Huippuvireinen Pellinen voittoon kihelmöivän draaman jälkeen - UrheiluSuomi.com\nHuippuvireinen Pellinen voittoon kihelmöivän draaman jälkeen\n430373 Freestyle 6.3.2011\nJouni Pellinen nousi korkeimmalle korokkeelle sunnuntaina Sveitsin Meiringen-Haslibergissä käydyn ski cross -osakilpailun päätteeksi. Voitto on suomalaiselle kaikkien aikojen ensimmäinen maailmancupissa.\n– Muut tulivat sanomaan, että johan se oli aikakin. Ei mulla itsellä ole apinaa selässä roikkunut, Pellinen myhäili.\nItävallan Andreas Matt jäi finaalissa äärimmäisen niukasti kakkoseksi. Ratkaisua jouduttiin hakemaan maalikamerasta, jonka kuva paljasti Pellisen olleen ykkönen muutaman sentin erolla.\nTuloksen odottelu raastoi sekä katsojien että kilpailijoiden hermoja. Pellinen kertoi nähneensä laskun lopussa sivusilmällä, kuinka Mattin käsi kurkotti maaliviivaa kohti.\n– Kun ne näyttivät hidastusta ilman maalikamerakuvaa, ei siitä pystynyt päättelemään mitään. Tulosten tultua vihdoin ruutuun riemu repesi, huokaisi katsomoon tuulettamaan sännännyt suomalainen.\nSaksan Daniel Bohnacker laski kolmanneksi. Kanadan Christopher Del Bosco oli tällä kertaa neljäs.\nVoittonsa myötä Pellinen vankisti asemaansa kolmantena cupin kokonaispisteissä, kun jäljellä on enää kaksi kilpailua. Matt on piikkipaikalla, Del Bosco toisena.\n– Töitä on tehty ja menty eteenpäin askel kerrallaan. Pikkujuttujen oppiminen tässä lajissa vie kauan, totesi Pellinen.\nPäivän ensimmäisestä erästään Pellinen meni helposti jatkoon, mutta puolivälierä oli jo haastavampi. Pellinen sai loistavan startin sännäten kärkeen. Hän johti viimeiseen hyppyyn saakka, missä vauhti hieman putosi ja Yhdysvaltain John Teller pääsi ohi.\nVälierästä muodostui todella kova, kun Pellinen ja Teller kohtasivat Del Boscon ja Saksan Simon Sticklin. Alussa Del Bosco kiiruhti keulille perässään Pellinen. Teller ja Stickl kyttäsivät ahnaasti ohituspaikkaa, jota ei ikinä tullut. Nelikko saapui maaliin tiiviissä nipussa kanadalais-suomalaisessa komennossa.\nFinaalia Pellinen johti alusta loppuun. Matt oli koko ajan kannoilla mutta ei onnistunut uusimaan torstain temppuaan, jolloin hän puristi viime metreillä edelle.\n– Olisi ehkä jäänyt pikkuisen hampaankoloon, jos olisin hävinnyt taas sormenmitalla. Onneksi meni nyt näin päin, naureskeli huikeasta loppukaudesta nauttiva Pellinen.\nSki crossin maailmancup jatkuu viikon kuluttua Ruotsin Branäsissä. Pellisen lisäksi mukana on pitkästä aikaa Juha Haukkala.


Fysioterapia | Fysioterapiaan 24 tunnin sisällä - Proxima Finland\nFysioterapia auttaa sinua tai läheistäsi toipumaan leikkauksesta, nauttimaan liikkumisesta ja selviytymään arjessa sairaudesta tai vammasta huolimatta. Selvitämme yhdessä vaivasi syyn, suunnittelemme kanssasi kuntoutuksen ja ohjaamme sinua tekemään oikeita ratkaisuja toimintakykysi tukemiseksi ja parantamiseksi. Oli kyseessä sitten selän, niskan tai olkapään ongelmat tai muut tuki- ja liikuntaelimistön vaivat, ammattitaitoiset fysioterapeuttimme auttavat sinua helpottamaan oloasi ja pääsemään eroon kivuistasi.\nTUTUSTU ETÄFYSIOTERAPIAAN TÄSTÄ\nMINULLA ON LÄÄKÄRIN LÄHETE\nLääkärin lähetteellä saat meiltä fysioterapiasta suoraan KELA-korvauksen.\nSuunnittelemme kanssasi kuntoutuksen, asetamme tavoitteet ja autamme sinua niiden saavuttamisessa, jotta voit palata takaisin arkeen terveenä ja hyvinvoivana.\nOtamme aina huomioon myös henkisen ja fyysisen jaksamisesi sekä elämäntilanteesi ja pyrimme yhdessä löytämään sinulle parhaiten sopivan hoidon.\nLEIKKAUKSEN TAI VAMMAN JÄLKEEN\nAutamme sinua kuntoutumaan leikkauksen tai vamman jälkeen, jotta arkeen palaaminen olisi sinulle mahdollisimman helppoa ja vaivatonta.\nNeuvomme kuinka pystyt helpottamaan kipujasi ja liikkumistasi sekä ennaltaehkäisemään vaivojen uusiutumisen.\nOpastamme sinua myös tarvitsemiesi apuvälineiden tarpeen arvioimisessa ja hankinnassa.\nHALUAN OMAISELLENI FYSIOTERAPIAA\nHaluamme auttaa läheistäsi selviytymään arjesta, nauttimaan elämästä ja asumaan kotona mahdollisimman pitkään.\nOpastamme myös sopivien apuvälineiden hankinnassa ja tarvittavissa kodin muutostöissä, jotta kotona liikkuminen olisi sujuvaa ja turvallista.\nHuomioimme myös henkisen ja fyysisen jaksamisen sekä elämäntilanteen vaikutuksen terapiaan ja pyrimme yhdessä löytämään parhaiten sopivan hoidon.\nMYÖS KOTIKÄYNNIT! Soita ja sovi ilmainen alkukartoitus!\nEsitietolomakkeen avulla kartoitamme terveydentilasi, tarpeesi ja tavoitteesi.\nAntamasi tiedot auttavat meitä suunnittelemaan sinulle parhaiten sopivan hoidon olosi helpottamiseksi ja kipujesi vähentämiseksi.\nTakaamme sinulle nopean pääsyn fysioterapeutin vastaanotolle akuutissakin tilanteessa.\nVastaanotolla fysioterapeuttimme tutkii sinut tarkemmin ja pyrkii selvittämään mahdollisen kivun tai vaivan aiheuttajan ja ohjaa sinulle tarvittaessa yksilölliset harjoitteet kotona suoritettavaksi.\nVoit saapua fysioterapiaan joko lääkärin lähetteellä tai ilman! Lähetteellä olet oikeutettu saamaan hoitojaksostasi KELA-korvauksen, joka vähennetään jo maksuvaiheessa suoraan hoidon loppusummasta.\nFysioterapian sisältö ja käytetyt hoitomuodot valitaan vastaamaan juuri sinun henkilökohtaisiin tarpeisiisi.\nFysioterapeuttimme keskustelee kanssasi, kartoittaa hoidon tarpeesi, ottaa mahdolliset vaivasi tai sairautesi huomioon ja laatii sinulle yksilölliset harjoitteet.\nFysiApp -sovelluksen kautta sinun on mahdollista saada fysioterapeutin harjoitteet kätevästi puhelimeesi. Näin saamasi harjoitteet kulkevat helposti mukanasi ja fysioterapeutti on tarvittaessa nopeasti tavoitettavissasi.\nFysioterapia 60min – 68€\nVoit tulla fysioterapiaan lääkärin lähetteellä tai ilman! Lähetteellä KELA-korvaus hoitojaksostasi.\nFysioterapia 30min – 72€\nFysioterapia 45min – 87€\nFysioterapia 60min – 102€\nSoita ja sovi ilmainen alkukartoitus!\nKotikäynnit – Tampereen ulkopuolelle


Halvat Lennot Tallinna-Kööpenhamina - Bravofly\nHalvat lennot Tallinna Kööpenhamina\nHalvat lennot Tallinna – Kööpenhamina, parhaat tarjoukset ja äkkilähdöt lennolle Tallinna – Kööpenhamina.\nLentolippu reitille Tallinna - Kööpenhamina\nVoit myös hyödyntää lentotarjouksiamme kohteeseen Kööpenhamina kohteesta Tallinna. Olemme valinneet sinulle kuukauden parhaat tarjoukset.\nHei ja tervetuloa käyttämään Bravoflyn halpalentojen hakukonetta! Oletko täällä, koska etsit halpalentoa reitillä Tallinna-Kööpenhamina, etkä ole vielä löytänyt sinulle sopivaa lentoa reitillä Tallinna-Kööpenhamina? Se johtuu siitä, että olit aikaisemmin toisella internetsivulla.\nLöydettyäsi lennon reitillä Tallinna-Kööpenhamina, jatka matkasi järjestämistä. Bravoflyllä voit lennon varaamisen lisäksi vuokrata auton, varata hotellimajoituksen kohteessa Kööpenhamina ,sekä ladata kohteen Kööpenhamina matkaoppaan selvittääksesi matkakohteesi nähtävyydet.\nEhkä olet kiinnostunut Lennot kohteeseen Tallinna tai etsi Edulliset lennot Kööpenhamina:sta Tallinna:n Nyt on sinun tilaisuutesi!\nTallinna - Kööpenhamina\nElinkustannukset kohteessa Tallinna verrattuna kohteeseen Kööpenhamina\nOlut (0,5 litraa) 1,11 € 2,00 € +80%\nMaitokahvi 2,44 € 4,68 € +92%\nMcDonald's-ateria 6,00 € 9,41 € +57%\nVesi (0,33 litraa) 1,02 € 2,16 € +112%\nKuukausikortti 23,00 € 64,51 € +180%\nYksisuuntainen lippu 2,00 € 3,23 € +62%\n1 kesämekko kauppaketjussa (Zara, H&M,...) 30,87 € 38,70 € +25%\n1 pari farkkuja (Levi's 501 tai vastaava) 66,06 € 95,38 € +44%\nKeskimääräinen kuukausittainen käteen jäävä palkka (verojen jälkeinen netto) 958,16 € 2 683,02 € +180%\nLennot kohteesta Tallinnaan kohteeseen Tanska\nTallinna - Billund\nToiset Viro Tanska lennot


