Heittikö Jorma Ollila puhelimen akvaarioon? Turussa sai ensi-iltansa Nokiasta kertova näytelmä, joka saattaa aiheuttaa pakonomaista faktojen tarkistusta - Kulttuuri | HS.fi\nTaneli Mäkelä esittää Jorma Ollilaa.Kuva: Otto-Ville Väätäinen / Turun kaupunginteatteri\nKantaesityksen ensi-ilta 25. 11. Turun kaupunginteatterin päänäyttämöllä. Teksti Sami Keski-Vähälä, ohjaus Mikko Kouki. Lavastus Teppo Järvinen, puvustus Tuomas Lampinen, valot Janne Teivainen, äänet Iiro Laakso, videot Sanna Malkavaara, naamiointi Anna Kulju. Rooleissa Taneli Mäkelä, Olli Rahkonen, Anna Victoria Eriksson, Minna Hämäläinen, Stefan Karlsson, Mika Kujala, Kimmo Rasila, Carl-Kristian Rundman. ★★★★\nJokainen tietää sen ärsyttävän sävelmän. Pätkän espanjalaisen säveltäjän Gran Valsia, tuttavallisemmin Nokia tunen.\nJuuri sillä pimputuksella alkaa Nokia.\nTurun kaupunginteatterissa kantaesityksensä saanut näytelmä valottaa Suomen historian menestyneimmän yrityksen nousua ja tuhoa. Käsiohjelmassa käsikirjoittaja Sami Keski-Vähälä vertaa teosta kuningasnäytelmiin.\nJa eittämättä jotain kuninkaallista Jorma Ollilan (Taneli Mäkelä) ja häntä seuraavan Risto Siilasmaan (Olli Rahkonen) hahmoissa on. Unelmat kasvavat vallaksi, valta päähänpinttymäksi ja päähänpinttymät lopulta olosuhteiden pakosta tragediaksi.\nEn kuitenkaan vertaisi Nokiaa Shakespearen verenmakuisiin kuningasnäytelmiin vaan vähän uudempiin tulkintoihin kuninkaallisista.\nOlli Rahkosen esittämä Risto Siilasmaa ja Jorma Ollila (Taneli Mäkelä) pähkäilevät.Kuva: Otto-Ville Väätäinen / Turun kaupunginteatteri\nNokia aiheuttaa nimittäin samanlaista tarvetta faktojen tarkistamiselle kuin Britannian kuningasperheestä kertova menestyssarja The Crown.\nJos tämä esitettäisiin televisiossa, Googlessa trendaisivat jo haut: ”Kuka keksi Nokian värikuoret?” ja ”Heittikö Jorma Ollila puhelimen akvaarioon?”\nJa kuten The Crownia katsoessa, myös Nokian yleisössä nousee kysymys siitä, pitääkö tätä käsitellä faktana vai fiktiona?\nVastaus löytyy käsiohjelmasta. Vaikka taustalla on oikean yrityksen tarina ja runsaasti lähteitä, ei kaikkea näyttämöllä nähtyä kannata ottaa todesta.\nTekijät ovat ottaneet dramaturgisia vapauksia. Faktoja on venytetty. Jotkut näytelmän keskustelut on käyty, toisia ei.\nNokia on siis enemmän faktoihin perustuva fiktio kuin dokumentti. Vastuu tämän ymmärtämisestä on katsojalla.\nFaktan ja fiktion rajamaata kyntävä näytelmä alkaa faktalla.\nFredrik Idestam perustaa Tammerkosken rannalle puuhiomon 1800-luvun puolivälissä. Siinä on Nokian tarinan alkupiste.\nTuoteperhe laajenee pitkin matkaa. Tulee kumisaappaat, autonrenkaat, puhelinkaapelit, radiopuhelimet ja televisiot.\nJorma Ollila astelee talon rahoitusjohtajaksi 1980-luvulla. Hänelle selviää pian, että yhtiöllä on aivan liikaa tuotteita. Rönsyjä on leikattava ja keskityttävä yhteen tuotteeseen.\nTuo tuote on matkapuhelin. Kun Oulusta löytyy diplomi-insinööri Pertti Korhonen, alkaa tapahtua. Kirkastuu, millaisia puhelimia täytyy tehdä, jotta koko homma kannattaa. Menestyksen palaset loksahtavat paikoilleen.\nEnsimmäisen näytöksen kuvaama matka menestykseen kulkee jouhevasti ja tyylikkäästi. Huumorissakaan ei säästellä. Nokia onnistuu hyvin pitämään katsojan mukanaan.\nLukuisten henkilöhahmojen sekamelskasta saa hyvin tolkkua. Tästä pitävät huolta käsikirjoituksen selkeys, Mikko Koukin ohjauksen rauhallisuus ja näyttelijöiden nopeat ja ilmeikkäät hahmovaihdokset.\nNokian näyttämöllepanossa ei ole säästelty huumorissakaan.Kuva: Otto-Ville Väätäinen / Turun kaupunginteatteri\nToisessa näytöksessä lipsutaan jo hieman ylidramatisoinnin puolelle. Tullaan 2010-luvulle, ja Nokian hallituksen uusi puheenjohtaja Risto Siilasmaa alkaa epäonnistuneiden älypuhelinvuosien jälkeen neuvotella puhelinliiketoiminnan myynnistä.\nYllättävää kyllä, myyntineuvottelut Microsoftin kanssa eivät lopulta olekaan niin mielenkiintoista materiaalia, että neuvotteluja jaksaisi katsoa ihan niin kauan kuin Nokiassa annetaan niille tilaa.\nTiivistäminen tai inhimillisyyden lisääminen olisi tehnyt loppupuoliskolle hyvää. Esimerkiksi laajat irtisanomiset sivuutetaan melko kevyesti, vaikka juuri niissä voisi olla varsinaissuomalaisille paljonkin kosketuspintaa.\nOlihan Salossa matkapuhelintehdas, jonka lakkautus iski monen talouteen.\nMutta ymmärrän myös, miksi tekijät ovat rajanneet teoksen näin. Suomalaiset yritystarinat eivät kovin usein teattereissa näy.\nÄkkiseltään tulee mieleen Helsingin kaupunginteatterin Armi (2012), joka ammensi Marimekon perustajan Armi Ratian elämästä.\nMyös Nokiassa kiinnostavinta ovat ihmiset. Mitäpä olisivat yritykset ilman ihmisiä ja suorastaan myyttisiä johtohahmoja.\nNäytelmä Nokiasta on ennen kaikkea näytelmä yhtiön huippuvuosiin vieneestä Jorma Ollilasta. Näyttelijä Taneli Mäkelä rakentaa Ollilasta hienovaraisesti ensin sympaattisen rahoitusjohtajan, joka jahtaa unelmiaan.\nTai kuten hän näytelmässä hokee: Tarraa unelman syrjästä kiinni.\nOllila ei kuitenkaan rakentanut menestystä yksin. Taustalla oli muun muassa Nokian viisikko, dream team. Lukuisat esityksessä vilahtavat henkilöt taipuvat lyhyissäkin kohtauksissa mieleenpainuviksi hahmoiksi.\nEsimerkiksi Carl-Kristian Rundmanin suorastaan lutuinen diplomi-insinööri Pertti Korhonen muistuttaa, miten yhtiössä oli aidosti teknologiasta innostunutta huippuosaamista.