Premis narrativa | @MariaColomaMM\nL'escriptor Gabriel Janer Manila col·labora en el videobook de la meva primera novel·la\nmariacoloma - 11 de febrero de 2013 - 23:03 - Premis narrativa\nRetrobament amb l’escriptor Gabriel Janer Manila anys més tard d’haver guanyat l’Accèsit de Castellitx al 2001\nLes humanitats i el periodisme ofereixen la oportunitat de cercar històries a la vida real i per això vaig continuar en aquest camí i sempre he creat històries de ficció. Vaig guanyar concursos de narrativa a Llucmajor i a la meva Universitat, fins que a l’any 2009 vaig quedar finalista dels relats Bellver i vaig obtenir el primer premi al certamen de narrativa de Castellitx. Arran d’aquest concurs, vuit anys més tard, em vaig retrobar amb l’escriptor Gabriel Janer Manila. A dia d’avui gran amic. Ell ha col·laborat recentment en el videobook realitzat per Gemma Puri i Sandra Cristiansen d’una novel·la que he escrit (a la imatge es veu un fotograma del video). La historia transcorre pels carrers de Pere Garau, Jacint Verdaguer, Manacor i S’Arenal. Encara em falten algunes coses per acabar de decidir, entre elles confirmar el títol de l’obra, dubto entre "Ànima lliure o "El vermell de l’ànima". De moment vaig a montar en breu les imatges enregistades per Gemma Puri i Sandra Cristiansen a Bulgària. Consider que és molt important un blog perquè es nodreix dels comentaris de la gent, així que aniré informant de cóm avança tot plegat. Si has llegit fins aquí no dubtis en fer-me arribar la teva opinió.\nEl escritor Gabriel Janer Manila colabora con el videobook de mi novela. Reencuentro con el escritor años más tarde.\nLas humanidades y el periodismo ofrecen la oportunidad de buscar historias en la vida real y por eso continué mi camino en este sentido, creando siempre historias, algunas de ficción. En este recorrido gané algunos concursos de narrativa en Llucmajor y en mi Universidad, hasta que en 2009 quedé finalista en el certamen de relatos de Bellver, también gané el primer premio en el certamen de narrativa de Castellitx. A raíz de este concurso, ocho años más tarde, volví a ponerme en contacto con el escritor Gabriel Janer Manila. A día de hoy gran amigo. Él ha colaborado en el videobook de una novela que he escrito recientemente y que se desarrolla por Pere Garau, Jacint Verdaguer, Manacor y S’Arenal. Todavía me faltan algunas cosas para acabar de decidir como el título. Considero que es muy importante un blog porque se nutre de los comentarios de la gente, así que iré informando de cómo avanza la cosa para recibir algunas sugerencias y consejos. Si has leído hasta aquí no dudes en hacerme llegar un comentario.\nL'escriptor Gabriel Janer Manila em va entregar el premi Accèsit de Castellitx al 2001\nmariacoloma - 11 de febrero de 2013 - 22:53 - Premis narrativa\nUna manera d’encoratjar per continuar escrivint històries\nAl 2001 quant era una adolescent que feia batxiller vaig guanyar l’Accèsit al concurs de narrativa de Castellitx, llavors vaig conèixer a l’escriptor Gabriel Janer Manila. Acabava de venir d’un viatge a Praga on vaig poder conèixer la casa de Kakfa i el museu, sentir la seva obra més real. I és que la literatura sempre m’ha servit per refugiar-me dels moments difícils que hi ha a la vida, de descobrir nous mons i horitzons. Des de llavors l’escriptor, Gabriel Janer Manila em va dir que m’apadrinaria amb la literatura i que continuàs. Aquestes paraules varen fer que continuàs escrivint històries breus, algunes d’elles premiades a diferents concursos.\nGabriel Janer Manila me entregó el premio de narrativa Accèsit de Castellitx en 2001\nEn el 2001 cuando era una adolescente, que cursaba bachiller gané el Accèsit en el concurso de narrativa de Castellitx, fue entonces cuando conocí al escritor Gabriel Janer Manila. Yo venia de mi viaje de estudios de Praga, donde tuve la oportunidad de conocer la casa de Kakfa y el museo. De un sueño fuí a otro sueño porque nada más llegar me esperaba la noticia de que había ganado este premio. La literatura siempre me ha servido para refugiarme de los momentos difíciles que hay en la vida, de descubrir nuevos mundos y horizontes. El escritor, Gabriel Janer Manila me animó con la literatura y a continuar escribiendo. Sus palabras hicieron que no parase de escribir historias breves, algunas de ellas premiadas en diferentes concursos.\nmariacoloma - 25 de abril de 2012 - 21:43 - Premis narrativa\nA la distancia de sentiments llunyans\nDarrera els seus cabells\nembolicada per una tela de vidre\nAmb por de descobrir-se\nTreure’s la tela\nEs demana per prínceps reals\nEvocant castells sense nom\n- quan vendrà a cercar-me?\nAl refugi de la seva multitud espera un Tirant\nQue la vengui a estimar\nDel món incomprès\nS’amaga darrera la tercera persona\n- Si! Som jo!\nLa sang de l’amor li ha ferit\nDionis anhelava beure, més, del seu perfum\nHistòria d'amor al Montepio\nmariacoloma - 07 de febrero de 2012 - 15:22 - Premis narrativa\nFa una ventada forta que s’endú tots els papers i fulles que hi ha pel carrer. En Rafel passa per davant el Montepío, que roman baix l’amenaça d’haver de tancar. El cartell de defora que anuncia els partits de futbol que es veuen al local es mou i pega cops forts a la paret. En Rafel recorda el temps passats a Santa Catalina, abans que Palma assumís la barriada, quant aquesta era una zona industrial. Evoca el Mar y Tierra, El Montepío, les festes, el cinema, els cafès...\nTot forma part d’una identitat i d’unes arrels que han caracteritzat la zona durant anys. En Rafel creua el carrer i mira la gran pedra amb una placa en homenatge al Montepío, a damunt la voravia entre els carrers Fàbrica, Cotoner i Comte de Barcelona. És pràcticament l’únic homenatge a la institució, creada el 1894 per ajudar a les vídues i als enterraments a través de les quotes dels socis. Tota la barriada n’era soci, ara només en queden tres-cents, tots d’edat avançada i sense relleu generacional. En Rafel, de gairebé vuitanta anys, toca la pedra i la mira admirat, pensa que els inicis ja no els va veure, però sí el seu pare, que va ser un dels fundadors del Montepío. Al principi la institució es situava a l’actual bar can Ripoll. En Rafel observa les llums de colors a damunt la porta d’entrada del bar. Una al·lota passa pel seu davant i el saluda, li aixeca el cap. Continua caminant fins que arriba a casa seva, entra i la seva dona el saluda des del segon aiguavés. El vent es filtra per la xemeneia i mou el foc. La seva dona, na Roser li mostra un conjunt blau de falda i americana.\n-t’agrada?- Observa la seva dona, que ha envellit amb ell, i li fa una besada al front: -Si que m’agrada estaràs molt guapa... ja ho saps!-\nNo hi ha hagut cap any que no anassin a ballar. Esperen la cita amb il·lusió, i cada vegada que hi van els pareix que tot és igual que la primera vegada. En Rafel observa els grans ulls verds de na Roser, les celles perfilades amb un llapis negre. No hi té pels. Ell es va a vestir i minuts després anuncia que s’ha arreglat i comença a tancar les portes de la casa. Els dos surten de la casa i es dirigeixen al ball del Montepío. Avui, el local és ple. Hi ha els mateixos mobles que antany, però les fileres de seients on es posaven les mares han donat pas a taules i cadires on la gent es pot asseure. Abans hi havia actuacions musicals, la coral, balls regionals, jocs de cartes, obres de teatre i moltes rialles. L’únic que en queda és la coral d’Arraval de Santa Catalina i les rialles, que moltes vegades són en clau irònica en veure que als joves ja no els interessa la institució. El temps passa i el Montepío gairebé queda com l’essència d’allò que va haver-hi a la barriada. Són en total 115 anys d’història de l’associacionisme de la barriada, i els que ho conserven són els néts dels fundadors. Amb l’estimació per les coses viscudes, la institució que un temps suplia la seguretat social sobreviu gràcies a les subvencions i a l’amor dels qui gairebé s’hi han criat, com en Joan Pujades, de noranta-cinc anys, calb amb els ulls negres. Cada dia, quan s’aixeca, va al Montepío. No ha passat ni un dia des dels seus deu anys que no hi vagi. -què serà del Montepío?- demana en Joan Pujades a en Rafel quan el veu entrar\n-No sé què faré si el tanquen!- Afegeix.\n-Has vist el diari avui?-li mostra per la plana on hi posa que “el Montepío és a punt de tancar-se”. -ja l’he vist Joan- respon en Rafel amb llàstima pel futur incert. A la primera plana hi posa “El Montepío és patrimoni de Palma, la institució amenaça amb haver de tancar les seves portes a principi d’any”. En Rafel que forma part de la directiva s’aferra amb força al tipus de contracte de lloguer, i demana cinc anys més als propietaris per estar al local.\n-les coses estan igual Joan, estic negociant amb els propietaris!-\nEntren al Montepío i veu les cadires que hi ha a la sala, pràcticament les mateixes que fa setanta anys. Les mira i recorda que a les cadires col·locades en cercle s’hi asseien les dones que aplaudien i reien. A la primera fila estaven assegudes les al·lotes joves, al darrera hi havia les seves mares que els donaven els vistiplau quan algun jove els treia a ballar. En cas contrari no podien fer-ho. Només veure la pista de ball en Rafel recorda el seu primer ball amb na Roser. Ella anava radiant, s’havia posat un vestit blanc amb flors blaves cosit per la seva mare. En Rafel l’observà amb recel des de la pista i desitjà estar a prop d’ella. No era la primera vegada que la veia, ni que es trobaven al local, s’havien vist en varies ocasions per la barriada, però no havien xerrat mai. Els dos tenien vint anys acabats de complir. La sala estava repleta de gent jove que ballava. La banda de música de la barriada de Santa Catalina tocava. Les rajoles eren negres i blanques, però no es veien de tants ballarins que hi havia. El calor del cos de na Roser evaporava la colònia, i l’essència aromàtica de la lavanda es sentia fort en els seu cos. Na Roser observava embadalida en Rafel i es girava a la seva mare per preveure la seva resposta. -Mama, aquell d’allà... és en Rafel!- Li va xiuxiuejar a l’orella -M’agradaria que em donassis permís per ballar amb ell! -Ja el conec en Rafel... però en Josep m’agrada més per tu- li va reprendre en veu baixa la seva mare. La filla va fer que no amb el cap a manera de sentència.\nEn Rafel estava nerviós. Havia vist a na Roser xerrant amb la seva mare, però no sabia si li donaria l’aprovació. Ell s’acostà a ella i li allargà la mà. La banda de música començà a tocar Maria de la O. La mare mirà a la seva filla, i li va fer que si amb el cap. Li donava permís. En Rafel l’agafà de la mà i la dugué a la pista. El ball era llavors sinònim de les temptacions més prohibides. Un home al centre controlava si era decent la manera com les parelles s’aferraven: si es tocava massa la cintura, si aprofitaven algun moment per tocar més del compte, si les mans pujaven massa. -baixa una mica aquest braç!- li digué l’home del centre, en Joan a en Rafel només començar a ballar la cançó composta per Salvador Valverde i Rafael de León. Ell immediatament obeí, conscient que sinó ho feia els prohibia continuar ballant. -Estic content que hagis volgut ballar amb mi!- Els dos varen riure. Ell va sentir ganes d’abraçar més na Roser, i d’agafar-la completament per la cintura. Però sabia que si ho feia, l’home que els controlava no els deixaria ballar més. Darrera la barra del bar amb rajoles hidràuliques, en Joan Pujades, llavors un jove, preparava copes de cava i xampany per brindar quant s’hagués acabat el ball.\n-On has aprés a ballar tant bé Roser?- Li va demanar en Rafel. Observà a l’home d’enmig de la pista, i al veure que no els mirava abraçà amb suspicàcia a na Roser. Ella s’empegueí, però consentí i rigué:\n-Vaig aprendre a ballar a ca na Pates!- Respongué ràpid. -Tothom hi va... però ningú balla tant bé com tu... basta mirar a la resta de joves!-\n-tornaràs a ballar amb mi?... La cançó s’acabà i en Rafel intuí a manera de pronòstic que aquell havia estat l’inici de la seva història d’amor.\nAvui els dos riuen, saben que tornaran a ballar al ritme de melodies passades, però seixanta anys més tard la sala és plena de gent major que va arreglada i evoca la seva joventut. Els més joves ara són els néts i els fills que miren com els seus avis ballen, i al mateix temps reviuen la seva història d’amor.\nRelat finalista Concurs Bellver 09\nmariacoloma - 07 de noviembre de 2011 - 00:39 - Premis narrativa\nCon textos de Maria Coloma Mairata Munar\nNa Joana espera per pagar a la barra del bar. Al costat, un pare i un fill xerren del seu barri i no pot evitar escoltar:\n– Idò, quan morí s´inquilí... N´Andreu, jo vull vendre sa casa de Pere Garau!\n– Me pareix perfecte! – respòn el pare –. Sa teva germana no vol l´habitatge de les cent cases!\nN´Andreu fa prop de vint anys que ja no pot escoltar cap conversa amb claredat. Cap als seixanta va començar a perdre el sentit de l´oïda, i ha arribat un punt on només percep vibracions. El sol brilla i comença a fer calor. N´Andreu surt al seu portal i observa tot el que l´envolta amb una serenor absoluta. El carrer és ple de cotxes a cada banda. Al davant, veu com el seu veïnat Joan ha acabat de pintar el llevafang de ca seva de color verd. S´acosta per veure com li ha quedat. En cada moviment que fa, l´acompanya na Nuca, una cussa petita de color blanc, que té des de fa deu anys. N´Andreu torna cap a ca seva i se creua amb un grup de nins xinesos. –Pareix mentida com ha canviat el barri!– reflexiona.\nEnmig de les finques de pisos de Pere Garau s´alça un petit poblet de cent cases. Varen ser construïdes per un grup de carters cap a l´any 1923. Les varen sortejar entre la gent humil que després pagaren una quota de dues pessetes per setmana. La màgia que s´amaga en aquests habitatges es mostra intacta. Però ara les noves generacions pareixen no valorar-ho. Els habitants actuals lluiten perquè les seves cases no se converteixin en reclam d´especuladors.\nN´Andreu està de lloguer i paga cent euros al mes. Na Joana, que és veïnada de la zona, toca a la porta. N´Andreu surt amb na Nuca. Els dos comparteixen cada dia el diari.\n–T´he duit el diari! –afirma na Joana, que allarga les mans i li’l dóna.\n–No li hauràs llevat pàgines? només te´n pagaré la meitat!\nmariacoloma - 07 de noviembre de 2011 - 00:14 - Premis narrativa\nAl poble els més grans coneixen la història d’en Damià. Amb vint-i-cinc anys pareixia molt més gran, ja que no li restava cap pèl al seu cos. Ni tan sols a les celles. Els més menuts havien sentit explicar que aquest home havia tengut un gran trauma en temps de la guerra civil. Però na Joana, una veïnada seva de sis anys encara no havia sentit explicar anècdotes sobre ell.\nUn dia, la mare de na Joana, una dona jove d’uns 30 anys caminava amb ella pel carrer Nou i quan van passar per davant ca’n Damià, va sortir un moix del forat de la porta. Era un siamès petit.\n_Mira mama un moixet!_\n_Agafa’l no fos cas que l’atropelles un cotxe!_\n"Una llum" fragment de l'obra que guanyà accèssit al 2001 al Castellitx\nmariacoloma - 07 de noviembre de 2011 - 00:00 - Premis narrativa\nNa Maria està asseguda en una butaca, a l’estudi del seu pare, està mirant uns papers que hi ha al seu davant, estan escrits amb unes lletres petites i allargades.\nAgafa un full, l’intenta llegir, sent que no li pertany i el deixa a damunt la taula, sap que aquests fulls formen part de la vida del seu pare.\nQuan na era petita, el seu pare començà a escriure un diari. No ho explicà a ningú que havia reprès un costum adolescent que va deixar, perquè la seva germana ho va mostrar a tots els veïns. Ell es va sentir exposat i vulnerable, es va arrepentir d’haver confiat la seva vida a uns papers.\nEscrivia la seva vida en un paper; el que pensava, el que vivia i els seus somnis, sempre esperant d’ells un corresponent a la realitat.\nNa Maria tenia curiositat pel resultat de tantes hores a dintre l’estudi. Abans de dormir escoltava com el bolígraf tocava el paper suaument i avançava. El seu pare escrivia tot el que se li passava pel cap ràpidament perquè sinó ja no ho recordava amb la mateixa intensitat. El que havia escrit era una explosió d’espontaneïtat, la revolució dels seus pensaments.\nNa Maria es dormia mirant la llum que es veia per davall la porta.\nEscoltava cadascun dels moviments del seu pare amb el silenci més absolut, mirava cap als sòtil amb els ulls tancats, es tapava amb el llençol, sentia si xerrava amb algú, si tossia. Sempre es dormia amb el llum encès.\n(...) Na Maria es va espantar molt, va ficar el cap davall el coixí, pensant que qualsevol cosa li podia haver passat. La seva mare no deixava de cridar, es passejava amunt i avall cridant i dient coses que na Maria no aconseguia entendre, entrava a les habitacions dels nens cridant que s’aixecassin i baixassin a la cuina. Na Maria sabia que a ella no la cridarien, era massa petita per..., Déu sap què.Va treure el cap de davall el coixí i com una nina valenta va botar del llit, es va eixugar les llàgrimes i va anar cap l’estudi, per veure si el seu pare s’havia oblidat d’encendre la llum.\nEls premis Castellitx varen començar a l'any 1969\nmariacoloma - 06 de noviembre de 2011 - 23:40 - Premis narrativa\nAccèssit als premis Castellitx\nmariacoloma - 06 de noviembre de 2011 - 23:21 - Premis narrativa\nAl 2001 vaig rebre de les mans de l’escriptor Gabriel Janer Manila l’Accèssit dels premis Castellitx amb l’obra narrativa "Una llum".\nAl 2009 vaig rebre la rosa d'or dels Premis Castellitx en narrativa\nmariacoloma - 06 de noviembre de 2011 - 22:30 - Premis narrativa\nG. R. PALMA. El sábado se reunió en Algaida el jurado de los Premis Castellitx, integrado por Pere Fullana, Gabriel Janer Manila, Pere Mulet, Antoni Vidal Ferrando, Joan Capellà, Maria Josep Mulet y Agustí Torres, para decidir los ganadores del certamen, que este año ha contado con la participación de 162 trabajos en cinco categorías.\nEl XXXIII Premi de Poesia, dotado con 600 euros, fue para Honoraràs la por, de Josep Fàbrega; mientras que el de Narració Curta recayó en I... quatre de Maria Coloma Mairata, de Algaida, con un accésit de 150 euros para L´emigrant, de Pep Toni Brotons.\nCrónica des saborino, de Aina Dols, de Palma, obtuvo el Premi Llorenç Móra de Poesía Popular (glosat), dotado con 600 euros.\nEl Premi d´Investigació fue para Miquel Barceló, mestre del retaule major de l´església parroquial d´Algaida, de Catalina Maria Martorell.\nEn Fotografía, el premiado es Antonio Server, por Escar de ses Covetes, mientras que El país de los Nicas obtuvo el accésit. Además, hubo menciones especiales para sendas obras de Roberto Milán y José Ramón Moreno Fernández.\nLos premios se entregarán en la Nit Algaidina de la Cultura, el lunes a las 21 horas en la iglesia local.