Booking it some more: elokuuta 2012\nSyysomenat ovat ainakin pari viikkoa myöhässä. Ruuhka puussa?\nOookei. Nyt saattoi tulla blogihistorian lukemattomin kuukausi. En tiedä mitä tälle elokuulle tapahtui, mutta se meni noin kahdessa viikossa, eivätkä nekään viikot olleet kummosia mitä lukemiseen tulee. Voiko olla mahdollista, että kirjojen ja blogin ulkopuolella on... elämää?\nSpekulaatiot sikseen. On tässä jotain luettukin. Blogiin asti tosin ehti vain kahdeksan elokuun kirjaa.\nDuong Thu Huong: Beyond Illusions\nLuojola & Sipiläinen (toim.) Kumman rakas\nNäistä herkuista herkuin taisi olla Sapkowskin Haltiain verta, mutta Kalle Haatasen Ei voisi on hyvänä kakkosena. Harvoin filosofia on niin hauskaa että hihittää pitää. Teepäs Kalle Kantille sama kuin Nietzschelle tässä...\nAgatha Christie (1959, alkuperäinen 1926). Roger Ackroydin murha. Salla bloggasi äskettäin Peter Bayardin tätä romaania syväluotaavasta kirjasta, ja Bayardin ajatus, että Murhassa esiintyvä Caroline on Neiti Marplen esiaste, kiinnosti kovin... Piti äkkiä hakea alahyllyltä oma vanha painokseni Murhasta. Tämä on minusta edelleen yksi juonidekkarin helmiä, mutta huomioni kiinnittyi nyt enimmäkseen tuohon vanhempien naimattomien naisten identiteettikysymykseen. Caroline - neiti Marple? Ei. Ei kai. Pakko lukea se Bayardkin vielä!\nAntti Leino (2012). Sosiaalinen netti ja menestyvän pk-yrityksen mahdollisuudet. Tämä pitäisi ehkä listata pikaluetuksi eikä luetuksi; suurin osa asiasta oli niin tuttua, etten onnistunut keskittymään. Soisaalinen oli kuitenkin selkeästi parempi käytännön opas pienelle yritykselle kuin vuosi sitten lukemani Yhteisöllinen media. Vähän toisteinenhan tämä oli, mutta Leino perustelee sen alussa hyvin: kiireisen yrittäjän ei tarvitse lukea koko opusta, koska perusasiat selviävät melkein joka luvusta. Yksi oikolukukerta lisää olisi ollut hyvästä, mutta annan ontuvat omistuspäätteet anteeksi, sillä opin muutaman uuden jutun. Leinon oma blogi on täällä.\nKaari Utrio (1972). Pirita, Karjalan tytär. Lohtuluin tusinan kirjan loukussa tämän vanhan tutun utrion. Sankaritar Pirita on minusta ehkä vähäeleisimpiä ja henkilönä uskottavimpia kirjailijan kaartista... luopiomunkin tytär päätyy pikkuorjaksi pajarin taloon Novgorodiin. Juoni ei uskottavuuksia sure vaan loikehtii ilman kummempaa selittelyä yhteensattumalta toiselle. Lopppujen lopuksi tärkeimmille henkilöille käy jokseenkin hyvin. Pidän Piritassa ajankuvasta ja päähenkilöstä. Kirjana tämä on viihteellisempi kuin Katariina-sarjan kirjat ja pikkuisen ryppyotsainen vaikkapa hersyvään Henriettaan verrattuna. Populaaria huvitti parrakkaiden pajarien seksikkyys kirjassa.\nSeppo Jokinen (2003). Vilpittömässä mielessä. Tämä Koskis-kirja on minusta yksi parhaista teemojensa puolesta. Tampereella selvitetään kurdinaisen kuolemaa ja pahoinpitelyjen sarjaa. Kumpikin tapaus juontuu pohjimmiltaan ihmisen ikävään toisen luo; yksin jäämisen pelko vai rakkausko oli takana, sitä saa miettiä kukin tykönään. Oman kiinnostavan sivujuonteensa tapaukseen tuo Luttinen, onneton alainen, jota Koskinen alkaa johtaa oikein tosissaan. Ritva Sorvalin arvio on hieno.\nSeppo Jokinen (2004). Suurta pahaa. Huikea kidnappausdraama! Paloittelumurha! Huvittaisi tällaisten sijoittaminen Tampereelle, ellei näitä oikeasti olisi jo Suomessakin nähty. Tykkäsin; etenkin irtosormi kirjastossa kaikkine merkityksineen kutkutti. Pientä sarjaväsymystä on silti ilmassa; taitaa olla aika pitää breikki ennen seuraava Koskissettiä. Kirja on hieno mutta lukija tarvitsee tauon nauttiakseen taas Koskisen naisongelmista täysillä. Avola on arvioinut oikein Hesarissa.\nJane Johnson (2009). Neidonryöstö. En keksi parhaalla tahdollakaan muuta sanottavaa tästä kirjasta kuin että opin tästä uuden historiallisen tosiasian: maurit ovat tehneet ryöstöretkiä Englannin rannikolle 1600-luvulla ja kaapanneet sieltä ihmisiä orjuuteen. Kappas. Luulin että vain viikingit. Oppia ikä kaikki. Muuten tämä oli minusta poikkeuksellisen mitäänsanomaton hömpähtävä historiallinen mössö. Blaah. Luin kun se oli siinä edessä eikä mikään huvittanut. Ehkä en vaan ollut oikeissa fiiliksissä. Ei ole romanttinen olo kun mies on karannut kavereidensa kanssa golfreissulle. Yksin kotona sopisi paremmin?\nHenning Mankell (2008, alkuperäinen 1994) Hymyilevä mies. Kuuntelin tämän CD-levyiltä äänikirjana. Taitaa olla toinen Wallanderini ja se edellinenkin oli äänikirja. Hymyilevässä miehessä Wallander selvittää kahden lakimiehen murhaa ja jäljet vievät liikemiespiireihin. En muista mitä edellisen Wallander-dekkairn kohdalla ajattelin, mutta nyt hämmästelin herran persoonaasta syntyvää kuvaa. Kaveri tuntuu olevan harvinaisen vieras itselleen. Hän yllättyy jostain ja samalla huomaa odottaneensa juuri sitä koko ajan. Hän tietää olevansa hölmö tehdessään jotain hölmöä, ajattelee että ei pitäisi tehdä näin hölmöjä, ja sitten menee ja tekee sen. Enpä tiedä. Toisaalta pidin Mankellin tyylistä, toisaalta Wallander tuntui väliin raivostuttavan umpimieliseltä ja kompleksien riivaamalta. Kaikkiaan ok äänikirja kuitenkin, ei liian vauhdikas eikä liian hidas. Juuri kun alkoi vähän tuntua tylsältä, Mankell panikin ilotulituksen pystyyn.\nLisäksi sain kuunneltua loppuun (rummunpärinää!) kuuluisan Millenium-trilogian osan kaksi eli Tyttö joka leikki tulella. Säästelen juttua siitä Norkun e-kirjaviikolle, sillä tämän kirjan valikoituminen kuunteluun oli selkästi formaatista kiinni.\nUskallanko sanoa? Emily Brontën Humiseva harju. Olen nyt yrittänyt a) äänikirjana b) englanninkielisenä e-kirjana c) suomenkielisenä pokkarina. Lopulta katsoin Pihiltä naiselta saamani elokuvan (kiitos! leffa oli hyvä!) siinä toivossa, että intoutuisin sen avulla lukemaan romaaninkin loppuun... mutta ei. Viimeinenkin motivaation ripe haihtui kun tiesin mitä lopussa tapahtuu. Minusta Harju oli tylsä, kerronnaltaan ylikiemurainen ja täynnä epämiellyttäviä ihmisiä. Anteeksi. Tajuan, että monien mielestä tämä on hieno rakkausromaani. En vain tajua miksi. Kirjan lukemista harkitsevan kannattaakin vilkaista vaikkapa Leenan huomattavasti positiivisempaa mielipidettä.\nEi mitään kilpailua tässä kuussa: ehdottomasti käsittämättömin on haku\nJoensuun k-rauta on valittu kaksi kertaa suomen parhaaksi k-raudaksi\nLämpimät onnittelut Joensuun K-raudan henkilökunnalle!\nLähettänyt Booksy klo 20.59 22 kommenttia\nTunnisteet: Brontë Emily, Christie Agatha, Johnson Jane, Jokinen Seppo, kooste, Leino Antti, Mankell Henning, Utrio Kaari\nLähettänyt Booksy klo 20.19 5 kommenttia\nLähettänyt Booksy klo 8.00 12 kommenttia\nOlen jo ehtinyt ihastella ensimmäisen ja toisen osan. Ei varmaan yllätä, että kolmaskin kolahti. Sapkowski kirjoittaa aikuista ja fiksua fantasiaa.\nHaltiain verta nostaa keskinäyttämölle noituri Geraltin edellisessä osassa pelastaman Ciri-prinsessan, jonka kohtalona on ilmeisesti olla muiden kohtalo. Tytön haluavat kaikki, kuolleena tai elävänä, sillä hän on sekä kukistetun Cintran että vahvojen taikavoimien perillinen. Kelpo naimakauppa siis, tai erinomainen työkalu. Arvokas resurssi pitää turvata omaan hallintaan tai vähintään pitää varmistaa, etteivät viholliset häntä saa. Samaan aikaan Ciri opettelee hallitsemaan itse itseään.\nEn osaa laittaa näitä Noituri-kirjoja varsinaiseeen paremmuusjärjestykseen, mutta jos ykkönen oli pikkuisen haastava rakenteensa tähden, toinen oli yksinkertaisempi, ja tämä kolmas kaikkein helppolukuisin. Haltiain verta on melko suoraa romaanikerrontaa, eikä juurikaan poukkoile. Vain minimimäärä tyylikästä siirtymää ajassa ja paikassa. Tapahtumat on fokusoitu yhteen tarinalinjaan selkeämmin kuin aiemmissa kirjoissa.\nHuumoria on ehkä vähän vähemmän - tai sitten huomasin sitä vähemmän - mutta se on edelleen terävää ja aidosti komediallista. Lukija saa itse löytää ja nauraa kihertää. Ylipäänsä pidän kovasti Sapkowskin vivahteikkaista yksityiskohdista, siitä että torilla myydään känsävoidetta, ja hampaidenpoistoa tuntihinnalla.\nMyös Geraltin ja velhonaisten suhteet ovat mukavan inhimillisiä ja mutkikkuudessaan uskottavia. Ei mitään saippuaoopperadraamaa, mutta olosuhteita ja solmuja. Kaipausta, katumusta, toivoa ja pelkoa.