\nJorma Ollila (Taneli Mäkelä) ja Pertti Korhonen (Carl-Kristian Rundman).Kuva: Otto-Ville Väätäinen / Turun kaupunginteatteri\nIsot pojat Steve Jobs (Stefan Karlsson) ja Bill Gates (Kimmo Rasila) taas näyttävät sen molskin, jolla Nokia huippuvuosinaan paini. Olli Rahkosen esittämä Siilasmaa tuo yhtiöön sekä realismia että konfliktin.\nPikkuhiljaa vallan kasvaessa myös Ollila muuttuu.\nOllilan johtamistyyli oli paljon esillä Siilasmaan Paranoidi optimisti -kirjan ilmestyttyä vuonna 2018. Väitteet Ollilan räyhäämisestä saivat paljon huomiota mediassa, mutta Ollila itse kiisti ne.\nNokia luottaa toisessa näytöksessä Siilasmaan tarinaan. Ollilasta todella tehdään ikävä tyyppi, joka lopulta katkeroituu elämäntyön valuessa käsistä.\nTeatterin penkissä jokainen voi itsekseen spekuloida. Juovuttiko valta? Tuliko liikaa vihamiehiä? Pelkäsikö Ollila tosiaan ohjelmistoja niin paljon, että tuotekehitys junnasi? Uupuiko rohkeus?\nMikä Nokian upotti? Se on kysymys, jota yksi jos toinenkin on pohtinut.\nVarmaa on, että ainakin kaksi asiaa horjutti yhtiötä: finanssikriisi ja Applen Iphone.\nJoskus tuntuu, että suuryritykset ja niiden tarinat ovat teattereille myrkkyä. Jokin kapitalismin ja taiteen yhdistämisessä on aina ollut vinksallaan. Aivan kuin näiden kahden perusasetus olisi hylkiä toisiaan.\nEhkä siksi yrityksille jää usein näyttämöllä pahiksen rooli.\nMutta yritykset mitä suurimmassa määrin ovat osa yhteiskunnan historiaa, meidän tarinaamme.\nNokia ei ole dokumentti, eikä kriittinen pohdinta yrityksen mahdista. Se on yrityksen kasvukertomus, eräänlainen henkilökuva.\nNokia on tulkinta siitä, miten suomalainen yhtiö kipusi globaalin talouden korkeimmalle askelmalle. Ja miten yritys kellahti sieltä alas.\nSe jos mikä on teatteriesityksen arvoinen tarina.\nEnsin oli puuhiomo. Sitten tulivat kumisaappaat, autonrenkaat, puhelinkaapelit, radiopuhelimet ja televisiot.Kuva: Otto-Ville Väätäinen / Turun kaupunginteatteri\nKirja-arvostelu|Risto Siilasmaa kuvaa Nokia-kirjassa hyvin, miltä kriisi näytti yhtiön vallan ytimessä – ja tunnustaa omatkin virheensä\nKulttuuri 22.11.2018 11:04\nKuukausiliite 6.9.2013 16:15


elokuu | 2016 | palavarakkaus\n31.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nKolmas ja tältä erää toivottavasti viimeinen työmatka starttaa huomenna, mutta onneksi vasta puolenpäivän tienoissa. Reissu kyllä sitten venyy loppupäästä. Toivon kuitenkin olevani kotona iltayhdeksään mennessä.\nLuvassa on vain yksi haastattelu, mutta kokonaista seitsemän (7!) kuvattavaa kohdetta. Pääkuvauskohteeseen on luvattu 60 %:n todennäköisyydellä tihkusadetta, mikä ei varsinaisesti riemastuta. No, miksi lehtikuvissa aina pitäisikään paistaa aurinko…\nTänään valmistui taas yksi juttu ja toista hiukan aloittelin. Timanttia on kasassa 19500 sanaa. Voisi olla enemmänkin, joten taidan pyhittää koko perjantain pokkarin kirjoittamiselle. Maanantaina pitäisi olla valmista.\nTaas tällainen synkkä maanantaipäivitys\n29.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nKehitys kehittyy. Kehittyisikö se minun elinaikanani niin, että nettikaupasta saisi tilattua itselleen motivaatiota? Nyt ei sitten tarvitse ehdottaa, että sehän on jo mahdollista – en aio kokeilla mitään laittomia kemiallisia tajunnanlaajentajia.\nTein äsken puhelinhaastattelun. Nauhurissa on purkamatta vielä yksi viime viikolla tehty haastattelu, litteroituna odottaa kolmas varsinaista kirjoitustyötä. Kaikki yhden sivun juttuja ja kuviakin pitäisi mahtua, joten tarinaa ei tarvita paljoa. Silti aloittaminen on yhtä tervanjuontia. Ihan kuin tietäisin, että sanat eivät suosiolla järjesty lauseiksi, vaan joudun pakottamaan ne jonoon ja vieläpä järjestämään uudelleen monta kertaa.\nViikonloppuna seurasin suunnitelmaa enkä tehnyt töitä (no, ihan pieni pätkä pokkaria yhtenä iltana). Vietin aikaa perheen kanssa, tapasimme sukulaisia hyvän ruuan merkeissä, kävin lenkillä. Stressinpurkua, voisi ajatella, mutta kun stressin aiheet ovat yhä olemassa, siellä se tykyttää takaraivossa ja teki viime yöstäkin levottoman.\nTältä minusta on yleensä tuntunut marraskuussa: kaikki murheet ovat näyttäneet vuorenkorkuisilta ja minä kirpulta niiden juurella. Ei tunnu reilulta, että marraskuu tuli elokuussa.\nNo, nyt töihin. Kun saan yhden lehtijutun valmiiksi, palkitsen itseni kirjoittamalla Timantti-pokkaria, jota on kasassa vähän yli 16 000 sanaa. Luvussa 6 mennään.\n26.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nEilinen työreissu meni hyvin, jos ei lasketa sitä, että navigaattori (0100100, se lentää kännykästäni nyt huitintuuttiin) ajatti minulla ympyröitä ja umpikujia ja kun piti ottaa ulkona kuvia, taivaalta ripotteli vettä. Tuli taas tavattua mukavia ihmisiä ja nähtyä kiinnostavia paikkoja, syötyä muhkea pala täytekakkuakin.\nTänään olen purkanut kamerasta 156 valokuvaa ja litteroinut nauhurilta yhden haastattelun. Hionut ensimmäistä lehtijuttua kuntoon ja kirjoittanut pätkän pokkaria. Ja murehtinut, sitä samaa perhehuolta kuin viime aikoina. Se söi iltapäivällä työtehoa aika pahasti.\nViikonloppu tulee nyt tarpeeseen.