec que...que...-Unes llàgrimes crearen la cara de Cristal- que et puc perdonar. Si vols, et podem ajudar, però no pots condemnar a tots. Moririen milions i milions d'innocents. Millor dit tot aquest que hi habite l'univers i no es poden comptar amb nombres els éssers que existeixen. Vaig fer una promesa. Protegiria la vida i l'univers. No comptes amb mi per als teu plans.\n-Ni amb mi.-Respongué Raül.\n-Jo tampoc.- Respongué Miquel.\n-Negatiu.-Va ser la resposta d'Enrique.\n- Si et penedeixes de tot el que has fet. Si ofereixes el teu poder per a compensar tot el dolor que has causat. Estem disposats a viatjar amb tu fins on està Avlia i rescatar-la. Segur que Itori, Tixhor, Zonec i Azor, inclús Quiesh ens ajuden. Per què no t'oblides d'obtenir el poder de l'univers? Segur que hi ha alguna altra solució.\n-No! Vosaltres no heu sentit el poder del corb de l'obscuritat, és immens es necessita un gran poder i obtindre de l'univers coste el que coste. Tenia l'esperança que ho comprendríeu però veig que no. Us mataré a tots quatre. Encara que Cristal encara te un paper reservat. Voleu saber com obtindré el meu cos? Ara ho veureu. Hui es el dia.\nFrédor s'alçà del tros. Pensaren que els anava atacar, encara que no tenia arma. Començà a llevar-se tota la roba. Una vegada treta van veure que tot el seu cos estava embenat. Es llevà la mascara. La cara la tenia desfigurà, com si no s'aclarís quin rostre mostrar. L'únic clar eren els seus dos ulls.\n-No vull que em molesteu durant la transformació. Així que...\nAmb tot el poder que li quedava va crear una cúpula d'energia que el protegia i no deixava en un metre a la rodona que ningú el travesses.\nFrédor es dobla per l'estómac pressa d'un gran dolor. De cop i volta el cos de Frédor començà a unflar-se sense que els donara temps a saber que estaven mirant el cos literalment explotà. Les parets de la cúpula no deixaren passar els trossos de carn ni la sang, així que aquesta es queda coberta de sang, carn i òrgans. La cúpula desaparegué, tota la sang i les restes orgàniques caigueren a terra. On abans hi havia estat Frédor ara hi havia una intensa llum que els enlluernà. A poc a poc la llum anà remetent i el verdader cos de Frédor començà a entreveure's.


Turisme nàutic - Turisme a Mallorca\nEsports Turisme nàutic\nAltres entitats Vita Bel Yacht Charter Centre esportiu Alcudia water sports "FUNNY BEACH" Aqua 100% Sub Boat Service Bona Ona Mallorca Centro de Diving Zoea Club de Vela Port d'Andratx Divernautic El Niño Surf Center Escola d'esports nàutics Escola "Club marítimo Alcudia" Explotació acuàtica Flying Fish Kayak Kanu Adventure Mallorca Katama Laurent &Fabian Windsurfcenter Mad-Catz Piraguas Mix Soulsurfer-Cala Azul Vela Portals Water Ski School - Familia Cartes Watersportsmallorca Wind & Friends Xplore Mallorca Port esportiu Club marítim Sant Antoni de la Platja Reial Club Nàutic Porto Petro Club nàutic Serra Nova Club de Mar Club marítim Molinar de Llevant Club Nàutic Calanova / Escola Nacional de Vela Calanova Club nàutic Cala Gamba Club nàutic Cala Ratjada Club nàutic Colònia de Sant Pere Club nàutic El Arenal Club nàutic La Ràpita Club nàutic Palma Nova Club nàutic Portals Vells / Port Esportiu Portals Vells Club nàutic Portitxol Club nàutic Porto Colom Club nàutic S'Estanyol Club nàutic Sant Antoni Club nàutic Santa Ponça Club nàutic de Portocristo Marina Port de Mallorca Marina de Bonaire "Cocodrilo" Port Adriano Port de Ciutadella Port de Fornells Port de Sóller Port d'Alcúdia Port d'Andratx Port de Cala Bona Port de Cala Figuera Port de Cala Ratjada Port de Colònia de Sant Jordi Port de Palma Port de Pollença Port de Porto Colom Port de Porto Cristo Port de Porto Petro Port de Puerto Portals Port de Sant Antoni de Portmany Port de Sóller Port esportiu Can Picafort Port esportiu Marina de Botafoc Port esportiu Marina de Cala d'Or Port turístic Alcudiamar Reial Club Nàutic Porto Petro Real Club Nàutic de Palma Reial Club Nàutic Port de Pollença Trapsayates, S.L. veure totes en el mapa\tNota: Això és una selecció d’adreces d’interès relacionades amb el contingut d’aquesta pàgina web. Per informar d’errors o omissions, per favor utilitzau el formulari de contacte. Així, no ens ha d’estranyar que els amants del món de la nàutica assenyalin en els seus calendaris d’oci la visita a Mallorca com una prioritat, perquè és, sens dubte, un dels llocs amb major oferta i prestigi internacional en termes nàutics.\nEl turisme nàutic és un sector clau a les Illes Balears. En els darrers anys ha experimentat un creixement espectacular, i això s’ha traduït en una millora constant de les infraestructures i dels equipaments nàutics aconseguint que els ports, amarratges i clubs nàutics de l’illa siguin de primera qualitat, i ocupin, merescudament, un lloc molt destacat en el panorama internacional.\nMallorca compta actualment amb un total de 42 ports esportius repartits per tot el seu litoral. Aquest fet permet fer la volta a l’illa amb totes les facilitats. Oferir al navegant la comoditat i la seguretat de tenir un port a curta distància sempre es tradueix en tranquil•litat de poder amarrar quan vulguem, i el confort de poder gaudir de tots els serveis que cada port ofereix als seus usuaris.\nCada port o club nàutic té unes característiques pròpies quant a nombre d’amarratges, grua, vigilància, capitania, combustible, etc. I alguns compten amb bandera blava. Tot i així, si hi ha un punt de confluència entre tots, aquest no és altre que l’aposta per la sostenibilitat, d’aquí que els ports i clubs mallorquins compleixin, la majoria, amb la normativa medioambiental vigent i que apostin cada dia més pel desenvolupament sostenible. Una dada que enorgulleix als qui promouen aquest esforç pel medi ambient i la cura del fons marí, és que de cada vegada són més les banderes blaves que ondegen al nostre litoral.\nA més, Mallorca compta amb diferents reserves marines com la Reserva Marina de la Badia de Palma (que ocupa la zona de Cala Blava, Santa Marta, Maioris i Son Verí), la Reserva Marina de Migjorn (que integra la zona de Cala Figuera, la Colònia de Sant Jordi, Marquès de Palmer i S’Estanyol), la Reserva Marina de l’illa del Toro: la Reserva Marina de les illes Malgrats, la Reserva Marina de Llevant i la Reserva Marina de Cala Rajada, d’àmbit estatal.\nUn dels ports amb més capacitat i trànsit en general és el port de Palma, amb 1.217 amarratges. La combinació entre càrrega de mercaderies, navegació esportiva (la badia de Palma és el marc d’algunes de les regates més importants de la Mediterrània), arribada i sortida de passatgers, i la pesca, és exemple de la perfecta harmonia entre tradició i modernitat. Destaquen també, entre d’altres, el port de Portals o el Reial Club Nàutic de Palma, que compta amb 996 amarraments i uns serveis de primer nivell; el 1998 va ser nomenat “Millor club nàutic d’Espanya”. El Port de Sóller, el d’Andratx, el de Cala Rajada, el de Pollença, el de Portocolom… tots, sense excepció, a més d’oferir tots els serveis per a la comoditat dels seus usuaris, reuneixen i mostren a qui els visita l’encant i la tradició pesquera de l’illa.