Osallistuin Attacin kesäyliopistoon elokuussa 2014 Pariisissa:\n2000 tutkijaa ja aktivistia 40 eri maasta ja erilaisista organisaatioista tapasi Pariisin kongressissa elokuussa 2014. Kesäyliopistossa kuultiin yli 50 esitelmää, seminaareja pidettiin aamu yhdeksästä ilta seitsemään.\nKuulun Suomessa Attacin postituslistalle ja monena kesänä olen suunnitellut osallistuvani kesäleirille. Aiheet ovat tuntuneet omilta, älyllisesti kiinnostavilta. Kun tuli ilmoitus kesäyliopistosta Toisenlainen maailma on mahdollinen Pariisissa elokuun toisella viikolla, ilmoittauduin toimistoon. Vastaus tuli: Tervetuloa mutta et ole jäsen. Niin. Siksipä en ole lukenut Attacin lehtiä aikaisemmin (Le Monde Diplomatique et Novaja Gazeta, Hiekanjyvät) enkä tiennyt toiminnasta. Kongressissa istuin kuin Liisa Ihmemaassa. Siä suuremmalla syyllä, että vuosikymmenten aikana olen osallistunut turhautuneena vihreiden puolueiden, Venäjän tutkijoiden, ekopankkien, permakulttuurin ja ekokylien kansainvälisiin seminaareihin. Miksi Suomesta meitä oli Pariisissa vain kaksi kiinnostunutta, muutkin pohjoismaat loistivat lähes poissaolollaan?\nTähän raporttiin olen vääntänyt rautalangasta itselleni seminaarin oppeja. Luulen, että en ole ainut, jolle maailman tilanteen selvittäminen vapaakaupan näkökulmasta on uusi. Se kolahti minuun täydellisesti! Tähän saakka olen käsittänyt, että ainut kestävä elämänmuoto kolmannella milleniumilla on permakulttuurinen ekokyläasuminen, vakiintuneesta yhteiskunnasta eroaminen. Pariisin kongressin jälkeen ja luettuani noin viisi kiloa sieltä tuomiani esitteitä ja tutkimuksia, ymmärrän, että nykyinen kylämuotoinenkin asuminen on mahdollista muutaa kestäväksi. ATTACin eväillä.\n"Edistyminen riippuu uskottavien vaihtoehtojen kehittelystä. Tehtävänä on synnyttää ihmisille erilaisia valmiuksia kukoistaa vähemmän materialistisilla tavoilla", sanoo Proust-liike. Ekokylien perustaminen ei ole toiminut hyvin ja yhtenä syynä on, että me kaikki kuulumme johonkin. Ihmisillä on sosiaaliset suhteet, historia, muistot. Ekokylään muuttaessaan menettää sosiaalisen kontekstinsa. Asuin Ähtärin Suomineito-ekoyhteisössä seitsemän vuotta ja meille tuli enimmäkseen ihmisiä, jotka olivat rikkoneet välinsä läheisiinsä tai kotiseudullaan tehneet jotain ei-toivottua. Varmuudella sama tapahtui heille meilläkin ja vaihtuvuus oli suurta. Nuorille asia on tietysti toinen. Suomessa tyhjiksi jääneet laitokset ja suurtilat tulisikin antaa nuorison hallinnointiin!\nKuulumista johonkin painotettiin Pariisissa ja tulkit olivat tärkeässä asemassa. "Vahvin ase ihmiselle on äidinkieli. Kieli tulee piilossa olevasta kehyksestä pakettina. Poliittinen ajattelu ilmaistaan kielellä. Meille on puhuttava kielellä mikä on todellista, pitää olla kansalliset juuret. Pelkästään ranskalaisten ryhmässä on erilainen filosofinen ja poliittinen tunnelma kuin sekaryhmässä ja siellä saadaan syvällisempi keskustelu,” vakuutti Saksan ATTACin jäsen.