\nReissun jälkeen en paljoa jaksanut päivän uutistarjontaan perehtyä, mutta Hesarista osui silmään tämä uutinen kirjakaupan myymästä, konekäännetystä Shakespeare-klassikosta. Kelvoton käännös on tullut Suomalaisten kirjakaupan myyntilistalle Amazonin Createspace-palvelun kautta, mikä on ilmeisesti vähän saman tyyppinen systeemi kuin Books On Demand.\nSattumalta puolisoni linkitti minulle pari päivää sitten tammikuisen jutun Perhekirjat-kustantamon julkaisemista isotekstisistä klassikoista. He käyttävät niissä vanhoja käännöksiä, joiden tekijänoikeudet ovat jo rauenneet, joten he eivät joudu maksamaan niistä.\nIkävä kyllä he ovat pihistelleet myös niissä satasissa, joita olisi tarvittu suomennoksen tarkistavan kustannustoimittajan palkkaan. Aikansa eläneet suomennokset on siis julkaistu sellaisinaan. Eiväthän ne varmasti yhtä huonoja ole kuin koneen kääntämät, mutta silti – olen samaa mieltä blogin kirjoittajan kanssa.\nKommenttilaatikko oli mielenkiintoinen: sieltä löytyi yllättävän paljon puolustajia Perhekirjojen toiminnalle. Jotkut pitivät käännösten epäajanmukaisuutta ja kömpelyyttä suorastaan viehättävänä ajan patinana.\nLuin pari vuotta sitten Harper Leen Kuin surmaisi satakielen. Suomennos oli vuodelta 1961, ja minusta pöly oli paikoin laskeutunut sille. Soman patinan sijasta minä koin siinä ihan vaan lukunautintoa ohentavaa kökköyttä.\n24.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nKesä kävi taas eilen kylässä, tänään on syksy – ulkona ja ehkä vähän mielessäkin.\nKirjoitan haastattelukysymyksiä ja valmistelen muutenkin huomista työreissua, jossa on monta liikkuvaa osaa. Yksi henkilö lupasi soittaa alkuviikosta, enkä saa häntä kiinni. Olen siis vielä epätietoisuudessa, toteutuuko päivän viimeinen juttukeikka vaiko ei. Moneen paikkaan pitäisi joka tapauksessa taas revetä, täyttää kamera kuvilla ja nauhuri tarinoilla.\nKaupasta täytyy hakea eväitä siltä varalta, etten ehdi lounaalle.\nSääennuste näyttää siltä, että ajelen kotiin sateessa. Se ei suuresti haittaa, jos ei nyt ihan rankkasadetta tule. Olisipa vain kelvollinen sää silloin, kun pitää ottaa ulkona kuvia. Aurinkokin saisi mieluusti pilkahtaa. Olen valokuvaajana pääosin itseoppinut, ja rumassa valossa otan rumia kuvia.\nJuuri nyt olo on vastahakoinen ja reissu tuntuu työläältä. Jäisin mieluummin kotiin kirjoittamaan. Minulla on tapana hehkuttaa, että haastattelumatkat ovat työni suola. Hetkittäin ne ovat myös myllynkiviä kaulassa. Olen kai muutamassa vuodessa niin tottunut säätämään työni sisällön ja aikataulun päivän fiiliksen mukaan, että joidenkin muiden asettamat aikataulut ahdistavat.\nTämän harmauden keskellä pitää taas kerran muistuttaa itseään siitä, miten etuoikeutettu olen, kun voin niin tehdä.\n22.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nMaanantai tuntuu taas hyvin maanantailta, kun ikkunan takana taivas on harmaa, ripeksii vettä ja naapuritalon pihalta kuuluu taukoamaton, ärsyttävä kohina: ulkoseiniä hiekkapuhalletaan.\nTein itselleni työlistan päivän pakollisista jutuista. Jos saan ne ajoissa hoidettua, palkitsen itseni iltapäivällä pokkarin kirjoittamisella. Ihan totta: kun työn alla on paljon pähkäilyä ja sumplimista vaativia juttuja, tuntuu melkein levolta tarttua välillä sellaiseen hommaan, joka etenee kivuitta. Timantti on juuri nyt sellaisessa vaiheessa. Tarina lähestyy puoliväliä ja juonellista ydintään.\nOlisi niin kiva lasketella menemään ja tuntea reipasta kirjoittamisen iloa. Vaan ei auta: asiakaslehden jutut on saatava vauhtiin. Paljon on auki. Puuttuu näkökulmia, ihmisiä ja aiheitakin. Pari ideaa on ehtinyt eri syistä karahtaa kiville, jotain tarvitaan tilalle.\nAloitin viikonloppuna uuden kirjan, Pirjo Hassisen Sano että haluat. Luettuna on vasta vähän yli sata sivua, mutta jo nyt tuntuu, ettei kirja taida olla Hassisen parhaita. En osaa oikein sanoa, miksi olo on lukiessa välillä hiukan puutunut. Miksi yksi luku eilen illalla riitti, kun monesti Hassista lukiessa ahmiminen on riistäytynyt käsistä.\nNo, ei haittaa: Pirjo Hassinen on niin mahtavan hieno kirjailija, että silloinkin, kun hän ei ole parhaimmillaan, hän on parempi kuin useimmat muut.\nRomaanissa on dekkarijuoni: yksi päähenkilöistä on kadonnut. Epäilyksensiemeniä on tähän mennessä kylvetty taitavasti suuntaan jos toiseenkin. Toivon, että tämä asetelma säilyisi mahdollisimman pitkään.\n19.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nPokkarin kolmas luku kiepahti juuri somalle kerälle eli tuli valmiiksi. Se vaadittu timanttikin solahti juuri tarinaan mukaan.\nNaputtelen täällä taas varsin mukavissa merkeissä, samoin kahvittelen. Löysin näet kaupasta barista-version kauramaidosta ja avot, ei ole kahvissani enää moittimista, maussa eikä ulkonäössä. Tuossa välissä join yhden mukin kahvia vanhaan tapaan lehmänmaidolla, eikä se oikein maistunut – kas noin nopeasti suu tottuu pois jostain. Aikanaan lapioin kahviini lusikkakaupalla sokeriakin ja olin varma, etten ikinä totu juomaan sokeritonta kahvia. Olin väärässä, kahvi maistui pahvilta vain pari viikkoa. Nyt en suin surminkaan haluaisi siihen sokeria.\nTämä pistää miettimään, mistä muistakin huonoista tavoista oppisi pois hyvin vähällä vaivalla. Näitä tällaisia asioita ei auta pohtia esimerkiksi Facebookissa. Ystävälistalla on aina joku, joka hyökkää seinälle pilkkaamaan.