\nCal sumar, a tots aquests factors, la immillorable situació geogràfica de la nostra illa, que es tradueix en una climatologia suau i estable durant tot l’any. En termes nàutics, aquestes condicions meteorològiques es tradueixen en què els principals equips de regates internacionals triïn Mallorca durant els mesos d’hivern com a base d’entrenament. A més, compta amb superfícies d’hivernada i grans professionals dedicats al manteniment i reparació d’embarcacions.\nMallorca i la nàutica són, per tant, dos conceptes que caminen de la mà. Aquí el turista pot tenir relació amb la mar de la manera que vulgui, com a observador o com a protagonista. Durant els mesos d’estiu els ports i clubs nàutics mallorquins es guarneixen per rebre les regates més prestigioses, ja siguin d’alt nivell tecnològic com el Trofeu SAR Princesa Sofía, la Copa del Rei de Vela, la regata Breitling, la Superyacht o la Palma Vela, entre d’altres, o les regates d’embarcacions tradicionals com és la regata Almirall Comte de Barcelona, realment espectacular atès que els vaixells d’època de tot el món hi assisteixen.\nTots aquests esdeveniments constitueixen un espectacle digne de veure per la seva emoció i bellesa en l’entorn d’una de les badies més grans del món com és la badia de Palma. La Casa Reial espanyola, que fixa a Mallorca la seva residència d’estiu, no dubta de presenciar i, fins i tot, de participar en aquestes regates que adornen el mar mallorquí amb embarcacions de tota mena. A més, no hem d’oblidar que aquestes aigües han forjat grans campions com Jordi Calafat, Marc Patiño o Pepote Ballester, entre d’altres. També comptam amb campions en piragüisme com els palistes del RCN Palma i el RCN Portopetro, que han revalidat diversos anys el campionat per equips.\nLes activitats nàutiques permeten gaudir des d’una perspectiva completament distinta els meravellosos paisatges mallorquins. De fet, hi ha racons màgics als quals només és possible accedir-hi a bord d’un vaixell o piragua. Així, per als que no es conformen amb observar i prefereixen ser protagonistes, l’illa ofereix moltes de possibilitats per gaudir del mar: lloguer d’embarcacions tant de vela lleugera com de creuer), piragüisme, escoles de vela, busseig, pesca esportiva, submarinisme, esquí nàutic, surf de vela, etc. I tot això a disposició dels usuaris de la manera més senzilla i confortable. Aquestes vacances actives en contacte amb l’aigua són una fórmula cada dia més sol•licitada pels postres visitants, i, per tant, cada dia més completa i sofisticada; atès que no hi ha res com unificar el bon clima mallorquí, la quietud de les seves aigües, el gaudi de la natura i la nàutica, amb la immillorable oferta turística i recreativa que acaba de perfeccionar el que són unes vacances inoblidables.


Lo Càntich -Revista de Literatura, Art i Cultura-: Petiteses: «La font de la bona aigua» M. Roser Algué Vendrells "Les coses que de veritat ens fan vibrar, per bé o per mal, les que ens ajuden a fer via, solen ser les coses petites. De vegades fem un pas enrera, però sovint, després, en fem dos o tres endavant. És una mica anar per la vida a cop de sensacions, a les que jo he anat donant forma de prosa o de poema, segons el que em demanava el cor en cada moment, i les coses del cor sempre són prioritàries. Ja sabem que és el pensament el que regeix els nostres actes, però sovint ens cal posar un xic de fantasia i d'il·lusió a les nostres vides."\nLa font de la bona aigua\nAnys enrere, quan la gent es desplaçava amb carros i tartanes, les rodalies del petit llogarret de La Rubirosa eren plenes de fonts, d’on brollava l’aigua fresca, com un do de Déu, per als caminants assedegats. Les llegendes diuen que abans, les fonts, eren habitades per unes petites fades, les dames d’aigua i les d’aquests indrets, no eren pas una excepció.\nJo recordo que l’àvia Angeleta, molt afeccionada a explicar contes i rondalles, un vespre d’hivern, mentre seiem al voltant de la llar de foc, va explicar-nos als meus germans i a mi una història sobre l’origen del nom de la font de La Bona Aigua. L’àvia deia que quan ella era petita, n’havia conegut alguns dels protagonistes. La història és la següent:\n“En Magí, l’hereu del Puig, una de les cases més bones de la contrada, festejava amb la Marta, la pubilla d’un hostal de la Verneda, no massa lluny d’on vivia el noi.\nEra un pagès aguerrit i treballador i això feia que la Marta fos envejada per totes les noies de la contrada. Però no sols per les noies...\nProp de la casa d’en Magí hi havia una font que brollava dins d’una cova, que com totes les coves, era envoltada d’un cert misteri.\nCada dia, al capvespre, per anar a festejar, el noi havia de passar a frec d’aigua. Des de dins de la cova uns ulls miraven embadalits i delerosos el pas del ben plantat hereu, però aquest no havia intuït mai, la seva presència.\nUn dia d’una forta tempesta, en Magí, un cop apariats els animals, es disposà a sortir com cada dia sense fer cas de la Rita, la seva mare, que li deia que no ho fes amb aquell temps.\nPerò ell, es posà les botes i un sac per caputxa (amb la tempesta millor no agafar el paraigua), i emprengué el camí que el menava a casa l’estimada. El vent bufava amb força, els llamps brillaven com les llengües d’un drac enfurismat i els trons retrunyien per la torrentera.\nTalment semblava que el món s’hagués d’esfondrar. Tot d’una, un arbre va caure al bell mig del camí abatut per una forta llampada. De retruc l’arbre va tocar l’hereu, que va perdre el coneixement.\nJa vesprejava quan en Martí es despertà i es trobà dins la cova sense saber com hi havia anat a parar. El més estrany de tot era que no li feia mal res, ans al contrari, tenia una gran sensació de benestar sense saber per què. Es va alçar i va continuar fent camí tan de pressa com va poder cap a casa de la Marta, pensant que havia d'estar preocupada per la seva tardança.\nQuan va arribar-hi, era fosc com una gola de llop, doncs ara ja no hi havia ni la claror dels llamps. La noia l’esperava amb l’ai al cor, pensant que havia pres mal. En Magí no va saber explicar-li què li havia passat.\nAquella nit, l’hereu, va haver de quedar-se a dormir a l’hostal i, a trenc d’alba, l’Arnau, el mosso de confiança, va dur-lo a casa amb el carro.\nD’ençà d’aquell dia cada cop que en Magí passava pel costat de la font, sentia una estranya atracció. Era un misteri que ell no entenia. Una sensació màgica.\nEl temps va anar passant i arribà el dia que l’hereu del Puig, es casà amb la pubilla de l’hostal. Aviat van tenir una filla, la Mariona, bonica perquè sí... Quan va ser una mica gran, li agradava molt anar a buscar aigua a la font tot endinsant-se dins la cova, la qual cosa amoïnava a la Marta, que sempre estava amb l’ai al cor, pensant que la nena hi podia prendre mal.\nPerò mai li va passar res, perquè dins la cova la vigilaven amb tendresa les mirades protectores de les dones d’aigua. Les mateixes que seguien embadalides les anades i vingudes de l’hereu, durant el festeig. Però, ves per on... Ara n’hi ha una altra de mirada, la d’uns ulls infantils que, com nostàlgic record d’una misteriosa tarda de tempesta, són iguals que els de la petita Mariona.\nI diuen que en aquesta cova, mai cap infant en va prendre mal. I per això i perquè sempre hi rajava una aigua molt fresca li van posar el nom de Font de la Bona aigua”.\n"La Foradada de Cantonigròs"\nEtiquetas: Creació, Lo Càntich, M. Roser Algué Vendrells, Número 27, Petiteses, Prosa, Seccions, Sergi Boixader