\nKongressi Pariisissa oli loistavasti järjestetty. Tuulettimet ja hissit pidettiin kiinni, ihmiset saivat itse tiskata lautasensa. Lounasta myytiin paikallisten osuuskuntien ja etnokokkien teltoista ja asuntovaunuista. Aulat ja rapukot täyttyivät näyttelyitä, organisaatiot toivat omia pöytiä, lounastauolla esitettiin performanssia. Hiukan koomisen näköisiä olimme riiputtaessamme nimilappuja kaulassa narusta, paikallahan oli jopa presidenttiehdokkaita, professoreita ja säätiöden varainhaltijoita. 40 vapaaehtoista simultaanitulkkia hoiti ammattimaisesti käännökset neljälle kielelle, kuulokkeet sai jättämällä henkilökortin aulaan. Paikalla oli yllättävän paljon meitä eläkeikäisiä!\nLuennot oli hyvin valmisteltu ja aikataulut pitivät. Jotkut saksalaiset yrittivät osoittaa demokraattisuutta ja niissä seminaareissa aika tahtoi kulua siitä äänestämiseen, miten tuolit asetellaan, jakaudutaanko työryhmiin, annetaanko jollekin lisää puheenvuoroja...\nVaikka TTIP oli selvästi tärkein aihe, tuli esille, että Attacin eri maiden jäseniä yhdistää usko desentralisaatioon kaikissa arkipäivään vaikuttavissa asioissa. Minulle oli uutta ymmärtää erityisesti, miksi juuri vapaakauppa on turmiollista, luonnon hinnoittelu vaarallista ja julkisten paikkojen häviäminen osoitus talouden etusijasta sosiaalisuuen verrattuna.\nLoppujuhlassa laulettiin seisaaltaan helteisen Seinen rannalla silmät kostuen yhä uudestaan\nbella ciao, bella ciao - partisaanien laulu.\nIm going to build a better world\nEhdotan että Attac lähettää ensi kokoukseen Satu Hassin pääseminaariin puhujaksi. Hän pystyy vinkkaamaan näille järjestöille, miten EU:hun kannattaa yrittää vaikuttaa.\nMinkälainen on positiivinen vaihtoehto\nKongressin tarkoitus: ”Kriittinen massa on avainasemassa rakennettaessa «another world possible». Eri puolilla maailmaa kehitetään vaihtoehtoisia asumisratkaisuja, koulutusta, progressiivisia yhteisöjä, COP21 ja WSF (Tunisia, Montréal), pyritään antamaan äänivaltaa tuhoutuville lajeille, luomaan projektien verkostoja (Alternatiba, Collective for a Citizen Transition), paikallisia ja laajempia sosiaalifoorumeita, lähialueiden yhteisiä ja kiinnostuskohtaisia verkostoja, paikallista valuuttaa, ylimenokauden kaupunkeja, ruuoan lähituotantoa ja vapaita nettiyhteyksiä ja tv-kanavia. Monet entiset vapaaehtoisjärjestöt ovat kuihtuneet (ESF, CES), mutta uusia kokeiluja on paljon (Altersommet, Blockupy, thematic convergences...). Järjestöjen työtä on tehostettava ja luotava taloutta ilman monikansallisia monopoleja.”\n”Euroopan kriisi on osoitus demokratian kriisistä. Etelän mielenosoittajat syyttävät Euroopan ja kansainvälisten instituutioiden troikkaa edustuksellisen demokratian täydellisestä epäonnistumisesta. Minkälainen on uusi demokratia, mitä debatteja, kokeiluja? Mikä on kamppailun uusi kohde globalisaation vastustamisen ja Occypy-liikkeen jälkeen? Mikä on sen horisontti, allianssi ja strategia? Massamobilisaatio vuodesta 2011, radikaalidemokratian kokeilu? Saammeko korjattua entisiä virheitä? Yhteisölliset ratkaisut ovat onnistuneet Yhdysvalloissa, miksi ne ovat heikkoja Euroopassa?”