Satu Taiveaho ja lapsen kaipuu | Eeva\nSatu Taiveaho ja lapsen kaipuu\nTeksti: Tellervo UljasKuvat: Toni Härkönen "Olemme vapaita uusille vaihtoehdoille" Elämänsä kauneimmiksi hetkiksi Satu Taiveaho nimeää viisi muistoa. Yksi niistä on isoäidin kanssa vietetty kesäinen iltapäivä. Pieni tyttö kävelee mummon perässä pellon reunaa. Pussissa on leipää, jota viedään sorsille ja hevosille. Mummon kanssa on mukava rupatella. Olla vain, ja nauttia kesäisestä päivästä.\n”Mummo oli minulle kakkosäiti. Ihailin häntä valtavasti. Mummo ei koskaan korottanut itseään, ja hän otti aina toiset huomioon. Mummon lättyjä sai syödä niin paljon kuin jaksoi”, Satu Taiveaho, 35, kertoo. Lämmin lapsuusmuisto nostaa hymyn huulille vielä vuosien jälkeenkin.\nTuusulassa sijaitsevassa vanhassa talossa on verkkainen tunnelma. Emalikahvikupeissa tuoksuu tuore kahvi, ja kevätaurinko lämmittää ikkunaruudukon läpi.\nSatu Taiveaholla on ollut ensi kertaa elämässään aikaa pohtia mennyttä. Hän on ilokseen huomannut, miten monta hyvää muistoa elämän varrelle mahtuu. Tärkeimmät niistä ovat arkisia hetkiä, jotka ovat täynnä rakkautta ja välittämistä.\nMutta osa muistoista on myös raskaita. Sadun elämän surullisin hetki ajoittuu viime syksyyn, jolloin adoptioprosessi keskeytyi. Pimeinä loppusyksyn päivinä Satu tunsi suuren pettymyksen ohella yllättäen myös rauhaa ja seesteisyyttä. Tunteet kumpusivat Santiago de Compostelan vaellusreitiltä, jota Satu kulki äitinsä kanssa viime keväänä luovuttuaan kansanedustajuudestaan.\nVaellukselta mieleen ovat jääneet lukuisat maalaiskylät ja kirkot sekä kukkuloiden rauha. Yksinkertaiset ruuat, varusteet ja majoituspaikat jättivät tilaa ajatuksille.\n”Moni lähtee vaellukselle elämänsä risteyskohdassa tai kriisissä. Minulle kävely antoi jotain sellaista, mitä en voi sanoin kuvata. Sisälleni jäi levollisuus. Löysin jollain tapaa juureni. Tunne on kantanut näiden vaikeuksien keskellä”, Satu Taiveaho sanoo.\nRakkain nuoruusmuisto on Padasjoen kesämökiltä. Siinä 15-vuotias Satu huutelee mökin ikkunasta naapurin Saaralle, mitä laitetaan päälle, ja joko mennään. Pian tytöt sukeltavat hevosten selässä aamuratsastukselle metsän siimekseen. Palattuaan Satu harjaa hevosen, hakee purut kottikärryillä kilometrin päästä ja laittaa hevosen jalkoihin savikääreet. Sitten onkin aika kantaa kylpyvedet saunalle, juomavedet lähteestä itselle ja hevosille, pilkkoa puut ja juosta koiran kanssa pitkä lenkki. Kaiken tämän Satu tekee yksin.\n”Vietin kesät yläasteikäisestä lukion loppuun yksin mökillä. Vanhemmat olivat töissä ja tulivat sinne vain viikonlopuksi. Viikolla ystäväni Saaran mummo katsoi perääni. Kasvoin niinä vuosina aikuiseksi”, Satu kertoo.\nMökin vaatimattomat olot toivat vastapainoa Riihimäen omakotitalon mukavuuksille. Mökillä Satu keskitti energiansa fyysiseen työhön. Niihin aikoihin hän myös laihtui huolestuttavasti. Lukiossa painon putoamiseen tuli jo anorektisia piirteitä. Tunnollisuus näkyi paitsi hevosen hoidossa, myös ylisuorittavassa urheilussa ja laihduttamisessa.\n”Olin yläasteella mukana jengissä, johon kuului nuoria hyvin repaleisista oloista. Hevosen hankkiminen oli vanhemmiltani viisas ratkaisu. Se oli pelastukseni”, Satu miettii.\nTane-hevonen oli Sadun koko elämä. Tytön ja hevosen välillä vallitsi sanoinkuvaamaton yhteys.\n”Kävin lukion viimeistä luokkaa, kun Tane piti lopettaa keuhkosairauden takia. Olin hysteerinen.”\nViimeinen yhteinen päivä oli kaunis. Satu ratsasti hevosen kanssa ilman satulaa kalliolle. Hän jutteli Tanelle ja itki sen selässä. Satu täytti ruoka-astiat Tanen herkku-\nruuilla. Sitten Tane oli poissa.\n”Näin pitkään painajaisia, ettei hevosta ollutkaan lopetettu ja se harhaili metsässä yksin nälkiintyneenä.”\nMyöhemmin, opiskeluvuosina ja kansanedustajana, Satu Taiveahon ylitunnollisuus näkyi liiallisen työmäärän haalimisena. Monen työn tekeminen yhtä aikaa ja erilaiset luottamustoimet ajoivat hänet lopulta hetkellisesti työuupumukseen.\n”Olen ollut aina itselleni ankara. Vaadin itseltäni liikaa, mutta en toisilta. Nykyisin osaan onneksi jo ottaa aiempaa rennommin”, hän sanoo.\nPadasjoen-mökki on edelleen Sadun sielun koti. Kun jokin asia painaa mieltä, hänet löytää Vesijakojärven laiturin nokasta. Murheet unohtuvat mökkimaisemissa, ja kotiin palaa taas uusi ihminen.\nLapsettomuuden suurin suru\nJännitys tiivistyy ja hengitys tihenee. Enää muutama sekunti ja tieto on varma: Satu Taiveaho on tuore kansanedustaja. Vasta 26-vuotiaana hän on myös eduskunnan kuopus. Lehdistön huomio vyöryy nuoren edustajan päälle. Puhelin pirisee, ja televisiokamerat pyörivät ympärillä.\n”Se hetki muutti elämäni sekä hyvässä että pahassa. Tuntui uskomattomalta, kun vaaleja varten tehty työ palkittiin, mutta samalla muutuin yhdessä yössä julkkikseksi. En ollut varautunut siihen”, Satu Taiveaho muistelee.\nNuori edustaja oli valmis antamaan työlleen kaikkensa. Halu vaikuttaa oli suuri.\n”Uskon, että elämän tarkoitus on toisten auttamisessa. Sain jo kotoa mallin, että heikommista huolehditaan.”\nNykyisessä työssään Sininauhasäätiön toimitusjohtajana Satu Taiveaho ajaa päihdeongelmaisten asunnottomien asioita. Ennen kansanedustajan työtään Satu oli ehtinyt toimia sosiaalityöntekijänä monissa eri tehtävissä. Hän oli tehnyt myös vapaaehtoistyötä muun muassa Rikosuhripäivystyksessä ja pakolaislasten tukihenkilönä vastaanottokeskuksessa. Rankimmaksi hän koki työskentelyn lastensuojelussa.\n”Oli vaikeaa hoitaa kaltoin kohdeltuja lapsia, kun kävin itse samaan aikaan läpi raskaita hedelmöityshoitoja. Tein työni ammatillisesti, mutta illalla tuli itku.”\nSatu Taiveaho kuuluu naisiin, joilla on ollut läpi elämän kestävä vauvakuume.\n”Pidin huolta lapsista ja eläimistä, ja haaveammattini oli lastentarhanopettaja. Jos olisin saanut lapsen nuorena, niin kuin suunnittelin, olisin varmaankin töissä päiväkodissa ja eläisin tavallista perhe-elämää ensimmäisen aviomieheni kanssa”, Satu pohtii.\nMutta elämä ei mennytkään Sadun suunnitelmien mukaan. Useamman vuoden lapsettomuuskriisi ajoi nuoruuden rakastetut lopulta erilleen.\n”Sinä aikana kävin läpi lapsettomuuden suurimman surun. Tunsin vihaa, katkeruutta ja toistuvia pettymyksiä. Odottavien äitien ja vauvojen kohtaaminen oli vaikeaa”, Satu muistelee.\nMoni tuli myös hyvää tarkoittaen vihjailemaan lastenhankinnasta. Se satutti. Pahimmalta tuntuivat syytökset pyrkyröinnistä uraohjukseksi, sillä hänhän oli uppoutunut työhön, koska toista vaihtoehtoa ei ollut.