Els equips d’Handbol mantenen vides paral·leles a les respectives lligues ·\nA l’inici de temporada va néixer un nou club al poble, el Club Handbol Joventut Ripollet. La nova entitat era una escissió d’un club amb 50 anys d’història, el Club Handbol Ripollet. Aquest club va aconseguir l’ascens a Tercera en quedar-se amb la plaça del Parets mentre que la nova entitat va començar la seva aventura a Quarta Catalana.\nAra, divuit jornades després, ambdós equips semblen viure vides paral·leles. Els roig-i-negres, el Ripollet, sumen setze punts amb set victòries i dos empats. Una puntuació que els permet estar en vuitena posició. Una situació molt similar a la que viuen els morats. El Joventut marxa novè amb 15 punts, set victòries i un empat.\nEl més curiós és que setmana rere setmana els dos equips comparteixen resultats. En les últimes cinc jornades el que ha fet l’un, l’altre també ho ha fet. L’última coincidència ha estat aquest cap de setmana. El Ripollet es va enfrontar al Sant Just, el dotzè classificat. En un partit molt igualat els roig-i-negres van fer dos gols més que el rival (32-30). Els morats van jugar contra l’OAR Gràcia C, el cinquè, un duel també molt disputat que van decidir per un gol (29-28).\nTags: CH Ripollet Club Handbol Joventut handbol\nPrevious: Lucía Gómez segueix brillant en competicions estatals de gimnàstica


La 40a edició de la cursa pujada a la Seu Vella deixa com a guanyadors a Muhammad Lamin Bah i Núria Artells. - Teleponent\nInici La Marató de TV3 La 40a edició de la cursa pujada a la Seu Vella deixa...\nLa 40a edició de la cursa pujada a la Seu Vella deixa com a guanyadors a Muhammad Lamin Bah i Núria Artells.\nLa pujada s’ha adherit a les competicions esportives que donen visualització i suport a la Marató de TV3.\n19 de desembre de 2021. Aquest diumenge s’ha donat per finalitzada la quaranta edició de la Cursa Pujada a la Seu Vella que s’ha celebrat a Lleida. Aquest any ha adoptat dos modalitats, la cursa i la caminada.\nAmbdues modalitats tenien un recorregut de 10 kilòmetres, que transcorria pels carrers de Lleida, sortint de la Plaça de la Sardana. La caminada sortia a les 9:00h del matí d’aquest diumenge, mentre que la cursa ho ha fet dos hores més tard, a les 11:00h.\nEl recorregut te diferents trams interesants per als atletes, com ha set el tram del Parc\nde la Mitjana, un entorn natural i amb molta densitat de flora. Els atletes han pogut\ngaudir d’un entorn diferent.\nLa organització a la Pujada a la Seu Vella, ha activat una sèrie de mesures i protocols\nd’actuació, per al control del risc d’infecció enfront de la COVID-19 per a la 40a Pujada\na la Seu Vella i 5a Caminada.\nLa cursa ha estat retransmesa en tot moment per l’orador Senyor Barranco, que ha\nanat anunciant els esdeveniments més importants, afegir també que el toc musical i\nambiental per tal d’amenitzar l’ha tingut el Dj Sak Marksaw i locutor del programa de\nradio No Techno No Party.\nEn la Cursa de 10KM, en l’apartat masculí s’ha proclamat campió Muhamad Lamin\nBah (Independent) amb un temps total de 33:15, seguit de Yassine Bendada (Lleuda\nUnió Atètica) amb un temps de 33:20 i en el tercer lloc Xavier Blavia Xandri\n(L’Hospitalet Ateltisme) amb un temps total de 33:21.\nEn l’apartat femení Núria Artells de Jorge (Independent) s’ha proclamat campiona amb un temps total de 10:01, seguida de Jackeline Gómez Mamian (Baix Montseny) amb 40:30 i de Rosamari Carulla Argilés (Altgan Wear) en tercer lloc amb un temps de 41:00\nEls premis que s’han entregat tenien diferents motius, molts d’ells han set\nd’establiments de Lleida que han volgut estar presents en esdeveniments esportius\nque es celebren a la ciutat.\nA banda, tots aquells que no han entrat dins la categoria de premis, podien participar en els diferents sortejos que l’organització havia preparat.\nArticle anteriorNegacionisme, elegit neologisme de l’any 2021\nArticle següentLleida registra 11 pacients més amb covid-19 als hospitals


Mavi Sánchez | Blog del Clínic\nEntrades etiquetades Mavi Sánchez’\nCientífics del Centre de Regulació Genòmica (CRG), encapçalats per la Dra. Mara Dierssen, i l’Institut d’Investigacions Biomèdiques August Pi i Sunyer (IDIBAPS), liderats per la Dra. Mavi Sánchez-Vives, identifiquen per primera vegada les alteracions en el ritme i la sincronització de l’escorça cerebral en un model de ratolí per un gen candidat de la síndrome de Down. Aquestes alteracions s’han relacionat amb problemes en funcions tan importants como la presa de decisions, la impulsivitat, la memòria o l’atenció. La investigació es publica en el darrer número de la revista Journal of Neuroscience.