\nRanskan Attacin puheenjohtaja Touledin yliopiston taloustieteen laitokselta Geneviève Azamin\ntiivisti kongressin päämäärän: ”Vaikka yksityistä vastuuta tuotannon ja kuluttamisen suunnasta ei voi poistaa, on kysymystä laajennettava. Kyse on koko tuotantojärjestelmästä ja sen normeista, siitä mitä tuotetaan, miten ja mitä varten. Emme voi kulkea vain järjestelmän mukana, kun miljardilla ihmisellä ei ole mitä kuluttaa. Syynä puutteeseen ei ole köyhyys vaan ääretön rikkaus, ei ole mitään kauheampaa kuin palkkatyön yhteiskunta ilman työtä. Ihmistä ei nähdä ihmisenä vaan kuluttajana ja työntekijänä. Oikeudenmukaisuus tarkoittaa elämän perusedellytysten turvaamista, ei yhä lisääntyvää kulutusta. Kuluttamisella on yritetty korvata illuusio vapaudesta, mutta kulutuksen maailma myrkyttää niin ihmistä kuin planeettaa. Tämän ajan ainut lupaus kuuluu: juhlimme ikuista elämää, kuluttajina.”\nTeollinen vallankumous aloitti uuden geologisen ajan, anthroposenen, ihmiskeskeisyyden. Nyt ihminen vaikuttaa kaikkiin maapallon kehitysvaiheisiin ja muuttaa luontoa. Voiko tämä järjestelmä enää vastata eloonjäämisestä? Merkkeinä epäonnistumisesta ovat ilmaston kuumeneminen, ekologinen hätätila ja yhteiskunnallinen epäoikeudenmukaisuus.\nLiikenne ja kuljetusjärjestelmä täytyy perustua uusiutuviin energioihin, maan kantokyvyn ja asukasmäärän pysyä tasapainossa, maataloudessa ja teollisuudessa on otettava käyttön kestävät menetelmät, markkinat ja teknokraatit eivät saa yksin päättä tuotannosta, IMF ja maailmanpankki täytyy korvata paikallisilla instituutioilla, jotka eivät harrasta vapaata kauppaa ja pääoman liikkuvuutta.\nNoam Chomski: "Ainoastaan lastenkirjoissa ja älykkäissä lehtiartikkeleissa oikeus ja laki ovat maailmanjärjestystä ohjaavia periaatteita." (Kapitalismin jälkeen, Proutin näkemys, 2006)\nUlrich Beck kirjoittaa: ”Viime vuosisadalla kapitalismin vastavoimana toimi työväenliike, mutta tähän asti globaalit yritykset ovat toimineet vailla ylikansallista vastavoimaa (Mitä globalisaatio on 1999). Vasta vuoden 1994 jälkeen globalisaatio on tehnyt mahdolliseksi sen, mikä on aina pätenyt kapitalismissa, mutta mikä jäi peittoon, kun idea hyvinvointivaltiosta ja demokratiasta kesytti kapitalismin pahimpia ilmenismuotoja. Maailmanlaajuisesti toimivat yritykset määräävät alueen asioista, mutta myös yhteiskunnasta kokonaisuudessaan.\nYhdysvaltojen lehdistöanalyysi vuoden 2000 kongressivaaleista osoitti, että yhdeksän kymmenestä eniten vaalirahoitusta saaneista ehdokkaista voitti vaalit. ”Masentavina amerikkalaisessa demokratiassa on, että tarkistamalla rahankeräyksen tuoton Liittovaltion Vaalilautakunnasta voin kertoa äänestyksen tuloksen jo ennen vaaleja”, vahvistaa johtaja Larry Makinson.\nMarkku Kuisma ilmaiseen nykytilanteen vielä selvemmin: ”Karl Marxin manifestin (1848) edistämä poliittinen liike vastaliikkeineen onnistui katkaisemaan jo 1800-luvulla nähtävissä olleen teollisen kapitalismin voittokulun. Moderni kapitalismi pääsi todella voimakkaaseen yleismaailmalliseen vaiheeseensa vasta 2000-luvun alkaessa. Silmiemme edessä vyöryy joka päivä todistusaineistoa saman prosessin etenemisestä, jota jo vuoden 1848 manifestissa osattiin sattuvasti luonnehtia. Kommunismin haaste oli yhtenä tekijänä muokkaamassa kapitalismista sosiaalista markkinataloutta ja luomassa hyvinvointivaltiota, jota entisistä peloistaan