\nTerveysnäkökohdat vielä jotenkin ehkä siedetään perusteluina, mutta annas olla, jos hehkutat jonkin valintasi ekologisuutta tai eettisyyttä, niin johan joku tulee raakkumaan hyvän omantunnon ostamisesta.\nMinä en ymmärrä koko syytöstä. Käyttäessään rahaa pystyy tekemään arvojensa mukaisia valintoja. Miksei niistä saisi tuntea hyvää mieltä?\nIhan kohta olen Tehokas\n18.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nKahteen päivään en ole kirjoittanut varsinaisesti mitään. Tai olen, monen monta sähköpostia ja muistilappua. Tänään koko päivä on kulunut googlatessa taustatietoa, tavoitellessa ihmisiä ja sopiessa heidän kanssaan haastatteluaikoja. Kolme ihmistä on vielä tavoittamatta.\nNäillä näkymin teen ensi viikolla yhden varsin pitkän päivän juttukeikoilla: lähtö kotoa kello 6:30 ja paluu klo 21:een mennessä. Huuh.\nOdotan kiinnostavien ihmisten ja paikkojen näkemistä, mutta arvaan jo, että kotiin ajaa silmät viurussa ja selkä jumissa huokaileva raato. Eilen palasin reissulta jo kolmeksi hakemaan lapsen päiväkodista, ja silti väsytti ihan tajuttomasti.\nPistän eilisen piikkiin senkin, miten urpoilin tänään kauppareissulla: olin latonut hihnan täydeltä ostoksia ja sitten totesin, ettei lompakkoa ole yhtään missään. Tongin kassiani naama punaisena, lapsi kitisi rattaissa ja jono takanani vääntelehti puolestani kiusaantuneena. Ei lompakkoa.\nPyysin anteeksi ja lykkäsin ulos kaupasta lapsen, joka oli huomannut reunimmaisen kassan ja seinän välissä joltain unohtuneen mainosilmapallon ja ronkui sen perään. Kolmivuotias ei ihan ymmärtänyt, kun yritin selittää, etten millään kehtaa mennä könyämään sitä ilmapalloa hänelle, kun olen juuri jättänyt ison läjän ostoksia kassatytön vaivoiksi.\nMiten tuollaisissa tilanteissa muuten kuuluu tehdä – olisiko minun itseni kuulunut viedä tavarat takaisin hyllyihin? Olin niin nolo, etten tajunnut edes kysyä. Pyysin vain anteeksi ja häivyin.\nNo, se lompakko oli onneksi kotona. Väärässä kassissa.\nAsiakaslehden kanssa tulee kiire. Minun onkin lomitettava sen juttujen kirjoitus mahdollisimman tehokkaasti Timantti-pokkarin kanssa. Kun tekstit ovat haastateltavan tai asiakkaan tarkistettavana, paahdan pokkaria.\n16.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nViime viikolla palauttamani Timantti-pokkari hyväksyttiin kiitoksin. Hyvällä fiiliksellä naputtelen tätä uutta. Menossa on kolmas luku, ja tunnelma on tiivistymässä. Päähenkilön elämä saa uuden käänteen, joka on ihan muuta kuin hän itse oli suunnitellut. Nyt ei voi sanoa, että Kanerva Luukin onnen taivaalle purjehtii musta pilvi, vaan raukka rämpii kohta mustaakin mustemmassa yössä. Joku hänen lähellään on todella paha ihminen, mutta sitä Kanerva ei vielä tiedä.\nLuin Hesarista rikostoimittaja Minna Passin kolumnin On typerä valhe, että kaikissa ihmisissä olisi jotain hyvää. Hyvyyttä ja pahuutta ihmisissä on pakko miettiä joka kerta, kun kirjoittaa pokkaria. Läpeensä hyvät, erehtymättömät ja virheettömät tyypit eivät ole kiinnostavia henkilöhahmoina, koska he eivät tunnu oikeilta ihmisiltä. Pahiksistakin tulee elävämpiä, kun heidän pahojen tekojensa motiivit ovat lukijalle ymmärrettäviä. Tämän Timantin pahiksen toiminnan motiiveja ja sielunelämää ylipäänsä täytyy vielä pohtia, sillä hänestä on näillä näkymin tulossa melkoinen ihmishirviö.\nEhkä teen sitä huomenna, autossa. On nimittäin aika karauttaa palaveriin suunnittelemaan asiakaslehden uutta numeroa. Mistä kaivetaan mielenkiintoiset naamat ja näkökulmat yhtiön omien viestien oheen, sitä ihmetellään taas muutaman hengen porukalla. Jotain ehdotuksia olisi varmaan hyvä olla minullakin. Toistaiseksi pää kumisee tyhjyyttään.\nOdotan juttukeikkoja, sillä niillä tapaa aina mielenkiintoisia ihmisiä. Viimeksi tosin horjuin autooni kamalan närästyksen kourissa, kun kaikki kolme haastateltavaa halusivat kahvittaa toimittajan, enkä kehdannut kieltäytyä valmiiksi katetuista kahvipöydistä…\nVietän huomenna yli neljä tuntia auton ratissa. Yritän taas asennoitua siihen niin, että minulla on ruhtinaallisesti aikaa seurustella omien ajatusteni kanssa kenenkään keskeyttämättä.\nOikeasti ajattelen, että tien tuijottaminen väsyttää silmät, autonpenkki selän, ja muutenkin koko homma on törkeää ajanhukkaa: ratissa ei pysty lukemaan eikä kirjoittamaan, ei edes ottamaan torkkuja. Syödä ja juoda sentään jotenkin voi, ja liikenneasemien evästarjontahan on tunnetusti huippuluokkaa. ABC:n pahvinmakuiset munariisipasteijat, täältä tullaan!\nPunakynää ikävä, taas\n15.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nLuin eilisiltana loppuun Riikka Stewenin Dan Brown -henkisen, taidemaailmaan sijoittuvan romaanin Niin kauan kuin rakastat (2011). Ehkä olisin nauttinut siitä enemmän, jos olisin aikoinani suorittanut enemmän kuin perusopinnot taidehistoriasta. Siinä missä Dan Brownin menestysromaanit ovat taidehistoriaa tuntemattomillekin helposti aukeavia lukukokemuksia (no, ainakin Da Vinci -koodi, muita en ole lukenut), on Stewenin kirja monta pykälää akateemisempi ja vaikeampi.\nHenkilöhahmoja oli paljon, ja kun mittaa oli 2000-luvun romaaniksi suorastaan vähän, alle kolmesataa sivua, monet jäivät ohuiksi ja merkityksettömiksi. Ainakin pari tyyppiä olisi mielestäni joutanut hukkua punakynän musteeseen.