Bases sorteig "Viu un Sant Jordi de llibre a Eix Clot!"\nInici | Bases sorteig "Viu un Sant Jordi de llibre a Eix Clot!"\n1. Associaciò d'Emprenedors del Clot , a partir d'ara l'Eix Clot, organitza la campanya de promoció “Viu un Sant Jordi de llibre a Eix Clot!” per tal de fidelitzar els clients dels seus establiments adherits i per oferir-los un incentiu a la compra.\n2. La campanya “Viu un Sant Jordi de llibre a Eix Clot!” consisteix en el sorteig d'una compra valorat en 100€ per gastar a llibreries (50€), floristeries (25€) i comerços generalistes (25€) de l’eix comercial\n3. Les persones que vulguin participar en el sorteig hauran d’accedir a un formulari a través de l’enllaç inferior, omplir totes les dades, adjuntar-hi dues fotografies de les sardines trobades a l'Eix Clot enviar-lo.\n4. Una mateixa foto no es podrà utilitzar més d'un cop. Però podeu participar tants cops com llibre strobeu als aparadors de l'Eix Clot.\n5. El sorteig es celebrarà el 4 d'abril de 2021 amb el formuaris rebuts entre el 14 de febrer i 30 d'abril.\n9. Els titulars dels establiments comercials i de serveis adherits a Eix Clot i el seu personal no poden participar en aquesta campanya. Els treballadors de l'Eix Clot i de l’empresa que gestiona aquesta promoció i els seus familiars no poden participar en aquesta campanya com a beneficiaris dels premis.\nBarcelona, 12 d'abril de 2021


Sinope - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer a altres significats, vegeu «Sinope (desambiguació)».\n42° 01′ 36″ N, 35° 09′ 04″ E / 42.0267°N,35.1511°E / 42.0267; 35.1511Coord.: 42° 01′ 36″ N, 35° 09′ 04″ E / 42.0267°N,35.1511°E / 42.0267; 35.1511\nProvíncies Província de Sinop\ngabella de Sinope\nBeylik de Candar-oğlu (1398–1461)\nSiege of Sinope (en)\nsiège de Sinope (fr)\nSinope (turc: Sinop; turc otomà: Sinub; grec antic: Σινώπη, Sinope) és un port de la costa de la Mar Negra, capital de la província turca homònima. La població el 2008 era de 53.584 habitants. Es troba en una istme que surt del continent cap a una península de nom Boz Tepe Adasi; encara que podria tenir dos ports (un a cada costat de l'istme) només el situat al sud s'ha utilitzat des de l'antiguitat.\n3 Domini romà i romà d'Orient\n4 Domini musulmà\n5 Domini otomà\n6 Personatges nascuts a Sinope\nLa llegenda la relaciona amb els argonautes i amb Sinope, la filla d'Asop. Els habitants al·legaven que havia estat fundada per Autòlic (fill d'Hermes), argonauta i company d'Hèrcules.\nVa ser una ciutat hitita que apareix sota el nom de Sinuwa o Sinuwanta, on al segle segle xvii aC el rei Mursilis I, hi va fer algunes operacions militars, però després no se'n sap res durant segles. Va ser fundada com a colònia de Milet per Ambron; els colons en foren expulsats pels cimmeris als que Heròdot assigna la fundació. Expulsats els cimmeris s'hi va establir una colònia d'Efes (632 aC) dirigida per Cous i Crítines. En els anys següents Sinope va esdevenir una ciutat important molt prospera. Al primer mil·lenni aC fou la principal de les colònies gregues a la costa de l'Euxí, situada a una península de la costa de Paflagònia, propera al cap Carambis.\nA la segona meitat del segle v aC estaven governats per un tirà anomenat Timesileon, que fou aliat d'[Atenes] a la guerra del Peloponès. Expulsat el tirà els atenencs hi van enviar un cos de sis-cents colons. Xenofont la descriu com a rica i florent i diu que el seu territori arribava al riu Halis, exercint influencia sobre les tribus de Paflagònia i Capadòcia; tenia colònies a Cerasos, Cotiora i Trapezos (Trebisonda). Amb l'ajut de la ciutat els deu mil van poder embarcar cap a Heracleia Pòntica. Estrabó diu que la seva flota era de les principals dels grecs i mestressa de l'Euxí, i es repartia amb Bizanci la pesca de tonyina.\nEra una república que el 362 aC es va sotmetre als perses i el 331 fou inclosa en el regne de Capadòcia sotmès a Alexandre el Gran. Del 322 al 301 aC va passar per mans d'alguns dels diàdocs d'Alexandre el Gran i el 301 aC s'hi va establir altra vegada la tirania amb Escidrotemis (Scydrothemis), príncep que va rebre una ambaixada de Ptolemeu I Soter; el 280 aC fou altra vegada república.\nEl 220 aC fou atacada pel rei Mitridates del Pont però fou rebutjat amb ajut enviat des de l'illa de Rodes. Un temps després fou atacada per Farnaces, successor de Mitridates, en un atac per sorpresa, i se'n va apoderar (183 aC). Els reis del Pont la van convertir en la seva capital.\nMitridates V Evergetes fou assassinat a la ciutat el 120 aC i el va succeir el seu fill Mitridates VI Eupator anomenat el gran, que havia estat educat a la ciutat i que la va embellir, construint un nou port, arsenals navals, i magatzems per la pesca. Després de la batalla de Cízic, Mitridates va nomenar tirà de la ciutat a Bàquides però fou finalment ocupada per Lucul·le (70 aC) que li va restaurar la seva independència.\nDomini romà i romà d'Orient[modifica]\nDesprés de la derrota de Farnaces II del Pont a Zela, Juli Cèsar va posar la ciutat sota protectorat romà i hi va establir una colònia romana (Colonia Julia Caesaris Felix Sinope).\nLa ciutat va romandre com a ciutat important i plaça forta destacada, però el seu comerç va començar a decaure, però la pesca de la tonyina encara mantingué la seva prosperitat. El problema de la manca d'aigua fou resolt per Trajà amb la construcció d'un aqüeducte.\nVa romandre en poder de Roma i de Bizanci; el 832 per un curt període el comandant de les tropes auxiliars perses de l'emperador romà d'Orient, Teòfobos, es va proclamar rei de Sinope segons relaten els romans d'Orient Simeó Magister i Teòfanes continuat. Va seguir en mans dels grecs fins que el 1071 fou ocupada pels seljúcides però els romans d'Orient la van recuperar el 1098 i la van conservar fins al 1204. En aquest any, fou ocupada per tropes de la reina Tamara de Geòrgia que van entregar el poder a David Comnè que va establir un efímer despotat. El 1214 el territori fou repartit entre Nicea i Konya (que en la seva part de territori tenia la ciutat); el 1243 la regió va passar sota sobirania dels Ilkhànides de Pèrsia; la ciutat fou donada en feu al visir Muin al-Din Sulayman Pervane i sota els turcmans es va dir Sinab; fou llavors quan hi va passar Guillem de Rubrouck (que l'anomena Sinòpolis) en el seu camí cap a Rússia; Muin al-Din Muhammad va succeir al seu pare Pervane (1277-1297) i al seu torn fou succeït pel seu germà Muhadhdhib al-Din Masud (1297-1301); va morir el 1301 i llavors, vers el 1302, l'emir de Kastamonu (de la dinastia Djahandar Oghlu) la va ocupar. Una altra font diu que a la mort del darrer seljúcida Ghiyath al-Din Masud II el 1307 sense fills, el