vapautettu globaali kapitalismi on nyt romuttamassa itselleenkin vahingoksi. Tuskin kukaan on eri mieltä siitä, että kapitalismi olemuksensa mukaisessa voitontavoittelussaan pyrkii markkinaesteiden poistamiseen. Todellista toimeliaisuutta ohjaa suuresti paljon puhuttu markkinoiden ”näkymätön käsi”, joka kysynnän, tarjonnan ja pääomien tuoton kolmiyhteyden rautakehikossa ratkaisee, minne investoidaan tai missä yritykset ottavat näkymättömät jalat alleen parempien voitonnäkymien toivossa. Globaalin kapitalismin laajentumiseen liittyy pääomien ja työpaikkojen maasta vientiä ja eräänlaista sosiaalista dumppausta. Elämme historiassa tutun kilpailukapitalismin renessanssia, joka on nostanut sijoittajien ja omistajien edut kaiken muun yläpuolelle.”\n”Olen aina lähtenyt siitä, että henkilöstön on saaava osansa voitosta. Mutta pörssi on vastaan. He katsova, että se on pois osakkeenomistajilta. Mutta suksikoot suolle.” Aatos Erkko, HS päätoimittaja ja useina vuosina Suomen rikkain mies (KSML 21.10.2014)\nCambridgen yliopiston professori Chang julkaisi kirjan 23 tosiasiaa kapitalismista, jota on verrattu Kiinan Maon Pieneen punaiseen kirjaan ja jopa Lutherin vuonna 1517 katolista kirkkoa ravisuttaneeseen 95 teesiin, anti-kapitalistinen katekismus, 23 artikkelia neoliberaalisesta uskosta?\nKuulostaa merkillliseltä, että vapautta rajoitettaisiin paremman maailman puolesta, mutta kaupan suhteen asia onkin erikoinen. Kansainvälisen kaupanhan tulisi edistää eri maiden tuotteiden, taitojen ja luovuuden jakamista? Yhteistä vastuuta, matkustamista. Tuottaa siellä missä kulloisiakin raaka-aineita eiintyy?\nMutta vapaakauppasopimus tarkoittaa valtioiden välisen kilpailun kiihtymistä ja vallan keskittämistä isoille yrityksille. Demokraattiset vaikutuskeinot ovat enää näennäisiä. NAFTA on varoittava esimerkki. ”Demokratia on vapaakaupan vastakohta”, sanoo Jason Hickel (London School of Economics).\nVielä 1800-luvun alussa Yhdysvallat piti jopa 50 prosentin tullivero kaikelle. Veroja vähennettiin vasta kun maasta oli tullut maailman huippu. Samoin kehittyvät maat (¾ maailma) tarvitsevat tulleja suojellakseen orastavaa teollisuuttaan. Muuten ne jäävät pelkiksi raaka-aineiden tuottajiksi teollisuusmaille. Kolmannessa maailmassa vallitsee myös tulleista johtuva kierre: ei tule tarvetta lisätä työn tehokkuutta, koska työvoima on halpaa. Brasilian kaltaisen maan tulisi nostaa tullit sataan prosenttiin voidakseen puolustaa omaa tuotantoaan. Mutta päinvastoin, WTO sopimuksen mukaan tariffeja on laskettava. Kauppajättien tuotanto voittaa aina tehokkuudessa nyrkkipajat. Niiden ei siksi tarvitse pelätä paikallisia kilpailevia tuotteita. Suuryritykset voittavat aina. Ne käyttävät hyväkseen EU:n määräyksiä, ja niiden on helpompi vastata yhä uusiin standardeihin ja määräyksiin.