\nTuohon aikaan mahtuvat myös itsesyytösten kaudet, kun Satu mietti, mitä oli tehnyt väärin, kun ei voinut saada lasta. Yhtenä syynä hän on pohtinut lukioaikaista laihtumistaan, jolloin kuukautiset jäivät pois. Lääkärin mukaan sillä ei kuitenkaan pitäisi olla vaikutusta.\n”Lapsettomuuskriisi on lisännyt ymmärrystäni elämään. Tiedän, miten arvaamatonta elämä voi olla, ja ymmärrän nyt muidenkin vaikeuksia entistä paremmin.”\n”Onneksi minulla on ollut tukena läheisiä, joille voin puhua kaikesta. Heidän avullaan olen selvinnyt tässä koettelemuksessa.”\nLapsettomuus oli myös asia, joka yhdisti Sadun häneen nykyiseen mieheensä Antti Kaikkoseen, 38. Kumpikin oli kohdannut sen aiemmissa suhteissaan.\nHämeenlinnan kirkon puuovet aukeavat, ja Satu näkee edessään kauniisti koristellun hevosvaljakon, jota ympäröivät sadat aukiolle kerääntyneet ihmiset. Näky tuntuu unelta ja huomion keskipisteenä olo hämmentää. Tyttö, joka on käyttänyt koko elämänsä muiden ilahduttamiseen, sai yhtäkkiä osakseen roppakaupalla kiitosta.\n”Väkijoukko seurasi meitä läpi Hämeenlinnan keskustan. Vastaanotto oli kuin kuninkaallisilla”, Satu muistelee hänen ja Antin heinäkuista hääpäivää vuonna 2008.\nHäähumun laskeuduttua arki jatkui seesteisenä. Lehdistön suuri kiinnostus parin elämään tosin yllätti.\n”Antin julkisuuskuva oli ollut kovassa nosteessa. Se sai jo ennen häitä runsaasti pontta, kun Antti osallistui suosittuun Tanssii tähtien kanssa -kilpailuun.”\n”Kun jotain ensin nostetaan mediassa, niin totta kai sitä seuraa lasku”, Satu sanoo viitaten vaalirahoituskohuun, jonka keskiöön Antti on joutunut. Anttia syytetään luottamusaseman väärinkäytöstä Nuorisosäätiön puheenjohtajan toimessa.\n”Mediamyllytys on ollut hirmuinen. Lööpeissä Antti on leimattu pahimman luokan roistoksi.”\n”Pahimman myllytyksen aikoihin sattui Antin isän aivoinfarkti, mikä sai miettimään raadollisen julkisuuden vaikutusta lähimmäisiin. Antti kesti kaiken yllättävän rauhallisesti. Mutta kun ihmisen vaikeuksilla revitellään, kyllä se jälkensä jättää”, Satu miettii hiljaa.\nParisuhde vai lapsi?\nSitten on vuorossa se elämän surullisin hetki. Satu istuu miehensä Antin kanssa sosiaalitoimistossa. Mieli on toiveikas, sillä adoptioprosessi on edennyt viimeiseen vaiheeseen. Vanhempien kanssa on skoolattu kesällä iloiselle uutiselle: pari on adoptiojonossa ensimmäisinä ja lapsi voi tulla Etelä-Afrikasta piankin.\nYhtäkkiä maailma murenee: viranomaiset haluavat lisätä hakemukseen maininnan Antin syyteharkinnasta. Sadusta ja Antista rahoituskohu ei liity heidän vanhemmuuteensa. Mutta viranomaiset ovat päätöksensä tehneet.\nSatu alkaa itkeä. Antti meinaa hermostua. He tietävät, ettei tästä voi seurata mitään hyvää. Loppusyksystä tuleekin ilmoitus adoption keskeytymisestä. Vuosien odotus ja paperisota on päättynyt viime metreillä.\n”Se oli pieni hetki sosiaalitoimistolle, mutta minulle elämäni surullisin. Päätimme silloin, että luovumme todennäköisesti adoptiohaaveestamme. Itkimme asiaa yhdessä. Koin, että ratkaisu oli Anttia kohtaan väärin. Erityisen väärältä tuntui, että minä jouduin maksumieheksi itselleni täysin kuulumattomasta, vuosien takaisesta rahoituskuviosta elämäni tärkeimmässä asiassa.”\n”Olin tehnyt adoption eteen isoja luopumisia. Jätin työni kansanedustajana, koska ajattelin, ettei kahden poliitikon arkea saanut järkevästi sovitettua yhteen lapsen kanssa”, Satu kertoo.\nAdoption kariutumista seurasi parisuhdekriisi.\n”Hulluimpina hetkinä mietin, pitääkö minun lähteä tästä suhteesta, jotta voin kokea äitiyden. Meneekö lapsen kaipuuni parisuhteen edelle?”\nAika, yhteiset keskustelut ja Antin myönteinen asenne auttoivat lopulta kriisin yli.\n”Jokainen koettelemus yhdistää, jos se käydään läpi yhdessä. Antti on ihana ihminen. Hän ei koskaan lannistu. Antin avulla löysin uudelleen toivon.”\nTärkeää on ollut myös läheisten ja täysin tuntemattomienkin tuki.\n”Ehkä tällä kaikella on joku tarkoitus, vaikka en käsitä sitä vielä. Jos adoptiolasta ei meille tule, niin ehkä meille on tarkoitettu jokin muu vaihtoehto”, Satu miettii.\nSatu Taiveaho oli ehtinyt hankkia tulevalle lapselle ponin ja sisustaa lastenhuonettakin. Lastenhuoneen tavarat on laitettu kasaan, mutta ponista nauttivat sisarusten ja ystävien lapset.\nTänään vuorossa on Sadun veljentytär Delila, 8.\nNella-kissa kiehnää emäntänsä jaloissa, ja ulkoa kuuluu berninpaimenkoira Amigon reipas haukahdus. Tohinaa Tuusulan-kodissa riittää, mutta siellä olisi tilaa pienelle tyttö- tai poikalapsellekin. Tilaa on etenkin Sadun sydämessä.\n”Jos joskus vielä saan oman lapsen syliini, toivon, että hän kokisi ennen kaikkea olevansa rakastettu ja hyväksytty juuri sellaisena kuin on.”\n”Neuvoisin häntä kuuntelemaan sydämensä ääntä. En tiedä, olenko pystynyt tähän aina omassa elämässäni, mutta siihen pyrin”, Satu Taiveaho sanoo.\nSadun ja Antin adoptiolupa umpeutuu toukokuussa.\n”Olemme päättäneet, ettemme hae jatkolupaa. Päätös oli raskas ja suru suuri. Antti kokee kuitenkin liian rankkana sen, että lapsen saanti olisi kiinni siitä, miten hänen syksyllä alkava oikeudenkäyntinsä menee.”\n”Jos oikeudenkäynti sujuu Antin kannalta hyvin, voimme tietysti hakea vielä uudelleen adoptiolupaa, mutta se tarkoittaisi vuosia kestävän prosessin alkamista alusta, mikä nyt tuntuu liian pitkältä ajalta.”\nVaikka adoptiohaave on nyt unohdettu, Satu ja Antti eivät ole menettäneet toivoaan lapsen saannin suhteen. Jäljellä on vielä kaksi vaihtoehtoa: hedelmöityshoidot ja sijaislapsi.\n”Emme ole kaikista vastoinkäymisistä huolimatta luopuneet ajatuksesta, ettäkö meillä jonain päivänä olisi vielä lapsi.”\nAdoptioprosessin aikana ei ole suositeltavaa edistää muita keinoja saada perheeseen lapsi. Nyt Satu ja Antti ovat vapaita kokeilemaan niitä.\n”Sisälläni onkin herännyt uusi toivo. Haluaisin käydä vielä kerran läpi hedelmöityshoidot uusimmilla tekniikoilla. Samaan aikaan voimme perehtyä sijaisvanhemmuuteen ja aloittaa kouluttautumisen siihen. Jos hoidot eivät tuota tulosta, meille jää vielä vaihtoehto.”\nEikä sekään haittaisi, jos molemmat onnistuisivat.\n”Sijaisvanhemmilla saa olla myös omia lapsia, ja olen aina halunnut ison perheen”, Satu sanoo ja hymyilee.\nSijaisvanhemmuudessa Satua kuitenkin mietityttää ajatus, että lapsi voidaan koska tahansa viedä pois. Ei myöskään tiedetä, miten Antin oikeusprosessi tulee vaikuttamaan sijaisvanhemmuuteen.\n”Monelle lapsettomalle parille luopuminen lapsen yrittämisestä ja päätös elää kahdestaan voi olla lopulta helpotus. Olen joskus itsekin toivonut, että voisin luovuttaa ja lakata toivomasta, kun edessä on aina vain pettymyksiä.”