va succeir el seu nebot, Ghiyath al-Din Masud III, fill del sulta Ala al-Din Kaykubad III, però segons Ruhi l'Il-kan Ghazan el va deposar i va atorgar el feu de totes les regions de la costa nord i nord-oest a Ghazi Çelebi, fill de Ghiyath al-Din Masud II; les fonts però discrepen, i una part suposa que no era fill del sultà Masud II, sinó de Muhadhdhib al-Din Masud. Ghazi Çelebi és un personatge conegut, que va destacar en diverses accions de pirateria contra genovesos i grecs de Trebisonda, però amb aquestos darrers va estar generalment aliat. Hauria governat a Sinope de vers el 1308 a vers 1330 però la data de la seva mort és controvertida i se situa entre 1322 i després del 1332. El 1332 Sinope depenia de Shudja al-Din Sulayman Pasha, senyor de Kastamonu, però no se sap si era possessió directe o si Ghazi Čelebi havia reconegut la seva sobirania. Ibn Battuta la va visitar (entre 1332 i 1340). Va conservar la seva importància durant tot el segle; el comerç estava en mans dels genovesos que hi tenien un consolat probablement des de 1351, i hi havia també una colònia genovesa. Vers la segona meitat del segle xiv les lluites civils van portar a la divisió dels dominis dels Djandar Oghlu i alguns dels emirs pretendents va residir a Sinope o Sinub; aquí residia Isfandiyar i fou el darrer refugi dels Isfendiyar-oğlu quan foren atacats pel sultà otomà Baiazet I al que finalment van entregar la ciutat el 1393 (o 1394).\nEl 1402 Isfandiyar fou restaurat per Timur Lenk (Tamerlà) fins al 1458 en què fou altra vegada ocupada pels otomans per tractat amb l'emir Ismail Beg que va rebre a canvi feus a Rum Ili. Els historiadors romans d'Orient Ducas i Calcodiles assenyales les formidables defenses de què gaudia la ciutat. Sota els otomans fou una de les drassanes principals de l'Imperi, que va arribar al seu cim el 1571 quan s'hi van construir 20 galeres per a ser utilitzades a l'expedició a Xipre. El 1487 la població era de 773 homes adults (dels quals 176 cristians) i se suposa que el total d'habitants era d'uns 3.500. A un registre del 1530 s'assenyala que era capçalera d'un kada del sandjak de Kastamonu i que tenia 21 barris. El 1560 tenia 1003 contribuents. Al final del segle xvi estava dividida en 13 barris musulmans i 6 cristians, i tenia una mesquita (segurament l'Ulu Djami); la població hauria arribat a uns 4.000 habitants (entre 3.700 i 4.700). Al segle xvii va tenir dificultat per les incursions dels cosacs que van arribar a ocupar la ciutat que fou reparada en ser evacuada (vers 1639/1640). Evliya Çelebi la va visitar i diu que tenia 244 barris i 8 portes; els cristians són estimats en més de mil. també la descriu Katib Çelebi. El 1658 la va visitar i descriure Pau d'Alep, que acompanyava el patriarca Macari en el seu viatge a Rússia.\nEl 1701 la va visitar Joseph Pitton de Tournefort que descriu la fortalesa mal conservada, ocupada per alguins geníssers. En tot el segle va mantenir la seva activitat. El 1829 la va visitar Bernard Rottiers que explica que s'hi fabricaven vaixells d'alta qualitat, però les drassanes eren petites; la ciutat exportava arròs, fruites, pells, cuiro i fusta. El 1831 el kada de Sinope, dins la província de Kastamonu, tenia 7.1237 habitants mascles musulmans (en aquest cens no es van comptar les dones, els nens bni els cristians, ja que tenia finalitat militar). Von Moltke hi va passar de camí a Samsun. Abans del 1862 hi va passar Texier i abans del 1864 Collas, que esmenten l'enllaç recent de paqueteria amb Istanbul, però noten la decadència de Sinope, segons Collas per la concurrència d'Inebolu en l'exportació dels fruits secs, pells i productes derivats; les parts fortificades havien quedat damnades durant la guerra de Crimea el 1853, durant la qual es va lliurar al port de Sinope la batalla naval de Sinope en la qual els russos sota comandament de l'almirall Pàvel Nakhímov, van destruir la flota otomana, comandada per Osman Nuri Paşa.\nV. Cuinet hi va passar el 1890; fiu que tenia 1790 cases (només 100 més que el 1582) i 9.749 habitants dels quals 5.041 eren musulmans; el rerepaís produïa blat, moresc i tabac. Sota Abd al-Hamid II fou elegida com a lloc d'exili pel seu relatiu aïllament, i la tradició es va consolidar. Després de la I Guerra Mundial va passar aviat als nacionalistes i la fortalesa fou transformada en presó; entre els presos cal esmentar al novel·lista Sabahattin Ali. El districte es va conservar com de predomini agrícola que encara va créixer després del 1950 amb la construcció de carreteres (82,5% de la població s'ocupava en tasques agrícoles el 1980); en aquest temps hi van tenir una base els americans però fou tancada el 1992; fou llavors quan es va crear la província de Sinop, i la ciutat va ser elevada a capital provincial.\nPersonatges nascuts a Sinope[modifica]\nVan néixer allí a l'antiguitat:\nDiògenes el cínic, filòsof\nBató, historiador de Pèrsia\nDífil o Dífilos, poeta còmic\nAquila de Sinope, traductor de la Bíblia del segle ii\nMarció de Sinope, heretge\nA l'edat mitjana:\nGazi Celebi (segle xiv), almirall i senyor local\nSeydi Ali Reis, almirall, escriptor i científic.\nSanta Elena de Sinope, segle xviii\nI a l'edat contemporània:\nAhmet Muhip Dıranas (1909-1980), poet\nNecmettin Erbakan (1926-2011), que fou primer ministre de Turquia\nPatriarca Màxim V de Constantinoble (1897-1972)\nSwansea, Gal·les (Regne Unit)\nBeylik de Sinope\nCandar, emirat que governà els territoris de Kastamonu i Sinop\n↑ citant a Ali al Kunh al-Akbar\n↑ Ibn Battuta i Abu l-Fida\n↑ (anglès) Andrew D. Lambert, The Crimean War: British grand strategy, 1853-56, p.57-60\n«Sinope». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sinope\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sinope&oldid=29109618»


Aquest procediment, adreçat a professionals que comptin amb competències professionals adquirides a través de l’experiència laboral o de vies no formals de formació, possibilitarà als participants obtenir una certificació acumulable que permetrà l’obtenció, segons correspongui, d’un certificat de professionalitat, d’un títol de formació professional o d’ambdós. Concretament, les acreditacions correspondran a unitats de competència de diferents qualificacions professionals.\nL’Institut Català de les Qualificacions Professionals és l’encarregat d’elaborar aquestes unitats per al reconeixement de les competències professionals, que es troben al Catàleg de Qualificacions Professionals vigent a Catalunya.\nEl procediment consta de tres etapes – assessorament, avaluació i acreditació –que suposaran, en general, cinc sessions presencials per persona. Durant l’etapa d’assessorament, es donarà suport al candidat per elaborar l’historial professional i formatiu, i per identificar les unitats de competència més adients al seu perfil.\nDurant l’avaluació, es comprovarà la competència professional del candidat. I, en la d’acreditació, la comissió avaluadora durà a terme la certificació oficial de la unitat de competència avaluada positivament. Les comissions d’avaluació les designarà la direcció dels centres on es farà el procés.