\nSitä paitsi, Geralt saattaa olla sympaattisin miekanheiluttaja ikinä. Vaikkapa Tolkienin traagiseen Aragorniin verrattuna noituri Geralt on inhimillinen ja vaatimaton ja mukavalla tavalla epätäydellinen. Sapkowskin maailmassa on mahdollista olla humaani tappokone. Noituri pitää vaarin rajoistaan eikä tapa älyllisiä olentoja, mitä nyt itsepuolustukseksi tai vahingossa vähän... Haltiain veressä yksi kiinnostava teema onkin vastakkainasettelu noiturien edustaman puolueettomuuspolitiikan ja Cirin kantaaottavamman asenteen välillä. Eikö riitä että tapaa hirviöitä? Entä milloin ihminen voidaan laskea hirviöksi? Entä epäihminen?\nCiri on syntynyt omaan taisteluunsa. Pitääkö sama paikkansa jokaisen kohdalla? Jos ihmiset, haltijat, kääpiöt ja muut otukset eivät onnistu elämään yhdessä, on syntyminen pian kuolemansyntiä noiturien maailmassa. Kuulostaa tutulta.\nJoissain kohdissa ajattelin, että tunteita, varsinkin Cirin pelkoa, dramatisoidaan liikaa. Makuasia varmaankin. Useimpien kirjojen kohdalla en viitsisi edes mainita, mutta Sapkowskin teksti, Kärkkäisen kauniin sujuvasti kääntämänä, on enimmäkseen niin tyylikästä, että subwooferin todella kuulee kun lyödään päälle... kontrasti älykkääseen dialogiin on selkeä. Otan näytteeksi mieluummin mielestäni fiksun kohdan:\n"Tiesin ettet ymmärtäisi."\n"En tosiaankaan ymmärrä. En tule koskaan ymmärtämään. Mutta tiedän, mistä on kysymys. Teidän isot asianne, teidän taistelunne maailman pelastamiseksi.... Teidän päämäääränne, joka pyhittää keinot... Höristä korviasi, Filippa. Kuuletko nuo äänet, tuon metelin? Siellä kollit taistelevat isosta asiasta. Siitä, kuka pääsee yksinoikeudella hallitsemaan jotain roskaläjää. Kyse ei ole mistään pikkujutusta, vaan siellä veri lentää ja turkit pöllyävät. Siellä käydään sotaa. Mutta minua nuo molemmat sodat, kattien ja sinun, kiinnostavat täsmälleen yhtä vähän." (s. 295).\nHaltiain verta oli erinomainen kirja, luettava-kerralla-loppuun -lajia. Suurin harmistus on, että seuraavaa osaa pitää taas odottaa, ja että Veren loppu oli niin selvästi seuraavan osan pohjustamista. Vähän enemmän ratkaisuja olisin toivonut.\nAndrzej Sapkowski (2012). Haltiain verta. Noituri 3. WSOY. Suomentanut Tapani Kärkkäinen. ISBN 978-951-0-39023-8.\nJuho Kuorikoski Pohjalaisessa\nLähettänyt Booksy klo 13.15 3 kommenttia\nTunnisteet: Fantasia, hirviöt, Kirjastosta, magia, Sapkowski Andrzej, Scifi ja spefi, sota, unet, velhot\nLähettänyt Booksy klo 4.30 31 kommenttia\nEi voisi vähempää kiinnostaa: Kirjoituksia nihilismistä\nKuva/kansi: Atena/Susanna Raunio\nLuettuani jonkin aikaa sitten kokoelman Mitä essee tarkoittaa? innostuin ostelemaan vähän esseitä kotiinkin, mukaan lukien yhdestä kirjablogista bongaamani Ei voisi vähempää kiinnostaa. Mutta kesäkaudella on näemmä ollut eskapistinen meno päällä. Esseet ovat jääneet ajateltua vähemmälle.\nTämän yhden esseehkön kirjan sentään luin.\nEsseen määritteleminen on muuten perkeleellistä touhua. Essee pakenee määreitä ja kirjoittajat ilmeisesti esseemäärettä, kun niin moni esseemäinen teksti ei sitten olekaan essee. Tälläinen vatustelu on harmillista. Minusta esseen lupaavimmat ulkoiset tuntomerkit ovat a) asteriskit tekstin loikkakohdissa ja b) sana "esseitä" painettuna johonkin lähettyville, esimerkisi kansilehteen.\nJoten ei, nämä eivät sitten ole esseitä, sovitaan niin. Kannessa essee on korvattu lässysti kirjoituksella ja sisällä kirjoitelmien nimi onkin luku. Eikä sieltä löydä asteriskejakaan. Ne on korvattu pikkuruisilla kolmijalkaisilla ehkä-telkkarin kuvilla, jotka esiintyvät kolme kappaleen riveissä, ihan niin kuin esseissä asteriskit.\nMutta nämä siis eivät kai ole esseitä, eivätkä pikkukuvat missään tapauksessa asteriskeja. Itse asiassa, kun ensimmäisen kerran näin ne, en tajunnut niiden olevan minitelkkareita. Jos ne ovat niitä. Luulin niiden olevan verta tihkuvia neliöitä, mahdollisesti jonkin geometrisen sodan siviiliuhreja.\nSyytän assosiaatiosta sanaa nihilismi. Olen normaali ihminen enkä useinkaan näe naapuripihalla zombeja tai mansikkahillossa aivonkappaleita. Mutta nihilismin pohtiminen saa helposti aikaan zombieapokalyptisen mielentilan, jossa kuolema alkaa kuulostaa järkevältä ja kohtuulliselta ratkaisulta kaiken sietämättömään merkityksettömyyteen. Kaikki me kumminkin kuolemme, kuten Haatanenkin todistaa.\nNihilismi, niin. Haatanen kirjoittaa hauskasti ja kiinnostavasti siitä, miksi olen aivan väärässä yhdistäessäni nihilismin Nietzscheen ja ihmisvihaan, tai jos en nyt aivan väärässä, ainakin vähän lapsellinen ja opintoni unohtanut. Mutta en ole ainoa, nihilismille annetaan nykypäivänä kummallisia merkityksiä suhteessa sanan nietzcheläiseen intentioon. Johtuu varmaan siitä, että harvalla on halua ja virtaa ja raivokkuutta perehtyä herroihin Nietzsche ja Heidegger, niin kuin ilmeisesti pitäisi nihilisimin syvintä olemusta ymmärtääkseen.\nNormaalieläjän nihilistikäsitys rakentuu urheiluselostuksien (saksalaiset palloilijat syyllistyvät nihilistiseen puolustukseen) ja historiallisten romaanien (nihilistit yrittävät koko ajan tappaa tsaarin) varaan. Puhumattakaan kaikenlaisten youtube-wannabe-nihilistien veriteoista, jotka pannaan filosofivainaiden syyksi.\nYksi Haatasen pointti onkin, että Nietzscheä kohdellaan tässä kaikessa Aivan Väärin. Nietzschen yli-ihminen on esteetikko, jota banaalit joukkomurhat ällöttäisivät tyhjänpäiväisyydessään. Aito nihilisti kohtaa kaiken merkityksettömyyden traagisella rohkeudella ja jumalaisella tyylillä. Kuolevaisia ollaan, eikä elämälläkään ole niin väliä, mutta ei kai tässä mauttomuuksiinkaan tarvitse sortua?\nOlkoon turhuutemme eleganttia: viiltävää, sydäntäsärkevää, kaunista ja totta.\nJoo. En usko että Haatanen tarkoittaa tässä Flow-festareita tai joukkovaellusta Louvreen. Tai ehkä jollain ironisella tavalla tarkoittaakin. Nietzsche ehkä ei. Mutta onko kukaan koskaan ikinä saanut selvää siitä mitä Nietzsche tarkoittaa? Enpä usko. Tarkoitus vaihtelee liiaksi. Juju taitaakin olla enemmän siinä esteettisessä nautinnossa, jota Nietzsche-koukkuun jääneet saavat nautiskellessaan mestarin tekstejä ja tuottaessaan omia tulkintojaan. Ja niitä me toisen asteen sanajuopot sitten naukkailemme.\nErinomaisen hyvän filosofiapöhnän näistä Haatasen kirjoituksista vetää. Kuin olisi lukioon palannut. Sain aikoinaan oikean mielen sähköiskun Neil Postmanin kirjasta Viihdytämme itsemme hengiltä (jonka Haatanen muuten haukkuu pataluhaksi) ja pahan kankkusen Nietzschen Zarathustrasta (jonka haukkuisin itse jos osaisin, mutten ymmärtänyt siitä juuri mitään). Nyt, kun olen urheiluhullu enkä enää lueskele filosofiaa aamuunkoittoon, Haatasen Ei voisi vähempää oli viihdyttävä, virkistävä ja sopivasti provosoiva kirja. En osaa arvioida hänen nihilisimitulkintojensa oikeellisuutta. Mutta mitä sitten? Oikeastaan kaikki on aika tyhjänpäiväistä, ja jos Haatasen tulkinta oli minusta tyylikäs ja hauska, ei voisi vähempää kiinnostaa sen filosofinen puhtaus.\nHaatasen myötä tuli myös jonkinasteinen halu tarttua vihdoin Hanna Arendtin kirjaan Vita Activa, jonka Ei voisi vähempää myös ottaa painiin. Täällä meillä Vita, raasu parka, on saanut olla ihan rauhassa hyllyllä kohta kaksi vuotta, odottamassa sopivan filosofista mielentilaa. Alkaa jo epäilyttää. Ehkä en edes ostanut sitä luettavaksi; kenties minussakin piilee Haatasen mainitsema sivistysporvarin ideaali, jota yritän ilmentää nykynihilistisesti shoppailemalla.\nEi voi voittaa. Tämäkin kirjoitus alkaa pitkittyessään haiskahtaa ironialta. Lopetan ajoissa, tai ainakin melkein. Loppuun pitää vielä todeta, että vaikka Haatasen sävy on ehkä ajoittain kakaramainen, hänen kirjoitustyylinsä on helppolukuista ja ilmaisuvoimaista. Tästä kirjasta varmaan selviytyy vaikkei olisi eläissään edes sylkäissyt Nietzscheen tai Heideggeriin päin. Jori tosin oli osittain eri mieltä, joten paras kun luet itse ja päätät sitten.\nMinusta Ei voisi vähempää on terävää ja intohimoista tekstiä. Kyllä hyvä argumentti vaan on kuumaa luettavaa! Katsokaapa vaikka:\n[--] Jos elämä todellakin on näin turhaa, totaalista hukkaan heittoa, se on ihanaa, ylimääräistä ja nautittavaksi annettua. Täälläololla ei ole mitään merkitystä, ja minä rakastan sitä!