\n”Mutta jostain se toive aina syntyy joka kuukausi. Kai toivon ylläpito on elämässä pysymisen kannalta aika tärkeä piirre”, Satu Taiveaho miettii.\nYksi muisto on vielä jakamatta. Se on ehkä se kaikkein tärkein. Ne ovat jäähyväiset rakkaalle mummolle.\nSatu oli lukioikäinen, kun hänen syöpään sairastunut isoäitinsä siirrettiin saattohoitoon. Satu meni vierailulle.\n”Pelästyin ensin, kun mummo näytti niin kuolevalta eikä voinut juoda enää edes vettä. Mutta mummo katsoi minua, tarttui kädestäni ja kutsui nimeltä. Hän ilahtui selvästi tulostani.”\nHoitokodin sisällä oli kaunis talvipuutarha. Satu työnteli mummoa sängyssä ja jutteli hänelle. Ympärillä oli vehreitä kasveja ja vieressä solisi hiljainen puro. Kun Satu oli kotimatkalla, hän sai puhelun. Mummo oli nukkunut pois.\n”Mummon kuolema oli kaunis”, Satu sanoo.\n”Hän on yhä esikuvani. Toivoisin, että minussa olisi edes jotain samaa kuin hänessä. Mummo oli rakastava, pehmeä ja hyvä ihminen. Ehkä liiankin hyvä.”\nMummo oli suunnitellut omat hautajaisensa. Hän oli ostanut arkun ja järjestänyt kaiken, ettei toisille tulisi liikaa työtä. Ettei vain olisi kenellekään vaivaksi.\nIlmestynyt lehdessä Eeva 05/2012 Julkaistu 26.06.2012\nTaiveaho, Satu 266\nMikä on ensimmäinen sana seuraavassa jonossa "tiikeri keidas maito matto"?: *


BMW 535 M Sport dA xDrive F11 Touring * Kaikki varusteet!! * Rahoitus * Vaihto * Takuu * Farmari 2013 - Vaihtoauto - Nettiauto\nM Sport dA xDrive F11 Touring * Kaikki varusteet!! * Rahoitus * Vaihto * Takuu *\nVuosimalli 2013 (ensirek. 4-2013) Katsastettu 6-2017\nBMW 535 M Sport dA xDrive F11 Touring * Kaikki varusteet!! * Rahoitus * Vaihto * Takuu *\n* Todellinen yksilö, lähes uudenveroinen kunto ja varusteet huippuluokkaa!!\n* Tehokkaalla 313hv koneella ja loistava neliveto talven liukkaille!!\n* Täydellinen huoltokirja, viimeisin huolto 101tkm 03/2017\n- BMW M 19" Kevytmetallivanteet\n- Ovien Soft-Close automatiikka\n- BMW Individual kattokaiteet Shadow Line\n- Kattoluukku lasinen, elektronisesti ohjattu\n- Tupakoitsijan versio\n- Comfort-etuistuimet, sähkötoimiset\n- Ristiseläntuki etuistuimiin\n- Sisäkoristelistat Brushed Aluminium\n- Ilmastointiautomatiikka 4-kanavainen\n- Keraamiset koristeet ohjainpainikkeissa\n- Kaistavaihdon varoitusjärjestelmä\n- Active Protection -turvallisuuspaketti\n- Internet-toiminnon kytkentä\n- Hifi-Professional kaiutinjärjestelmä\n- Matkapuhelimen musiikintoisto-ominaisuuksien kytkentä\n- Apps iPhone / iPod Touch aplikaatioiden integrointi auton näytölle\n- Laajennettu mittariston ajotietokoneen näyttö\n- BMW M Aerodynamiikkapaketti\n- Kieliversio Saksa\n* Toimitamme auton kotiisi tarvittaessa!! Piilota »\nBMW 535 3.0, '12, 245 tkm\nBMW 535 3.0, '12, 203 tkm\nBMW 535 3.0, '12, 145 tkm\nBMW 535 3.0, '12, 207 tkm\nBMW 535 3.0, '13, 169 tkm\nNettiauto ID 9265028


65 BLUE Very Nice Fiona-farkut |34/30 | Farkut | Stockmann\n19,00 € 99,95 €\nVery Nice Fiona-farkut ovat klassisen farkkumallin ystäville! Ajattomissa farkuissa on miellyttävä, keskikorkea vyötärökorkeus, tilaa lantiolla sekä reidellä. Lahkeet ovat alaspäin kevyesti kevenevät. Edessä on vetoketju ja metallinappi. Valmistettu astetta vahvemmasta denim-kankaasta, jossa on pientä joustoa. Farkuissa on käytetty leikkuujätepuuvillaa.\nKuitu on valmistettu puupohjaisesta Lyocell-kuidusta ja leikkuujätepuuvillasta suljetun kierron menetelmällä. Refibra™-kuitu säästää merkittävästi luonnonvaroja. Valmistusprosessissa kemikaalit kierrätetään 99,5% takaisin ja käytetään uudelleen. Valmistuksessa syntynyt jätevesi on vaaratonta.\n59 % puuvillaa, 20 % lyocelliä, 20 % kierrätyslyocelliä ja 1 % elastaania\nKun peset farkkuvaatteitasi, muistathan aina pestä yhdessä vain samanvärisiä vaatteita ja pestä nämä nurinpäin. Ripusta farkkuvaatteet aina kuivumaan. Käytä varovaista pesuohjelmaa.\ndenim jeans, farkut, classic jeans, regular jeans, arkifarkut, lyocell, refibra\nVäri: 65 BLUE Koko: 34/30\nFiona-farkut on lisätty ostoskoriin.


Kuten kommenttipuolella jo paljastinkin, onnistuimme nappaamaan jostakin itsellemme kovinkin mukavan flunssan: kuumetta, kurkkukipua, yskää ja nuhaa, eli koko paketti. Asioiden tila on saanut meikäläisen suhtautumaan tietenkin ruokaankin tavallisuudesta poikkeavalla tavalla. Kahvi vaihtui taas vikkelästi teehen, ja onpa minut saatettu tavata jopa juomasta kotitekoista mustaherukkamehua (onneksi sattui olemaan kotikotoa tuotu turvapullo sopivasti jemmassa). Sapuskassa saa sen sijaan olla kaikin mokomin valkosipulia ja vitamiineja. Kuvassa näkyvässä salaatissa oli niistä jälkimmäistä (ainakin vähäsen).Kuten joku ehkä saattaa vielä muistaa (tai sitten ei), hurahdin viime kuussa kokonaan Jamie Oliverin porkkanaiseen talvisalaattiin. Siksipä oli pakko päästä kokeilemaan nyt GoodFoodissa näkemääni vastaavaa viritystä, jossa uunissa kypsennettyjen porkkanoiden maustamiseen käytettiin tällä kertaa ihan kotoista kuminaa (caraway). Täytyy kyllä myöntää, että juustokumina sopi omiin makunystyröihini pikkuisen paremmin.Muina ainesosina nähtiin appelsiini (nimimerkillä kuka hullu leikkaa alustavassa flunssassa appelsiinin hedelmälihalohkoiksi - siitä huolimatta, että siihen ohjeessa kovasti kannustettiin), tuore pinaatti, reilu ruokalusikallinen siemeniä (esim. auringonkukkaa ja kurpitsaa) sekä murusteltua fetaa.(Minulla on muuten taas ollut meneillään pahemmanlaatuinen fetakausi. Mutta siitä ehkä lisää joskus lähipäivinä. Nyt voisin keskittyä potemiseen.)\nHelmikuun ruokahaasteen aiheena on muna ja kana. Jauhantapajan vastaus on hyvin suoraviivainen, aasialaissävytteinen iltapala: kotitekoista munanuudelia ja paistettua broileria.Viipaloimme broilerin rintafileet suupalan kokoisiksi ja paistoimme ne sitten pienessä määrässä curry- ja inkivääritahnaa. Tämän jälkeen lisättiin kourallinen pilkottua paprikaa ja loraus kookosmaitoa. Lopuksi keitettyjä nuudeleita pyöriteltiin vielä hetki kanojen kanssa pannulla, jolloin muodostui kompakti, nopea ja ruokaisa kokonaisuus.Perusannosta voi varioida melkeinpä rajattomasti esim. maustamalla kanoja jotenkin mielikuvituksellisemmin tai lisäämällä vaikkapa pähkinöitä tai ananaspaloja. Hyvä lähtökohta voisi olla kanan maustaminen appelsiinimehukiisselillä.Munanuudeli(2-4 annosta, nälän mukaan)1 muna1/2 tl suolaa2 rkl maitoa2,2-2,5 dl vehnäjauhoaRiko muna kulhoon ja vatkaa sitä sen verran, että rakenne särkyy kunnolla ja saat tasaisen koostumuksen. Lisää suola ja maito ja sekoita vielä vähän. Ala sitten lisätä jauhoja ja vaivaa, kunnes saat tasaisen, kimmoisen taikinan. Lisää jauhoja niin paljon kuin saat niitä järjen nimissä taikinaan menemään - kuitenkin niin, että taikina pysyy pikemminkin joustavana kuin aivan rapistuvan kuivana.Kääri taikina elmu-kelmuun ja laita se hetkeksi jääkaappiin levähtämään. Sopiva hetki on noin puoli tuntia. Sen jälkeen taikinasta voikin muotoilla haluamansa nuudelit pastakoneella, kaulimella tai vaikka sormin pyörittelemällä. Me ajoimme taikinan pastakoneella varsin ohueksi levyksi ja leikkasimme sen sitten samaisen koneen hienojakoisimmalla leikkurilla ohuiksi nauhoiksi.Valmiin nuudelin voi antaa kuivahtaa vaikka työpöydällä tunnin-pari ennen keittämistä. Tuore nuudeli kypsyy suolalla maustetussa keitinvedessä noin kolmessa minuutissa.