Ob-La-Di, Ob-La-Da de The Beatles - Fets D'artista\nOb-La-Di, Ob-La-Da de The Beatles\nEl títol prové d’una banda de reggae anomenada Jimmy Scott i la seva Obla Di Obla Da Band. McCartney diu: 'Un noi que solia passar per les porques deia amb accent jamaicà:' Ob-la-di, ob-la-da, la vida continua 'i es va molestar quan li vaig fer una cançó. , perquè volia un tall. Vaig dir: 'Vinga, Jimmy, només és una expressió'.\nQuan Jimmy Scott necessitava diners per a la fiança (va ser empresonat per haver perdut pagaments alimentaris), McCartney va fer que el seu amic Alistair Taylor posés els diners a canvi que Scott deixés els drets sobre el nom. Taylor va haver d'aconseguir els diners d'un amic, ja que ningú al camp dels Beatles portava molts diners.\nChiara - West Vancouver, Canadà\nEl reggae es va incendiar a Estats Units a principis dels anys 70 amb l’ascens de Bob Marley i l’èxit número 1 de Johnny Nash. Puc veure clar ara , però a la ràdio pop dels anys 60 n'hi havia poques traces. 'Ob-La-Di, Ob-La-Da' va ser una de les primeres cançons populars a incorporar un ritme de reggae.\nPaul McCartney va escriure això i The Beatles va passar una gran quantitat de temps enregistrant-lo i sobredubant-lo. John, George i Ringo es van molestar molt. Harrison va deixar entreveure la seva frustració per 'Savoy Truffle', que es va gravar tres mesos després. A la cançó va escriure:\nPerò el que és dolç ara es torna tan agre\nTots coneixem Ob-La-Di, Ob-La-Da\nPerò em pots mostrar, on ets?\nJohn Lennon odiava aquesta cançó. No li van agradar moltes de les darreres cançons de McCartney amb The Beatles, sentint-les trillades i sense sentit. A Ringo i George també els va desagradar i els tres van vetar el desig de Paul que es llancés com a senzill.\nAquest va ser un èxit número 1 a Anglaterra per a Marmalade el 1968. Amb la seva portada, Marmalade es va convertir en el primer grup escocès a encapçalar les llistes britàniques (deixant pocs dubtes sobre el seu origen, van interpretar la cançó a Top Of The Pops amb quilos). També es podria considerar el primer número 1 del Regne Unit a fer-se amb un estil reggae.\nEl baixista de Marmalade, Graham Knight, en recorda 1000 èxits número 1 del Regne Unit de Jon Kutner i Spencer Leigh, l'editor musical de 'The Beatles', Dick James, ens va interpretar l'acetat de l'Ob-La-Di Ob-La-Da dels Beatles i ens va semblar fantàstic. Va dir: 'Podeu tenir-lo, no el donaré a ningú més', però, per descomptat, ho va passar a altres 27 actes. El vam gravar a corre-cuita a mitja nit durant una setmana de cabaret al nord-est. El nostre gerent, que aleshores era a Amèrica, ens enviava telegrames per no fer-ho. No creia que haguéssim de gravar una cançó dels Beatles. Esperàvem que anés bé, però no pensàvem que aniria al número 1. Els Beatles no van rebre cap comentari. En aquella època hi havia hagut tantes portades que no hauria de pensar que s’haurien interessat molt ”.\nD'acord amb el Noticies de Nova York , el Desmond de la lletra inicial és una referència al pioner de la música jamaicana Desmond Dekker.\nLes guitarres van ser sobrea modulades a propòsit per obtenir l'efecte desitjat.\nAixò no es va llançar com a single mentre existien els Beatles, però el 1976 Capitol Records va publicar 'Got To Get You Into My Life' com a senzill a Amèrica, i ho va fer molt bé, arribant al número 7. Amb la prova que encara hi havia demanda de material dels Beatles, el segell va publicar 'Ob-La-Di, Ob-La-Da' més tard aquell mateix any i va aconseguir el número 49.\nPaul va cantar erròniament: 'Desmond es queda a casa i fa la seva cara bonica'. Es pretenia que fos 'Molly', però Paul va decidir deixar-la per crear confusió.\nJohn Lennon va interpretar la part del piano d'aquesta cançó.\nTal com va explicar el biògraf dels Beatles, Mark Lewisohn, després de fer un gran nombre de preses (al voltant de 60), Paul va continuar intentant enregistrar-ho com una cançó lenta. John estava a l’altra habitació escoltant mentre drogava. Després d’arribar a l’altura, es va sentir molt frustrat en sentir Paul gravar-lo lentament tantes vegades. Posteriorment, va irrompre a la sala de gravació, va apartar Paul i va pujar al piano tocant la cançó molt ràpid i optimista. La ràpida i feliç gravació del famós Àlbum blanc és el resultat.\nAquesta es va utilitzar com a tema principal de la sèrie de televisió La vida continua que va durar del 1989 al 1993. La versió utilitzada a l'espectacle va ser cantada per Patti LuPone i la resta del repartiment.\nLa melodia d'aquesta cançó va ser aixecada per The Offspring pel seu èxit de 1999 'Why Don't You Get a Job?' '\nEl desembre de 1968, una versió de The Bedrocks va arribar al número 20 al Regne Unit.\nEls Beatles mai van interpretar aquest directe, ja que van deixar de fer gires el 1966, però Paul McCartney sí que el va tocar en directe, finalment. El va incloure al seu setlist per primera vegada a la seva gira 'Up And Coming' del 2010.\nL’autor Paul Saltzman, que estudiava la meditació transcendental a Rishikesh, Índia amb The Beatles el febrer del 1968, va publicar un llibre de fotos sobre el seu pas per la banda anomenat Els Beatles a l’Índia , on Saltzman va recordar veure McCartney i Lennon col·laborar en la cançó. Saltzman va escriure: «Vaig mirar per sobre i per sota del dit de Paul, sota la seva sandàlia hi havia un petit tros de paper esquinçat. I miro per sobre i en la seva lletra és 'Ob-La-Di Ob-La-Da, bra / La-La how the life goes'. I estic assegut al costat de Ringo (Starr), potser a cinc metres de Paul, i comencen a cantar-lo i a treballar-hi realment. Només aquestes paraules, només Joan i Pau. Ringo escoltava tranquil·lament.\nDeeTheWriter - Federació de Sant Petersburg, Rússia, per sobre de 2\nrhianna dont stop the music lyrics\nno, no vull enamorar-te de tu\ntot el que necessites és amor, l'amor és tot el que necessites\nels assassins totes aquestes coses que he fet significat\nquedem junts a les lletres verdes


Totes les alternatives a Nissan a Barcelona giren sobre el vehicle elèctric – El Mercantil\nTotes les alternatives a Nissan a Barcelona giren sobre el vehicle elèctric\nLes empreses interessades disposen fins al 31 de març per a presentar les seves cartes d'intencions i projectes\nInstal·lacions del fabricant d'automoció a la Zona Franca de Barcelona\t| Nissan\nL’última reunió de la taula per a la reindustrialització de les plantes de Nissan a Barcelona ha confirmat que totes les alternatives al fabricant d’automoció giren sobre el vehicle elèctric. Per tant, les administracions implicades (Govern central i Generalitat de Catalunya) i la mateixa Nissan han insistit al final de la trobada celebrada ahir, 25 de gener, que una d’aquestes tres opcions prendrà el testimoni: plantes de producció de bateries per a vehicles elèctrics, assemblatge d’aquests vehicles o bé un hubde electromobilitat multiempresa.\nNissan, administracions i sindicats han consensuat també que la recepció de projectes i cartes d’intencions per part de les companyies interessades finalitzarà el pròxim 31 de març. A aquesta última reunió de la taula per a la reindustrialització de les plantes de Nissan, que aspira a mantenir els llocs de treball i el teixit industrial actual, s’ha incorporat la consultora KPMG com a assistent tècnic.\nLes quatre organitzacions sindicals que participen en la taula (Sigen-Usoc, CCOO UGT, i CGT) han expressat la seva preocupació i disconformitat per el “lent” avanç del procés per a donar una alternativa a Nissan abans que expiri el termini acordat amb el qual el fabricant japonès deixi Barcelona a la fi d’enguany. Per això, han manifestat en la comissió de treball “la necessitat de dotar de major celeritat” al procés.\nTarragona experimenta el major creixement entre els principals ports estatals


Denuncien dos cops un figuerenc per conduir sota els efectes de les drogues - Empordà\nL'home, de 44 anys i veí de Figueres, va cometre la primera infracció a Castelló d'Empúries\nEMPORDA.INFO 14.11.2018 | 16:52\nAgents de la Policia de la Generalitat – Mossos d'Esquadra de l'Àrea Regional de Trànsit de Girona van denunciar el passat 9 de novembre un home, de 59 anys, de nacionalitat espanyola i veí de Ripoll, com a presumpte autor de dos delictes contra la seguretat del trànsit per conduir amb una taxa d'alcohol penalment punible i per cometre una infracció de desobediència.\nEl fets van passar cap a tres quarts d'una de la matinada en un control d'alcoholèmia que s'havia muntat a la C-17, al punt quilomètric 92.8, dins el terme municipal de Ripoll.\nDurant l'operatiu un conductor va donar un resultat positiu de 0'89 mg/l d'alcohol per litre d'aire expirat, tres vegades per sobre del límit màxim, que en aquest cas era de 0.25 mg/l.\nPer aquest motiu, els mossos van denunciar-lo penalment com a presumpte autor d'un delicte contra la seguretat viària en donar una taxa penalment punible. Pel que fa al vehicle, un conductor substitut es va fer càrrec del cotxe.\nPoca estona més tard, cap a tres quarts de dues de la matinada, agents de la Policia Local de Ripoll van aturar el mateix vehicle que conduïa el mateix conductor denunciat anteriorment. Els agents li van fer novament la prova d'alcohol que va donar un resultat penal positiu de 0,80 mg/l en aire expirat i el van tornar a denunciar penalment.\nA més, el mossos, en tenir coneixement d'aquest fet, el van denunciar per desobediència per una infracció contemplada a la LO 4/2015.\nEl conductor, que tenia antecedents, va quedar citat per tal de comparèixer davant del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Ripoll.\nD'altra banda, l'11 de novembre es va denunciar per cometre una infracció de desobediència un altre home, de 44 anys, de nacionalitat marroquina i veí de Figueres.\nEn aquesta ocasió els fets van passar cap a tres quarts de set del matí en un control d'alcoholèmia i drogues que els mossos havien muntat a la GIV-6043, al punt quilomètric 0.5, dins el terme municipal de Castelló d'Empúries.\nDurant l'operatiu, un dels conductors va donar positiu per cocaïna a la prova de detecció de drogues i el van denunciar com a presumpte autor d'una infracció administrativa recollida al Reglament General de Circulació. Pel que fa al vehicle, un conductor substitut es va fer càrrec del cotxe.\nDues hores després, els agents van localitzar el mateix vehicle conduit pel conductor que acabaven de denunciar. Per aquest motiu, també li van aixecar una acta per desobediència per una infracció contemplada a la LO 4/2015.