\nGimme more! Britney Spears, Marika-fucking-Fingerroos, Ike Kanerva, Kimi Räikkösen tuskin ymmärrettävä pingviinimäinen puheääni, brittijalkapalloilijoiden vaimot, TV-shop, Nelosen 4D-reality-dokumentit, MOT:n yritteliäs vakava journalismi, Antiikkia, antiikkia!, Uutisvuodon läpeensä väljähtänyt formaatti, joka olisi pitänyt tajuta lopettaa vuosia sitten, Dan Brownin kirjat, uskoon tulemiset, Mannerheim oli homo -keskustelut, Johanna Tukiainen. Lisää, lisää, lisää! (s. 82)\nEi voisi vähempää oli niin tehokas, että saatuani sen loppuun oli vain kaksi vaihtoehtoa. Lukea heti lisää filosofiaa tai katsoa tämä.\nKalle Haatanen (2008). Ei voisi vähempää kiinnostaa. Kirjoituksia nihilismistä. Atena. ISBN 978-951-796-536-1.\nPutte Wilhelmsson Turun Sanomissa\nTommi Melender Antiaikalainen-blogissa\nLähettänyt Booksy klo 17.00 16 kommenttia\nTunnisteet: essee, filosofia, Haatanen Kalle, Itse ostin, Yhteiskunta\nKuva: Karisto. Hieno kansi, mutta kirjaston tarra peittää tekijän nimen.\nAnu Holopaisen varsin suositun Syysmaa-sarjan viimeinen osa on ilmestynyt heinäkuussa. Aiemmista osista kirjoittelinkin jo kesäkuussa. Tämän viimeisen, Matkalaiset, olin ovelasti ennakkovarannut kirjastosta, joten sain sen pikavauhtia ja luinkin yhtä pikaisesti. Heinäkuussa vain oli liiaksi kiireitä - piti maksimoida hiilijalanjälki ja minimoida pankkitilin saldo* - joten juttu jäi silloin väliin.\nMatkalaiset jatkaa Syysmaan tyyliä. Joka kirjassa on ollut uusia henkilöpainotuksia, uusia paikkoja ja uusia juonikuvioita. Toisteisuudesta sarjaa ei voi todellakaan syyttää, sillä aina tehdään iso loikka yllättävään suuntaan. Matkalaisissa sarjan vanha kaarti on enimmän aikaa taka-alalla, vaikka Zaran kohdalla nähdäänkin kiinnostavia käänteitä.\nKerronta keskittyy enemmän Yvanaan, Viinikauppiaasta tuttuun tyttölapseen, joka on nyt nuori nainen aikuisuutta tavoittamassa. Yvana pyrkimys itsenäistymiseen johtaa hänet vaaratilanteisiin, ja hänen vanha vaivansa pääsee valloilleen. Olen vihdoin tajunnut, mikä se Yvanan saama tartunta on: se on kollektiivisen idin tulehdus. Säännöllistä lääkitystä tarvitaan, ja kun se puuttuu, seurauksena on lopulta koko Syysmaan kannalta vaarallinen asetelma.\nKirjan teemoiksi mainitaan takakannessa naisen asema ja ihmisten välinen tasa-arvo. Kyllähän nekin siellä ovat - Syysmaassa kun ollaan - mutta minusta tässä oli enemmän kyse vastuun ottamisesta. Missä vaiheessa ihmisen pitää ottaa vastuu omista teoistaan? Kuinka pitkälle voi mennä siksi, että on tullut itse kohdelluksi väärin? Saako lapsena laiminlyöty lyödä itse laimin? Saako kiusattu aikuisena kiusata muita? Missä pisteessä pitäisi itse kunkin lakata syyttämästä kurjaa kohtaloaan omien tekojensa seurauksista?\nToisin sanoen, kun kasvaa aikuiseksi, pitää lakata vinkumasta. Kohdata elämänsä sellaisena kuin se on. Ottaa vastuu omasta tulevaisuudestaan ja omista tekemisistään. Lakata syyttelemästä olosuhteita ja äitiä.\nJoo, tosiaan, pitää itsekin tehdä tuo tässä joku päivä!\nMatkalaiset on melkeinpä muita sarjan osia rankempi tapahtumien suhteen, sillä Holopainen ei säästele hahmojaan kamaliltakaan tilanteilta. Mutta on Matkalaisissa lämpimiäkin elementtejä. Tavallaan asetelmat kiertyvät takaisin sarjan lähtöpisteeseen, sillä alkuperäisistä Welman tytöistä viimeinenkin saa aikuistumismatkansa loppuun. Myös Adairan ja kumppanien suuri taistelu, kamppailu naisten tasa-arvoisemman aseman puolesta, on jossain mielessä lähtöpisteessään, sillä vanhat puut hallitsevat yhä. Mutta myrskytuulet soivat latvoissa. Kuka tietää mitä vielä tapahtuu...\nLopussa on haikeutta, hyväksymistä, toiveikkuuttakin; jatkuvuutta ja lopullisuutta yhtä aikaa. Rakenteesta en oikein pitänyt. Etenkin alkupuolella nököteltiin aika pitkään tilanteissa, jotka loppua ajatellen olivat sitten minusta toissijaisia. Mutta teksti on helppolukuista selkosuomea, ei hierrä eikä raavi.\nYvanan mieliala tuntui kohentuvan, kun he olivat saaneet välimatkaa itsensä ja kotiluolan välille. Tyttö katsoi ympäröivää metsää onnellinen hymy kasvoillaan ja nosti kädet lanteilleen. Jo pelkkä ele vahvisti Marrkahille, että kotiin he eivät enää palaisi, tuli mitä tuli.\n- Vapaita mistä? Marrkah kysyi aivan vilpittömästi. (s. 17)\nTaisin edellisten osien kohdalla tuumia, että Syysmaa olisi osuvimmillaan noin 13-17 -vuotiaille. Matkalaisissa on pari kohtaa, joiden tähden piti hetken raapia päätä... onko tämä liian kovaa? Mutta ei, ei ole. Toki lukijan ikä on aina suhteellinen kysymys, mutta nykyiset yläkoulu- ja lukioikäiset ovat uskoakseni noin keskimäärin aika kovissa liemissä keitettyjä. Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, ettei nuorille kirjoitettaessa ole syytä lisätä erityisiä pehmusteita tai turvakaaria. Väkivaltaa on. Kyllä sitä saa siis esittääkin. Jos nuorten kirjallisuudesta editoi pois kaiken pahan, siitä tulee irrelevanttia.\nMinusta Matkalaiset on Syysmaan arvoinen päätösosa.\nAnu Holopainen (2012). Matkalaiset. Syysmaa 6. Karisto. ISBN 978-951-23-5601-0.\n*Viittaa automatkailuun kotimaassa. Voisivat keksiä moottorin, joka polttaa suoraan seteleitä. Säästyisi tankkaamisen vaiva.\nTunnisteet: Fantasia, Holopainen Anu, Kirjastosta, meri, nuorten kirjat, orjuus, raiskaus, sota, valta\nTee ja kahvi -maalaus, Neiti A. Koska palautin jo kirjat.\nEnni Mustosen kirjasarja Järjen ja tunteen tarinoita on jotenkin päässyt livahtamaan kokonaisena 101 naisten kirjan listalleni. Jos ensimmäinen olisi osoittautunut kammotukseksi, olisin toki kuitannut sarjan sillä - mutta ei, pidin Nimettömistä äänikirjana melko tavalla, ja upottauduinkin sarjaan melkein koko kesäksi.\nEnsimmäisessä neljässä kirjassa on kaksi kertojaa, Hilma ja Anna Sofia. Samanikäisten nuorten naisten elämät virtaavat rinnan ja kietoutuvat toisiinsa. Molemmat ovat fiksuja tahtonaisia, vaikka luonteet ja lähtökohdat ovatkin erilaiset. Toinen on torpan tytär maalta, kirjasarjan alussa piikana apteekkarskalla, toinen pappilan neiti, sivistyneesti köyhä.\nEnsimmäisessä osassa eletään 1890-lukua. Hilma tulee neiti Augusta Ahlstedtin huusholliin piiaksi ja samaan taloon lähetetään myös Anna. Yksi hoitaa taloutta ja toinen tankkaa saksaa tyttökoulussa. Vuosisadan viimeiset vuodet Helsingissä ovat molemmille kukkeimman nuoruuden aikaa. Hilman kautta päästään vilkaisemaan työväenluokan arkea, Anna Sofian kokemukset valaisevat kieliriitoja ja kulttuurielämää.\nNyt päästään vuosisadan vaihteeseen. Bobrikovia vihataan ja Nikolai II:n aikeita äimistellään. Sortovuosien poliittinen myllerrys tunkeutuu neiti Ahlstedtin taloonkin; sekä Hilma että Anna Sofia joutuvat ottamaan kantaa suureen adressiin. Myös rakkauselämässä on haasteita. Yhden aviomies on ryyppäävä vätys ja toisen romansseista ei tule valmista.\nTämä romaani on leimallisesti politiikkaan enemmän keskittyvä: suurlakon jännittävät hetket jättävät romanttisemmat ongelmat kirkkaasti kakkossijalle ainakin minun luennassani, vaikka sekä Hilman että Anna Sofian mieskuvioissa on tarkennusta tekeillä. Työväestön ja sivistyneistön tilanteiden erot alkavat kuplia kiinnostavasti pintaan. Ensimmäiset vaalit jännittävät.\nVallankumouksia tapahtuu sisäisesti ja ulkoisesti. Hilma menee Amerikkaan ja Anna Sofia menee naimisiin. Kummankaan retki ei oikein täytä odotuksia. Kirjan loppupuolella eletään jo kansalaissodan aikaa. Vaikka päähenkilöt kuuluvat eri puolueisiin, on molemmille tärkeintä rauha ja vapaus; maltilliset äänet vain tuppaavat hukkumaan ajan pauhuun.\nOikein järkytyin tajutessani, että nyt on hypätty osapuilleen nykypäivään. Sen siitä saa kun ei lue niitä takakansia laatikoistakaan... Nyt Anna Sofia ja Hilma ovat pukanneet ruohoa jo iät ajat. Parittomissa setvitään heidän myöhempien jälkeläistensä elämää. Pienen alkuäimistelyn jälkeen pidin tästäkin kirjasta. Mukavaa luomudraamaa, kuin chick littiä kumisaappaissa. Fanny-täti, jonka syntymää taisin juuri edellisellä viikolla ehtiä todistamaan Sidotuissa, on nyt kirpakka vanhus, jonka kertomusten kautta kuullaan myös jotain Anna Sofian ja Hilman vaiheista. Mutta. En luule, että olisin juuri tästä kirjasta kostunut, ellen olisi lukenut edellisiä osia - varmaan se olisi vaikuttanut hajanaiselta ja kömpelöltä. Ei siis mielestäni erityisen itsenäinen teos.