Vine a viure el Sant Jordi 2017! | Actualitat | RCD Espanyol\nVine a viure el Sant Jordi 2017!\nGaudeix de la jornada a la carpa que munta el club\nArriba un dels dies més especials de l'any. La ciutat es vesteix d'harmonia i en l'epicentre de Barcelona, el RCD Espanyol. El club muntarà un estand a Rambla Catalunya, 74, cantonada amb el carrer València perquè tots els aficionats blanc-i-blaus s'acostin a compartir el dia de Sant Jordi amb l'entitat.\nA mig matí està prevista l'assistència de representants del primer equip i, a la tarda, una comitiva institucional acudirà a la carpa a saludar els aficionats que també participin de la jornada.\nFidel a la tradició, el RCD Espanyol regalarà una rosa a totes les sòcies que s'apropin, sempre que ensenyin el carnet de abonada com a mostra de compromís i fidelitat. Cal destacar també la participació dels Voluntaris RCDE.\nPel que fa a les signatures de llibres, estan programades de 10h a 12h:\n- Georgina Esteva i Montse Buñuel "En Nicolau blanc-i-blau"\n- Ramón Álvarez "Històries en blanc-i-blau"\n- Héctor Oliva "Història d'un sentiment"\nA la botiga online es podran adquirir tots aquests llibres. També a les llibreries col·laboradores del club com la Llibreria Alibri (c. / Balmes, 26), Abacus Cooperativa i a la Casa del Llibre del centre comercial Splau.\nVine a gaudir del Sant Jordi perico!


Caçadors de boira a la cimera del clima de Marràqueix – Samarucdigital\nArticles 16 November, 2016\nUn sistema que captura boira, bicicletes d’Holanda per a recòrrer la Medina o la nova agricultura africana. Són propostes presents a la Cimera del Clima de Marràqueix, que pretén combinar adaptació i mitigació davant el calfament global. El Marroc avança en la implantació de les energies renovables impulsades pel rei del país, que controla absolutament els negocis del sector. Sobre les negociacions de la COP22 planeja la incertesa per l’elecció de Donald Trump, que nega l’existència del canvi climàtic, una estrafolaria opinió que no comparteix cap de les 195 delegacions dels països participants en la COP, inclosa la nord-americana. Fins a la ciutat marroquina ha arribat una representació del govern valencià per a unir les seues iniciatives locals a un fi global.\nLa caça, l’Ebola i l’alteració de l’hàbitat, principals amenaces del goril·la de planura\nEl Consell ajuda amb 2,18 milions d’Euros l’ús del Valencià en mitjans de comunicació\n“És necessari no relaxar-se i actuar” recalca Stewart Maginnis, Director de Solucions Basades en la Naturalesa de la IUCN (Unió Internacional per a la Conservació de la Naturalesa), a Samarucdigital. La IUCN, organisme present en 161 països, planteja que les solucions a la pèrdua de biodiversitat i ecosistemes han de basar-se en “la inversió en la naturalesa”. L’organització defensa, entre altres compromisos, la reducció a la meitat de la pèrdua de boscos naturals abans de 2020, i eliminar-la per 2030. Comparteixo transport amb Magginis des de l’aeroport fins a una zona residencial als afores de Marràqueix que acull la 22 edició de la Cimera Mundial del Clima. Una pluja fina però constant ens acompanya. “Fa molta falta” recorda el conductor.\nL’enorme recinte on s’expandeix la Conferència de les Parts de la Convenció Marco de Nacions Unides sobre Canvi Climàtic (COP), aparatosa denominació on participen 195 països a la recerca de solucions, dedica la major part de la zona expositiva al continent africà. La lluita contra la sequera, la reconversió de cultius i el millor aprofitament del sòl són alguns objectius del projecte AAA (Adaptació de l’Agricultura Africana), on participen la gran majoria dels països del continent. L’agricultura és la principal font d’ingressos pel 70% de la població africana, el 65% d’ella està afectada pel canvi climàtic. Un d’ells és Ousmane Berete, un jove agricultor de Guinea, que va decidir estudiar com obtenir major productivitat d’un sòl exhaust i sobreexplotat a partir de fertilització natural.\n“Àfrica, continent especialment afectat pel canvi climàtic sense haver contaminat, ha de ser una regió a la qual, tant per raons de justícia com d’eficàcia, cal posar en primer plànol en aquesta lluita global.” Destaca María Teresa Fernández de la Vega, Presidenta de la Fundació Dones per Àfrica, que trobem en la seua visita a la COP22 acompanyant a la ministra de la Dona del Marroc, Basima Hakaui. De la Vega explica que, en alguns països, les dones produeixen fins al 80% dels aliments, i són sempre les que van a buscar l’aigua. “Per tant, són les principals víctimes dels efectes del canvi climàtic, però estem veient que també són les que més i millor busquen les solucions”.\nPescadors de boira\nEntre les solucions hídriques, destaca un sistema que absorbeix l’aigua de la boira i els núvols per destinar-la al consum humà de diverses poblacions de Sidi Ifni. Una plataforma formada per grans xarxes “atrapa” l’aigua explica Salma Edrif, de l’associació Dar Si Hmad, en un mètode que proveeix 500 persones a una mitjana de 30 litres per dia. Sistemes similars s’utilitzen a Xile, Austràlia o les Illes Canàries.\nAl costat de les ONGS i a les institucions més variades, les empreses mostren les seues innovacions per acaparar el mercat ambiental. Cotxes elèctrics d’última generació, vehicles solars, robots i tot tipus d’instal·lacions basades en fonts energètiques renovables s’exposen al visitant. Des d’Àustria arriba un sistema per recuperar carbó procedent de les escombraries a través del projecte Carbotopia, que evita l’extracció de nous combustibles fòssils.\nEl rei de les renovables\nA les portes d’emblemàtica mesquita Koutoubia, un dels símbols del Marroc i de l’islam per la seua torre, un panell lluminós en constant actualització informa dels KWS d’energia solar fotovoltaica que produeix el país i les emissions de C02 que eviten, en una altra mostra de la croada mediambiental iniciada pel regne alauí. El propi rei Mohamed VI controla el sector de les energies renovables al país, segons filtracions de wikileaks.\nL’Observatori de Recursos Naturals del Sàhara Occidental (WSRW), calcula que “aproximadament el 7% de l’energia verda produïda pel Marroc es genera al Sàhara Occidental”, un territori ocupat des de 1975 la sobirania del qual no li reconeix la comunitat internacional. “En 2020 la xifra ascendiria al 26%” estima el WSRW, que relata com l’energia eòlica, subministrada per una multinacional alemanya, es destina “en un 95%” a l’explotació d’un recurs no renovable com és el fosfat.\nEntre les delegacions presents a la COP22 està una representació del govern valencià encapçalada pel Secretari Autonòmic de Canvi Climàtic, Julià Álvaro, que recorda com actuar davant el canvi climàtic “no és una opció, és un imperatiu”. La Generalitat Valenciana està elaborant una nova Estratègia d’Energia i Canvi Climàtic que afectarà tots els àmbits de l’administració.\nSobre el futur de les negociacions climàtiques mundials penja la incògnita que representa l’actitud de Donald Trump, obertament negacionista. El seu antecessor, Barack Obama, va ratificar l’Acord de París al final del seu mandat el que obliga a Estats Units a continuar dins d’el tractat durant almenys tres anys. No obstant això, el nou inquilí de la Casa Blanca podria entorpir l’aplicació dels plans de reducció d’emissions d’Estats Units, compromesos per l’anterior administració demòcrata.