Un Copríncep francès insta (per primer cop a la història) a despenalitzar l'avortament per "les demandes de la societat andorrana" - Poble Andorrà\nUn Copríncep francès insta (per primer cop a la història) a despenalitzar l’avortament per “les demandes de la societat andorrana”\nEmmanuel Macron defensa que permetre la interrupció voluntària de l'embaràs "forma part de la construcció d'una Andorra moderna".\n“També vull ressaltar la creació, per iniciativa del govern, de la comissió que reuneix la majoria de les forces polítiques representades en el parlament andorrà, encarregada d’analitzar l’adequació de les disposicions constitucionals a les demandes de la societat andorrana pel que fa a la despenalització de la interrupció voluntària de l’embaràs. Al meu entendre, aquest plantejament forma part de la construcció d’una Andorra moderna que serà capaç, com ho ha demostrat al llarg dels segles passats, d’afrontar els reptes del futur”.\nAmb aquesta crida a la despenalització de l’avortament s’acabava el missatge del Copríncep francès Emmanuel Macron en el dia de la Constitució. Per primer cop, el Cap d’Estat francès s’ha mostrat obertament partidari de despenalitzar la interrupció de l’embaràs al Principat i ho vincula a la construcció d’una Andorra moderna. És el primer cop que un Copríncep francès insta a despenalitzar l’avortament a Andorra. Encara que estiguessin obertament a favor (A França fa dècades que està en vigor) no s’havien pronunciat pel conflicte que es genera amb la posició Episcopal.\nEl Copríncep també ha apuntat la voluntat que el Principat desenvolupi més els drets laborals i sindicals. Segons Macron, “una economia moderna com l’andorrana ha d’anar de bracet d’una societat on els drets socials fonamentals com el dret laboral i el dret sindical estiguin en harmonia amb la legislació dels països veïns i amb la Carta dels drets fonamentals de la Unió Europea”.\nMobilitat activa la fase groga a la CG2 per accedir al Port d'Envalira (ús obligatori de pneumàtics especials o equipaments)\nA mi no m’han demanat opinió\nDona Andorrana says:\nA mi tampoc i sóc dona andorrana i és un dret que Homes no només van decidir no donar-me si no que van decidir que seria un delicte\nReferèndum i sortirà no al avortament segur


ELS FESOLS O MONGETES – osteopatiavalles.es\nELS FESOLS O MONGETES\nJa en època romana es cultivava a Catalunya un tipus de mongeta que procedia de l’Àfrica i que encara avui és consumit habitualment en comarques gironines: és el fesolet, conegut també amb els noms de fesolí, monget, fesolet de l’ull negre i altres de ben pintorescos, com escurçatites.\nMés enllà de la varietat de termes per designar aquest tipus de llegums, diàriament, al món, més de 300 milions de persones tenen en un plat de mongetes l’aportació principal de proteïnes de la seva dieta. Avui descobrim per què aquest aliment té un gran valor nutricional i per què val la pena menjar-ne almenys tres o quatre vegades per setmana. Propietats nutricionals El fesol, com la resta de llegums, és un aliment que conté principalment hidrats de carboni complexos, que ens aporten energia de llarga durada i que a més tenen un efecte saciant, de manera que són útils en les dietes de control de pes. Com qualsevol altre llegum, aporta una quantitat important de proteïnes, tot i que són d’un valor biològic inferior perquè els manquen alguns dels aminoàcids essencials (els que el cos no pot fabricar i s’han de prendre amb la dieta). Els fesols són deficients en aminoàcids ensofrats (metionina i cistina) i tenen poc triptòfan, però si es combinen amb cereals s’obté una proteïna d’elevada qualitat. Tenint en compte que, de mitjana, els llegums contenen tres vegades més proteïnes que els cereals, una combinació òptima –semblant a la d’un bistec– seria llegum amb cereal en una proporció d’1 a 3; per exemple, fesols amb arròs. Una altra combinació possible és llegum amb una cullerada sopera de llavors; per exemple, fesols amb llavors de gira-sol. La combinació dels llegums amb cereals o amb llavors proporciona una quantitat de proteïnes totals més gran que la resultant de la suma de les parts per separat. Annemarie Colbin, a El poder curativo de los alimentos, ens posa un exemple molt visual: si una persona menja el blat necessari per obtenir 30 g de proteïna utilitzable i els llegums necessaris per obtenir-ne 70, quan s’ho menja junt, realment obté 133 g, i no pas 100.\nTambé cal destacar el seu contingut en fibra soluble i insoluble, que ens ajuda a millorar el restrenyiment, impedeix l’absorció intestinal del colesterol –per tant, ens ajuda a controlar-lo–, disminueix el risc de càncer d’origen gastrointestinal i actua de probiòtic de la flora dels budells. Finalment, es tracta d’un llegum molt ric en minerals com el potassi, el ferro –un gran aliat en casos d’anèmia, doncs– i el magnesi. El magnesi és essencial perquè funcioni l’hormona calcitonina –que ajuda a incrementar el calci als ossos i el reté– i és una gran ajuda per lluitar contra les artritis. Efectes sobre l’organisme Segons Paul Pitchford al llibre Sanando con alimentos integrales, la medicina tradicional xinesa considera els llegums un aliment que ajuda a enfortir l’element aigua; és a dir nodreixen els ronyons i regulen les glàndules suprarenals. Per tant, ajuden a regular els nivells d’aigua a l’organisme, promouen una activitat sexual equilibrada i un desenvolupament adequat del cos dels infants, incloent el cervell. La importància de mastegar bé els llegums: la digestió dels hidrats de carboni de tots els aliments, i en especial dels llegums, comença a la boca, amb l’enzim ptialina, que és una amilasa –el nom ve de l’acció de trencar el midó, és a dir, de convertir les cadenes llargues d’hidrats de carboni en sucres més curts d’assimilació fàcil. Si l’aliment no es queda a la boca prou temps perquè aquest enzim faci la seva feina, l’haurà de fer\nl’amilasa pancreàtica del duodè (intestí prim). Malauradament, el pàncrees de la majoria de persones, sobretot de les consumidores habituals de sucres, està esgotat i no és apte per dur a terme aquesta tasca; d’aquí els problemes d’inflor, gasos i incomoditat en general que s’originen després de menjar –o més ben dit d’engolir– un plat de llegums. Per tant, si us plau, recordeu: cal mastegar cada cullerada a consciència fins que estigui completament impregnada de saliva –és a dir, unes 35 o 40 vegades–, i sobretot, intentar no beure gens d’aigua mentre es menja perquè dilueix la potència de l’enzim de la saliva i evita que pugui treballar bé. Canvis vitals Cada vegada és més estesa l’opinió que el consum excessiu de proteïnes animals de la dieta occidental és la causa de moltes de les malalties de la nostra societat: obesitat, excés de pes, colesterol, àcid úric, hipertensió, malalties cardiovasculars, diabetis, osteoporosi, etc. El nostre cos i la nostra forma de vida sedentària fan difícil gestionar el consum excessiu de proteïnes animals, però trobar una alternativa és complicat sinó aprenem a cuinar plats saborosos que ens satisfacin i ens alimentin. Els llegums poden ser molt versàtils a la cuina, i en especial els fesols, que tenen una gran capacitat per absorbir el sabor dels ingredients amb els quals es couen, i permeten elaborar tota mena de guisats vegetarians molt apetitosos. Els llegums ens proporcionen les proteïnes que necessitem per reparar els teixits sense carregar-nos de colesterol, de greixos i dels subproductes tòxics del nitrogen que tenen les carns. Només hi ha una excepció per al consum habitual dels llegums, i és quan la persona ja té els nivells d’àcid úric elevats i està en tractament; llavors cal anar amb molt de compte i no consumir llegums de soja, perquè són els que tenen més proteïna de tots i podrien empitjorar la situació.\nLa resta de persones notareu un canvi vital extraordinari si, de mica en mica, aneu substituint la proteïna animal per una quantitat adequada de llegums. Podeu començar progressivament fent-ho dues vegades per setmana i anar incrementant fins a arribar a quatre. Amb aquest canvi, la sensació d’alleugeriment del cos serà progressiva i algunes de les malalties indicades ens aniran desapareixent al cap d’uns mesos, si en fem un hàbit dietètic continuat. Com es cuina En l’article dels cigrons, ja us vam avançar els trucs essencials per assegurar una bona cocció i, per tant, una bona digestió dels llegums.\nEn primer lloc, si compreu els fesols secs, els podeu conservar a casa en perfecte estat uns vuit o nou mesos. Un cop cuinats, aguanten quatre o cinc dies dins un pot ben tancat a la nevera.\nCompte amb els fesols, perquè, com la resta de llegums, són tan nutritius que poden ser indigestos. Per evitar aquests problemes, s’han de coure molt bé i, com ja hem dit, mastegar a consciència. Compreu-los secs i millor petits que grossos –tot i que això va a gustos, els petits són més digestius– i deixeu-los en remull unes 12 hores durant la nit amb una mica d’alga kombu (5 cm). Llenceu l’aigua del remull i poseulos a bullir sense sal amb el kombu. Aneu eliminant l’escuma que deixen anar. Si voleu filar encara més prim, canvieu la primera aigua en què els heu bullit i torneu a bullir-los. El millor és fer-los a l’olla de pressió, a foc baix durant una hora i quart aproximadament; en una olla normal tardaran el doble, depenent, és clar, de la mida del fesol. Sempre que bulliu llegums, afegiu-hi un carminatiu com el llorer, les llavors de fonoll o el comí. Un cop fets, la pell ha de quedar fina, i l’interior, ben tou. Afegiu-hi la sal quan ja siguin cuits i bulliu-los cinc minuts per integrar-la bé. Si hi afegiu oli, els feu un pèl més indigestos. Per tant, imagineu-vos com poden arribar a ser d’indigestos si els cuineu amb productes animals més greixosos com la cansalada o el xoriço. Així doncs, és millor menjar-los sense combinar amb productes animals.\nSi encara se us posen malament, hi ha l’opció de deixar-los en remull 12 hores, escórrer-los i tapar-los amb un drap humit entre 24 i 48 hores perquè comencin a germinar. Després, bulliu-los seguint el procediment normal.\nSi els cuineu d’acord amb el sistema de pot hermètic del nostre xef Bernard Benbassat, per a 300 g de fesols necessitareu 3 hores de cocció. Us pot semblar molt estona, però, en canvi, això ens garanteix una conservació durant dos anys fora de la nevera. Això sí, la nevera es fa imprescindible un cop s’obre el pot. Cultiu ecològic i proper: a casa nostra tenim la sort de disposar d’una gran varietat de fesols i mongetes. Pregunteu d’on provenen els llegums que compreu al mercat o, encara millor, si podeu compreu-los directament al pagès i animeu-vos a tastar-ne de varietats diferents: els fesols de l’ull negre, els de l’ull ros, els de Santa Pau, les mongetes del ganxet, les de Collsacabra, etc. Receptes bàsiques Aquesta setmana, la nostra xef Montse Vallory ens obsequia amb una recepta meravellosa de fesolets de l’ull negre.\nResum En resum, els fesols i mongetes en concret i els llegums en general haurien de formar part de la dieta habitual tres o quatre cops per setmana, idealment per substituir la proteïna animal.