\nSuunnitteilla oleva TTIP, Yhdysvaltojen ja Euroopan välinen kauppa- ja investointisopimus, poistaa kaupan esteitä entisestään. Samalla sen avulla voidaan kiertää toisen maailmansodan jälkeen demokraattisen kehityksen kuluessa saavutettuja sosiaalisia, ympäristöllisiä ja työhön liittyviä oikeuksia ja määräyksiä, jotka ovat erottamaton osa eurooppalaista elämää. Jättiyritysten päämäärä ei ole ihmisten hyvinvointi vaan yritysten voittojen maksimointi. Sopimuksen avulla pääoman liikkeiltä poistetaan valvonta ja finanssipalvelut liberalisoidaan niin, että keinottelusta tulee yhä helpompaa. Sopimuksen solmimminen lisäisi yksityistämistä, vähentäisi työnsuojelua ja sosiaalimenoja, mutta suojaisi pankkeja lainsäädännöllä. Kapitalismin tunnuslause kuuluu: markkinoita täytyy tukea enemmän kuin valtiota ja yksityistäminen on aina hyväksi.\nEuroopan komissiolla, jota ei ole edes vaaleissa demokraattisesti valittu, vaan jäsenvaltioiden päämiesten neuvosto on nimennyt sen komissaarit, on yksinoikeus määrätä kauppapolitiikasta.\nKomission uusi puheenjohtaja Juncker sanoi avajaispuheessaan että ”sosiaalinen kohtuus ja demokraattinen oikeudellisuus ovat kärsineet EU:ssa. Englanti on eniten estänyt talouden läpinäkyvyyttä ja puolustanut Lontoon kaupungin oikeuksia." Ja kuka nyt on EU:n talouskomissaari, kenellä on tärkein taloussalkku? Jonathan Hill vastusti jopa rahoitussiirtojen verotusta ja hän työskenteli lobbaajana suurille pankki- ja finanssifirmoille. Kaikki muutkin komissaarit on nimetty niin, että ne ovat bisnesmyötämielisiä.\nByrokraateista ja bisneksen edustajista kootulla neuvostolla on oikeus luonnostella lait ennen kuin ne tulevat käsittelyyn parlamentissa. Vain yritysten lobbareilla on oikeus kuulla neuvotteluista. Korkeasti palkatut kauppajuristit päättävät suljettujen ovien takana ehdoista eikä niistä voi valittaa. Julkisuudessa voi keskustella vain teknisestä toteutuksesta vapaakaupan luomiseksi.\nJos kansainvälinen yritys väittää kansallisen lainsäädännön vahingoittavan sen bisnestä, valtion on maksettava suuria korvauksia. ”Vapaakauppa tarkoittaa mahtavien suojelua”, osoittaa Vaihtoehtoisen Nobel palkinnon saanut Vandana Shiva. Rahan ja omaisuuden siirtoja yksi valtio käsittelee omana pääomana, toinen lainana. Näin yritys voi vähentää korot tuloista ja jakaa verovapaina osinkoja toisessa maassa. Kolmas osa maailman rahoista on tallessa veroparatiiseissa Ja kukapa muu sinne edes osaa tallettaa rahojaan kuin suuryritykset ja superrikkaat, joilla on lauma verojuristeja palkkalistoilla!\nRanjar Sarkar: "Toisen maailmansodan jälkeen aikaisemmille siirtomaille myönnettiin poliittinen vapaus samalla kun rikkaissa maissa etsittiin hienovaraisempia keinoja näiden valtioiden talouden kontrolloimiseksi.\nYhdysvaltojen perustuslain 14. artiklan muutos orjuuden päätyttyä takasi afroamerikkalaisille tasavertaiset oikeudet julistuksellaan: ”eikä yksikään valtio saa riistää keneltäkään henkilöltä vapautta, omaisuutta tai henkeä". Amerikkalaiset lakimiehet ovat luovasti väittäneet, että oikeusistuinten tulee tunnustaa myös yhtiöt ”henkilöiksi”. Tämä erikoinen tulkita on erittäin hyödyllinen yhtiöille. Se suojelee niitä sulkemiselta ja julkiselta väliintulosta, vapauttaa omistajat taloudellisesta ja moraalisesta vastuusta liiketoiminnan epäonnistuessa, samoin kuin tuomiolta ympäristön tuhoamisesta.