\nSaimme hiljattain kokeiltavaksemme Zengrow-pöytäpuutarhan ja olemme nyt suurella mielenkiinnolla jatkokasvattaneet kaupan yrttipuskia - ja hyvällä menestyksellä! Kasvit tuuhettuvat ja vahvistuvat kiitettävän nopeasti. Basilika unohtui hetkeksi leikkaamatta, jolloin se oli muutamassa päivässä ehtinyt kasvattaa melkein pikkusormen paksuisen, puumaisen varren.Olin nähnyt vastaavia laitteita aiemmin ulkomaisilla sivustoilla ja siksi olikin erittäin kiinnostavaa nähdä, että joku lähtee tuomaan vastaavaa konseptia Suomeen. Perusidea on simppeli: kasvit kasvavat vedessä, johon on lisätty ravinnekapseleita ja jota pieni pumppu koko ajan kierrättää, jotta se pysyy happipitoisena. Kaupan puskien pitäisi pysyä tällaisessa systeemissä elossa useita viikkoja ilman ravinteitakin, ja ravinteita käyttämällä ne saadaan kasvamaan periaatteessa niin pitkään kuin halutaan.Systeemi tuntuu toimivan mainiosti. Olemme toistaiseksi kasvattaneet vain kaupan yrttipuskia, mutta jatkossa aiomme kokeilla myös siemenestä asti -tyyppistä viljelyä. Jonkin verran hoivaa, huolenpitoa ja siistimistä järjestelmä vaatii, muttei sen enempää kuin kotikukat muutenkaan. Lähinnä tulee muistaa syödä yrttejä tarpeeksi, jotta ne pysyvät tarpeeksi tuuheina ja matalina puskina!Kovin ohutvartisten ja rönsyilevien (tilli ja timjami) kasvien kanssa meillä on toistaiseksi ollut hiukan epäonnea, mutta uskoisin sen johtuvan enemmänkin kaupan puskien hasuisesta rakenteesta. Palataan aiheeseen, kunhan saamme ensimmäiset siemenestä kasvatetut yrtit lautaselle asti.Mukana tulevat lamput säätyvät useammasta kohdasta nivelöidyillä jaloilla, jolloin ne on helppo pitää aina riittävän lähellä kasveja. Säätelyn lisäksi on syytä poistaa kuolleet lehdet ja varret mahdollisimman tarkoin, jotteivät ne ajelehtimaan päästyään tuki putkia ja pumppua, kuten meille meinasi aluksi käydä.\nLeivänleivontaonni ei ole viime aikoina ollut meikäläisen kannalta kovinkaan suosiollinen. Hyvistä ohjeista huolimatta aina jotain on mennyt pikkuisen pieleen.Nyt vielä kaiken huipuksi pudotin yleiskoneemme taikinakulhoineen lattialle. Koneellamme on toisinaan tapana lähteä taikinaa pyörittäessään vaeltamaan, ja nyt se oli liikehtinyt lattialle asti. Olin vielä jättänyt pöydän reunalle mittakuppeja, leikkuulaudan sun muita hidasteita, mutta härveli oli onnistunut kiertämään esteet ja tipahtanut pöydältä mitään muuta pudottamatta. Eikä paikalla ollut virallinen valvojakaan kuulemma ehtinyt ottamaan koppia. Mystistä. Kone itsessään tuntuisi toimivan, mutta taikinakulho vääntyi vähän hankalaan asentoon.Nyt olisi hyvä aika ryhtyä vaivaamaan taikinoita käsin, mutta voi olla, ettei moiseen tule välttämättä ihan heti ryhdyttyä. Mieleni alkoi nimittäin harmillisen nopeasti askartamaan KitchenAidien kimpussa. Vähänkö semmoinen olisi vaan keittiöuskottava! Kävin vielä onneton Pähkinän sivuilla katsastamassa myynnissä olevia tuotteita, ja kyseiset masiinat olivat kaiken lisäksi helmikuun kunniaksi alennusmyynnissä.Saapa nähdä, kuinka kauan pystyn vastustamaan kiusausta.(Kuvassa basilikaleipä, joka liittyy olennaisesti tekstissä esiteltyyn tapaukseen. Kolmenlaista vehnää: puolikarkeaa, täysjyvää ja paljon spelttiä. Vaivausaikaa kaikkiaan 20 minuuttia.)\nTuntuu hullulta ajatella, että vaikka on kolmen ja puolen vuoden aikana onnistunut haalimaan käyttöönsä hyvinkin kattavan reseptikokoelman, siitä huolimatta ei tahdo keksiä ikinä mitään järkevää kokkailtavaa. Etenkin kun ruokabloggaajan ammattitautina tahtoo olla koko ajan kaiken uuden kokeileminen.Aina ei onneksi tarvitse tehdä kaikkea itse. Hyvinkin monet blogiin päätyneistä resepteistä ovat nimittäin kavereittemme löydöksiä tai hyväksi havaitsemia kokkauksia. Samalla on päässyt kätevästi maistelemaan monien tuttujen lempiruokia, joten mikäs sen hullumpaa.Viikko sitten perjantaina meille oli tulossa kavereita yökylään, eikä meikäläisen aivotoiminta onnistunut tuottamaan ensimmäistäkään murkinaideaa. Onneksi samaisten kavereiden kätköistä löytyi hyvinkin käyttökelpoinen keittokirja (Sylvia Danielssonin Piknikille!), josta valikoimme yhteistuumin muutaman reseptin toteutettavaksi. Kirjan ohjeet olivatkin ylivetoja, esimerkiksi nämä täytetyt viikunat, joiden käärimisessä jokainen ruokailija pääsi toteuttamaan omaa kauneusaistiaan (köh). Ideana tässä oli ylistää suolaisen ja makean liittoa, ja aikamoinen ylistys se olikin. Samalla sain oppitunnin siementen paahtamisesta:Taivaalliset viikunat1/2 dl paahdettuja pinjansiemeniä6 tuoretta kypsää viikunaa6 ohutta viipaletta serranokinkkua1 dl mascarponejuustoa2 tl juoksevaa hunajaaPaahda pinjansiemenet. Halkaise viikunat. Leikkaa jokainen kinkkuviipale pitkittäin kahdeksi viipaleeksi.Sekoita mascarpone ja hunaja.Jaa juustoseos viikunanpuolikkaille ja ripottele pinnalle hiukan pinjansiemeniä. Rullaa kinkkuviipaleet viikunoiden ympärille. Koristele lopuilla pinjansiemenillä.