\nOman mausteensa kirjasarjalle antoi, että tapahtumapaikat Helsingissä olivat niin kirkkaana mielessä... juuri näillä kauppatorin, Espan ja Mariankadun kulmilla on tullut pyörittyä tänäkin kesänä.\nAinakin pari ihmistä on sanonut, että tämä Mustosen sarja on tuntunut ontolta siksi, että se toistaa Koskivuori-sarjan teemoja ja kuvioita. Voipi olla. Minulle tämä oli ensimmäinen kokemukseni Mustosen kirjoista, ja olin tyytyväinen: sopivasti rouhevaa ja luontevaa tekstiä äänikirjaksi. Historiallinen miljöö kiinnosti. Pidin myös murteen käytöstä ja arjen luontevista yksityiskohdista. Esimerkiksi se, miten paljon köyhempi Hilma kiinnittää huomiota ruokaan verrattuna varakkaampaan Anna Sofiaan, oli mielestäni toimivaa.\nJuonenkäänteissä on, etenkin poliittisen osallistumisen suhteen ja etenkin Lipunkantajissa, pientä epäuskottavuutta. Kaikkiaan Mustonen kuvittaa minusta silti historiaa hyvin ja todentuntuisesti. Pidän myös siitä, että Mustosen naiset eivät ole huokailevia rakkausobjekteja. Oikeastaan Mustonen hairahtuu suoraan sentimentaalisuuteen niin harvoin, että kun se tapahtuu, särö on selvä. Mustasukkaisissa tuli minusta ärsyttävin esimerkki; siinä maisteriksi asti kouluttautunut Anna Sofia ei muka ole miettinyt sitä, että perisi varakkaan tätinsä. Höpöhöpö. Ei edes totaalisen haaveellinen runotyttö olisi voinut olla ajattelematta asiaa. Miten sitä on ajatellut ja missä sävyssä, se on asia erikseen, mutta yllätyksenä mahdollisuus ei voi tulla kenellekään, jolla on edes kaksi aivosolua samassa kallokopassa.\nKovia sanoja yhdestä kohtauksesta, mutta laitankin ne tuohon korostaakseni, että Järjen ja tunteen tarinoita on muuten ollut varsin realistisen ja järkevän oloista ihmiskuvaukseltaan. Tämä on arkista historiaa, naisten historiaa, ja käsitettävässä muodossa... Pidin erityisesti Hilman kertojaäänestä.\nTai kuka tietää, ehkä kaiken takana on lukija. Erja Manto! (Kuvitelkaa tähän palvovia eleitä.) En nyt päästä itseäni enempää hehkuttamaan, mutta oikeasti: on hermolepoa kuunnella Erja Mantoa. Varmaan kuuntelisin hänen lukemanaan vaikkapa Valtiontalouden tarkastusviraston raporttia väylähankkeiden budjetoinnista. Ehkä. Haastan kokeilemaan.\nVielä Mustosen sarjaan palatakseni: pidin muuten kirjojen nimistä. Ne ovat nokkelia mutta eivät sietämättömän nokkelia.\nEnni Mustonen. Järjen ja tunteen tarinoita. Otavan äänikirja. Lukija Erja Manto.\n2006 (alkuperäinen 2004) Nimettömät. ISBN 951-1-21103-X.\n2006 (alkuperäinen 2005) Mustasukkaiset. ISBN 951-1-21102-1.\n2007 (alkupeärinen 2006) Lipunkantajat. ISBN 951-1-21738-1.\n2008 (alkuperäinen 2007) Sidotut. ISBN 951-1-22637-6.\n2009 (alkuperäinen 2008) Parittomat. ISBN 978-951-1-23649-8.\nMarjis on lukenut Nimettömät, Amma sen ja Mustasukkaiset, Sanelma Lipunkantajat.\nTunnisteet: 1800-luku, 1900-luku, Helsinki, historialliset, keskiluokka, Kirjastosta, Mustonen Enni, poliitikot, Rakkaus, työväenluokka, Yhteiskunta, Äänikirjat\nLähettänyt Booksy klo 20.18 9 kommenttia\nKuva/kansi: Tammi/Ea Söderberg\nArra on ollut jo pitkään lukulistalla, kuuluuhan se 101 spefin helmeen. Satuin yhdellä kirjastoreissulla tämän sitten bongaamaan ja poimin mukaan.\nSisältö on oli positiivinen yllätys. Vaikka olen viimeisen vuoden parin sisällä kiitettävästi oppinut lukemaan paitsi fantasiaa myös nuorten kirjoja, olen samalla oppinut, että turhan usein joudun jälkimmäisten kanssa toistelemaan itselleni rauhoittavaa mantraa: ommm... muista-että-tämä-on-nuortenkirja... Yliselkeys ja mutkien oikominen voivat hiertää, vaikka olisikin etsinyt kevyempää luettavaa.\nArra on mainio fantasiasatu oikeastaan ilman mitään alleviivatun nuortenkirjamaista, vaikka Arra on ollut vuonna 2009 Finlandia Junior -ehdokkaana. Päähenkilöt toki ovat nuoria, mutta tarina on ikiaikainen; nämä teemat ovat tuttuja tuhannesta sadusta. Arvottomasta tulee arvokas, suurista lahjoista maksetaan suuri hinta, paha saa palkkansa ja niin saa hyväkin. Mutta Turtschaninoff ei siloittele satuaan mitättömäksi. Arran tarinassa nähdään nälkää, koetaan kiusaamista ja saadaan arvostusta vain rahalla. Rankanpuoleinen saduksi siis.\nTunnelma ja tempo ovat hyviä, ja kieli on hienoa olematta kikkailevaa. Näin tämän mielessäni jotenkin Rudolf Koivun kuvittamana; teksti on tyyliteltyä mutta ei vaadi kohtuuttomia edes laiskalta lukijalta. Otan heti alkuun esimerkin.\nArra sulki silmänsä ja yritti muistaa puron laulun. Hän hyräili mielessään sävelmän alkutahteja. Ympäröivä ääni vaimeni hieman. Hän jatkoi edelleen puron laulun säkeitä ja koukeroita, ja vähin erin äänet, meteli ja eläinten mylvintä hälvenivät. Sen sijaan esiin työntyi toinen ääni, ääni, joka sekoittu puron lauluun. Meri! Hän kuuli meren laulun selkeänä ja kirkkaana. Sen sävel kantoi idästä. [--] (s. 70)\nLaulu ja äänet ovat keskeisiä Arran tarinassa, sillä Arra on laulajatar; hän kuulee luonnon laulun. Lahjastaan hän on maksanut kalliin hinnan. Suuren sisarrusparven nuorimmainen on huomaamaton, äänetön, sanaton - näkymätön tyttö, vieras ja vaiti. Vasta neitoiässä hän löytää ensimmäisen kerran jonkun, joka kuulee ja näkee hänet, joka puhuttelee häntä. Mutta maa on jo sodan partaalla, eikä turvassa ole sen enempää köyhä kotiorja kuin valtakunnan prinssikään.\nHyvin rakennettu tarina, joka sekoittaa perinteisiin elementteihin moderneja teemoja.\nMaria Turtschnaninoff (2010, alkuperäinen 2009). Arra. Tammi. Suomentanut Marja Kyrö. ISBN 978-951-31-5693-0.\nPäivi Taussi Kymen Sanomissa\nLähettänyt Booksy klo 22.00 8 kommenttia\nTunnisteet: Fantasia, luontosuhde, magia, nuorten kirjat, perheväkivalta, sota, Turtschaninoff Maria


Japanilaisten roolipelien antagonistit - Level up!\nHyvässä tarinassa on hyvä antagonisti. Omasta mielestäni japanilaisissa roolipeleissä esiintyy paljon sekä hyviä tarinoita että hyviä antagonisteja. Sukelletaanpa siis hetkeksi pahisten maailmaan. Postaus sisältää jonkin verran spoilereita Final Fantasy- ja Tales of -sarjoista.\nTarinankerronnan tyypillinen asetelma on protagonistin tarina, jonka tielle asettuu tarinan antagonisti. Japanilaiset roolipelit eivät tee tässä poikkeusta. Joskus antagonistit ovat jopa protagonistia kiinnostavampia, koska he eivät ole yhtä kirkasotsaisia, vaikka heitä ohjaisi yhtä voimakas ideologinen näkemys kuin tarinan sankariakin.\nTässä postauksessa käsittelen japanilaisissa roolipeleissä esiintyviä antagonisteja yleisluontoisesti ja tuntemieni pelien näkökulmasta. Kommenttiboksiin saa luonnollisesti jättää omia ajatuksiaan ja kertoilla omista suosikki-antagoneistaan.\nJapanilaisten roolipelien antagonisteilla on paljon yhteistä animeantagonistien kanssa, mikä ei sinällään ole yllättävää, sillä ylipäätään japanilaiset roolipelit ja anime menevät hyvin yhteen. Vaikka pelit eivät ole pelkkää animetropeiden suurta juhlaa, samoja piirteitä on helppo tunnistaa. Toisaalta on myös pelisarjoja, joissa animen vaikutukset eivät niin paljon näy. Esimerkiksi, jos Tales of -sarjassa animevaikutteet ovat erittäin selvästi esillä, Final Fantasy -sarjassa ne eivät hypähdä silmille samalla tavalla.\nYleisesti ottaen peleissä (ja kenties tarinankerronnassa muutenkin) antagonistit voidaan luokitella kahteen alalajiin: pääantagonisteihin ja heidän kätyreihinsä. Kolmantena tyyppinä toimii vielä päähahmon kilpailija, joka ei ole varsinaisesti antagonisti, vaikka hänessä on myös antagonistiin sopivia piirteitä.\nJapanilaisissa roolipeleissä pää-antagonistia ei välttämättä kerrota heti pelin alussa. Tarinassa saatetaan esimerkiksi luoda mielikuva pahasta imperiumista, joka riistää joko kansalaisia tai uhkaa naapurivaltioita sodalla. Joskus mittakaava voi olla valmiiksi jo eeppisempi ja koko maailma vaarassa, mutta usein vaakakuppi kallistuu tähän suuntaan vasta myöhemmin eli siinä vaiheessa, kun todelliset antagonistit tulevat ilmi.