El Guti, eurocomunista de rostre humà | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nUna completa biografia desvela i entrellaça vida privada i acció política d’un personatge clau de la Transició unitària a Catalunya\n30 SET 2020 - 21:37\tCEST\nAntoni Gutiérrez. Toni Coll\n“Tienes vida privada?”, pregunta Montserrat Roig. “Claro, y no te hablaré de ella, porque es privada”, respon Antoni Gutiérrez Díaz. La biografia que Txema Castiella (Gijón, 1958) ha titulat El Guti. L’optimisme de la voluntat (Edicions 62) no resol tots els enigmes que amaga aquesta escena, però sí que, a més de repassar la història del PSUC des de la trajectòria d’un polític professional (però dels d’abans), aporta una ploma d’anàlisi i sensibilitat exquisida —assajada el 2013 amb Retrat d’un cartell— per perfilar el rostre humà del líder eurocomunista. “L’àmbit de la família, de les amistats més íntimes, de les seves activitats més personals, com la pesca, seran espais inaccessibles, vedats a tothom qui no en formi part”, explica l’autor. “Vol que el coneguin per la seva acció política i no per la seva biografia personal”, diu Castiella.\nEl llibre, que es presenta el 7 d’octubre a la seu de CCOO, ho aconsegueix. Però gràcies a la complicitat de la família, d’una cinquantena d’entrevistes i de molt treball d’arxiu, algú que no és periodista ni historiador, sinó filòleg, acaba entrant allà on no va poder Roig. El 1977, el Guti va dir a Treball: “La meva biografia és impublicable”. Castiella ha trencat el mite.\nLA FAMÍLIA. Antoni Gutiérrez Díaz (Premià de Mar, 1929 - Terrassa, 2006) era fill de Juan i Teresa, immigrants de Màlaga que es van casar a Premià el 1916 i es van establir a Barcelona després que el pare, anarcosindicalista, fos detingut per la seva implicació en els Fets d’Octubre de 1934. Per intercessió de la família burgesa Lozoya, per qui Teresa havia fet feines a la casa d’estiueig, el Guti va obtenir beques per formar-se als Escolapis i a la Universitat de Barcelona. El 1947, a la Facultat de Medicina, va conèixer Elena Pérez. Es van casar el 1956. “La relació de l’Elena i l’Antoni durarà tota la vida. Però no serà una relació convencional. Ella serà la doctora Pérez i no pas la dona del doctor Gutiérrez. L’Antoni tindrà, al llarg de la vida, altres relacions i altres amors, però tots dos aconseguiran preservar la seva”. Amb tres fills —Joan Antoni (1957), Elena (1958) i Mònica (1961)—, el mateix desembre de 1962 que el Guti és detingut per primer cop, l’Elena rep una carta advertint-la que ell té una amant. En una visita a la presó de Burgos, que serà “un dels pitjors moments de la vida del Guti”, ella l’hi retreu. Poc després, i alertada per la xarxa de suport als presos que ell voreja la depressió, Elena torna i li diu que ja en parlaran quan surti.\nHo van fer la tardor de 1965, per arribar a un acord basat en el principi de la sinceritat: “Es diran el que passa l’un a l’altra, des de la respectiva independència”. Van ser les bases de “no tan sols una relació amorosa, sinó una complicitat sòlida”. Ho corrobora Elena: “Si hagués de repetir la història, la repetiria igual. Vam tenir sempre bona relació i ens vam estimar sempre”.\nAntoni Gutiérrez amb l'Elena, als anys universitaris, el curs 1948-49. ARXIU FAMILIAR\nAixò sí, dels fills se’n va ocupar ella. En la clandestinitat, i mentre el Guti mantenia una relació amb Maria Antònia Pelauzy, dona del pintor Josep Guinovart, que incloïa anar de vacances totes dues famílies, ell deia als seus fills: “Jo, de vosaltres, soc un amic”. I la seva filla Mònica responia: “Tu ets el meu pare i deixa’t d’hòsties!”. Als seus sis nets “no els permetrà que li diguin avi i sempre serà l’Antoni”. I això farà que per a la canalla no fos sinó “la persona que venia a casa a dinar els diumenges i amb qui passaven 15 dies d’estiu a Sant Pol”. Era, com va dibuixar una de les netes, “el nòvio de l’àvia”.\nLA MEDICINA. Durant la vaga de tramvies de 1951, el Guti i l’Elena es van amagar dels grisos al dipòsit de cadàvers de la Facultat de Medicina. Però el seu primer problema amb la policia va ser el 1952 per editar una revista que es burlava de la filla de Franco. A la universitat el Guti va trobar l’amor, la ciència i la política, “una trilogia poderosa que el condicionarà”. Serà un dels primers especialistes en neonatologia d’Espanya, amb beca d’estudis el 1961 a Hèlsinki. Puericultor a l’ambulatori de les Corts, tindrà també consulta al seu pis del carrer Balmes i treballarà per a empreses com Coca-cola. Aquesta pluriocupació, habitual i forçada pels baixos salaris de l’època, l’analitzarà en un informe publicat amb pseudònim, el 1961, a Nous Horitzons.\nEl Guti va exercir de neonatòleg —va veure néixer l’avui polític Manuel Valls— fins a ser detingut i, en sortir de Burgos, fins que l’estat d’excepció de 1969 el va fer passar a la clandestinitat. Però mai deixaria de ser metge: va atendre d’amagat un fill de l’editor Xavier Folch i va socórrer en un avió l’eurodiputat Alonso Puerta. La condició de metge li va estalviar tortures: els temibles germans Creix només es van atrevir a treure-li la corbata. La repressió era classista i, de fet, l’únic cop que el Guti va ser “colpejat fins a perdre el coneixement” fou en la seva quarta i última detenció, el 1974, en una reunió amb obrers de la Seat. Per això no va tornar a dur corbata.\nCLANDESTINITAT I PRESÓ. Amb un oncle afusellat i un altre condemnat a 30 anys fruit de la Guerra Civil, el Guti entra al PSUC el 1959. “A consciència, sabent molt bé on em ficava”, dirà. El contacte li va venir pel seu veí José Agustín Goytisolo. La dona del Guti no ho va saber fins a la detenció del 1962, en una caiguda que el farà entrar a la prefectura de Via Laietana amb Pere Ardiaca, fundador i dirigent prosoviètic del PSUC. “¿Conoces a este señor? ¿Ha estado en esta casa?”, va interrogar un policia al seu fill mostrant una foto d’Ardiaca. “No”, va contestar el nen. I després li va xiuxiuejar a la mare: “Però aquell senyor de la fotografia era el que va venir a sopar l’altre dia, oi?”. Un tal Emilio informarà el partit que “la mujer del doctor parece ser que se ha portado muy digna y valientemente”. Tan valenta com els pares del Guti, que van amagar Ardiaca a casa seva tal com abans havien acollit Gregorio López Raimundo.\nLa crisi del PSUC va esclatar l’octubre del 1980, quan el PCE en va voler limitar la independència\nSentenciat a vuit anys, el Guti en va complir tres a la “universitat roja” de Burgos, entre mig miler de presos polítics amb qui va establir vincles que perdurarien anys. Segons l’advocat Josep Solé Barberà, no va ser absolt perquè, tot i tenir una bona coartada, no va fer “l’acte d’humiliació que d’ell esperava el tribunal”. Aquesta actitud de no deixar-se intimidar serà una constant, reforçada per haver vist l’enteresa de Julián Grimau abans de ser executat, el 1963; per això va triar Julián com a nom de guerra. Isidre Molas, company a Carabanchel, diu que “no es desprenia mai de la parla reposada, comprensiva i incommovible d’un consiliari”. I Miquel Roca, advocat en la seva última detenció, diu que el Guti era “la discreció treballant a tota màquina”.\nHo van comprovar els 112 companys de l’Assemblea de Catalunya detinguts amb ell el 28 d’octubre de 1973. En plena irrupció policial, el Guti va instar a destruir les entrades dels que aquell vespre anaven al Barça a veure el debut de Cruyff —“Només faltaria que aquests fills de puta anessin amb les nostres entrades al camp”—, mentre els arengava: “Companys, no us preocupeu, que els tenim acorralats!”. Era la síntesi analítica del desgast que significava per a la dictadura la unitat antifranquista.\nCATALANISME D’UNITAT. És a Burgos on el Guti va acordar parlar en català amb la seva dona “com a acte de rebel·lia”. I va ser en sortir de Burgos quan —tot i les topades amb el comitè d’intel·lectuals del PSUC— un Guti “embalat" o “emborratxat de política” (l’advocat August Gil Matamala i Solé Barberà dixit) va sembrar “la llavor amb què s’inicia una nova etapa política a Catalunya”, basada en la lluita unitària per les llibertats, l’amnistia i l’autogovern. La llavor es va plantar en la manifestació de l’11 de setembre de 1967 i va florir entre el milió de manifestants del 1977.\nEntremig, el Guti va idear l’Assemblea de Catalunya trucant a la una de la matinada a Pere Portabella. “L’Assemblea és la cosa més important que s’ha fet sota el franquisme; és una obra col·lectiva, però si hi ha una persona que compti, és ell”, diu Folch al llibre. “Tots anàvem darrere del que deia el Guti”, admet Jordi Pujol. En la forja de tot plegat serà clau el que Castiella anomena “mètode Guti”: combinar respecte i diàleg per trobar els punts que facilitin el consens i la unitat sense uniformitat.\nAntoni Gutiérrez amb Enrico Berlinguer. ARXIU FAMILIAR\nAls seus informes, el Guti diu que el 1967 els manifestants van ser un miler i que en aquella Diada “s’hi van sentir més crits en castellà que en català”. Castiella subratlla “la força obrera del PSUC i l’alt grau de comprensió d’aquesta base —d’origen immigrant— pel que fa al problema nacional”. Ho va dir el comissari Creix: “Lo peor del PSUC no es que solo sean comunistas, es que también son catalanistas”. I l’independentista Joan Colomines: “El paper de l’Antoni Gutiérrez Díaz i CCOO en relació amb els signes d’identitat catalana foren indiscutibles”.\nEntre 1978 i 1980, trencat l’esperit unitari de l’Assemblea de Catalunya i guanyant CiU les eleccions catalanes, es va precipitar un pujolisme que el Guti —conseller enfrontat i respectat del president Tarradellas— definiria com “una astuta expressió del nacionalisme conservador, populista i hàbilment pragmàtic”. Entre 1980 i 1982, un Guti partidari de l’autodeterminació però sempre federalista va intentar que la praxi de catalanisme popular que el PSUC i CCOO havien promogut durant anys es dotés d’un corpus teòric que fos l’alternativa en la moció de censura de Josep Benet contra Pujol. Però, entremig, la trencadissa del PSUC ho va esguerrar tot.\nEUROCOMUNISME, TRANSICIÓ. La imatge del míting del dirigent comunista italià Enrico Berlinguer a Barcelona, el 29 de maig de 1978, vertebra el llibre. És el moment més dolç de l’eurocomunisme que encarnen el líder del PCI, Santiago Carrillo i el Guti. Escollit líder del PSUC, el 1977 exposa: “Amb el 51% dels vots no es pot transformar la societat; per això parlem de la revolució de la majoria. [...]És per això que una política com aquesta no admet actituds testimonials i obliga a saber fer passos enrere”. Com diu Castiella, el Guti era “un gramscià” a qui agradava el “gradualisme” i el “voluntarisme revolucionari basat en la visió crítica (intel·ligència) i l’acció (voluntat)”.\nEn sintonia inicial amb Carrillo, el Guti va dur el PSUC a acceptar la monarquia i la Constitució, amb la responsabilitat de tenir a Catalunya entre el 18% i el 20% dels vots, el doble que el PCE a tot Espanya. Però aquest decalatge va generar recels i va enterbolir la relació amb Carrillo. També hi contribuí que el Guti admetés els dèficits dels Pactes de la Moncloa. “Pel to sembla dir: ‘Ens hem deixat enganyar’. I això no serà innocu: la cohesió interna del PSUC se’n ressentirà i el partit pagarà, més endavant, un preu per aquests pactes fallits”, diu Castiella.\nAntoni Gutiérrez enganxant cartells electorals en un inici de campanya. Arxiu familiar\nAl Guti, la factura de la Transició l’hi passaran el pensador Manuel Sacristán i l’historiador Josep Fontana, que el 1982 li escriu: “Considero que el partit al qual vaig afiliar-me, ja fa més de 25 anys, ha deixat d’existir i que allò que avui es cobreix amb el seu nom no és altra cosa que un grup de polítics reformistes al servei exclusiu d’unes ambicions personals no gens respectables”. Curós en jutjar la Transició, el Guti volia “canviar el futur, no el passat”. Apel·lava a “la correlació de forces”, bo i assumint que la “reconciliació no volia dir oblit” i que “el pas de la dictadura a la democràcia sense violència va comportar renúncies generoses per part de l’oposició democràtica i, sobretot, dels comunistes”.\nEL V CONGRÉS. Com diu l’historiador Enric Cama, “el V Congrés comença a Praga el 1968”. Però la crisi del PSUC va esclatar l’octubre del 1980, quan una delegació del PCE va voler limitar la seva independència. “Suposo que per al company Nico Sartorius no hi ha dificultat que jo parli català”, dirà el Guti davant d’un Carrillo ja mosca perquè, a la seu del PSUC, hi prohibien fumar. En la reunió, tot i acabar-se en castellà, el PCE no va imposar el centralisme democràtic a una majoria de dirigents del PSUC i CCOO que intentaven fer entendre que Catalunya és una nació i que l’aposta pel socialisme en llibertat passava pel diàleg i el pluralisme. Pere Calders i Miquel Martí i Pol li ho agrairan per carta al Guti. Però prosoviètics com Ardiaca i Josep Serradell s’alinearan amb Carrillo i, tres mesos després, el PSUC saltarà pels aires.\nSobre el V Congrés, del 2 al 6 de gener de 1981, es retreu al Guti que, per escrúpols democràtics o per excés de confiança, no aturés les maniobres que prosoviètics i leninistes van fer contra eurocomunistes. El Guti va renunciar a liderar el PSUC en una amarga nit de Reis. “És una de les decisions més transcendentals”, sentencia Castiella. I valora: “Va ser un exercici de coherència, una mostra d’honestedat. Però també podria haver estat un error estratègic que hauria fet més difícil —finalment impossible— la recomposició del PSUC, alimentant, sense voler-ho, la pugna”. Escindit el PCC, el Guti va tornar a la secretaria general del 1982 al 1986, que “serà un calvari, de derrota en derrota fins a la desfeta final”.\nEUROPA I ECOLOGIA. El 1986, pel 50è aniversari del PSUC, el Guti es va acomiadar fent una crida a “modificar tot el que calgui modificar, però sense perdre mai de vista les senyes d’identitat pròpies”. El 1987, ja sota les sigles d’Iniciativa, va sortir elegit eurodiputat i, fins al 1999 (i després), s’abocarà a la nova tasca i esdevindrà un referent dels Verds, resistint-se a recalar en l’espai socialista. Va discrepar pel no d’ICV a la Constitució Europea, però va “mantenir la fidelitat al PSUC amb lleialtat a Iniciativa”.\nL’estiu de 2006 el Guti acabà una mena de testament polític, Eurocomunisme, europeisme i ecologisme. El 30 de setembre va patir un infart a Santiago de Compostel·la, on s’havia escapat amb “una bona amiga del temps del Parlament Europeu”. Hi havia anat “a gaudir de la vida i ell, segurament, no hi hauria trobat necessària cap més explicació”. Tenia vida privada, li havia dit a Montserrat Roig. Castiella certifica que incloïa amics i una família molt present: l’Elena i Ramon Espasa el van traslladar a Catalunya perquè tingués una mort digna i un comiat íntim al mar de Premià.