\nAivan ensiksi haluaisin kiittää kaikkia viime päivinä tulleista kommenteista ja esittää pahoitteluni siitä, että olemme itse vajonneet vaiteliaisuuteen. Olimme poissa paikkakunnalta (ja netin äärestä), mutta täällä ollaan taas.Tänään olen sattuneista syistä ajatellut paljon ystäviäni ja ollut onnellinen yhden jos toisenkin tuttavani olemassaolosta. Itsehän olen ystävänä sanalla sanoen surkea. Olen aina aivan liian keskittynyt omiin asioihini ja maailman huonoin ottamaan yhteyttä ja kyselemään kuulumisia. Siitä huolimatta ympärilleni on kertynyt vuosien varrella muutamia mahtavia ihmisiä, jotka jaksavat kiskoa meikäläistä ihmisten ilmoille ja kuunnella jatkuvia jupinoitani (sekä innostua ilonaiheistani).Meiltä on kyselty moneen otteeseen, miksi päädyimme aikanamme Pastanjauhannan perustamiseen. Syitä oli tietenkin monia, suurimpana niistä ehkä halu jakaa reseptilöydöksiä ja ruokaohjeita muidenkin asiasta kiinnostuneiden kanssa. Toki toivoin kovasti, että oman ruokablogin kautta voisi tutustua muihin samanhenkisiin syömämiehiin, joihin ei tosielämässä tulisi törmättyä luultavimmin ikinä. Ajattelin, että jossakin täytyy piileskellä muitakin ruokahörhöjä, jotka jaksavat tuumia tuntikausia, mistä jugurtista tulee paras tsatsiki tai mistä löytyisi se kaikkein kiinnostavin sipulipiirakan ohjeistus.Blogi onkin tuonut meille nipun uusia tuttuja, joiden kanssa olen ajoittain tuntenut kovinkin suurta sielunkumppanuutta. Kukaan ei kuitenkaan periaatteessa ymmärrä ruokabloggaajaa paremmin kuin toinen ruokabloggaaja. Ystäviä ja uusia tuttavuuksia on löytynyt tietenkin myös kommenttilaatikon kävijöistä, jotka jaksavat pitää tunnelmaa yllä silloinkin, kun itse on vähän tavallista väsähtäneempi.MonkeyFoodin yli-ihanaa Ylimuuli Mukkelista ujostelin alkuun ihan tavattomasti. Ajattelin, että kyseessä on omissa oloissaan viihtyvä mies (mistä voisi päätellä, ettei ihmisistä kannata tehdä heidän blogiensa perusteella kovinkaan pitkälle meneviä johtopäätöksiä). Kaksi vuotta sitten helmikuussa Ylimuuli alkoi kuitenkin vierailla ahkerasti kommenttilaatikossamme - ja onnistui sulattamaan meikäläisen jäyhän jauhajasydämen lopulta hyvinkin vauhdikkaasti. Erityisesti seuraavasta (28.2.2007 klo 23:57 jätetystä) seesaminsiemenkommentista tulin aivan mahdottoman hyvälle tuulelle:”Tuli vaan mieleen (näin keskellä yötä kun palasin juuri juhlista kotiin), että kun täällä on ollut puhetta vuohenjuustosalaatista, jota itsekin jumaloin, niin yksi herrrkullinen lisäviritys siihen on paahdetut seesaminsiemenet! Nämä vaativat sitten sitä hunajaa seurakseen, jota ainakin tuossa yhdessä ohjeessanne näyttää olevankin. En tiedä onko tämä ihan vanha idea mutta hyvää ajatustahan kannattaa toistella, se vaan siitä paranee ;-)”Jep, meitsi oli myyty. Sittemmin olemme tavanneet muutamaan otteeseen ihan oikeastikin ja päässeet jakamaan ruokakokemuksia saman pöydän (ja piknik-viltin) ääreenkin. Lisäksi meillä oli onni saada Ylimuuli retkikuntineen viime kesänä vieraaksemmekin: Voiko kukaan oikeasti vastustaa ihmistä, jolla on keittokirja tyynyn vieressä unilukemisenaan? Ja toki Muuliin kannattaa tutustua muutenkin: onhan kyseessä koko ruokablogistanin nokkelin, sujuvasanaisin ja piristävin ilopilleri, jolla on joka suhteessa sydän paikallaan.Ja mitä tästä kaikesta opimme? Ainakin sen, että joskus kannattaa nähdä vähän vaivaa ja pistää itsensä likoon. Kannattaa perustaa ruokablogi (vaikkei juuri osaisikaan kokata) ja jopa uskaltautua silloin tällöin tapaamisiin ja ihmisten ilmoille (vaikka sitten ensimmäisellä kerralla jännittäisi niin paljon, että tekisi mieli paeta takaovesta tai mennä pöydän alle piiloon). Palkkana voi kuitenkin parhaimmillaan olla ihan oikeita ystäviä, joille voi tämmöisinä päivinä lähettää muutaman sydämen muotoisen ajatuksen.(Tämä postaus oli tarkoitus laatia jo viime kuussa Mukkeliksen 30-vuotispäivän juhlistukseksi, kun en tapausta tietenkään muuten millään tavoin hoksannut huomioida.)\nEksyin viikonloppuna selailemaan Valentine's Dayn ruokaohjeita ja huomasin, että suklaaseen kastettujen mansikoiden lisäksi ystävänpäivätarjottaviksi suositellaan monissa paikoissa myös kuppikakkuja. Itse en ajatellut tehdä lauantaina sen enempää suklaamansikoita kuin minikakkujakaan, mutta muistin, että mekin kokeilimme joskus monta kuukautta sitten (omaksikin yllätykseksemme) kuppikakkujen tekoa.Olen vannoutunut (suolaisten) muffinssien ystävä, ja siksi minun on ollut vaikea innostua samannäköisistä leivonnaisista, jotka ovat kuitenkin monessa suhteessa muffinssien vastakohtia. Pohja on kakkumaisempi ja kuorrutus usein vähän turhan tuhti ja tunkkainen. Silti olen ehkä lämpenemässä aiheelle vähitellen, ja jossakin sopivassa tilaisuudessa voisin ehkä asetellakin muutamia kuppikakkusia tarjolle. Muffinssimaisten minikakkujen tekeminen tuntui sujuvan kuitenkin perinteistä täytekakkua sukkelammin, ja kullekin ruokailijalle tarjottavassa ikiomassa kuppikakkusessa on jotakin perin juhlallista. Kun nyt vaan löytäisin omaan makuuni sopivamman, ehkä hieman hapokkaamman (vieläkin sitruunaisemman) ohjeen.Mutta tässä se ensimmäinen kokeilumme How To Eat A Cupcake -blogista löytyneellä ohjeistuksella:Mountain Dew Cupcakes (12 kpl)115 g (1 stick) suolatonta, huoneenlämpöistä voita2,4 dl (1 cup) sokeria (vähemmänkin riittää)2 isoa, huoneenlämpöistä munaa0,6 dl (1/4 cup) + 2 rkl Mountain Dew -limsaa2 rkl appelsiinimehutiivistettäkuori 1/2 sitruunasta ja 1/2 limestä (toiset puoliskot voi käyttää kuorrutteeseen)3 dl (1 1/4 cups) + 2 rkl vehnäjauhoja3/4 tl leivinjauhetta1/8 tl suolaa1. Lämmitä uuni vähän yli 160 asteeseen (325 F). Asettele 12-kuoppaiseen muffinssivuokaan paperiset tms. muffinssivuoat.2. Sekoita keskikokoisessa kulhossa (siivilöidyt) jauhot, leivinjauhe sekä suola. Sekoita mittakupissa appelsiinimehu ja Mountain Dew.3. Yhdistä voi, sokeri ja sitrushedelmien kuoret suuressa kulhossa. Vatkaa seos kuohkeaksi sähkövatkaimella. Lisää munat yksitellen sekoittaen hyvin jokaisen jälkeen.4. Lisää kuivat aineet (hitaalla sekoitusteholla) kolmessa erässä, vuorotellen nesteiden kanssa niin, että ainekset juuri ja juuri sekoittuvat.5. Kaada seos muffinssivuokiin siten, että yläreunaan jää kolmasosan verran vapaata tilaa. Paista 16-18 minuuttia tai niin kauan, ettei hammastikkuun enää tartu tavaraa. Jäähdytä.Kuorrute:2,4 dl (1 cup) Mountain Dew -limsaa115 g (1 stick) suolatonta, huoneenlämpöistä voita4,8 dl (2 cups) tomusokeria2 rkl kermaa2 rkl appelsiinimehutiivistettäkuori 1/2 sitruunasta ja 1/2 limestä1. Kiehauta kupillinen Mountain Dew -limsaa kattilassa. Vähennä lämpöä niin, ettei limu enää pulputa. Anna juoman höyrystyä (ja redusoitua) liedellä suurin piirtein vartin verran. Lopputuloksena pitäisi olla reilu pari ruokalusikallista Mountain Dew -siirappia. Anna jäähtyä esim. erillisessä astiassa.2. Siivilöi tomusokeri kulhoon. Lisää voi ja vatkaa vauhtia lisäten niin kauan, että ainekset sekoittuvat. Lisää sekaan kerma ja Mountain Dew -siirappi. Sekoita kuohkeaksi. Lisää loput aineet (ja halutessasi esim. vihreää elintarvikeväriä) ja sekoita.(Pahoitteluni epämääräisestä suomennoksesta. Sen siitä saa, kun ei laadi postauksia ajallaan. Alkuperäinen ohje on huomattavasti seikkaperäisempi, ja tekovaiheista taisi löytyä muutama kuvakin. Blogin sivupalkista löytyy lisäksi linkkejä vaikka kuinka moneen cupcakes-aiheiseen blogiin.)