\nEsimerkkinä voisi toimia vaikkapa suosikkipelini Final Fantasy IX, jonka alussa yksi pelin päähahmoista prinsessa Garnet pakenee omasta kotimaastaan, kuningatar Brahnen hallitsemasta Alexandriasta, naapurivaltioon. Syy pakoon on avunpyyntö naapurivaltiolle, sillä kuningatar on alkanut käyttäytyä omituisesti, ja julistaakin pian sodan ensin yhtä ja pian myös toista naapuria vastaan. Näyttää siltä, että kuningatar Brahne on pelin pääantagonisti, kunnes käy ilmi, että hänen takanaan operoi asekauppias Kuja.\nKuja onkin sitten jo tulkinnanvaraisempi tapaus kuin Brahne, joka paljastuu uhriksi. Kujankin takaa kuitenkin löytyy kokonainen planeetallinen väkeä ja hänen luojansa Garland. Aivan viimeiseksi pelissä ilmestyy vielä salaperäinen Necron, joka haluaa pyyhkäistä koko maailman olemattomiin. Kyseessä on ilmiö, jossa pahan takaa löytyy vielä suurempi paha, jolloin pelaaja voi vähän jo jäädä kyselemään, kuka todellinen antagonisti olikaan.\nJapanilaisissa roolipeleissä esiintyy paljon antagonisteja, joilla on taustallaan jonkinlainen ideologia. He eivät siis ole pahoja vain ollakseen pahoja vaan pikemminkin ajavat omaa asiaansa joskus jopa äärimmäisin keinoin.\nHyvä esimerkki ideologisesta antagonistista on Tales of Berserian Artorius, joka näkee itse asiassa itsensä tarinan sankarina ja pelaajan tiimin antagonisteina. Mielestäni tällä konseptilla saadaan rakennettua hyviä ja mielenkiintoisia pahiksia, jotka myös kuvastavat todellisen maailman antagonistisuutta; kaikki riippuu siitä, kenen näkökulmasta tilannetta tarkastellaan.\nToinen usein tarinankerronnassa käytetty antagonistiryhmä on joukko, jolla on taustallaan jokin traumaattinen kokemus joko lähimenneisyydestä tai lapsuudesta. He ovat saattaneet olla jopa protagonistin puolella, kunnes heille tapahtuu jotain ikävää.\nFinal Fantasy VII:n Sephiroth on yksi tunnetuimpia japanilaisten roolipelien antagonisteja. Hän ei kuitenkaan aina ollut mustan materian perässä juokseva kaheli, joka haluaa nousta maailmansa jumalaksi. Hänellä kuitenkin napsahti, kun hän sai tietää totuuden alkuperästään, ja loppu onkin sitten historiaa. Toki voidaan pohtia, onko pelin varsinainen antagonisti itse asiassa Shinra-yhtiö tai tohtori Hojo, joita kumpaakin voidaan syyttää siitä, mitä Sephirothille tapahtui. Koska traumatisoituneen antagonistin kohdalla päästään tällaisiin pohdintoihin, voidaan sanoa, ettei hänkään ole paha ollakseen paha. Hänellä on vain pahoja psyykkisiä ongelmia, joita hän ratkoo epäterveellä tavalla.\nLuonnonvoimaa muistuttavat antagonistit\nKolmas mielenkiintoinen antagonistiryhmä on miltei luonnonvoimiksi luokiteltavat antagonistit. Hyviä esimerkkejä ovat Tales of Zestirian Lord of Calamity ja Final Fantasy X:n Sin. Molemmat myös nousevat säännöllisin väliajoin ja on mahdollista voittaa suorittamalla tietynlainen uhraus. Rauha on silti väliaikainen ja antagonisti palaa jälleen samalla tavalla kuin maanjäristykset tai vaikkapa tsunamit iskevät jossain vaiheessa uudestaan.\nMerkittävää kuitenkin on, että toisin kuin oikeat luonnonvoimat, nämä niitä muistuttavat antagonistit on mahdollista voittaa lopullisesti ja sykli katkaista. Joka tapauksessa näiden antagonistien olemus on sellainen, etten niitäkään luokittelisi suoranaisen pahoiksi. Luonnonvoima toimii niin kuin se toimii. Lord of Calamity on syntynyt ihmisten negatiivisten tunteiden tiivistymisestä ja Sin taas on eräänlainen näpeistä karannut massatuhoase eikä sinällään persoona.\nMonissa japanilaisissa roolipeleissä pääantagonistilla on kätyreitä, jotka ovat myös antagonisteja mutta merkitykseltään vähäisempiä. He saattavat olla yhden persoonallisuuden piirteen ihmeitä tai sitten monimutkaisempia hahmoja pelistä riippuen.\nMyös pääantagonistien kätyreissä on useampaa tyyppiä, joihin heidät voi lajitella. Esittelen tässä muutaman mutta muitakin on varmasti olemassa.\nOsa pääantagonistin kätyreistä menee koominen kevennys -tropeen alle, eli he voivat olla suorastaan hupaisia vastustajina ja hahmoina ylipäätään, mutteivät välttämättä päädy koskaan kovin syvällisiksi. Tällaisia yhden luonteenpiirteen antagonisteja ovat esimerkiksi miltei kaikki Bravely Defaultissa esiintyvät antagonistit, jotka voittamalla pelaaja lunastaa itselleen uusia opeteltavia ammatteja.\nAina nämä koomiset kevennykset eivät kuitenkaan edes työskentele pääantagonistille vaan toimivat enemmänkin kilpailijoina protagonistille. Tällaisista hahmoista esimerkkinä toimii vaikkapa Tales of Xillian Ivar. Hän näkee olevansa ainoa Millan (pelin toinen päähahmo) luottamuksen arvoinen ihminen ja haastaa tästä syystä toistuvasti pelin protagonistia Judea.\nJoskus peli esittelee pelaajan puolella olevan hahmon, joka kääntää kelkkansa täysin yllättäen ja puukottaakin selkään. Tällainen hahmo on esimerkiksi Final Fantasy XII:n Vossler, joka taistelee ensin prinsessa Ashen rinnalla mutta luovuttaakin sitten hänet Archadian tuomarin käsiin. Huomion arvoista on, ettei Vossler käännä takkiaan pahuudesta vaan halusta suojella prinsessaansa.\nTales of Berseriassa puolestaan esitelty Eizen tavataan uudestaan Tales of Zestiriassa, jossa hän on muuttunut lohikäärmeeksi ja pelaaja voi myöhemmin kukistaa hänet taistelussa. Eizen ei ole sen enempää paha kuin Vosslerkaan vaan hän on olosuhteiden uhri. Silti hän löytyy pelaajan vastapuolelta oltuaan ensin hänen rinnallaan kulkemassa.\nAlaisesta pääantagonistiksi nousevat hahmot\nJoskus käy myös niin, että pelkältä pääantagonistin kätyriltä vaikuttava hahmo kohoaakin yllättäen pääantagonistiksi. Mielenkiintoinen esimerkki on Final Fantasy VI:n Kefka, joka näyttää alkuun toimivan vain keisari Gestahlin alaisena mutta muuntautuukin yhdeksi Final Fantasy -sarjan tuhoisimmista antagoneista. Pelin alussa tarinaa tuntematon pelaaja saattaa suhtautua Kefkaan naureskellen, mutta kun tapahtumat etenevät ja totuus tulee ilmi, nauru on kaukana. Kefka murtautuu roolinsa kahleista ja ottaa sekä oman että maailman kohtalon käsiinsä kirjaimellisesti.\nMielestäni vähän samaan vaikutelmaan on pyritty Final Fantasy XV:n Ardynin kohdalla, mutta tässä ei ehkä ole täysin onnistuttu. Voi olla, että olen tämän mielipiteeni kanssa yksin, mutta koen Ardynin olleen varsin huonosti mieleenpainuva antagonisti (niin huonosti, että jouduin googlaamaan hänen nimensä tätä postausta varten). Kefka sen sijaan on jäänyt mieleeni erittäin hyvin. Häntä voisin kutsua jopa ikoniseksi antagonistiksi.\nJapanilaisissa roolipeleissä on yleistä, etteivät antagonistit ole suoranaisen pahoja vaan heidän näkemyksensä tilanteesta ovat vain erilaisia kuin protagonistien. He voivat myös esittää tiukempaa yhteiskuntakritiikkiä kuin muut hahmot ja pyrkiä muuttamaan maailmaa sellaiseksi kuin toivoisivat sen olevan. Toki poikkeuksia mahtuu joukkoon eivätkä kaikki pelit ole yhdellä kaavalla tehtyjä, eivät myöskään antagonistit.\nHenkilökohtaisesti pidän siitä, että antagonisteilla on takanaan jokin muu syy toimilleen kuin silkka pahuus. Kun hänellä on ymmärrettävät motiivit toimintaansa, hänestä tulee inhimillisempi ja helpommin ymmärrettävä hahmo.\nKirjoittaja Anna K. klo 08:10\nTunnisteet: BDFF, Final Fantasy, pahikset, Tales of, yleinen JRPG