El gremi de bars i restaurants asseguren que el sector és a l'UCI | betevé\nEl sector es mostra decebut amb la falta de previsió i de comunicació del govern\nAbigail Armengol | dissabte, 25 de juliol del 2020, a les 15.22\nLa nova mesura del govern de tancar bars, restaurants, terrasses i bars musicals a la mitjanit ha suposat per al sector de la restauració un nou “gerro d’aigua freda”. Qui així s’expressa és Roger Pallarols, director general del Gremi de Restauració, que assegura que el sector “és a l’UCI ara mateix” perquè hi ha molts locals que no s’han pogut refer de la parada que van patir durant la pandèmia de coronavirus. La desescalada, afirma, no ha suposat la recuperació econòmica esperada i un nou període de restriccions serà la “sentència de mort de moltes empreses” perquè no “podran fer front a la motxilla dels deutes“.\n“Si la restauració cau, caurà Barcelona”\nPallarols afirma que les noves mesures decretades pel govern s’han fet sense tenir en compte la veu del sector ni tampoc la cultura de “sopar tard”. El tancament, segons el director general del gremi, farà dissuadir moltes persones de sortir a sopar fora perquè volen evitar que els facin fora a mitjanit. I Pallarols ha afegit que “si cau la restauració, caurà Barcelona” perquè és un dels principals motors de l’economia de la ciutat.\nIncompetència de les administracions\nEl sector de la restauració critica la falta de previsió del govern de la Generalitat davant els “rebrots anunciats” i no entenen la manca de recursos com els rastrejadors i la realització de proves necessàries per detectar els contagis de la covid-19. El sector mostra desconcert i titlla les administracions d'”incompetents”. Alhora critica la manca de comunicació i que no es tingui en compte aquest gremi en el moment de prendre decisions. El sector ja va mostrar la seva preocupació davant de les mesures anunciades fa una setmana.\n— bars — covid — restauració — terrasses


Els voluntaris, l’ànima de l’AECC\nEl 5 de desembre va ser el Dia Internacional del Voluntariat, un dia per reconèixer i donar visibilitat a l’acció desinteressada que duen a terme moltes persones i entitats d’arreu del món.\nEls Voluntaris de l’AECC-Catalunya contra el Càncer de Lleida s’han compromès amb l’entitat per contribuir a la lluita contra el càncer per disminuir-ne l’impacte i millorar la qualitat de vida dels qui pateixen o han patit la malaltia i els seus familiars.\nEl voluntariat, que promou valors cívics com el respecte, la solidaritat, la generositat o la confiança…, contribueix a un món més solidari i just. La tasca de totes aquestes persones fa possible que es continuïn desenvolupant els diversos projectes de l’associació i es mantinguin els serveis que l’entitat ofereix als seus usuaris de forma gratuïta per totes les persones que passen per aquesta malaltia, siguin sòcies o no de la nostra entitat.\nAquest any, arran de l’arribada de la COVID-19, l’activitat del nostre voluntariat s’ha vist afectada. Tots ells són conscients que el càncer ha estat una malaltia oblidada en temps de pandèmia. El càncer també provoca una emergència sanitària, perquè és una malaltia que afecta a nivell físic, emocional, econòmic i laboral al igual que el virus de la COVID-19.\nPerò, tot i aquestes dificultats, els nostres voluntaris han tret pit i s’han readaptat a la situació per poder continuar donant suport a l’associació. Des de una cursa AECC en Marxa en format lliure, a aparadors en rosa en motiu de la campanya de mama, a tallers de manualitats adaptats a la nova normalitat, i a un voluntariat d’acompanyament d’Hospital que ha passat a ser telefònic, entre moltes altres activitats.\nEls voluntaris estan en tot moment al peu del canó i disposats a continuar amb la labor de l’Associació.\nGràcies a tots els voluntaris, delegacions i juntes locals que formeu part de l’AECC per la vostra tasca tan noble, oferint el vostre temps i esforç perquè puguem continuar ajudant.\nAra més que mai, GRÀCIES. Junts donem la cara contra el càncer!\nAECC província de Lleida


Es presenta a la Vall de Bianya el llibre “Tot allò que no pots veure” del garrotxí Joan Llensa – elgarrotxi.cat\nÈxit a la presentació del llibre “Tot allò que no pots veure” del garrotxí Joan Llensa\nEl passat divendres 14 de juliol ha tingut lloc la presentació del llibre de l’autor i veí de la canya Joan Llensa, titulat “Tot allò que no pots veure” a la Vall de Bianya. La presentació ha anat a càrrec de l’excel·lentíssim alcalde de Bianya Santi Reixach, que no ha deixat de realçar la trajectòria d’aquest jove escriptor garrotxí.\n“Tot allò que no pots veure” és l’edició catalana de l’antologia homònima que Llensa va presentar el desembre de 2016 “Todo lo que no puedes ver”, i la qual segueix sent tot un èxit. Aquest recull de contes curts pretenen que el lector no quedi en cap moment indiferent. Amb un llenguatge senzill i directe, l’autor atrapa sense donar temps a distraccions amb unes histories tan diferents com interessants i plenes de dobles sentits. Això si, totes elles ens mostren una por subtil envers a la quotidianitat de les nostres vides i ens fa plantejar allò que donem per real.\nLlensa es va mostrar molt satisfet amb l’acollida rebuda per part dels membres de l’ajuntament i amb la participació dels lectors que el varen acompanyar en un acte distès i ple de somriures i complicitat. I per damunt de tot, el poder estar acompanyat del seu fill Ivan Llensa, que amb nomès 10 anys va fer le il·lustracions del llibre. En la presentació es van exhaurir els exemplars en català del llibre.\nL’autor va aprofitar l’acte per anunciar que al setembre sortirà a la llum la seva nova novella. Una historia de misteri i amor, amb grans dosis de màgia ambientada a la garrotxa.


Un futur d’esperança | Articles d'opinió | Plataforma per la Llengua\nRecentment, el periodista Antoni Bassas expressava que, quan en la seva etapa de corresponsal de TV3 a Washington havia d'explicar la complexitat del nostre país, feia evident que Catalunya anava molt lligada al concepte de llibertat. Seguint els plantejaments de Bassas, també podem vincular aquest concepte al de la llengua catalana.\nDe fet, el darrer InformeCAT, l'estudi de l'ONG del català on s'hi inclouen 50 de les dades més interessants que ajuden a explicar la situació actual de la llengua, ja posava de manifest aquesta correlació entre llibertat i llengua. Així, allà on l'Estat no intervé, la llengua flueix i desenvolupa les seves capacitats i potencialitats, que són moltes. En canvi, en els àmbits on l'Estat te capacitat d'incidència i hi incideix, la llengua catalana té dificultats per avançar amb normalitat.\nAquest vincle entre llengua i llibertat no és nou. Enguany, amb la commemoració del Tricentenari de 1714-2014 i amb el centenari de la Mancomunitat, en som plenament conscients.\nConscients del passat i oberts a les noves oportunitats, ara la història ens convoca, també, per evidenciar de nou que el català, com a llengua comuna i de cohesió social, és una llengua oberta, inclusiva i d'integració.\nAixí, en un moment de present incert, amb el 9N, el futur és ple d'esperança!\nJoan Brossa per a la Plataforma per la Llengua, 1997


Actualitzada 20/12/2018 a les 16:09\nEn la història del futbol no hi ha cap equip que guanyi sempre. O, almenys, a mi no em consta. Fins i tot els més mítics, als quals el pas dels anys engeganteix les seues gestes, van encaixar derrotes que els van privar d’aconseguir els títols de què la seua llegenda els va fer creditors. El Lleida no pot ser una excepció i ahir, en un partit més que discret, va perdre al Mini davant del Barcelona B. Cert que ho va fer de forma cruel, quan ja acariciava l’empat, encaixant el 2-1 a l’últim segon.\nEn principi cal considerar-ho un accident. És la primera derrota fora de casa i la segona en tota la Lliga, de forma que es mereix mantenir la confiança d’una afició que s’està il·lusionant amb la disputa d’un altre play-off. Des que va perdre al Camp d’Esports davant de l’Hèrcules, el Lleida de Gerard Albadalejo havia firmat una excel·lent ratxa de sis jornades sense perdre, en les quals, amb cinc victòries i un empat, havia sumat 16 dels 18 punts en joc, la qual cosa l’havia situat líder en solitari. Tots els equips del món pateixen decepcions i ahir li va tocar al Lleida.\nConvenint que ha estat un accident, sí que hi ha una dada preocupant: aquest equip encaixa massa gols. I un aspirant al play-off i a l’ascens no pot permetre’s rebre tants gols en contra.\nJohan Cruyff va dir una vegada que no li importava que al seu equip li marquessin un gol, perquè ells n’anaven a fer dos. Tanmateix, el que no escapa a cap estadística és que els equips que aconsegueixen títols i assoleixen ascensos són els que encaixen pocs gols.\nDe les 17 jornades que s’han disputat, el Lleida només ha mantingut la porteria a zero en sis partits. Massa errors, massa badades puntuals, massa concessions per a un aspirant a tot. Dels cinc últims partits, només en un la porteria s’ha quedat zero. En els altres quatre n’ha rebut 9. Massa.\nMalgrat això, l’equip és líder, perquè aquest Lleida té molta pegada. Però el camí del play-off no passa per complir la teoria de Cruyff. Passa per encaixar menys gols.