\nEnnenkin lainaamamme Pioneer Womanin sivuilta löytyi taannoin ohje varsin veikeälle tavalle nauttia perunoita.Sinänsä temppu on hyvin simppeli: keitetyt perunat painetaan lyttyyn, maustetaan ja paistetaan sitten uunissa hieman rapeiksi. Tässä valmistustavassa onnistuu kuitenkin yhdistymään keitetyn perunan kätevyys ja uuniperunan maukkaus varsin käyttökelpoisella tavalla. Näitä voi lappaa lisäkkeeksi melkein annokseen kuin annokseen - ilman uuniperunaan liittyvää tarvetta maustevoille, kastikkeelle, pikkulusikalle ym. parafernalialle.Lytätyt uuniperunatpienehköjä perunoitaoliiviöljyä(kosher-)suolaamustapippuriarosmariinia (tai muita yrttejä)Keitä perunat kattilassa kuorineen haarukkakypsiksi. Siirrä ne sitten öljytylle uunipellille (leivinpaperia voi käyttää) niin, että perunoiden väliin jää kunnolla tilaa - perunoiden koosta riippuen noin kämmenenmitta.Paina perunat kevyesti rikki survimella, puukauhalla, kaulimenpäällä tai muulla vastaavalla. Hyvän tuloksen saa, kun painaa perunaa pari-kolme kertaa niin, että survimen tai kauhan pyöräyttää aina välissä vähän eri asentoon.Sudi murjottujen perunoiden pintaan kunnolla oliiviöljyä, ripottele suolaa ja jauha päälle myllystä pippuria. Lopuksi perunoille voi vielä ripotella silputtua rosmariinia tai periaatteessa mitä tahansa käsillä olevaa yrttiä. Kuivattukin käy, jos tuoretta ei löydy.Paista 230 C:ssä 20-25 minuuttia, kunnes perunat ovat saaneet kullanruskeaa väriä.\nSuomalaisen ruokakulttuurin edistämisohjelma on ryhtynyt nostamaan kuukausittain esille blogin, joka on Sre:n mielestä toiminut ansiokkaasti ruoasta käytävän keskustelun ja ruokaan kohdistuvan kiinnostuksen edistäjänä.Pastanjauhannalle osui kunnia olla ensimmäinen Sre:n kuukauden ruokablogi. Kiitokset tästä kuuluvat selkeästi lukijoillemme - teidän ansiostanne sitä keskustelua on herännyt!"Pastanjauhantaa-blogi välittää sanomaa ruoanlaiton luovuudesta ja syömisen tunnelmallisuudesta. Se edistää suomalaista ruokakulttuuria keräämällä valtavan määrän lukijoita säännöllisesti hyvien ruokapuheiden ja kauniiden ruokakuvien äärelle."\nTämän ruoan osalta on pakko tunnustaa, että reseptiä tuli kokeiltua pelkästään kuvien takia. Ohje löytyi Jamien viimevuotisesta Ministry of Food -opuksesta, jonka perusidea on esitellä maukkaita mutta yksinkertaisia ja nopeasti valmistettavia aterioita.Ajatus paahdetusta camembertista kuulosti aluksi vähän mutkikkaalta kikkailulta, mutta lopulta koko ateria valmistui yllättävän helposti ja vaivattomasti. Tämä sopii siis mainiosti vaikka vähän kiireisemmänkin päivän arki-illalliseksi. Camembertin pehmeys ja täyteläisyys toimivat tässä tapauksessa todella hyvin. Annoksesta tulee yksinkertainen, mutta maku on runsas ja moniulotteinen.Camembert-pasta (4-6 annosta)250g laatikko camembert-juustoa (sellainen pienehkö kiekko, usein puurasiassa)2 kynttä valkosipulia, hienoksi siivutettuna1 tuore rosmariininoksa, lehdet varresta eroteltuina100g parmesan-juustoa raastettuna400g kuivapastaa (me käytimme penneä)150g tuoretta pinaattiaoliiviöljyäsuolaa, pippuriaLämmitä uuni 180 C:hen. Avaa juustopakkaus ja hankkiudu eroon muovikääreistä. Jos juusto tuli puisessa rasiassa, laita se ilman kääreitä takaisin rasian pohjaosaan, jossa se on kätevä kiikuttaa uuniin. Leikkaa tai kaiverra veitsenkärjellä juuston yläosasta irti kiekkomainen kappale. Ideana on saada juustoon kuoppa yrteille ja mausteille, kuten ylimmästä kuvasta voi vakoilla.Laita siivutettu valkosipuli kuoppaan, rouhi päälle useampi kieppi pippuria myllystä ja kaada vielä perään kunnon loraus oliiviöljyä. Ripottele vielä rosmariininlehdet mukaan ja painele ne kunnolla öljyyn.Paista juustoa uunissa 25 minuuttia tai kunnes se alkaa saada hieman väriä. Meidän juustostamme tuli keskimmäisen kuvan kaltainen ja se toimi sellaisena oikein hyvin.Sillä välin, kun juusto paistuu, keitä pasta paketin ohjeiden mukaan (tai jos teit pastan itse, 2-3 minuuttia riittää). Kuivapasta ottanee kymmenisen minuuttia ja tuorepasta reilusti vähemmän, eli ihan hirveä kiire pastan keittoon ei vielä siinä vaiheessa ole, kun juusto on juuri mennyt uuniin.Kun pasta on valmista, lisää joukkoon pinaatti. Se ei nimittäin tarvitse kuin kymmenen sekunnin keittoajan. Valuta pasta ja pinaatti lävikössä. Kuten yleensä, kannattaa säästää osa keitinvedestä pastan notkistukseen myöhemmässä vaiheessa.Laita pasta takaisin kattilaan, noruta perään kunnon loraus oliiviöljyä ja lisää parmesaaniraaste. Jos pasta näyttää tässä vaiheessa kovin kuivalta ja takkuiselta, lisää hieman aiemmassa vaiheessa säästämääsi keitinvettä. Jauha sekaan hieman suolaa ja pippuria ja sekoita.Tarjoile pasta joko siten, että lapat sitä lautasille ja kaavit lusikalla päälle sulaa camembertia - tai vaihtoehtoisesti kanna camembert sellaisenaan suoraan uunista pöytään ja anna jokaisen kauhoa annokselleen haluamansa kokoinen lusikallinen - ja vaikka vielä santsilusikallinenkin!\nTaannoiset kuivalihakokeilut saivat viimein jatkoa, kun muistin ostaa viikonlopuksi kunnon köntin sisäpaistia. Tässä välissä, kun kaapissa ei laiskuuteni ja saamattomuuteni takia ole ollut omatekoista jerkyä, on pitänyt turvautua kaupan valmispusseihin. Ne tuntuvat kuitenkin yllättävän sitkeiltä ja aavistuksen liian paksuilta (ehkäpä juuri siitä se sitkeys?), kun ehti tottua omiin, melko ohuiksi ja rapeiksi valmistettuihin versioihin.Tällä kertaa päätin kokeilla lihojen maustamista - edellisen eränhän tein ilman mitään lisukkeita, edes suolaa. Viipaloin lihan ja jaoin sen kahteen osaan. Toisen maustoin kevyesti suolalla ja pippurilla ja kuivasin heti. Toisen taas laitoin marinoitumaan vuorokaudeksi soijakastikkeeseen, jonka sekaan oli rouhittu pippuria myllystä reilulla kädellä. Marinoinnin jälkeen taputtelin paperilla ylimääräiset soijat pois ja kuivasin lihat normaalityyliin.Jälleen oli niin kiire kuivaamaan, etten ehtinyt käyttää lihaa pakastimessa, mikä kostautui haasteina viipaloinnissa. Jos onnistut suunnittelemaan kuivaussessiosi yhtään minua paremmin, suosittelen tuota pakastinkäsittelyä varauksetta. Pehmeän, murean lihan viipaloiminen kauniin ohuiksi viipaleiksi käy huomattavasti helpommin, jos sitä hyydyttää ensin muutaman tunnin ajan pakkasessa.Molemmat mausteversiot toimivat erittäin hyvin. Rosmariini piti enemmän soijajerkystä, kun taas oma suosikkini oli simppeli suola-pippuri -käsittely. Ensi kerralla teen ehkä vielä pienen vertailuerän ihan paljaaltaan, ilman lisukkeita. Jollakin tavalla nimittäin tykkäsin kovasti myös lihan omasta, puhtaasta ja miedosta mausta aivan sellaisenaankin.