Jyväskylän stadiontilanne - Sivu 101 - FutisForum2\n20.03.2019 klo 04:52:56\nSivuja: 1 ... 100  102 ... 108\nKirjoittaja Aihe: Jyväskylän stadiontilanne (Luettu 357543 kertaa)\nVastaus #2500 : 16.05.2018 klo 14:43:10\nLainaus käyttäjältä: JiiPee - 16.05.2018 klo 14:35:21\nKyllähän tuo juoksuradattoman stadionin piirustusten katseleminen vähän jöpötystä aiheuttaa.\nMulla juoksee jo "lähisukulaiset" lahkeessa. Vuoden eroottisin kuvaesitys.\nVastaus #2501 : 16.05.2018 klo 14:59:15\nVoiko tämä olla totta? Yksisilmäinen rosvo alkoi kyynelehtiä kun kuvia katsoi.\nVastaus #2502 : 16.05.2018 klo 15:11:51\nAi että! Älkää herättäkö minua!\nVastaus #2503 : 16.05.2018 klo 15:11:57\nToivotaan että kasvihuoneilmiö ratkaisee ne ongelmat, jotka tässä suunnitelmassa on. Stadion on kuitenkin parempi kuin ei mitään tässä liikuntarakentamisen kompromissien kaupungissa (pl. hoki).\nVastaus #2504 : 16.05.2018 klo 16:11:44\nStadionin toisen päädyn suunnassa on pysäköintitalo ja toisessa päädyssä yhteys Kihuun. Tuntuu että hanke ei voi teknisesti toteutua niin että vaikkapa jalkapallostadion jätetään rakentamatta. Alue on ahdas ja projekti etenee vääjäämättä kun kuokka on isketty. Nyt näyttää todella hyvältä.\nVastaus #2505 : 16.05.2018 klo 16:23:45\nVastaus #2506 : 16.05.2018 klo 19:03:48\nHomma meni lautakunnassa läpi joten jos valtuusto hyväksyy 28.5. niin homma on 100% varma.\nVastaus #2507 : 16.05.2018 klo 19:05:44\nVastaus #2508 : 16.05.2018 klo 21:28:24\nMaailman ensimmäinen futisstadion, jossa parhailla katsomopaikoilla on neljä Squash kenttää heti aitioiden vieressä, onkohan tarkoitus lasittaa seinä jotta peliä katsellessa voi samalla läiskiä palloa?\nEi mutta tosissaan tuo on mitätön yksityiskohta, mutta kertoo minusta esityslistan kanssa miten tää asia on mennyt läpi. Eli kyllä jalkapallostadion on nyt kyllä lobattu täysin sisään jälkikäteen melko viime hetkilläkin, koska suunnitelma on ihan selvästi tehty täysin hätiköiden ja kuten esityslistassa luki jalkapallostadion on vasta menossa valmisteluun. Squash kenttiä on varmaan myös toivottu, joten ne nyt läiskäistiin tuohon sopivasti aitioiden viereen kun siinä tilaa oli. Ylipäätänsä suosittelen kyllä nyt jokaista projektin parissa aikaa viettävää katsomaan noita piirustuksia tarkasti läpi, koska melkoinen sillisalaatti tuo liikuntakeskuskin vaikuttaa olevan, johon on vain lätkitty tiloja joita on toivottu. Käytännöllisyys ja kustannustehokkuus käyttövaiheessa ei vaikuta oleen mikään prioriteetti 1, tästä esimerkkinä 7 pikkuriikkisen saunan sijoittaminen yhteen kerrokseen.\nStadion on nyt suunnitelmassa, mutta toivottavasti jalkapalloväki ei lopeta projektin tarkastelua kriittisin silmin tähän. Stadion on rakennuslistan viimeisenä (pysyy myös siellä), joten jotta raha ja tahto riittää sinne asti niin täytyy ehdottomasti myös muut osiot tehdä kunnolla ja kustannustehokkaasti huomioiden rakennus sekä käyttökustannukset. Itse stadionin suunnittelun osaltahan tässä vaiheessa varmaan kannattaisi JJKn ottaa koppia sen verran, että ottaisivat hyvin aktiivisesti osaa suunnitteluun. Tulevat olemaan pääkäyttäjä ja kaupungin ei tulisi antaa suunnitella tuota stadionia, raamit annetaan sieltä mutta niiden puitteissa varmasti voitaisiin päästä sopimukseen, jossa JJK pääsisi suunnittelemaan parhaiten heidän tarpeitaan vastaavan stadionin, koska he tarpeet parhaiten tietävät (toivottavasti).\n« Viimeksi muokattu: 16.05.2018 klo 21:39:18 kirjoittanut Gesert »\nVastaus #2509 : 16.05.2018 klo 22:10:08\nSeinäjoelta vaan reilusti mallia, niin ei voi kovin pahasti mennä pieleen.\nVastaus #2510 : 16.05.2018 klo 22:50:54\nLainaus käyttäjältä: Gesert - 16.05.2018 klo 21:28:24\nHyviä pointteja. Se että stadion vaikuttaa olevan tulossa on aivan loistava asia, mutta vielä on aika paljon työtä, että tuosta stadionista tulisi sellainen mitä jyväskyläläinen jalkapallo tarvitsisi.\nVastaus #2511 : 17.05.2018 klo 00:38:50\nliikuntatilojen sekä liikunnan oheistilojen määrä ja laatu sekä toiminnalliset valmiudet eivät suunnittelun edetessä heikkene nyt esitetystä\nVastaus #2512 : 17.05.2018 klo 06:14:19\nOnpa vaarallisesti muotoiltu toi, että stadion on 15 miljoonan euron lisäys. Tai tottahan se on, mutta samalla karsittiin 15 miljoonaa alkuperäisen suunnitelman harjoitushallista. Onneksi kokonaiskustannus on noin suuri, muuten pyörisi rahvailla sukat jalassa kiukusta, kun tuolla tavalla törsätään potkikseen.\nVastaus #2513 : 22.05.2018 klo 08:31:04\n"BBC" märehtii puolestaan Hippos-hanketta: https://yle.fi/uutiset/3-10208154\nJutussa eletään vielä avattavan katon hallissa.\nVastaus #2514 : 22.05.2018 klo 08:51:03\nTuo "monitoimiareena" on terminä kyllä hyvin saatu runnottua läpi kaikissa jäähallien rakennusprojekteissa. Hippoksen halli tulee varmasti noin 95-prosenttisesti olemaan jääkiekon käytössä ja ne harvat vapaat ajat, jolloin hallissa voidaan järjestää muita tapahtumia, väistelevät lätkämatseja.\nVastaus #2515 : 23.05.2018 klo 19:00:36\nMitäs siellä monitoimiareenalla Jyväskylässä sitten pelattaisiin jos ei jääkiekkoa? Sählyä? Vai peräti Honsun divarikorista?\nVastaus #2516 : 23.05.2018 klo 19:20:56\nEi futisfanien kannata kateilla jäkiksen katsojille, siihen ei vain faktat eikä rahkeet riitä.\nOnko Suomessa jalkapallon puolella olemassa yhtään liigajoukkuettakaan, joka olisi tosiasiassa ammattilaisjoukkue.\nVierastan vähän perkeleesti tätä hautautumista stadionhaaveisiin, kun joukkue joka on juuri pudonnut liigasta näyttää ryssivän kentällä kaiken mahdollise. Paras aines lähti viime kauden jälkeen muille maille. Siinä olisi vähän muuta mietittävää.\nVastaus #2517 : 23.05.2018 klo 20:41:24\nStadion on käytössä noin 2023-2070 joten eiköhän lopeteta vuoden 2018 toukokuun murehtimaan tähän.\nVastaus #2518 : 23.05.2018 klo 22:50:49\nLainaus käyttäjältä: lipunostaja - 23.05.2018 klo 19:20:56\nVastaus #2519 : 24.05.2018 klo 06:41:33\nItse vierastan tällaista lyhytnäköistä hautautumista seuran tämänhetkisen heikon tilan epätoivoiseen kurjuuteen. Stadion on lähes varmasti tulossa ja se parantaa vähän helvetisti seuran toimintaedellytyksiä 5-50 vuoden aikajänteellä. Siinä on vaihteeksi sellaista mietittävää joka aiheuttaa positiivista kutinaa.\nVastaus #2520 : 24.05.2018 klo 07:16:17\nLainaus käyttäjältä: juzzz - 24.05.2018 klo 06:41:33\nVastaus #2521 : 24.05.2018 klo 12:20:09\nJuuri näin. En usko, että kukaan ajattelee stadionin rakentamisen automaattisesti muuttavan kaiken kullaksi. Tarve on kova kuitenkin olosuhteille, jotka edes mahdollistavat seuratoiminnan edellytykset.\nVastaus #2522 : 25.05.2018 klo 05:48:38\nVastaus #2523 : 25.05.2018 klo 06:02:13\nLainaus käyttäjältä: Heppu Hellämieli - 25.05.2018 klo 05:48:38\nMahtaakohan seuraava vaihe olla se, että pelialustaksi vaihdetaan jää?\nVastaus #2524 : 25.05.2018 klo 07:37:36


Demokratian nykytilasta - Demo Finland\nEtusivu » Ajankohtaista » Demokratian nykytilasta\n26.9.2013 Blogit\t#kolumnit\nMitä tulee mieleesi, kun kuulet sanan demokratia? Minun mieleeni tulee ensimmäiseksi vaalit, kansanvalta, naisten oikeudet ja kuntalaisten osallistumismahdollisuudet. Kahden ja puolen kansanedustajavuoden aikana olen useasti pohtinut demokratian olemusta. Käsite on saanut uutta sisältöä monesta näkökulmasta tarkasteltuna. Olen päässyt muun muassa seuraamaan Libyan naisten tuloa mukaan politiikkaan, tapaamaan eduskunnassa ihmisiä eri maista ja osallistumaan pohjoismaiseen päätöksentekoon Pohjoismaiden neuvostossa. Alla olevassa pohdin kuitenkin demokratian nykytilaa Suomessa.\nSilloin tällöin kuulee toteamuksen: “ne päätökset tehdään aivan muualla”. Kuullessani tämän kysyn itseltäni, missä sitten päätetään ellei siellä, missä päättäjät kansan valitsemana kokoontuvat.\nKansalaisen ääni päätöksenteossa\nVaaliuurnalla ihminen antaa äänensä edustajansa käsiin. Hän valtuuttaa edustajansa viemään eteenpäin hänelle tärkeitä arvoja ja asioita. Hänelle luotetun äänen valtuuttamana kunnanvaltuutettu tai kansanedustaja joutuu muistuttamaan itseään, että hänen valtansa ja vastuunsa sanoista ja teoista kulkevat käsi kädessä.\nEnnen vaalipäivää on kuitenkin tapahtunut jo paljon. Eri toimijat, puolueet ja erilaiset edunvalvojat ovat huolehtineet, että heidän näkemyksensä tulee esille vaaliohjelmissa, vaalikeskusteluissa ja poliitikkojen antamissa vaalilupauksissa. Vaalipäivän jälkeen hiotaan ohjelmia ja strategioita vastaamaan teemoja ja tavoitteita, joita on noussut esille jo ennen vaalipäivää.\nMistä kansalainen voi tietää, mitä hänen äänellään tehdään, jos päätöksenteko tapahtuu julkisuudesta piilossa ja siitä raportoidaan vain puolueiden verkkosivuilla tai toimittajien välityksellä? Demokratian perusolemukseen kuuluu avoimuus ja läpinäkyvyys. Ihmisillä on oikeus tietää, miten päätökset syntyvät ja minkä prosessien summana.