\nTarinan rytmi oli verkkainen. Ei ollut oikein sellainen olo, että koko maailma on vaarassa, kun toiminta on sitä, että istutaan kahvilla rupattelemassa sivistyneesti tai korkeintaan hiukan hiiviskellään kirjaston käytävillä vohkimassa vanhoja kirjeitä. Ai niin, olihan siellä toki kidnappauskin, mutta sen kuvaus oli ehkä epäuskottavin, mitä olen koskaan lukenut. Taisi olla vähän kieli poskessa kirjoitettukin.\nJossain vaiheessa toivoin ja odotin kiehtovia kuvauksia salaseuran rituaaleista, eipä niitäkään tullut.\nLukiessani minä jollakin tapaa koko ajan murehdin samalla. Surin, että niin valtavan taitavan ja tietävän kirjoittajan, kiehtovan aiheen ja hienojen ideoiden jäljiltä lopputulos oli mitä oli – koukeroinen, vaikeaselkoinen ja uuvuttava.\nMuutamat pienet yksityiskohdatkin ärsyttivät. En esimerkiksi oikein pystynyt kuvittelemaan, miten balettitanssijan uransa loukkaantumiseen päättänyt nainen kävelee kainalosauvoilla kilometritolkulla pitkin Helsinkiä. Luulisi ex-ballerinan yläkropan olevan siinä kunnossa, että kyynärsauvoillakin olisi pärjännyt?\nJälleen kerran kyselen, että missä kustannustoimittaja on ollut silloin, kun hänen olisi pitänyt editoida tästä lukijaystävällinen menestysromaani, kahvillako, Facebookissako? Aineksia niin paljon parempaan, loistavaankin, olisi ollut.\nKauramaitoa ja uutta viikkoa\n15.8.2016 15.8.2016 / Sara Storm\t/ Jätä kommentti\nPäivän numero: 5393. Noin monta sanaa on tällä hetkellä Timantti-pokkarissani. Tarina jatkuu kohta kakkosluvun puolen välin tienoista.\nOlen tehnyt taustatöitä, joita hyödynnän rakentaessani päähenkilön persoonaa. Hänellä on lukihäiriön vuoksi ollut vaikeuksia koulussa, minkä myötä hän on saanut menestyvässä perheessään tyhmän leiman. Kahden kymppejä napsivan, kunnianhimoisen tytön jälkeen vanhemmille on ollut kauhistus, että kuopus on tankannut tekstiä viivoittimen avulla.\nLuin netistä muutaman artikkelin aiheesta. Kommenttipalstoilta tuli tärkein anti, ihmisten omat kokemukset asiasta. Toiset olivat saaneet koulussa apua ja tukea ja pärjänneet mainiosti elämässään. Toisille oli käynyt huonommin: oppimisvaikeuksien syinä oli pidetty laiskuutta tai tyhmyyttä, ja jatko-opiskelut olivat jääneet sikseen.\nHakutuloksista löytyi myös juttu näyttelijä Minka Kuustosesta, joka on kärsinyt vaivasta. Ja kuinka ollakaan, Kanervani alkoi näyttää vähän häneltä 🙂\nAamukahvin jälkeen alkaa kirjoittaminen. Rituaalini on kokenut sellaisen mullistuksen, että täysmaidon sijasta olen nyt pari päivää lorottanut kahvin sekaan kauramaitoa. Äitinä ja ihmisenä alkoi tuntua siltä, etten halua kahvitella toisen äidin lapselta riistetyllä rintamaidolla.\nMakuun alkaa pikkuhiljaa tottua. Ulkonäköönkin. Jos ei halua juoda juoksettuneen näköistä kauramaitokahvia, sitä on syytä sekoitella tuon tuostakin.


Syyttäjä valittaa Teuvo Hakkaraisen tuomiosta hovioikeuteen – ”Jos pään alueelle kohdistuu väkivaltaa, niin se ei ole sakoilla sovitettavissa” - Politiikka | HS.fi\nHakkarainen tuomittiin maanantaina sakkoihin edustajatoverinsa pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta.\nSyyttäjä valittaa Teuvo Hakkaraisen tuomiosta hovioikeuteen – ”Jos pään alueelle kohdistuu väkivaltaa, niin se\nTeuvo Hakkarainen käräjäoikeuden käsittelyssä maanantaina. (KUVA: Linda Manner / HS)\nJulkaistu: 19.6.2018 9:33 , Päivitetty: 19.6.2018 10:31\nKansanedustaja Teuvo Hakkaraisen (ps) oikeudenkäynnin syyttäjä Eija Velitski aikoo valittaa tuomiosta hoviin. Hakkarainen tuomittiin maanantaina 45 päiväsakkoon edustajatoverinsa Veera Ruohon (kok) pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta. Hakkaraisen tuloilla sakot ovat 3 060 euroa.


Jerusalemin rukouslista 24.7.2019 /28.7.19 - Israel-Apu ry\nJoseph Shulam, Thousand Oaks, Kalifornia\nHuomasin juuri, että olen tällä hetkellä Yhdysvalloissa, ja kun tarkistin netistä viikon Parashan – unohdin, että Israelissa luetaan tällä viikolla Parashat Piinehas, ja muualla Parashat Matot, 4 Mooses 30:2-36:13. No minä olen jo kirjoittanut ja kirjoitan uudestaan Piinehaasta, sillä minulla on joitain uusia ajatuksia. Ehkäpä ensi viikon puolessa välissä, lentokoneessa matkalla Los Angelesista Seouliin, Koreaan, voin kirjoittaa jotain Matotista. Mutta nyt, nauttikaa siis Piinehaan seurasta ja muutamasta uudesta oivalluksesta.\nTooran lukujakso tänä sapattina on Parashat Piinehas. Jakso alkaa 4 Mooses 25:10:stä ja päättyy saman kirjan lukuun 30:1. Haftara (jakso Profeetoista) on Jeremia 1:1-2:3. UT:sta Johannes 2:13-22.\nTässä lukujaksossa, kuten aina Jumalan sanassa, on tähän päivään sovellettavissa olevaa opetusta. Jakson alkussa, 4 Mooses 25:10, hypätään takaisin edellisen jakson taustoihin. Viime sapatin Tooran jakso, Chukat, päättyy kauheisiin tapahtumiin, jotka saivat alkunsa Bileamin Mooabin kuninkaalle antamista neuvoista. Bileam oli rahanahne pakanaprofeetta, jolla oli suhde Kaikkivaltiaaseen Israelin Jumalaan: Jumala puhui hänelle. Bileam keskusteli Jumalan kanssa ja Jumala antoi Bileamille ohjeita. Bileam sanoi, ettei hän tekisi mitään, ellei Jumala antaisi hänelle siihen lupaa. Lopuksi Bileam siunaa Israelia Tooran kuuluisimpiin kuuluvilla rukouksilla. Mutta Bileam himoitsee yhä Baalakin hänelle lupaamaa kultaa ja hopeaa, joten hän antaa Baalakille neuvon. Israelilaiset pitävät kauniista naisista; lähetä siis mooabilaisia kaunottaria viettelemään israelilaisia miehiä.