Henkireikiä: Kesä kukkii\nmate 13. heinäkuuta 2014 klo 22.36\nOih, varmaan polttaa melkoisesti. Juuri nythän on varoitettu runsaasta uv säteilystä.\nToivottavasti jätski vähän viilenti oloa☺\nHyvää alkavaa viikoa Sinulle☺☺\nMaija 13. heinäkuuta 2014 klo 22.42\nKiitos mate, vähän aloe veraa niin kyllä se kihelmöinti asettui. Ja tänään sitten kunnon suojakerroin - myös selkään! Tuo grillattu jätski ei kyllä paljon viilentänyt mutta maistui kyllä!\npappilanmummo 14. heinäkuuta 2014 klo 9.13\nPaljon hyviä mökkikasveja. Siis sellaisia, joita ei tarvitse joka hetki olla kastelemassa. Noita järven kaatuneita puita olisi meilläkin paljon roudattavaksi pois. Tuo aitavinkki olisikin hyvä, koska nuo puut eivät tuota kovinkaan paljon lämpöä enää, sanoo mies.\nMummo Kirjoittaa 14. heinäkuuta 2014 klo 12.05\nIhana tuo pioni! Ja kaikki muutkin kukkaset tietysti. Tuo jälkkäri näytti kokeilemisen arvoiselta, tosin mietin,että hankin tyttären lapset koemaistajiksi...\nRiitta Sinikka 14. heinäkuuta 2014 klo 17.26\n♥onpa ihania kukkia ja istutuksia!\nMaija 16. heinäkuuta 2014 klo 8.09\nKiitos ihanaiset kommenteista! Jälkkäri olis varmaan lasten mieleen, joskin aikuisillekin upposi mukavasti. Mökille on tosiaan haalittu kaikkea helppoa ja kiitollista kukkijaa, suurin osa kasveista on jo valmiiksi siellä ollut mökkiä ostettaessa, olen niitä vaan siirrellyt ja kaivellut rikkaruohojen keskeltä esiin.\nAnneli 16. heinäkuuta 2014 klo 9.46\nKaunis piha sinulla. On tuossa hommaa, kesäpäiviksi .)\nNami, nyt alkoi tehdä mieli makeaa :D\nHuii, miten ikävän näköinen selkä, toivottavasti se pian paranee.\nMaija 16. heinäkuuta 2014 klo 20.36\nKyllä Anneli puuhaa riittää sekä kotona että mökillä, onneksi se on mieluista. Selkä on jo ihan jees!


Erikoistumisuudistus - nyt tuulee! Mutta mistä ja minne puhuri käy? - NLY\nErikoistumisuudistus – nyt tuulee! Mutta mistä ja minne puhuri käy?\nerikoistuminen erikoistumisuudistus koulutus osaamisperusteisuus\nmennessä NLY Toimisto | syys 25, 2018\nKattavana tilannekatsauksena toimi toukokuun lopulla Lääkäritalolla järjestetty Lääkärifoorumi aiheenaan erikoislääkärikoulutus. Paikalle kasaantui edustusta yliopistoista, ministeriöstä, Lääkäriliitolta, NLY:stä sekä SML:sta. Puheenvuorosta toiseen esille nostettiin monitahoisen pelikentän haasteellisuus. Alla onkin pyritty hieman kenttäpelaajien vastuita valottamaan.\nKoulutuksen järjestämisvastuu on puolestaan autonomisilla yliopistoilla, jotka siis jakavat opinto-oikeudet, hyväksyvät koulutuspaikat, laativat opinto-oppaat, hyväksyvät teoreettisen koulutuksen ja opintosuoritukset sekä järjestävät johtamiskoulutusta ja valtakunnalliset erikoislääkärikuulustelut. Käytännössä koulutus kuitenkin tapahtuu palvelujärjestelmässä eli työpaikoillamme päivittäin. Koulutuskorvauksia puolestaan maksaa Aluehallintovirasto ja ammattilaisten oikeuksia jakaa sekä valvoo Valvira. Aktiivisesti mukana kentän tapahtumissa sekä edustettuina koordinaatiojaostossa ovat eri sidosryhmät kuten Lääkäriliitto ja NLY. Huh, pysyittekö mukana kuviossa?\nUudistuksen maaliin saattamiseksi on onneksi myönnetty lisärahoitusta, jonka avulla on palkattu todellisia tekijöitä. Lääkärifoorumilla uusina pelaajina esiteltiin joka yliopistoon nimetyt ja jo työnsä aloittaneet erikoistumisuudistuksen koordinaattorit vastuualueineen: Tampereella Johanna Rellman (koulutustarve ja valintamenettely), Turussa Mika Martikainen (EHL-painopiste ja kouluttajien koulutus), Itä-Suomessa Terhi Savolainen (koulutuksen laatu), Oulussa Janne Liimatainen ja Mervi Ryytty (sähköinen seurantajärjestelmä ja tentti) sekä Helsingissä Leila Niemi-Murola (osaamisperustaisuus). Lääkärifoorumin esityksissä ja työpajoissa pohdittiin uudistusta kunkin aihepiirin kantilta.\nPelikentän aktivoitumisen keskeisenä taustatekijänä on ollut myös koordinaatiojaoston toimenpideohjelma vuosille 2017-2019. Pelikellon tikittäessä onkin jo vauhdilla otettava pallo haltuun sekä muistettava, miksi se ylipäänsä on pelattavana. Erikoistumisuudistuksen keskeisimmät tavoitteet kiteytyivät hyvin Rellmanin puheenvuorossa: laadun parantaminen ja koulutusmäärien ohjaaminen. Ensimmäinen on selkeästi erikoistuvien etu ja jälkimmäinen osin enemmän palvelujärjestelmän tarpeisiin nojaava. Toki kaikkein arvokkaimpana maalina on entistä parempi hoidon laatu potilaille.\nMutta mitä onkaan laatu erikoislääkärikoulutuksessa? Miten sitä voidaan mitata? Kenen näkökulmasta sitä pitäisi mitata? Nykyinen käytäntö, palveluspäivät täynnä ja tentti tehtynä = valmis erikoislääkäri, ei juuri laadun arviointia sisällä. Aikaperustaisuus tahdotaankin korvata osaamisperustaisuudella, mikä jo useissa lääkärikoulutuksen mallimaissa on tapahtunut. Pyrkimyksenä siis suunnitelmallinen koulutus, jossa jatkuvasti seurataan osaamistavoitteiden täyttymistä sähköisen työkalun avulla. Erikoistuvan ja kouluttajan välisen palautteenannon lisäksi arvokkaita ovat luonnollisesti myös potilaan, palvelujärjestelmän ja yhteistyötahojen näkökulmat, joiden hyödyntämiseen kaivataan oma strategiansa.\nSokerina pohjalla Lääkärifoorumilla kerrottiin kuulumisia huhti-toukokuun vaihteessa kuohuttaneesta valintamenettely -esityksestä. On hyvä muistaa, että valintamenettelyn uudistamisen tarkoituksena on koulutusmäärien ohjaaminen, parempi tilastointi ja koulutuksen seuranta, sekä yhteisten toimintatapojen tuoma selkeys, tehokkuus ja uskottavuus että oikeudenmukaisuus hakijoille. Kesän aikana purettujen kommenttien pohjalta tiedekuntiin ja STM:n koordinaatiojaostoon on toimitettu päivitetty valintamenettelymalli, jota myös NLYn edustajat ovat kommentoineet. Mallissa ovat edelleen mukana keväältä tutut elementit: alkupisteytys, motivaatiokirje, strukturoitu haastattelu sekä koeaika.\nAlkupisteytyksessä NLY tahtoo palkittavan monipuolisen ja jo kandivuosilta pisteitä kerryttävän työkokemuksen, minkä perustelee tuloaan tekevä osaamisperustaisuus sekä tasavertaisuus tutkimuspisteisiin. Haastatteluun on puolestaan saatava ulkopuolinen, arviointiin osallistumaton tarkkailija objektiivisuutta vartioimaan. Mikä tärkeintä, valintamenettelyn tulisi olla jatkossa sidottu yliopiston opinto-oikeuden lisäksi palvelujärjestelmän koulutusväyliin taaten sulavan syöttöketjun kohti EL-tutkintoa ilman tarvetta loputtomalle määräaikaisuuksien ketjutukselle!\nKaiken kaikkiaan päällimmäisenä Lääkärifoorumilta mieleen jäi Kristiina Tolvasen sanat: ”uudistus etenee kuin lumikko vihertikan selässä”, uudistetaan eikä nukuta – yhdessä linjassa, ei sooloillen. Uudistukseen vaikutetaan niin NLY:ssä kuin Lääkäriliitossa. Nyt käynnissä olevassa Lääkäriliiton Lääkäri 2018 -kyselyssä toisena painopisteenä on erikoistumiskoulutus, johon liittyvät kysymykset voidaan toistaa noin 5 vuoden kuluttua uudistuksen arvioimiseksi. Olkaahan siis kärppänä (taikka lumikkona) vastaamassa!