\nSuurinta huolta tulevassa vapaakaupassa aiheuttaa proteiini- ja öljykasvien kauppa. Geenimanipuloidut soijapavut ja palmuöljy vaikuttavat julmasti pienviljelijöihin ja ympäristöön. Entä biopolttoaineet? Erityisesti kemikaalien valvonta on ongelmallista. Yhdysvalloissa täytyy osoittaa, että kemikaalilla on haittavaikutuksia kun taas EU:n vuoden 2007 laki määrää, että on osoitettava tuotteen turvallisuus. Yhdysvalloissa myös sosiaali- ja ympäristönsuojelu on vähäistä. Nykyisellään EU suojaa omia maataloustuotteitaan. EUn maataloustuotteiden tulli on 13 prosenttia, joissakin tuotteissa jopa 200 prosenttia. Raaka-aineilla on huomattavasti alhaisemmat tulit kuin valmiilla tuotteilla.\nGeneveläinen kolumnisti Aileen Kwa kirjoitti: "Kamerunin hallitus lakkautti riisinviljelytuet vuonna 1994 alkaessaan soveltaa IMF:n ja Maailmanpankin politiikkaa. Lannoitemarkkinat yksityistettiin.... riisin tuonti kaksinkertaistui tuontitullien purun jälkeen... Henri Saragih toteaa, että vapaakaupan logiikka on tehnyt ruoan suojelusta rikoksen ja protektionismista on tullut kirosana... Ketju käynnistyi, kun rajat avattiin ulkomaisille tuotteille. Monet kehitysmaat ovat tunnollisesti soveltaneet Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailman kauppajärjestön WTO:n ehtoja... valtion markkinatalouslautakuntia ... ei aina johdettu parhaalla mahdollisella tavalla mutta keskeiset tehtävät tulivat hoidetuiksi. Viljelijöiden tuotteille taattiin markkinat ja sitä kautta elanto. Hinnat pysyivät vakaina... Kahtena viime vuosikymmenenä kaikki muuttui... Pienten viljelijöiden käskettiin keskittyä kansainvälisiin markkinoihin ja markkinat avattiin ulkopuolisille tuottajille. Hallitus suuntasi tukensa vientisektorille peruselintarvikkeiden kustannuksella." (hs 6.6.2008)\n"Jos joku keksintö on tehty yhdellä rahalla, kehitys ja tuotanto vaatii kymmenen, markkinointi ja myynti sata rahaa. Maailma on suurten toimintakenttä. Kvartaalitaloudessa maailmaa ei muuteta vaan toimintaa tehostetaan. On olemassa ristiriita kansallisen kehitysrajoituksen ja yritysten rajattoman kilpailun välillä. Teollisuus ajaa lakisääteisesti omaa, ja vain sattumalta yhteiskunnan etua. Innovaatioiden tutkimus on nyt akateemista yksilöurheilua, kun sen pitäisi olla vankkaa joukkuepeliä." (Niilo Kaartinen, lääketieteen lis, hs 27.10.2014)\n”We need TTIP like a fish needs a fishing rope –\nTarvitsemme vapaakauppasopimusta Yhdysvaltojen kanssa yhtä paljon kuin kala tarvitsee siimaa.\nVapaakauppa tuhoaa ihmisen arvokkuuden.\nPariisissa 50 eri organisaatiota oli valmistellut vaihtoehtoisen kauppasopimuksen. Sen ydinsanoma on läpinäkyvyys ja paikallisuuden salliminen. Seutukunnat saisivat itse määrätä mitä ne tuottavat ja kuluttavat. Kauppasopimusten ulkopuolelle jäisivät tuotteet kuten vesi, terveydenhoito, koulutus ja finanssipalvelut. Julkisista palveluista ei saisi tulla kauppatavaraa.