\nTästä seuraa yksi Israelin historian vaikeimmista hetkistä 40-vuotisen erämaavaelluksen aikana. Israelin miehet lankeavat noiden viettelevien mooabilaisnaisten pauloihin, myös eräs Israelin ruhtinaista Simeonin heimosta: Simri, Saalun poika, joka otti luokseen mooabilaisen prinsessa Kosbin, Suurin tyttären. Tämä pari päätti näyttää Israelille, että he eivät arvosta eivätkä kunnioita Israelin johtajia eivätkä Israelin Jumalaa. He parittelivat Ilmestysmajan, Jumalan erämaahuoneen, portilla. Rangaistus, jonka Jumala käski Mooseksen panna toimeen, oli kauhea.\n”Herra sanoi Moosekselle: ´Ota kansan kaikki päämiehet ja teloita heidät julkisesti Herran edessä, että Herran vihan hehku kääntyisi pois Israelista,”´ Niin Mooses sanoi Israelin tuomareille: ´Jokaisen teistä on surmattava miehistään ne, jotka ovat ryhtyneet palvomaan Baal-Peoria.´ Kun Mooses ja israelilaisten seurakunta olivat itkemässä ilmestysmajan portilla, muuan israelilainen mies tuli veljiensä luo ja toi mukaan kaikkien nähden midianilaisen naisen.”(25:4-6).\nIsraelilaisten miesten ja johtajien teot olivat niin kauheita, että Jumalan määräämä rangaistuskin oli kauhea: Israelin koko päällystön surmaaminen ja seivästäminen. Seivästäminen oli kuin ristiinnaulitseminen. Ajatuksena oli siis, että nämä Israelin päälliköt ja miehet kuolisivat hitaan kuoleman seipäällä lävistettyinä auringon paahteessa. Mutta juuri ennen kuin tähän kauheaan syntiin langenneiden Israelin miesten ja päälliköiden teloitus alkoi, nuori mies Aaronin heimosta, Eleasarin poika Piinehas, otti lain omiin käsiinsä (ja myös keihäänsä) ja lävisti Ilmestysmajan edessä parittelevan pariskunnan nauliten heidät keihäällään maahan.\nPiinehas otti tosiaankin lain omiin käsiinsä. Eikä tuomioistuin ollut kokoontunut tuomitsemaan näitä kahta lainrikkojaa. Ja kyllä, Piinehas oli nuori ja kiihkeä. Ja tämän päivän maailmassa Piinahas pantaisiin vankilaan, ja häntä syytettäisiin hirveästä rikosksesta, murhasta. Mutta hienointa, mitä voimme oppia tästä Toorajaksosta, on että Jumala arvostaa ja ymmärtää Clint Eastwoodin esittämän elokuvahahmon, Dirty Harryn, kaltaisia ihmisiä. Tulee hetkiä, jolloin järjestelmä on vailla sanoja tai tekoja. Tässä tapauksessamme suuri johtaja ja paimen, joka kantoi Israelia 40 vuotta Siinain erämaassa, oli avuton ja sanaton. Tässä tekstissä meiltä jää usein huomaamatta se, että kyse ei ollut vain julkisen seksin harjoittamisesta pyhässä paikassa, vaan tuo teko oli Mooabin jumalalle, Baal-Peorille osoitettu palvontameno. Ja voin kertoa, että jotain samankaltaista voitte nähdä Indiana Jones elokuvassa Tuomion Temppeli.\nJumala hyväksyi Piinehaan odottamattoman teon ja pysäytti niiden miesten surmaamisen, jotka olivat palvoneet Baal-Peoria harjoittamalla seksiä ja uhraamalla tuolle kauhealle Mooabin jumalalle, ja Jumala kiitti Piinahasta ja palkitsi hänet. Kun luemme Tooraa eteenpäin, saamme tietää, että Piinehaasta tuli urhean ja rohkean tekonsa ansiosta – vaikka se oli poikkeava ja vailla lain voimaa – Israelin armeijan henkilöstöpäällikkö.\nTämä Piinehaan tarina ilahduttaa minua, sillä se opettaa minulle, että uskonto, kaikki uskonnot, on kivettynyt ja tehnyt Maailmankaikkeuden Luojasta hengellisen teknokraatin – kuivan, legalistisen, jäykän, vanhan ja joustamattoman. Piinehaan tarina on kirkas valonsäde, joka osoittaa, että Jumala ei ole vanha eikä kalkkis eikä teknokraatti eikä legalisti. Kiitän Israelin Jumalaa tästä ihmeellisestä Isän ja Luojan ymmärryksestä, Hänen joka on luonut maailman ja kaiken mitä siinä on.\nSeuraava tarina muistuttaa Piinehaan tarinaa. Kun Mooses alkoi jakaa Kanaanin maata heimojen ja heimojen perheitten kesken, Selofhadin viisi tytärtä tulivat ja asettuivat seisomaan Mooseksen, pappi Eleasarin ja koko seurakunnan eteen Ilmestysmajan portille. Nämä viisi naista seisoivat siinä ja sanoivat:\n”Meidän isämme kuoli autiomaassa. Hän ei ollut Koorahin joukossa, siinä joukossa, joka kokoontui kapinoimaan Herraa vastaan, vaan hän kuoli oman syntinsä tähden. Hänellä ei ollut poikia. Miksi meidän isämme nimi nyt häviäisi hänen suvustaan sen tähden, ettei hänellä ollut poikaa? Anna meille maaosuus isämme veljien keskuudessa” (4Ms27:3-4).\nNäiden viiden naisen pyyntö oli ensimmäinen laatuaan Israelin historiassa. Naisilla ei ollut oikeutta periä isäänsä. Tähän on looginen syy: jos he menisivät naimisiin toiseen heimoon kuuluvan miehen kanssa, maa siirtyisi heimolta heimolle, tai jos he menisivät naimisiin ulkomaalaisen kanssa, maa siirtyisi kokonaan pois Jumalan Israelille antamasta maaomaisuudesta. Siksi Toorassa sanotaan selkeästi, että perheen miehet perivät kuolleiden miesten maan ja omaisuuden. (Katso 3 Ms luku 25). Tämä kertomus Selofhadin tyttäristä, jotka tulevat Mooseksen luo pyytämään oikeutta periä isänsä omaisuus, koska heidän isällään ei ollut poikaa, ei vastaa vielä 2000-luvun naisten vapautumista, mutta se on jo iso harppaus kohti Jumalan toimintatapojen ymmärtämistä. Israelin Jumala – suurenmoinen, Isällinen, ymmärtäväinen ja armollinen – oli halukas muuttamaan Tooran ja antamaan naisille mahdollisuuden periä miehensä ja isänsä ja tulla kohdelluksi itsenäisinä, oikeuskelpoisina yksilöinä, jotka eivät ole täysin riippuvaisia perheensä miehistä.