\nJulkista vai suljettua demokratiaa?\nOlen vieraillut useassa maassa, jossa parlamentin valiokuntien kokoukset ovat julkisia. Niitä voidaan seurata joko paikan päältä ja/tai mediasta suorana lähetyksenä. Suomen eduskunnan valiokuntatyöskentely tapahtuu vielä kameroilta piilossa. Tämä antaa valiokunnan jäsenille toisaalta työrauhan pohtia asioita monelta kantilta ilman kameroiden tuomaa painetta, toisaalta kameroiden edessä esiintyminen pakottaisi poliitikot tuomaan näkemyksensä esille selkeästi ja perustellen. Julkiset asiantuntijakuulemiset mahdollistaisivat ihmisille asioiden tarkastelun eri näkökulmista käsin. Nykypäivänä tämä on teknisesti täysin mahdollista.\nValtuustojen avoimista kokouksista kunnissa on jo hyviä kokemuksia. Jo antiikin Kreikassa väiteltiin julkisesti, miksei siis kaksituhatluvullakin? Nykykeskustelua poliitikkojen välillä ja mediassa ei valitettavasti voi kuitenkaan sanoa väittelyksi. Ennemminkin se on huutelua ja irrallisia lausahduksia. Perusteluja ei vaadita, eikä niitä tarvitse siten tarjotakaan. Puhetaito ei mahdu nyky-yhteiskuntaamme, jossa yksinkertaistukset ja satunnaiset heitot näyttävät olevan suosiossa. Media metsästää poikkeavuuksia, riitoja ja skandaaleja, koska niiden uskotaan myyvän paremmin kuin yhteistyöhakuisuuteen ja ratkaisujen löytämiseen perustuva rakentava ja usein aikaa vievä keskustelu, jota kuitenkin demokraattinen päätöksenteko ja politiikka pitkälti on. Viime aikoina olen kuullut monen kyselytuntia seuraavan sanovan, etteivät he jaksa katsoa poliitikkojen riitelyä. Väsymistä median pinnallisuuteenkin on havaittavissa ihmisten keskuudessa.\nKun kansalaisaloite turkistarhauksesta tuli eduskuntaan käsiteltäväksi, huomasin demokratiamme heikon kohdan. Sen sijaan, että eduskunta päättäisi kansalaisaloitteiden kohtalosta, olisi mielestäni parempi, että kansalaisaloite kyllä muokattaisiin eduskunnassa lakiesityksen muotoon, mutta kansa päättäisi siitä kansanäänestyksellä Sveitsin malliin. Tällöin oltaisiin todellisessa suorassa demokratiassa. Voihan nimittäin olla niin, että kansalaisaloitteeksi päätyy aihe, joka ei ole noussut esiin esimerkiksi vaalikoneissa, jolloin äänestäjä-kansalainen ei voi tietää, kuinka hänen edustajansa asiaan suhtautuu.\nDemokratiaan kuuluu erilaisten näkökulmien kirjo\nDemokratiaa pitää vaalia. Siihen kuuluu erilaisten näkemysten esille tuonti, niistä keskusteleminen ja väitteiden tarkastelu niiden aatehistoriallisessa kontekstissa. Poliitikkojen toiminta ja puheet täytyy pystyä arvioimaan laajemmissa yhteyksissä kuin nykyään julkisuudessa tehdään.\nElämme tällä hetkellä melko kovassa ja pinnallisessa yhteiskunnassa, jossa harva kykenee perustelemaan näkemyksensä ja vielä harvempi haastamaan näkemysten oikeellisuutta tai eettisyyttä. On mielestäni erittäin huolestuttavaa, jos mikä tahansa mielipide tai väite “päästetään läpi” sitä kyseenalaistamatta, ja vielä huolestuttavampaa on, jos hihasta vedetyt nokkeluudet, yleistykset, kovat puheet ja virheellisyydet alkavat vaikuttaa ihmisten käytökseen niin, että se johtaa toisten ihmisten aliarvioimiseen ja väheksymiseen. Toisen nonchaleeraus eli näkymättömäksi tekeminen on tuttua perinteisesti naisten ja lasten kohdalla, mutta väheksymisen ja pilkan kohteeksi voi joutua kuka tahansa, joka ei vastaa tai mahdu omaan maailmankuvaan. Yksi huolistani on, että Suomi tukehtuu omaan ahdasmielisyyteensä, ja joku alkaa määritellä normit, joihin mahtuu vain osa kansalaisista. Silloin lähtevät maasta ne, jotka haluavat elää tätä vuosituhatta maailmassa, jossa jokaiselle ja jokaisen mielipiteille on tilaa toisia loukkaamatta. Avarakatseinen Suomi, jossa eri näkemykset keskustelevat ja jossa jokaisen on “helppo hengittää” on myös taloudellisesti ja ympäristön kannalta hyvinvoiva.\nSivistystä, kriittisyyttä ja yhteistä keskustelua\nMielestäni Suomen Pisa-tulokset ovat vain yksi peili osaamiseen. Sivistystä ne eivät heijasta, eivätkä varsinkaan sydämen sivistystä. Opettajien koulutukseen tulisi sisällyttää aate- ja oppihistoriaa ja mediakriittisyyttä entistä enemmän. Median täytyy vaatia poliitikoilta perusteluja sanomisilleen, ja otettava heidät kiinni löysistä puheista. Jos lehdistö ja tiedotusvälineet sortuvat kelpuuttamaan pinnallista otetta yhteiskunnallisten ja maailman haasteiden käsittelyssä, kuinka voidaan olettaa, että kansalaiset olisivat sen kriittisempiä? Miten voidaan taata yhteiskunnan kehitys, jos kansalaiset eivät saa kuin murusia siitä tiedosta ja niistä vaiheista ja prosesseista, jotka päätöksentekoa edeltävät? Miten voidaan olettaa, että kansalaiset sitoutuvat tehtyihin päätöksiin, jos ne on tehty ikään kuin demokraattisesti, mutta kuitenkin iso osa taustoista ja faktoista kokoushuoneiden ovien takana pitäen? Voidaanko enää ylipäätään puhua demokratiasta tai sivistysvaltiosta, jos mahdollisuutta julkiseen keskusteluun rajataan vaikkapa puutteellisella taustoituksella tai viihteen nimissä? Siksi mielestäni avoimuuden ja läpinäkyvyyden vaatiminen kaikessa päätöksenteossa kouluruokailusta valiokuntatyöskentelyyn on ainoa demokratian säilymisen ja siten yhteiskunnan vahvistumisen ja vakauden ehto.\nDemokratia vaatii osallisuutta, toisin sanoen mahdollisuutta vaikuttaa vähintäänkin itseä koskeviin asioihin. Demokratia edellyttää myös sivistystä, toisen kuuntelemista rauhassa, historian ja nykyisyyden tuntemista ja yhteistä keskustelua tulevaisuudesta. Demokratian lähtökohtana on vapaus omaan ajatteluun ja mielipiteeseen. Jokaisen mielipide on arvokas, myös niiden, joiden ääni ei kanna otsikoihin.\nKirjoittaja on Vihreiden kansanedustaja ja Demon hallituksen jäsen.


Vaalinäkyvyys ei ole demokratiaa nähnytkään\nVäitetään, että tulevissa kuntavaaleissa kamppaillaan siitä, kuka hoitaa yhteisiä asioitamme parhaiten. Näin selvä ei tämä asia ikävä kyllä ole. Kyse on valtataistelusta erilaisilla intresseillä. Toisten intresseissä on kuntien demokratisoiminen ja asukkaiden hyvinvointi – joillakin taas omat ja kaverien edut.\nPolitiikkaa tutkimalla nykyisten porvarillisten päättäjien rooli kuntatalouksien heikentämisessä, lähipalveluverkoston tuhoamisessa ja eriarvoisuuden nousussa on päivänselvää. Silti vaaleja käydään kuitenkin mielikuvilla ja näkyvyydellä – jotka molemmat ovat myös kovaa politiikkaa. Lähes kaikki isot mediat Suomessa ovat yksityisten yritysten omistuksessa, jossa johdon arvot antavat suuntaviivoja ja paineita median toiminnalle. Ei ole sattumaa, että isot yksityiset mediat ovat myötämielisiä oikeistolle, kun johtoryhmät on täynnä oikeistolaisia.\nEi ole sattumaa, että isot yksityiset mediat ovat myötämielisiä oikeistolle, kun johtoryhmät on täynnä oikeistolaisia.\nAina tämä asenteellisuus ei näyttäydy median seuraajalle heti tai selvästi. Se on havaittavissa parhaiten siinä, miten asiat muotoillaan ja ketkä päästetään ääneen. Esimerkiksi hetki sitten Maaseudun tulevaisuus järjesti vaalitentin - neljän oikeistopuolueen puheenjohtajille! Kyseessä on vain yksi esimerkki isojen medioiden vallankäytöstä ja näkökulmien tarkoituksellisesta yksipuolistamisesta.\nLähes kaikkien vaalisisältöjen paikat on varattu samoille vanhoille naamoille, joita näkee uutisissa jo muutenkin ympäri vuoden.\nJulkiselta palvelulta, Yleisradiolta, tulee odottaa enemmän ja parempaa. Valitettavasti myös Yle on tehnyt selvää jakolinjaa eduskuntapuolueiden ja eduskunnan ulkopuolisten puolueiden välille, joka määrittää pitkälti uutisissa, ohjelmissa, artikkeleissa ja muissa vaalisisällöissä puolueen saaman näkyvyyden tason. Pienempien puolueiden ja niiden ehdokkaiden on hankalaa saada omaa näkemystään keskusteluun, kun lähes kaikkien vaalisisältöjen paikat on varattu samoille vanhoille naamoille, joita näkee uutisissa jo muutenkin ympäri vuoden.\nOlen melko uusi vantaalainen enkä osaa suorilta sanoa, miten täällä vaikka paikallismediat toimivat vaalien aikaan. Nähtäväksi jää – toivottavasti sen suhteen ei aiheudu pettymystä kuten nykyinen vantaalainen paikallispolitiikka on aiheuttanut!