\nHämeen-Anttila muistuttaa, ettei Isisin synnytyskehdossa Irakissa ollut vuosituhannen alussa lainkaan islamilaisen terrorismin ongelmaa. Vasta Yhdysvaltain vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Irakista tuli terrorismin tyyssija. ”Jos länsimaiden sotilaallinen väliintulo todistetusti vahvistaa islamilaista radikalismia, niin olisi sinisilmäistä ajatella, ettei näin tapahtuisi myös jatkossa.” (Jukka Huusko, hs 4.4.2015)\nSota on epäilemättä maailman paras bisnes. Sota kuluttaa ihmisten lisäksi kaikkea sitä mitä tehtaat tuottavat. Rahaa sodankäyntiin valtiot saavat keskuspankilta, jonka valtaeliitillä on omistuksia sotatarviketeollisuudessa. Lainan pääoman ja korot maksaa hyväuskoinen, ahkera ja auktoriteettiuskoinen kansa omalla työnteollaan. Tulevaisuudessa valtamedian ylläpitämä todellisuuskäsitys tulee resonoimaan aina vain heikommin keskivertoihmisten todellisuuskäsitysten kanssa. Valtamediaan suhtaudutaan yhä enenevässä määrin vain yhtenä vahvasti puolueellisena, taloudellisesti ja poliittisesti latautuneena mielipiteen muokkaajana.\nSuomen vasemmistoliitto perustelee TTIP-vastustusta (kevät 2016):\n1. USA:ssa on kielletty 11 kemikaalia, Eu:ssa on kielletty 380.\n2. Näytön antamisessa Eu:ssa on tärkeää läpinäkyvyys, USA:ssa on tärkeää lopputulos.\n3. Tuotemerkintöjä lievennetään, jos TTIP astuu voimaan. GMOkanat, kloonikanat, puhdistettu broileri.\n4. Kilpailun kasvaessa, voi Suomen kaltainen maa vain hävitä.\n5. TTIP suojaa USA:n omia osavaltioita, koska ne voivat yhä itse päättää mitä sijoituksia ja tuotteita ottavat vastaan.\n6. Kansainvälisiä yrityksiä ei kiinnosta työllisyys, vaan palkka-ale ja olosuhteiden heikentäminen.\n7. Jos yritys saa vähemmän voittoa maan ympäristölainsäädännön takia kuin maahan tullessaan, firma voittaa oikeudenkäynnin. SOTE:n yksityistettyjä palveluja ei voi enää sosialisoida.\n8. Kaupan ja investointien turvaaminen on pääasia, kaikki muu jää alle.\n9. Se on protektionistinen sopimus suuryrityksille. Investointien turvaaminen on sanktioitu, ei esim. kestävä kehitys.\n10. SETA-sopimus on jo osoittanut miten Lapin kulta tulee Kanadan pankkiholveihin, sopimus tehtiin täysin ilman keskusteluja.\n12. Hassua että Suomessa SAK lobbaa TTIPä, mutta Amerikan ja Euroopan työläiset vastustavat.\nPerinteisen liberaalin opin mukaan globalisaatio tuo voittoa ja kaikkea hyvää kaikille. Uskotaan, että tullien ja kaikkien kauppaa estävien säädösten poistaminen nostaa kaikkien elintasoa, on jopa edellytys hyvinvoinnille. Oppi ei kuitenkaan päde ja siitä tulee vaarallinen illuusio välittömästi, kun kauppaan eivät osallistu kaikin puolin tasavertaiset valtiot. Vapaakauppa antaa varakkaille valtioille mahdollisuuden tuhota niitä valtioita sisältäpäin, joissa on matalat palkat, heikko sosiaaliturva ja ympäristönsuojelu puuttuu.(Emilia Kukkala, Pontus Purokaru, Luokkavallan vahtikoirat 2016)\nVaatimuksia paremman maailman luomiseksi\nIlmastokysymystä ei voida ratkaista ilman sosiaalista oikeudenmukaisuutta. Kaikille pitää turvata oikeus määrättyyn kuluttamiseen sekä sellaiset elämän perusteet kuin ravinto, energia, koti, terveydenhoito, koulutus ja liikkuminen. Kuitenkin niin, että ei vähennetä luonnonvaroja.\nEsimerkiksi Saksassa 100 kWh (kuukaudessa?) sähköä kattaa ihmisen perustarpeet. Niin paljon sähköä saisi ostaa edullisesti eli 0,3 euroa per kWh (Suomessa 0,1 euroa?). Tämän jälkeen energian hinta nousisi voimakkaasti. Tässä järjestelyssä köyhät saisivat riittävästi ja rikkaat voisivat elää luksuksessaan. Samaa laskutapaa tulisi käyttää muuhunkin kulutukseen.