Àtoms i lletres: Carta al Nil\nFa tres anys vaig escriure aquesta carta al teu germà i avui sembla just que t'escrigui a tu. No sé si sempre sabrem ser prou equitatius, començant per ara mateix, que potser no estic tan inspirat com aleshores.\nHas vingut un mes abans del que esperàvem, com si tinguessis moltes ganes de descobrir el món. Espero que no et decebi. O que, encara que et decebi alguns cops, trobis camins que t'agradi recórrer. De vegades mirem el món i ens preguntem si és un món prou digne perquè hi vinguin els nostres fills. Ens plantegem tantes coses...\nLa primera alba que va veure el Nil\nNil, tu has vingut al món perquè la teva mare i jo creiem que sí, que la vida val la pena viure-la. Que és una experiència plena de moments meravellosos. Esperem que tu opinis el mateix perquè -malauradament no podia ser d'una altra manera- els teus pares hem pres aquesta decisió per tu, sense consultar-te. Suposo que també t'intentarem condicionar, transmetre't la passió d'allò que ens apassiona. La música, la literatura, la ciència... I potser acceptis i incorporis aquestes passions a la teva vida o potser te'n busquis d'altres. Ara mateix ets com un regal per obrir. No sabem com seràs però tenim tota la vida per anar-nos coneixent.\nEl teu germà ja ens ha donat tres anys d'experiència i ja sabem que educar un nen no és fàcil. Uns diuen que no veniu amb manual d'instruccions. D'altres tenen milers de teories que es contradiuen entre elles. I d'altres, que cal seguir el que ens diu el cor. Bé, de moment el cor ens diu que estem molt contents de tenir-te amb nosaltres. Esperem poder aprendre i ser els bons pares que et mereixes. No ho farem sempre tot bé i de vegades ens enfadarem. Però sí que volem estar al teu costat per ajudar-te quan ho necessitis en aquest camí que tot just comences.\nM. Roser 24 de febrer de 2017 a les 19:43\nUna carta preciosa, la dedicada a l'Albert també ho era...\nSegur que sereu uns bons pares pels vostres dos fills, ja que no es tracta de ser perfectes, sinó de fer-ho el millor possible, respectant aquestes ara petites personetes...\nL'alba d'un dia clar és un bon auguri.\nFelicitats a tu, a la mare i una carícia als xiquets.\nSergi 28 de febrer de 2017 a les 11:54\nMoltes gràcies, M.Roser. Molt inspiradores les teves paraules.\nVicent Llémena i Jambet 25 de febrer de 2017 a les 3:07\nAquesta segona lletra al teu segon fill em dóna motiu per a donar-te i donar-vos a tota la família l'enhorabona.\nQue siga i sigueu tots molt feliços.\nSergi 28 de febrer de 2017 a les 11:55\nGràcies, Vicent. Ho intentarem. Cada dia una mica.\nXeXu 25 de febrer de 2017 a les 9:44\nNil, ves amb compte, perquè ton pare, a la que et despistis, t'implanta un xip o et fa una modificació genètica per tal de millorar les teves prestacions com a humà. Crec que és de justícia que sàpigues això. Per la resta, molt benvingut a aquest món, que té de tot, però com diu ton pare, també té grans moments per viure i veure. Ah, i enhorabona al pare i a la mare. Dóna'ls una mica la tabarra, ja hi estan acostumats, i segur que t'estimaran igual.\nSergi 28 de febrer de 2017 a les 11:59\nPotser els xips seran els piercings de l'adolescència dels nens que estan naixent ara. I les millores genètiques, els tatuatges. Qui sap. No sé com serà el món en el qual viurà el Nil però les expectatives que en tinc són molt altes. Quan vaig néixer jo no hi havia internet, ni mòbils, ni blogs... Com serà el món del futur? Veurem la singularitat transhumanista? La veurà en Nil? Quantes coses interessants ens perdrem...\nPons 1 de març de 2017 a les 15:31\nAra entenc perquè últimament publicaves tan poc! Això de la paternitat realment ha de robar molt de temps, molt més que per exemple cuidar un peix, per posar un exemple al atzar... Estic marxant del tema, felicitats de nou i espero que el Nil creixi espavilat com el seu pare, ostres què pilota xD Ara que tens el segon fill vol dir que ja podràs començar a fer servir a un pels teus experiments transhumanistes, no? L’altre el deixes com a control entenc.\nSergi 2 de març de 2017 a les 12:02\nGràcies! No tinc pensat cap experiment transhumanista ara mateix però m'agradaria pensar que el Nil i l'Albert seran millors humans que jo. Més forts, més intel·ligents, més sans i, fins i tot, més bones persones. Si hi ha tecnologia disponible per aconseguir-ho, per què no fer-la servir?


Representants del sector audiovisual temen la politització dels mitjans públics\nLleis de l'Audiovisual\nDavant la reforma que plantegen les noves lleis de l'audiovisual, el sector ha demanat una major "professionalització" dels òrgans de govern del CAC i la CCMA\nARA Barcelona 23/11/2011 21:53\nEl representants dels treballadors del sector audiovisual han avisat dels riscos de major polititizació que presenta el projecte de llei per a la reforma de les tres normes que regulen el sector audiovisual de Catalunya. Tots han coincidit a recomanar la "professionalització" dels òrgans de govern del Consell Audiovisual de Catalunya i la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Han transmès així al legislador el parer de la professió davant la comissió d'Afers Institucionals al Parlament.\nJosep Maria Martí, degà del Col·legi de Periodistes de Catalunya, ha criticat la llei perquè manté "criteris parlamentaris" en l'elecció dels membres del consell assessor de la CCMA i els integrants del CAC, i ha instat el Parlament "a no perdre l'oportunitat" de la reforma per optar a "professionals d'alta qualificació" dins del sector. Martí també ha destacat negativament la supressió del càrrec de director general de la Corporació si no s'estableixen "certs controls a la figura de president únic". El president del Col·legi ha assegurat que "l'eficiència dels mitjans no es pot assolir a base de retallar recursos".\nUna intervenció similar ha fet el degà del Col·legi Professional de l'Audiovisual de Catalunya, Daniel Condomines, que ha lamentat que no s'atengui la proposta de l'any 1999 que demanava uns "mitjans desgovernamentalitzats", i ha qualificat el text de la llei com a "involució".\nAmbdós degans dels col·legis s'han mostrat contraris al nou mètode d'elecció de quatre dels cinc membres del CAC, que es podrien escollir per majoria simple en segona votació si no s'assoleix el consens de dues terceres parts del Parlament en primera instància. En la llei actual, en comptes de cinc membres el CAC en té 10. Nou dels membres del CAC només poden ser escollits en primera votació si dos terços de la cambra hi estan a favor.\nEl president del Grup de Periodistes Ramon Barnils, David Bassa, no s'ha mostrat en contra de la reducció de consellers del CAC, però ha mostrat el seu recel envers quin serà el perfil dels nous consellers, ja que el futur de la institució seria "en mans d'una majoria i no del Parlament".\nEn la comissió d'Afers Institucionals al Parlament també hi han intervingut els Col·legis de Publicitaris i Relacions Públiques, els comitès professionals i d'empresa de Catalunya Ràdio i Televisió de Catalunya i el Sindicat de Periodistes de Catalunya.


Xerrada de Beatriz Niño sobre col·leccionisme i mecenatge a Es Baluard | Bonart\nXerrada de Beatriz Niño sobre col·leccionisme i mecenatge a Es Baluard\nEl 27 de juny, a les 11h, a Es Baluard (plaça Porta de Santa Catalina 10, Palma), l’advocada, sòcia i codirectora de Nial Art Law Beatriz Niño encetarà el programa d’enguany de Col·leccionisme i mecenatge amb una xerrada.\nEl contingut abordarà la qüestió de lleis i impostos que afecten el col·leccionista a Espanya i els avantatges fiscals, deduccions i beneficis. El que hauria de saber el col·leccionista sobre els deures establerts per la normativa de Patrimoni Històric, drets d’autor, lleis i impostos, deduccions i beneficis.\nCol·leccionisme i mecenatge és un programa estable d’Es Baluard pensat per promoure accions al voltant del col·leccionisme i diferents vies de patrocini i mecenatge, com un punt de trobada obert a la construcció patrimonial i de l’ecosistema art des de la societat civil. El mes de juny de cada any, es duen a terme diferents accions al respecte just al començament de la temporada estiuenca a les Illes Balears.\nEtiquetes: Beatriz Niño · col·leccionisme · Es Baluard · Mecenatge


Un control dels Mossos per la pandèmia. Manolo García\nBarcelonaSense canvis en les restriccions per Setmana Santa. El Procicat, liderat pels departaments de Salut i Interior, ha acordat aquest dijous prorrogar fins al 9 d’abril les mesures de contenció vigents per frenar l'avenç del covid-19. El motiu és molt clar: les dades epidemiològiques no acompanyen una flexibilització de la mobilitat -es manté el confinament comarcal llevat de les bombolles de convivència- o les activitats d’oci per a aquesta setmana festiva, com endarrerir el toc de queda fins les 23 hores o autoritzar la franja de sopars als bars i restaurants. Catalunya ha entrat en un escenari de “transició” i ha superat la fase d’estancament: ha iniciat un “tímid creixement” de la xifra de contagis diaris, amb prop de 1.115 positius, segons ha explicat el secretari general del departament de Salut, Marc Ramentol. La setmana passada es registraven 1.050 casos diaris de mitjana.\nEntre les causes destacades per Salut hi ha l’augment de la mobilitat el cap de setmana passat, el primer sense confinament comarcal per als grups bombolla. La xifra de desplaçaments es va situar en valors similars al de finals d’estiu, quan no hi havia cap limitació de mobilitat -aleshores tampoc hi havia restriccions entre territoris de l’Estat-, i Ramentol ha recordat que com més desplaçaments hi hagi, més augmenta el risc de trobades entre més d’una bombolla de convivència. “Això no ho podem monitorar encara, perquè les dades d’impacte són diferides”, ha assenyalat.\nL’altre senyal d’alerta per aturar qualsevol desescalada és l’estancament a les UCI. El secretari de Salut Pública, Josep Maria Argimon, ha explicat que les autoritats esperaven que els ingressos a les UCI continuessin baixant aquests dies i, en canvi, aquesta davallada no s’està produint. Les xifres estan estancades o, fins i tot, repunten lleugerament. “Analitzarem bé aquest fenomen”, ha assegurat. També Ramentol ha assegurat que aquestes xifres no denoten “una tendència clara de descens”: “És una situació que ens preocupa, perquè no té una correlació amb els contagis diaris o els ingressos a les plantes convencionals”, ha apuntat.\nEn aquest sentit, Argimon ha assenyalat que al llarg de la tercera onada, l’estada a crítics ha crescut dos dies i mig més respecte a la segona onada i també ha augmentat l’edat dels malalts, passant dels 63 als 65 anys. També s’estan fent més traqueotomies, ha apuntat. Sobre el fet que la variant britànica hagi pogut causar aquest canvi dins les UCI, Argimon ha admès que "podria ser" però ha matisat que com a secretari no s'atreveix a plantejar aquesta hipòtesi encara.\nLes trobades durant la Setmana Santa\nMàxim sis persones a l’aire lliure i quatre en espais tancats\nEl conseller d’Interior, Miquel Sàmper, ha recordat que durant la Setmana Santa, tal com va establir el govern espanyol, es redueix el nombre de persones a les trobades: un màxim de sis persones a l’aire lliure i quatre en espais tancats. Sàmper ha afegit que la previsió és que surtin entre 340.000 i 500.000 vehicles de l’àrea metropolitana de Barcelona entre aquest divendres i aquest dissabte. El conseller ha fet una alerta als conductors després que les últimes hores hagin mort dues persones de col·lectius vulnerables a les carreteres. De les 17 víctimes d’aquest any, 14 són fràgils: nou motoristes, dos ciclistes i tres vianants.\nrestriccions coronavirus Covid-19