\nMooseskaan ei ollut mikään legalisti. On ihmisiä, sekä miehiä että naisia, jotka ovat vallan paikoilla ja joilla on valta-asema, ja jotka ovat jäykkiä ja legalistisia. Jos menet heidän luokseen pyytämään jotain poikkeavaa, johon tarvitaan vähän luovaa ajattelua, heidän vastauksensa on automaattisesti EI. Heidän vastauksensa voi olla: ”Laki on tämä ja Laki on Laki eikä sitä voi muuttaa. Anteeksi, en voi rikkoa Lakia!” Jos kysyt, voiko hän kysyä tätä asiaa joltain ylemmältään, päälliköltään, hän vastaa: ”Ei, laki on tällainen ja teidän on tyydyttävä siihen, mitä laissa sanotaan:” Mooses olisi voinut vastata tuolla tavalla Selofhadin tyttärille, ja heidän olisi ollut pakko tyytyä siihen. Mutta Mooses pystyi kysymään korkeammalta auktoriteetilta, kaikkein korkeimmalta auktoriteetilta, itseltään Jumalalta. Hän kysyi ja Jumalan hänelle antama vastaus Selofhadin tyttäriä varten oli luova, koska Toora kuuluu Jumalalle, ja Jumala voi muuttaa sen ja soveltaa sitä ajan ja paikan mukaan.\nKunpa juutalaiset ja kristityt johtajat oppisivat Toorasta seuraavat tärkeät opetukset:\n1. Jumalan lait ovat ikuiset, mutta Jumala voi muuttaa ne: Katsokaa Selofhadin tytärten tarinaa. Katsokaa Viidettä Mooseksen kirjaa – jokainen Siinain vuorella Israelille annettu laki muutettiin juuri ennen kuin he astuivat Kanaanin maahan ottaakseen sen perinnökseen. Katsokaa myös Jeremia 31:28-30 ja Hesekiel 18, koko luku.\n2. Jumala on ymmärtäväinen Jumala, joka tahtoo vain sitä, mikä on oikein meille ja hyväksi ihmiskunnalle. Hän ei ole mikään vanha kuvapatsas kyyhöttämässä reunuksella lähellä kirkon katonrajaa, josta hän katselee alas maahan ihmiskuntaa ja yrittää keksiä, miten voisi tehdä heidän elämänsä vaikeaksi ja surkeaksi. Hän on rakastava Jumala, joka rakastaa meitä syntisiä ja rikollisia niin paljon, että lähetti Jeshuan ja hyväksyi Hänen uhrinsa pelastamaan meidät kaikista synneistämme.\n3. Meillä on pääsy Israelin kaikkivaltiaan Jumalan luo. Hän kuulee rukouksemme, varsinkin silloin, kun rukouksemme eivät ole itsekkäitä. Meillä on kommunikointikanava maailman Suuren Luojan kanssa ja Hän odottaa saada seurustella kanssamme, jos vain sallimme Hänen tulla sydämiimme.\n4. Jumala kunnioittaa ihmisiä, jotka noudattavat lakia, mutta joilla on myöskin kylliksi sisua ja rohkeutta toimia silloinkin, kun toiminta on epätavallista ja täysin raja-aitoja ylittävää.\n5. Oppikaamme kaikki arvostamaan niitä miehiä ja naisia, jotka ovat uskollisia Jumalalle ja jotka välittävät lähimmäisistään niin paljon, että ovat valmiita ylittämään raja-aitoja ja viemään asiat päätökseen, vaikka se vaatisikin joskus mukavuusvyöhykkeeltä lähtöä. Sellaisia ovat miehet, jotka ovat muuttaneet historiaa ja kehittäneet ihmiskuntaa. Tällaisia rajojen ylittäjiä olivat: kuningas Daavid, joka ei ollut koskaan ”yhteiskuntalaatikossa”, vaan toimi aina tuon laatikon ulkopuolella. Elia, Elisa, Jeremia, Mooses, Gideon, Jefta, JESHUA, Paavali, Pietari… Raamatun ulkopuolelta: George Washington, Benjamin Franklin, Edison, Kenraali Patton, Bobby Kennedy, Abraham Lincoln, tämä on Amerikan historiaa. Jokaisessa kansakunnassa on tällaisia ihmisiä ja he ovat niitä, jotka muuttavat historiaa ja parantavat ihmiskunnan tilaa. Nyky-Israelissa David ben-Gurion, Ariel Sharon, Golda Meir, Rehavaam Zeevi. Maailmassa ihmisiä kuten Mahatma Gandhi, Nelson Mandela, Pablo Picasso ja Da Vinci, jopa Steve Jobs.\n6. Oppikaamme, että ne jotka ovat varovaisia ja pysyvät turva-alueella, aina mukavuusalueella, ovat hyviä ihmisiä, mutta he eivät muuta maailmaa. He elävät ja tekevät työtä, mutta he pysyvät aina samassa ruudussa, ja heidän nimensä unohdetaan usein muutamassa kymmenessä vuodessa.\n7. Selofhadin tyttäret ja Piinehas, kuningas Daavid ja Jeremia, Jeshua ja Paavali tulevat pysymään aina symboleina ihmisen rohkeudesta ja halukkuudesta uhrata itsensä ja asemansa yhteiskunnassa kansan tähden. Nämä ihmiset ovat muuttaneet maailmaa.\nMeitä ei ole kutsuttu olemaan hengellisestä ummetuksesta kärsiviä uskonnollisia ihmisiä, joiden legalismi on jumiuttanut heidät perinteisiinsä ja jättänyt heidät ilman mielikuvitusta ja aloitekykyä tai rohkeutta astua ulos ja tehdä sitä, mikä on oikein ilman että ensin perustetaan kolme komiteaa ja johtokuntaa asiaa puimaan. Olemme kuninkaitten Kuninkaan lapsia ja valittua kansaa. Meillä täytyy olla uskon intoa ja Pyhän Hengen ohjaus, joka oli Piinehaalla ja muilla uskomme sankareilla. Messiaan ruumiin ei-juutalaiset ovat samaa Jumalan kansaa, valittuja ja Israelin kansainyhteisöön liitettyjä. Johtajille kuuluu asemansa vuoksi kunnioitus ja sitä on varjeltava, mutta meidän täytyy muistaa, että kukaan ihminen ei ole erehtymätön. Nuoret johtajat ja vanhat johtajat tekevät kaikki virheitä, ja meidän on hyvä muistaa, että vaikka et olisikaan johtaja, sinullakin on vastuu.