\n1500 quilòmetres amb bicicleta\nA Marràqueix han arribat amb bicicleta 40 participants d’una marxa procedent de València. Una iniciativa de l’associació AMA-Solucions al Canvi Climàtic que ja va viatjar a París i Copenhaguen a ritme de pedalada. A la marxa s’han unit voluntaris de diferents punts d’Espanya i altres llocs d’Europa com Ellice, Raúl, Dragan, Emilia, Alberto, Anneke o Rafa. Elena Krause, representant del grup, explica que “el trajecte de 1500 quilòmetres ha servit per recollir testimonis d’agricultors i pescadors sobre els efectes del canvi climàtic” i reclamar l’atenció sobre el problema que mostraran en un documental. Héctor García, un altre component d’AMA, evidencia que els impactes climàtics que sofreix el Marroc ja s’estan notant a Almeria o el sud d’Alacant i, segons evidencien estudis científics “s’estendran fins a Madrid”.\nLa promoció de la bicicleta és un punt destacat en la COP22. L’associació Pikala trasllada bicis en desús des d’Holanda a Marràqueix, on són recuperades mecànica i artísticament. Cantal Bakker, directora del projecte, explica que estan promocionant el seu ús amb accions d’educació ambiental en les estretes vies de la Medina, on triomfen les motocicletes que han elevat el nivell de contaminació fins a extrems insuportables. Bakker explica com als marroquins no els agraden les bicicletes perquè “les associen a la pobresa”. L’ús d’aquest vehicle com a transport de mercaderies es reuneix entorn a l’Internacional Cargo Bike Festival, on participen representants de 25 països i que en 2017 compleix la seva cinquena edició a Holanda. Un altre projecte exposat en la COP és Medina Bike, un sistema semblant al Valenbisi on els usuaris de Marràqueix poden tindre accés a una bicicleta amb la seua targeta.\nRelated ItemsActualitatÀfricaAMABarack ObamaBicicletaCambio climáticoCantal BakkerCanvi climàticCO2COP22Donald TrumpElena KrauseFelix TenaGeneralitat ValencianaHéctor GarcíaHolandaInternacional Cargo Bike FestivalIUCNJulià ÁlvaroKoutoubiaL'informatiuMaría Teresa Fernández de la VegaMarrakechMarràqueixMarrocMarruecosMedinaMohamed VIPikalaSàhara OccidentalStewart MaginnisValenbisiVideoWSRW


Inici BOTIGUES DE FUTBOL EUROPEU Jugadors portuguesos de futbol Sergio Oliveira Childhood Story Plus Untold Biography Facts\nLa nostra biografia de Sergio Oliveira us explica fets sobre la seva història infantil, vida inicial, pares, família, dona (Cristiana Gonçalves Pereira), estil de vida, vida personal i patrimoni net.\nEn poques paraules, presentem la història completa del futbolista, que va eliminar El de Cristiano Ronaldo Juventus de la Lliga de Campions 2020/2021. Aquesta història comença des de la seva infància fins que va aconseguir l'èxit en el joc.\nPer obrir la gana de l’autobiografia sobre la naturalesa atractiva de Sergio Oliveira Bio, hem preparat la seva primera vida i la seva galeria d’ascens. Sense preguntes, explica la seva història de futbol.\nLa biografia de Sergio Oliveira. Heus aquí la vida primerenca i l’ascens del futbolista del FC Porto.\nSí, recordem Sergio Oliveira per ser aquell jugador del FC Porto que es va convertir en un drac a Torí. Aquella nit, va aconseguir un partit que va eliminar la Juventus de les eliminatòries de la Lliga de Campions del 2021.\nTot i l’immens honor del seu nom, ens adonem que només uns pocs coneixen la Bio de Sergio Oliveira. Hem dedicat temps a preparar-lo per a vosaltres. Ara sense més, comencem.\nHistòria de la infància de Sergio Oliveira:\nSergio Oliveira tenia només uns mesos en aquesta imatge. La seva cara no va canviar gens.\nPer als principiants de la biografia, porta el sobrenom de: el drac de Torí. Sérgio Miguel Relvas de Oliveira va néixer el 2 de juny de 1992 de la seva mare, Rosália Oliveira i el seu pare, Manuel Oliveira. El lloc de naixement del migcampista és Paços de Brandão, un municipi de Portugal.\nSegons la investigació, Sergio Oliveira és el menor de dos fills (ell i Victor Hugo Oliveira), nascut de la unió entre els seus pares d’aspecte feliç.\nLa seva mare i el seu pare han estat casats junts i viuen en pau des de fa més de 30 anys.\nConeix els pares de Sérgio Oliveira: la seva somrient mare, Rosália i el pare, Manuel Oliveira.\nSergio va passar la seva infància al costat del seu germà gran, Victor Hugo Oliveira. No només va acumular records juvenils amb el seu germà gran. Els portuguesos també van tenir una educació feliç amb membres més antics d’aquesta estructura familiar completa.\nAquestes persones, membres de la seva llar, el fan complet.\nAntecedents de la família Sergio Oliveira:\nMolts futbolistes, als quals hem escrit la seva Bio, van experimentar qualsevol de les tres certeses de la vida. Ells són; una educació humil, feliç o aspra. Sergio Oliveira no té cap història per a la riquesa. Prové d’una còmoda llar portuguesa de classe mitjana.\nOrigen de la família Sergio Oliveira:\nEl migcampista ha viscut la major part de la seva vida a la zona del Porto. La ciutat és la més propera al lloc d'origen familiar. Sergio Oliveira és natural de Paços de Brandão, una ciutat que es troba a 24 minuts o 26 km de Porto.\nLa família Sergio Oliveira és natural de Paços de Brandão, una ciutat propera a Porto.\nSergio Oliveira va anar a una modesta escola de Paços de Brandãos. L’àrea metropolitana de Porto és la ubicació de la seva escola. Segons la investigació, es va formar fins als dotze anys. En aquell moment, va assumir un compromís total amb la seva carrera acadèmica.\nHistòria de futbol de Sergio Oliveira:\nPodem observar-lo a la meitat de la foto, feta durant els seus dies de joventut.\nEl viatge va començar quan tenia vuit anys, al tombant del nou mil·lenni. Els primers anys 2000 van ser un any feliç per a la família Oliveira. Un d’ells va aconseguir l’admissió amb èxit per jugar amb l’equip local de Paços de Brandão.\nReconeixent la seva única ambició a la vida era convertir-se en futbolista, tots els membres de la família, inclosos els familiars, van donar la mà per ajudar a fer realitat els seus somnis. Entre ells, hi havia el seu germà gran, Vítor, i el seu oncle, Agostinho.\nSergio Oliveira recorda amb claredat com el van transportar (d’anada i tornada) des de casa seva fins al centre de formació de Paços de Brandão situat a Santa Maria da Feira, districte d’Aveiro.\nVida primerenca amb el futbol acadèmic:\nNo saber com arribar-se al camp d'entrenament (sol) NO li va treure la maduresa al terreny de joc. Aleshores, Sergio Oliveira era el més brillant entre els seus companys.\nSovint anomenat treballador al camp, el noi tenia una taxa de treball per a algú molt més gran que la seva edat. En una entrevista, Manuel, el seu pare, va dir una vegada;\nSérgio sempre corre fora dels límits del que esperava Luís André, el psicòleg del club.\nVostè va anar el consell que li va donar, però el que és més important, el va ajudar a tenir estabilitat i els peus a terra.