Francesc Fabregas/El Travesser - FutbolCatalunya\nEl Terrassa és de play-off; la Pobla plora\nEl Terrassa torna al play-off set dies més tard\nL'Hospitalet i Sant Andreu empaten davant Ascó i Europa i segueixen segon i tercers a la classificació, mentre que la Pobla perd davant del Figueres i surt del play-off d'ascens en detriment del Terrassa, que hi torna a entrar\nLa Pobla entra en play-off en el dia que Gavà i Vilassar s'acomiaden de Tercera\nEl Gavà i el Vilassar de Mar són els dos primers equips que ja coneixen el seu futur, la Primera Catalana després de confirmar el seu descens matemàtic. Canvis al play-off on la Pobla de Mafumet guanya el derbi i li pren la quarta plaça al Terrassa.\nL'Hospi i la UE Sant Andreu lluiten per la segona plaça\nEls vuit primers classificats empaten en la jornada de Setmana Santa i no es produeixen canvis al play-off. Empats en els duels directes entre Sant Andreu-Terrassa i Pobla B-L'Hospitalet. L'Espanyol B ja és campió matemàtic de Tercera Divisió.\nL'Espanyol B no és invencible\nL'Hospitalet es complica la segona plaça\nLa derrota de l'Hospitalet a Santboi els fa perillar la segona posició després d'haver deixat escapar 11 punts en els darrers 5 partits de lliga. El Palamós torna a posar al Granollers en descens directe


▷ Enviaments i devolucions ✔ Disfresses.cat\nNovetats Carnestoltes 2022\nDisfresses.cat realitza els enviaments a través de diferents empreses de missatgeria, oferint un termini de lliurament segons vostè seleccioni, dins de les opcions que hi ha a la web entre 24h a 72h a Espanya Peninsular. (S”entendran sempre dies laborables de dilluns a divendres i explicaran des del moment de l”acceptació de la comanda.)\nEl cost de l”enviament dependrà del termini de lliurament triat.\nUna vegada el transportista reculli la comanda, li avisarem per e-mail que la seva comanda ha estat enviat.\nLes comandes seran enviades a l”adreça de lliurament que vostè ens ha donat en el seu formulari, per la qual cosa important que pari esment en emplenar les dades d”adreça de lliurament. No ens farem responsables de les possibles despeses que ocasioni en cas que l”adreça de lliurament sigui incorrecta o incompleta.\nLes comandes enviades i no recollits, se”ls facturarà les despeses de tornada a magatzem cobrat pel nostre transportista, variable segons pes i grandària de la comanda i amb un mínim de 7€ IVA inclòs.\nNo està permès fer cap canvi d”adreça de lliurament si el mètode de pagament triat és Pay Pal.\nHaurà de notificar a Disfresses.cat la falta de recepció de la comanda dins del termini acordat.\nDisfresses.cat realitza els enviaments a qualsevol punt del món a través de diferents empreses de missatgeria, oferint un termini de lliurament depenent del país al que es dirigeix la comanda.\nEn indicar la data de lliurament s”entendran sempre en dies laborables de dilluns a divendres i explicant des de l”acceptació de la comanda i no estant observats els dies corresponents a gestions en duana per a destinacions fora de la UE..\nEl cost de lliurament dependrà del país, pes del paquet i termini de lliurament triat. Poden realitzar un calculo orientatiu a la web de SEUR IIndicant pel calculo de pes 1kg per cada disfressa. El calculo sol variar a la baixa en la majoria dels casos, no obstant això, el preu final del transport internacional es comunicarà per email individualment abans de la confirmació de la comanda.\nLes comandes enviades i no recollits, se”ls facturarà les despeses de tornada a magatzem cobrat pel nostre transportista, variable segons pes i grandària de la comanda i amb un mínim de 20€ IVA inclòs\nPer a comandes d”un cost superior a 100€ sense incloure els ports i per a enviaments a Espanya Peninsular, les despeses d”enviament seran gratuïts, es lliurarà en un servei de 48/72h, en el cas que vostè desitgi lliurament en 24h, haura d”abonar l”import normal d”aquest servei.\nPer retornar un producte vostè disposa de 15 dies naturals a comptar des de la recepció de la comanda.\nAbans de realitzar una devolució, li preguem que es posi en contacte amb nosaltres a través de l”e-mail botigaonline@disfresses.cat notificant-nos que ens va a realitzar una devolució juntament amb el nº albarà i nº de comanda.\nEls productes hauran de ser retornats en les mateixes condicions en les quals vostè les va rebre, juntament amb el seu embalatge original complet, etiquetes i juntament amb qualsevol accessori relacionat amb els mateixos. El client serà responsable de demostrar que els articles han estat retornats.\nDins de l”embalatge ha d”indicar el nombre de comanda, nom i cognoms i el motiu de la devolució.\nEls productes retornats han de ser enviats en un sol lliurament. Ens reservem el dret de no acceptar productes que pertanyen a una única comanda, retornat i lliurat en diferents moments.\nEl producte deu estar lliure de qualsevol ús o modificació, és a dir, no ha d”haver estat utilitzat, rentat, alterat o perdut qualsevol dels seus components.\nQualsevol que sigui el sistema de pagament utilitzat per vostè, la devolució de l”import s”engegarà en la major brevetat possible però sempre dins d”un termini de 15 dies següents a la recepció del producte retornat.\nSi la seva devolució no compleix amb els termes estipulats, no tindrà dret a rebre cap reemborsament d”import i els remetrem els productes a ports deguts.\nSi el destinatari dels productes és diferent de la persona que va efectuar el pagament, el reemborsament dels diners se li farà a la persona que va efectuar el pagament.\nVostè serà responsable dels costos de devolució del producte i en cap cas acceptarem devolucions enviades a ports deguts.\nPer realitzar la devolució ha de confirmar-nos que ha enviat el producte i manar-nos un codi de seguiment de l”enviament de l”empresa de transport. Sense el codi de seguiment no ens farem responsables d”aquesta devolució.\nPer canviar un producte de talla, primer comprovi que aquest producte compleix la nostra política de devolucions i que té més talles disponibles.\nComuniqui”ns la seva intenció de devolució en un termini màxim de 7 dies hàbils des de la data de lliurament al correu botigaonline@disfresses.cat indicant el nombre de comanda, nom i cognoms i la nova talla.\nUna vegada confirmem la disponibilitat de la talla sol·licitada, haurà de realitzar la compra del nou producte indicant la talla correcta.\nPrepari el producte per a devolució seguint els passos indicats i nosaltres enviarem el nou producte immediatament. Al moment en què el transportista li lliuri la nova comanda, haurà de lliurar-li la caixa amb el producte que ja no desitja.\nUna vegada comprovat que tot està en perfectes condicions, procedirem al reemborsament econòmic de l”import corresponent.\nNosaltres carregarem amb la devolució i vostè amb les despeses del nou enviament.\nEls productes es revisen sempre abans dels enviaments, si excepcionalment rebés un producte trencat o defectuós, procedeixi a la devolució com hem detallat anteriorment. Li enviarem un de nou en el menor temps possible sempre que disposem d”unitats en aquest moment. Si no disposem del producte, li reintegrarem tot l”import, així com els costos d”enviament derivats de la devolució\nNo admeten devolució:\nNo estan permesos canvis o devolucions dels articles de maquillatge i accessoris per a maquillatge.\nLes comandes especials o sota demanda, excepte tara o defecte.\nCategories Selecciona una categoria Menjars i Begudes Disfresses per a Dona Disfresses per a Home Disfresses Originals Disfresses per Nenes Animals Contes i Fantasia Disfresses de Famosos Disfresses per a Nens Disfresses de Hippie Articles en Oferta Accessoris Accessoris de Pirata Accessoris de Pallassos Antifaços i Tiares Armes i Cascos Barbes i Bigotis Boas de plomes Caretes i Màscares Ulleres de Festa Guants de Carnaval Maquillatge Màscares Venecianes Pantis i Mitges Perruques de Carnaval Barrets i Gorres Altres Accessoris Disfresses Articles en Oferta Disfresses de Adult Disfresses per a Dona Disfresses per a Home Disfresses Infantils Disfresses per Nenes Disfresses per a Nens Disfresses Nadó de 0 a 3 Anys Disfresses Temàtics Animals Anys 20 Anys 70 i 80 Cavernícoles Contes i Fantasia Comiats de Solter/a Disfresses de Pel·lícula Disfresses Sexy Disfresses Divertits Disfresses Drag Queen Menjars i Begudes Disfresses de Egipcis Disfresses de Famosos Disfresses de Hippie Disfresses Indis i Vaquers Disfresses Medievals Disfresses Militars i Soldats Disfresses de Mosqueters Disfresses de Músics Disfresses de Nadal Disfresses de Ninja Disfresses Originals Disfresses de Pallassos i Circ Disfresses de Còmic Personatges Històrics Pirates i Corsaris Disfresses de Policies i Lladres Disfresses de Prínceps i Princeses Disfresses de Professions Disfresses Regionals i Països Disfresses de Religiosos Disfresses de Romans i Grecs Disfresses de Superherois Disfresses Typical Spanish Disfresses de Víkings Halloween 2021 Accessoris Halloween Garlandes Màscares de Terror Perruques i Barrets de Bruixa Tiares i Banyes de Halloween Bosses i Altres accessoris Disfresses de Halloween 2021 Disfresses Halloween Home Disfresses Halloween Dona Disfresses Halloween Nena Disfresses Halloween Nen Decoració de Halloween Esquelets de Halloween Teranyines Novetats


Transport públic per al Mobile World Congress 2017, del 27 de febrer al 2 de març | TMB Notícies\nInici » Sala de Premsa » Transport públic per al Mobile World Congress 2017, del 27 de febrer al 2 de març\nL'accés recomanat per arribar al recinte firal Gran Via és la L9 Sud de metro amb les estacions de Fira i Europa / Fira que tenen connexió directa amb l'aeroport. Els enllaços de Torrassa (L1), Collblanc (L5) i Zona Universitària (L3) asseguren els desplaçaments sostenibles i ràpids amb Barcelona a través de la xarxa de metro\nAmb motiu de l’edició 2017 del Mobile World Congress (WMC) o Congrés Mundial del Mòbil, que se celebrarà del 27 de febrer al 2 de març als dos recintes de la Fira Barcelona, Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) participarà en el dispositiu de mobilitat d’aquest esdeveniment amb la capacitat de transport de les seves xarxes i fent un èmfasi especial en la informació i l’atenció als ciutadans.\nEl congrés tindrà la seu principal al recinte firal Gran Via, situat a l’Hospitalet de Llobregat, accessible mitjançant el metro amb la L9 Sud a les estacions de Fira i Europa / Fira. La línia 9 Sud enllaça el recinte firal Gran Via directament amb les terminals T1 i T2 de l’aeroport del Prat i té correspondència amb tres línies de metro que connecten amb la ciutat de Barcelona: L1 (Torrassa), L5 (Collblanc) i L3 (Zona Universitària), a més de la L8, les línies suburbanes i les regionals d’FGC (Europa / Fira). Hi haurà senyalització informativa del congrés a les estacions de la L9 Sud, a les correspondències amb L1, L3 i L5 i a l’estació d’Espanya (L1 i L3).\nTemps de viatge a la línia 9 Sud fins a l'estació Europa / Fira / Imatge: TMB\nUna altra via d’arribada i sortida del recinte firal de l’Hospitalet és la línia regular de bus H12 (Gornal - Besòs Verneda), a través de la parada Plaça d’Europa. Aquesta línia es reforçarà amb més vehicles a la franja de matí i de tarda, coincidint amb l’entrada i la sortida dels congressistes.\nAddicionalment, l’organització del MWC ha contractat a TMB un servei especial d’autobusos que connectarà els dies 27, 28 de febrer i 1 i 2 de març de 7 a 21 hores (el dia 2 fins a les 17 hores) el recinte firal de la Gran Via amb el de Montjuïc, on se celebrarà l’esdeveniment per a emprenedors 4YFN i la primera edició del The Youth Mobile Festival (YoMo) i el Women4Tech.\nLes alternatives i l’esquema general del dispositiu de mobilitat es mostren en un espai especial del web de TMB i les pautes principals de transport es difonen a MouTV i les pantalles d'informació de les parades de bus, entre d’altres canals.\nEnguany, les pantalles del MouTV difondran un vídeo en anglès proporcionat pels Mossos d’Esquadra, amb recomanacions i consells de seguretat destinats als congressistes.\nConceptes: Informació al client|Mobilitat|Servei|Institucions: Altres|TMB|Llocs: Espanya|Europa / Fira|Fira