\nOn olemassa paljon esimerkkejä ihmisistä, jotka eivät olleet johtajia, mutta jotka voittivat Israelin puolesta taisteluja. Mieleeni nousee keeniläisen Jaelin tapaus. Jael ei ole israelilainen. Nykytermein voisi sanoa, että Jael ei ole juutalainen. Mutta hänen osakseen lankeaa pelastaa Israel tappamalla Haasorin kaupungin hallitsijan sotapäällikkö. Haasor oli yksi ala-Galilean suurimpia kaupunkeja. Jael tarttuu tilaisuuteen surmata Siisera, joka johtaa sotaa Israelia vastaan Jisreelin laaksossa. Kansa ja Jumala valitsevat Deboran johtamaan taistelua Siiseraa vastaan. Debora oli tietoinen siitä, että naisena hän on poikkeus Israelin tuomareiden joukossa, jonka tehtävänä on johtaa Israelin heimoja sodassa. Hän vaatii rinnalleen miestä taistelemaan vihollista vastaan. Jumala puuttuu asioihin lähettämällä rankkasateen laaksoon. Vihollisen sotavaunut juuttuvat liejuun. Siiseran täytyy jättää vaununsa ja lähteä jalkaisin juoksemaan Haasoriin päin. Väsyneenä hän saapuu Jaelin teltalle. Jael kutsuu Siiseran telttaansa. Mies pyytää vettä ja Jael antaa hänelle maitoa. Hän vaipuu uneen Jaelin teltassa, Jael ottaa telttavaarnan ja naulitsee Siiseran pään maahan. Jael, Piinehaan tavoin, ei kysynyt lupaa eikä odottanut oikeuden päätöstä, ja tämä hänen toimintansa saa Raamatussa kiitoksen ja kunnian, ja Debora omistaa ison osan voittolaulustaan Jaelille, ei-juutalaiselle, joka pelasti Israelin tuossa tärkeässä taistelussa, jonka ansiosta Israelin pohjoiset heimot saivat pitää Jumalan heille antaman maan.\nRukoilkaa Daniel Sternin nuoren pojan, Roehen, puolesta. Roehe on vasta 4 vuotta vanha ja hän on sairaalassa, jossa hän ei voi kävellä ja hänen jalkansa ovat turvoksissa, syytä tähän ei vielä tiedetä. Rukoilkaa David Sternin puolesta, jonka terveys on myös kokenut takaiskun. Hänen silmänsä on vahingoittunut ja hänellä on hengitysvaikeuksia.\nKuvioihin on tullut mukaan uusi elementti, sotarummut Israelin ja Iranin, ja Israelin ja Hamasin välille. Tilanne on äärimmäisen vakava. Siksi kaikkien Jeshuan opetuslasten ja jokaisen Raamattuun uskovan täytyy rukoilla ja rukoilla ja rukoilla kaiken Herraa puuttumaan asioihin, niin kuin vain Hän voi, ja pysäyttämään tämän vakavan suhteiden huononemisen Lähi-idässä. Poliittiset puolueet ovat toistensa kurkussa, ja kaikki levittävät valheuutisia ja valheita toinen toisistaan. Sotku vain jatkuu ja valtaa alaa kuin hiiva lämpimässä ja kosteassa taikinamöykyssä.\nMuistakaa Netivyaa rukouksissanne. Jumalaa, Jeshuaa ja Israelia rakastavat veljet ympäri maailmaa ovat muistaneet meitä lahjoituksin, ja uuden pakettiauton ostoon tarvittava summa on lähes koossa. Mutta lähes koossa ei ole tarpeeksi. Pyydämmekin niitä, jotka eivät ole vielä antaneet panostaan auton ostoon, kunnostautumaan ja auttamaan Netivyaa saaman auton. Auto on välttämätön ihmisten- niin nuorten kuin vanhempienkin – kuljettamiseen ja HaMotzi-ruuanjakeluohjelman tavaroiden kuljetukseen. Tämä pakettiauto ei tule yksityiseen käyttöön, eikä vanha autokaan ollut yksityiskäytössä. Se palveli seurakuntaa ja ruuanjakeluohjelmaa yli 15 vuotta.\nEnsi viikolla, jos Jumala tahtoo, Marcia lentää Tennesseehen ja minä Koreaan. Seoulissa olevilla rakkailla veljillämme on suuria haasteita edessään, jotka heidän on hoidettava. Pimeä puoli yrittää tuhota ja tärvellä kaiken sen hyvän työn, joka siunaa Israelia, ja hetkittäin tuntuu että pimeäpuoli on voittamaisillaan. Rukoilen itse ja pyydän teitä rukoilemaan erityistä siunausta korealaisille veljillemme ja sisarillemme, jotka rakastavat Jumalaa ja Jeshuaa, juutalaista kansaa ja Israelin valtiota. Rukoilkaa ykseyttä, yhteistyötä, voimaa ja rakkautta Jumalaan ja Hänen Kuningaskuntaansa. Rukoilkaa, että yhteyden ja yhteistyön henki valtaisi kaikki osapuolet ja palauttaisi yhteyden ja tehokkuuden yhtälön kummallekin osapuolelle.\nPrevious: Jerusalemin rukouslista 18.7.\nNext: Jerusalemin rukouslista 1.8.2019


Eväste on pieni teksti tiedosto, joka tallentuu tietokoneeseesi tai puhelimeesi. Kun käyt useita kertoja samassa verkko-osoitteessa, laite muistaa sivun. Eväste ei kerää yhtään yksityisiä tietoja, kuten syntymäaikaa, nimeä tai osoitetta ja se voidaan poistaa koska tahansa.\nOn olemassa 4 eri tyyppistä evästettä - alla kerromme miten ja miksi käytämme niitä\n(1) Sivun toiminnalliset evästeet - nämä evästeet auttavat navigoimaan sivustoilla ja käyttämään niiden ominaisuuksia ja ne mahdollistavat esimerkiksi meidän muistaa mitä tuotteita olet valinnut ostoskoriin.\n(2) Analyyttiikka evästeet - nämä evästeet mahdollistavat meidän analysoida miten asiakkaat käyttävät sivustoamme, voidaksemme parantaa niiden toimivuutta ja ostokokemusta. Tämä tieto on anonyymiä ja se säilytetään 26 kk.\n(3) Asiakkaan preferenssi evästeet - kun käyt katsomassa tai tilaamassa tuotteita Lexingtoncompany.com sivustolla, evästeet muistavat mieltymyksesi, kuten kielesi tai sijaintisi. Näin voimme tehdä ostokokemuksestasi henkilökohtaisemman ja niin saumattoman kun mahdollista.\n(4) Kohdennus tai markkinointi evästeet - näitä evästeitä käytetään kohdentamaan sinulle oleellisempia mainoksia. Ne myös rajoittavat kuinka monta kertaa näet mainoksen ja auttaa meitä mittaamaan mainoskampanjoidemme tehokkuutta.\nEvästeet varastoituvat selaimeesi ja ne voidaan poistaa koska tahansa. Ohjeita siitä miten käsitellä ja poistaa evästeitä löydät selaimesi "Help" osiosta.\nSinun on mahdollista valinnaisesti estää evästeet tai saada ilmoitus, aina kun uusi eväste lähetetään tietokoneesi tai mobiililaitteeseesi. Huomioithan että jos päätät estää evästeet, et pysty hyödyntämään kaikkia sivustomme ominaisuuksia.