\nRevelacions de la Champions League:\nTan bon punt el Porto, de deu homes, de Sergio Oliveira, va deixar fora de joc la eliminatòria de la Champions de 10 a la Juventus, el seu antic club va publicar un vídeo.\nEl contingut explica els dies increïbles de la infància de Sergio. Afortunadament, ens ha ajudat a reforçar la nostra història d’ell. Aquí teniu el vídeo següent.\nBiografia de Sergio Oliveira - Història del camí cap a la fama:\nEl talent del migcampista el va portar ràpidament al FC Porto l'any 2002, amb 10 anys. La nostra investigació va descobrir que l'Sporting CP també va lluitar per la firma de Sergio, que no es va materialitzar després de diversos intents.\nDesprés de diverses peticions, els pares de Sergio Oliveira van rebutjar la mudança. Ho van fer perquè Alcochete, que és la ubicació de l'Academia Sporting, està molt lluny (2 h 46 min o 309 km) de casa seva.\nGraduació del FC Porto Academy:\nDesprés d'un breu període de préstec juvenil amb Padroense (préstec), Sergio va tornar a la joventut de Porto, on es va graduar amb èxit de la seva acadèmia.\nEl 17 d’octubre de 2009 es va convertir en el jugador més jove del club que va aparèixer al primer equip. Sergio va aconseguir aquesta impressionant gesta a l'edat de 17 anys, quatre mesos i 15 dies.\nEls frustrants anys del préstec:\nTot i mostrar tantes promeses durant la seva primera carrera sènior, l’entrenador del FC Porto (Jesualdo Ferreira) no el veia digne de ser jugador del primer equip. Per aquest motiu, el pobre Sergio va començar el viatge d’un llarg període de préstecs.\nSergio va passar un moment frustrant en els seus primers anys de carrera sènior.\nL’exili de Sergio Oliveira al Porto el va veure passar la major part del temps juvenil de la seva carrera sènior amb diferents clubs. Fins i tot els gustos de André Villas-Boas i l'amfitrió d'altres directius del FC Porto que van venir després que Jesualdo Ferreira el continués enviant com a préstec.\nPer si fos poc, Sergio va jugar per més de quatre clubs per préstec abans de tornar, el 2012, al FC Porto B en lloc del seu equip sènior. Jugar a la reserva del FC Porto i no amb els nois grans va ser molt frustrant.\nL'avanç final del préstec:\nEncara sentint que el seu talent necessita més espai per créixer, el pobre noi encara va ser etiquetat com a excedent per als requisits de l'equip sènior. Va ser en aquest moment que Sergio va sentir que havia acumulat prou. Va deixar el FC Porto i va fitxar pel Paços de Ferreira.\nAl seu nou club, l'estrella del migcampista va experimentar el primer avanç de la seva carrera sènior. Tenim un dels seus objectius al vídeo següent. Durant aquest temps, el FC Porto va començar a demanar perdó.\nSergio Oliveira Bio - La història d'èxit:\nEl FC Porto va afirmar que mai el van perdre de vista, fins i tot quan el van considerar excedent dels seus requisits. Dos anys després, Sergio Oliveira va tornar al seu antic club, aquesta vegada, com un cap.\nEn arribar al FC Porto, es va convertir en el jugador clau en guanyar el prestigiós trofeu Primeira Liga. Sergio recorda aquesta victòria quan la va celebrar davant de la seva família, que es mostra a continuació.\nL'èxit dels futbolistes va continuar, ja que Sergio, en poc temps, va rebre una convocatòria de la selecció nacional portuguesa pel gerent Fernando Santos.\nA l’altra banda, va començar a desplegar qualitats de lideratge, cosa que va ajudar el seu equip a consolidar els títols de Taça de Portugal i Supertaça Cândido de Oliveira.\nSergio Oliviera ho ha aconseguit tant per al FC Porto.\nHo sabíeu? ... gairebé tots els seus registres són relativament desconeguts per a molts aficionats al futbol no portuguès. La veritat és que Oliveira va aconseguir el millor de la seva carrera la temporada 2020 - 2021.\nVa passar un dia beneït, precisament el 9 de març de 2021. Aquell dia va anunciar el seu nom al món del futbol mundial. Sérgio Oliveira enfonsa els homes de Pirlo marcant miraculosament una bretxa per assegurar que el seu Porto, de deu homes, eliminés la Juventus de la eliminatòria de la Lliga de Campions del 2021.\nEls gols de Sergio Oliveira van veure com Cristiano Ronaldo feia les maletes per unir-se Lionel Messi - ja que tots dos van patir sortides inesperades als vuitens de final de la Lliga de Campions de 2021.\nSergio Oliviera va eliminar el FC Porto de la Lliga de Campions.\nFins ara, aquest és l’assoliment més significatiu de la seva carrera europea. Els records de la seva nit a Torí quedarien per sempre al cor d’aquest home. La resta, com diem, de la seva Biografia és història.\nLa vida amorosa de Sergio Oliveira amb Cristiana Gonçalves Pereira:\nConeix la dona de Sergio Oliviera, Cristiana Gonçalves Pereira.\nDarrere de l'èxit del futbolista portuguès hi ha una bella dona amb una gran personalitat. No és altra que la seva núvia convertida en esposa, Cristiana Gonçalves Pereira. Celebra el seu aniversari cada 22 d’agost.\nQui és Cristiana Gonçalves Pereira, la dona de Sergio Oliveira:\nVa néixer catòlica a Porto i va créixer al costat del seu germà, Tatiana Gonçalves Pereira. Cristiana és advocada portuguesa llicenciada per la Universitat Catòlica de Porto.\nEls seus fans la coneixen com algú amb bellesa i cervells. A més de llicenciar-se en dret, Cristiana Pereira també té un màster en dret corporatiu i empresarial i la Universitat Catòlica de Porto.\nCristiana Gonçalves Pereira no és només una dona de bellesa, sinó també cervells.\nTots dos ocells (que tenen una edat similar) s’estimen tant i el mateix Sergio no amaga els seus sentiments, que aboca regularment a les seves xarxes socials. L’home del FC Porto assegura que el petó de Cristiana i la tendra torxa li omplen el cor.\nCristiana Gonçalves Pereira ha aportat tantes alegries a la seva vida.\nDesprés de sortir durant tres anys i mig, el nostre noi finalment va plantejar la pregunta. Cap al juny del 2019, Cristiana i Oliveira es van casar. La cerimònia de missa del casament va tenir lloc a l'església catòlica on assisteixen els seus pares, António Gonçalves Pereira. Superestrelles Rúben Neves Bruno Fernandes van ser els convidats més importants del futbol.\nFoto del casament de Sergio Oliveira.\nSergio Oliveira Vida personal:\nProbablement el coneixeríeu quan va tractar amb la Juventus en la eliminatòria de la Lliga de Campions del 2021. En aquesta secció, respondrem a la pregunta; Qui és Sergio Oliveira del FC Porto?\nEn primer lloc, el migcampista, a més de ser un home d’un club, també estima una ciutat. Sergio ha dedicat gairebé tota la seva vida a viure a la seva ciutat natal (Paço de Brandão) mentre jugava al club més destacat de la regió (FC Porto).\nT’interessarà. Sergio Oliveira va néixer, va créixer i encara viu a Paço de Brandão, un municipi al qual es refereix com el millor del món.\nEn lloc de viure a Porto, on juga a futbol, preferiria conduir el seu cotxe des de Paço de Brandão fins a Porto, que té uns 20 quilòmetres aproximadament.\nUna altra cosa interessant a destacar sobre la vida personal de Sergio Oliveira és la seva estranya manera d’extreure’s els pèls facials. Com s’observa al vídeo següent, segur que coneix els AZ dels trucs per tallar els cabells amb tisores.