Kokemuksia UV-suojallisesta uima-asusta lapselle?\nMarakatti - 04.03.2009 - 12:55\nOletteko hankkineet lapsille tuollaista uima-asua, jossa on UV-suoja, kun olette matkustaneet etelän aurinkoon? Törmäsin netissä yhteen blogiin, jossa eräs äiti kirjoitti, että sellainen olisi ollut tarpeen heillä.\nAurinkohan on tosi voimakas etelässä ja vedessä vielä voimakkaampi, joten olisi varmaan aika kätevä. Uima-asuja näyttää olevan haalarimallia sekä erikseen paita ja sortsit. Olisi varmaan lapsella kivempi tuollainen uima-asu, kuin koko ajan pitää t-paitaa päällä altaalla.\nSnoopy - 04.03.2009 - 16:17\nihan kotimaassakin tuo on hyvä, varsinkin jos tykkää paljon oleilla ulkona/rannalla lapsen kanssa. Meillä oli kuopuksella sellainen, hirveen hintava vaan, mutta asiansa ajoi (kuivuu nopeesti ja suojaa, myös hiekalta), siis Suomessa ihan. Erityisesti etelään must! Muista myös suojata pää sekä silmät\nMiu - 04.03.2009 - 21:04\nOstettiin justiinsa viikonloppuna pojalle Hyphen merkkinen haalarimallinen puku, jossa suojakerroin 80.\nOllaan kuukauden päästä lähdössä reissuun ja todettiin, että vaikka mihinkään rannalle tms. lapsen kanssa ei tietysti mennä, mutta kun lapsi liikkuu, on ihan mahdotonta pitää häntä kokoajan varjossa tai päiväsaikaan sisällä...\nEli vielä ei siis kokemusta... Mutta kyllä poika näytti ihan huippu söpöltä pieni haalari päällä ja Kari Grandi -mainen hattu päässä...\nPippuri - 04.03.2009 - 22:23\nMe ollaan oltu pojan kanssa etelässä kahdesti, hänen ollessa 6kk ja toisella kerralla vajaa 2v. Ei me olla kyllä mitään aurinkosuojahaalaria edes kaivattu, mutta toiset kehuvat kovasti. Ihan on ollut fysikaalista aurinkosuojarasvaa, aurinkolasit ja hattu ja lyhythihaiset ja lahkeiset. Mutta tosiaan toiset tykkäävät kovasti, itse en ole reissuilla kaivannut.\nEnni - 08.03.2009 - 11:15\nmeillä oli tytöllä 2v uv-puku kun oltiin pari viikkoa thaimaassa ja suosittelen! siellä aurinko tosi voimakas eikä tarvi koko ipanaa rasvata. meillä neito ainakin viihtyy hirveesti vedessä ja taas rannalla niin rasvan kanssa olisi saanut koko ajan juosta perässä. lähes poikkeuksetta kaikilla lapsilla oli uv-puvut. en välttämättä ostaisi pukua suomen kesiin tai kanarian matkalle mutta jos kohdemaassa oikeasti kuuma ja aurinko porottaa matalalta niin suosittelen.\nMiiru74 - 08.03.2009 - 14:45\nMe oltiin kanssa thaimaassa ja mun mielestä puku oli tosi hyvä ja tyttö tykkäs pitää sitä. Joten omalta kohdaltani niin suosittelen\nmirkku - 18.04.2009 - 16:46\nMeillä oli lapsilla (2 ja 3v) viime kesänä Kreetalla Hyphen asut. Eipä paljon muuta sitten päivisin käytettykään. Ehdottamasti suosittelen. Netissä on jokin linkki Australialaiselle sivustolle( alkaa R:llä) joka myy asuja huomattavasti edullisemmin kuin Suomessa Hyphen vaatteita. Huuto.netistäkin niitä saa joskus...\nEi tarvitse yhtään rasvojen kanssa puunailla kun on nuo asut


Mokon maailma: Kolmas tila vierailee Helsingissä\nKolmas tila vierailee Helsingissä\nMielestämme on tärkeää seurata mitä omalla alueella tapahtuu. Moko Market & Café on vahvasti Punavuorelainen ja meistä on mukavaa kun alueella on tapahtumia, tulee uusia liikkeitä jne. Tiesitkö, että katumme varrella on tarjolla myös taidetta? Tänä syksynä Kolmas tila on tuonut Tähden hetki -näytelmän Universumin näyttämölle (Perämiehenkatu 13).\nKolmas tila on monitaiteellinen ryhmä, jonka keskeinen tavoite on taiteen ja tieteen keskinäinen vuoropuhelu ja tutkimus, joka voi nostaa esiin yhteiskunnallisesti ja filosofisesti tärkeitä aiheita. Se toimii yleensä Turussa. 3 T toteuttaa niin teatteriesityksiä, tilateoksia, näyttelyitä kuin esitystaidetta. Nyt Kolmas tila vierailee Helsingissä. Kulttuuripääkaupunkivuoden arvostelu- ja yleisömenestys, brasilialaisen Clarice Lispectorin pienoisromaaniin perustuva TÄHDEN HETKI palaa jälleen näyttämölle 3T:n vieraillessa teatteri Universumissa Helsingissä. Näyttämöteoksen seuraavat esitykset ovat 26.9, 30.9 ja 1.10.\nLue Tähden hetki näytelmästä tarkemmin täältä. Tähden hetken vastaanotto on ollut sekä kriitikoiden että yleisön taholta ylistävää. Kesäkuussa se vieraili kutsuttuna suomenkielisenä esityksenä Hangon Teaterträff-festivaaleilla.\nLähettänyt Mokolaiset klo 9.43\nSuppilovahvero - ihanteellista ruokaa\nBoheemeja asetelmia syyskukista\nElimistöä vahvistava punajuuri\nSuomen oma superfood: Mustikka\nPirteää oranssia & rauhallista vaaleaa.\nLeen Van Hulstin näyttely Moko Marketissa\nV niinkuin valkosipuli


109852 - Konepaja Virossa\nSijoitusmahdollisuus-30-vuotias johtava bioenergiaratkaisujen ja metalliteollisuuden yritys Baltiassa, joka myös valmistaa ja asentaa suuria metallirakenteita (kuljettimet, säiliöt, nosturielementit, alustat) pääasiassa Keski-Euroopan ja Skandinavian asiakkaille.\nYhtiöllä on modernit tuotanto-, toimisto- ja taloustilat Pohjois-Virossa.\nYhtiö toimii omilla kiinteistöillään (120 000 m2). Työpajojen kokonaispintaala 27 000 m2, moderni maalamo, tilava varastoala.\nTuotantolaitteet ovat moderneja, mukaan lukien 3 plasma- ja kaasuleikkauskonetta, 4 vaakaporauskonetta, 3 karusellikoneistuskeskusta, 3 taivutuspuristinta, 11 sorvia, 6 jyrsinkonetta, 5 hiomakonetta, Esab-hitsausportaali, 10 porauslautta, 7 teroitus- ja hiomalaitteistoa, 7 metallisaha, 4 giljotiinia, 5 hydraulipuristinta, 3 putken taivutuslaitetta, lisäksi useita hitsauslaitteita ja 6 kompressoria sekä 27 silta- ja 6 palkinosturia.\nYrityksellä on kaikki työlle tarvittavat todistukset.\nYhtiön liikevaihto on aina ollut 20 mlj. eur, mutta vuonna 2020 vain 12 mlj. eur, josta tappio 2,8 mlj. eur.\nYhtiöllä on noin 13 mlj. eur omaisuus ja seuraavien kuuden kuukauden tilaukset.\nYhtiöllä on 285 työntekijä.\nYrityksellä on 1 omistaja. Yritys myydään viime vuosien kannattamattoman taloudellisen tuloksen vuoksi, mikä tarkoittaa, että vain liiketoiminta tai omaisuutta voidaan myös ostaa.\nNäytä puhelinnumerophone +372 5094773\nYrityksen kunnossapitopalvelutoiminta käsittää eri tyyppisiä kunnossapito-,huolto- ja asennuspalveluja. Asiakkaina useiden vuosien ajan olleet metsäteollisuus, kaivosteollisuus ja terästeollisuus ovat todenneet, että yrityksen palvelu on määrätietoista ja ammattitaitoista. Myös venymiskykyä löytyy tiukoissakin aikatauluissa. Yrityksen konepajaliiketoiminta tukee teollisuuden kunnossapitoa tuottamalla teollisuuden tarvitsemia varaosia ja teräsrakenteita. Lisäksi konepajalla valmistuu rakennusteollisuudelle hitsattuja teräsrakenteita EXC2 luokan mukaisesti sisältäen monesti myös suunnittelua, johon yrityksellä on valmius oman suunnittelun ja soveltuvan 3D ohjelmiston myötä. Yritys toimii omassa kiinteistössä keskeisellä alueella suurteollisuuslaitosten ympäröimänä. (oma tontti)


Bobi Postilaatikko Jumbo struktuurimusta, täyttöluukku rst - Nimikyltti kaupan päälle! - Talotarvike.com\nEtusivu > Piha > Postilaatikot > Bobi Postilaatikko Jumbo struktuurimusta, täyttöluukku rst - Nimikyltti kaupan päälle!\nBobi Jumbo struktuurinmusta postilaatikkoon mahtuu mahtava määrä postia. Säädettävä täyttöluukku on ruostumatonta terästä, joka kestää arkielämän kulutusta vuodesta toiseen. Onginnanestolevy vakiovarusteena.