\nEstil de vida de Sergio Oliveira:\nEl migcampista portuguès veu els paisatges àrids tan impressionants com els marins. Per aquest motiu, gastar diners en futbol per prendre vacances a aquestes destinacions sempre és imprescindible.\nPodem observar els ocells amorosos, Sergio i Cristiana, gaudint del que s’anomena un estil de vida exòtic.\nL’estil de vida de Sergio Oliveira es compon de Vacances amb la seva dona, Cristiana.\nEn lloc de mostrar públicament els seus cotxes exòtics i grans mansions (cases), l’home del FC Porto prefereix revelar detalls de la seva vida de vacances. La professió d’estimar-se els uns als altres a la vora del mar ocupa un lloc tan especial en el cor de Sergio Oliveira i la seva dona, Cristiana.\nSergio Oliveira Vida familiar:\nDurant la major part de la seva carrera, el Paços de Brandão ha decidit viure al seu lloc de naixement. La decisió de Sergio és el resultat del seu estret vincle amb la seva família. En aquesta secció de la nostra biografia, us donarem a conèixer més dades sobre la seva llar.\nSobre el pare Sergio Oliveira:\nEl futbolista defineix el seu pare com una persona diferenciada. Aquest home és un exemple perfecte d’humilitat i un caràcter desitjable.\nA la seva ciutat (Paços de Brandão), tothom coneix al senyor Manuel Oliveira com algú que sempre té el millor estat d’ànim. Com s’observa a la foto, tots dos gaudeixen d’una sòlida relació pare-fill.\nTothom somia amb tenir un pare com Manuel.\nSobre la mare de Sergio Oliveira:\nLes grans dones han tingut fills de futbol amb èxit, i la nostra pròpia Rosália no és una excepció.\nIgual que el seu marit Manuel, no és diferent en termes d’humilitat i bondat del cor. No és d’estranyar que Sergio tem la nostàlgia de casa.\nGermà de Sergio Oliveira:\nEl migcampista considera Victor Hugo Oliveira, el seu germà gran, com una persona especial que el cuida. Victor treballa amb Gestifute per gestionar la carrera del seu germà. Hi ha una relació enorme entre germans.\nConeix a Victor Hugo Oliveira. És el germà gran de Sergio.\nEls avis de Sergio Oliveira:\nTothom sap que les àvies són un recurs valuós perquè sempre tenen moltes històries per explicar, que provenen de les seves pròpies vides.\nSergio és dels pocs futbolistes que hem escrit les seves Biografies, que tenen els seus pares actius a les xarxes socials.\nPaços de Brandão (d'on prové la família de Sergio Oliveira) a Estádio do Dragão (origen del FC Porto) és a només 23 km. No és estrany, és molt fàcil que l’avi arribi a tenir alegria amb els futbolistes del FC Porto.\nSergio Oliveira té la sort de tenir un avi tan ple de vida i energia.\nFets desconeguts de Sergio Oliveira:\nEn aquesta fase final de la nostra Bio, desvetllarem més veritats sobre els jugadors del FC Porto, la brillantor dels quals va eliminar la Juventus del partit de lliga de campions del 2021.\nFet # 1: comparar el seu salari amb el ciutadà mitjà:\nDes que vau començar a veure Sergio OliveiraBiografia, això és el que ha guanyat.\nPer any: € 1,562,400\nPer mes: € 130,200\nPer setmana: € 30,000\nPer dia: € 4,285\nCada hora: € 178\nCada minut: € 2.9\nCada segon: € 0.05\nSabíeu que ... el titular mitjà d'un títol universitari que guanyés 46,410 € (cada any) necessitaria 33.6 anys per cobrar el salari anual del FC Porto.\nFet # 2: tatuatge de Sergio Oliveira:\nTant el braç dret com el esquerre portuguès contenen arts corporals (redaccions i dibuixos), que representen i simbolitzen diferents coses de la seva història.\nSergio té art corporal de la foto de la seva infància i, després, el tatuatge d’un membre de la família al seu costat. A més, les rodes i les cometes. Tenir aquests tatuatges és una manera d’apreciar el seu passat.\nSergio Oliveira Tatuatges i el seu significat.\nDada núm. 3: Patrimoni net i agent:\nAmb més de deu anys d’experiència professional (des del 2009) al capdavant, és just concloure que Sergio ha guanyat diners dignes en futbol. Es calcula que el seu patrimoni és d’uns 12 milions d’euros.\nGestifute dirigeix Sergio, una empresa encapçalada pel superagent de futbol Jorge Mendes. Aquest agent també s’encarrega dels assumptes de Cristiano Ronaldo, Ricardo Pereira, Gonçalo Guedes, Hélder Costa, Andre Silva Ruben Dias etcètera\nDades núm. 4: perfil de Sergio Oliveira - FIFA:\nSegons les seves estadístiques, se situa entre els millors del món en potència curta i tirs llargs. No és d’estranyar que la seva brillantor contra Torí de 2021 a les Lligues de Campions ho demostri.\nPel que fa a Portugal, Sergio Oliveira i Ruben Neves segueixen sent els millors tiradors de llarga distància de la seva generació. En la modalitat de carrera de la FIFA, Sergio definitivament es llançaria.\nEl perfil de Sergio Oliveira a la FIFA sembla increïble.\nFet # 5 - Sergio Oliveira Religió:\nPer si no ho sabíeu, la religió més predominant a Portugal és el cristianisme, principalment els catòlics. Com es va escriure anteriorment, Sergio i Cristiana es van casar en una església catòlica. Basant-se en aquesta premissa, les seves possibilitats de ser catòlic i el cristianisme per religió són molt elevades.\nMentre escrivim la Biografia de Sergio Oliveira, ens adonem del veritable significat de les paraules; Poder permanent. Algú a qui li falti és poc probable que tingui èxit en el futbol.\nCom podríeu haver observat, Sergio va mostrar una resistència estricta a la noia del seu estimat FC Porto, fins i tot exclòs dels plans de diversos directius. Gràcies a les seves accions, el club més tard es va adonar del seu error.\nLa vida hauria estat més difícil si no fos per als pares, germans i parella de Sergio Oliveira. Van veure les guerres dins seu. No només van optar per quedar-se, sinó que el van ajudar a lluitar i superar.\nPodríeu imaginar la sensació alegre de la seva família el dia que va eliminar la Juventus de Ronaldo de la eliminatòria de la Lliga de Campions del 2021. Sens dubte, Sergio Oliveira ho és reconegut com a símbol del FC Porto.\nGràcies per romandre amb nosaltres a la història de vida d’una de les joies més preuades dels dracs. A Lifebogger, el nostre equip s’esforça per aconseguir la precisió i l’equitat en la publicació d’històries Futbolistes portuguesos.\nSi us plau, poseu-vos en contacte amb nosaltres si detecteu alguna cosa que no sembli agradable a la nostra versió de la biografia de Sergio Oliveira. Ens alegrarem si ens feu saber què opineu sobre el migcampista a la secció de comentaris.\nAquesta taula proporciona respostes a totes les consultes biogràfiques relacionades amb Sergio Oliveira.\nNoms complets: Sérgio Miguel Relvas de Oliveira CvIH\nData de naixement: 2 de juny de 1992\nLloc de naixement: Paços de Brandão\nPares: Rosália Olivera (mare) i Manuel Olivera (pare)\nGermans: Víctor Hugo Oliveira\nEsposa: Cristiana Gonçalves Pereira\nFamiliars: Tatiana Gonçalves Pereira (Germà Inlaw)\nPatrimoni net: 12 milions d'euros (estadístiques del 2021)\nAlçada: 1.81 m (5 peus 11 1⁄2 polzades)\nEducació juvenil: Paços Brandão (2000-2002), Porto (2002-2010) i Padroense (2007-2008)\nPosició de joc: Migcamp