(B. Wahlroos kutsuu tätä erityiskulutuseroksi?)\nUudenlainen maataloustuki EU:lle antaisi kaikille ihmisille kulutussertifikaatin. Co2 määrää vähennetään vuosittain. Järjestelmä olisi sosiaalisesti oikeutettu, sillä joka tienaa vähän voisi säästää vähäisellä saastuttamisella. Jos viljelijä haluaa tuottaa enemmän, täytyy hänen saada kuluttajilta päästöt maksetuiksi. Etuna on läpinäkyvyys, jokainen tietää kulutuksensa ja tuottajat itse investoivat tehokkuuteen. On tuotettava paikallisesti, kestäviä ja korjattavia tavaroita, muuttaa sitä mitä ja miten kulutetaan, tehtävä uusia innovaatioita eikä aina vain yritettävä parantaa vanhoja menetelmiä.\nProutin näkemys uudenlaisesta yhteiskunnasta, Progressive Utilisation Theory, Kapitalismin jälkeen 2003: Ensimmäinen edellytys on perustarpeiden saatavuuden takaaminen kaikille. Alueella olevat raaka-aineet, maataloustuotteet ja muut resurssit on valmistettava ja jalostettava lähellä alkuperäistä sijaintipakkaan. Näin teknologian ja tuotannon tehostaminen tulee hyödyttämään paikallista väestöä. Maan ja luonnonvarojen ulkopuolista omistusta ei hyväksytä eikä alueella ansaittuja voittoja saa lähettää muualle tai kasata yksityistileille.\nProut suosittaa, että avainteollisuuden hoitavat valtion ja julkishallinnon valvomat autonimiset laitokset: kuljetus, energianhuolto, tietoliikenneyhteydet, maapuolustus, kaivostoiminta, öljy-, petrokemian- ja terästeollisuus ovat välttämätön osa taloutta. Riippumattomien autonomisten elinten tulisi myös johtaa sellaisia erikoisaloja kuten tutkimus ja kehitys, sairaalat ja vanhainkodit sekä valvoa suuria perusrakenneprojekteja kuten satamia ja lentokenttiä, yleistä infrastruktuuria. Avainteollisuuden pitäisi toimia ei voittoa, ei tappiota -periaatteella Kansalaistalouden tärkein näkökohta on perustarpeiden varmistaminen jokaiselle. Tämä velvollisuus sisältää kulutustavaroiden tuotannon, jakelun, varastoinnin, myynnin ja hinnoittelun valvonnan. Välttämättömiin lasketaan ne, joita tarvitaan riittävän elintason ylläpitämiseen: puhdas vesi, ruoka, vaatteet, lääkkeet, talous ja koulutarvikkeet sekä energia. Välttämättömiin peruspalveluihin sisällytetään koulutus lastentarhasta yliopistoon, sairaalat, vesilaitokset ja jätehuoltopalvelut, paikallinen julkinen liikenne, rautatiet ja kansalliset lentoyhtiöt, energian tuotanto, tietoliikenne. Elintärkeiden alojen kuten lääkäri- ja terveyskeskuspalveluyritysten, jotka työllistävät enemmän kuin kolme terveydenhoitoalan ammattilaista, tulisi toimia henkilökunnan omistamina ja johtamina palveluosuuskuntina Ei-välttämättömiin kuuluvat ylellisyystavarat.\nSeutukunta pyrkii omavaraisuuteen. Voittoja ei saisi viedä alueen ulkopuolelle. Parhaita kauppamuotoja alueiden ja maiden välillä ovat vaihtokauppa ja kahdenkeskinen eli bilateraalinen kauppa, koska näin vältytään rahan käyttämisestä maksuvälineenä. Venezuelan presidentti Hugo Chavez on aktiivinen. Hän on allekirjoittanut sopimuksia kolmentoista maan kanssa.\nKapitalismissa alikehittyneiltä alueilta halvalla saadut resurssit käytetään hyödyntämään muualla asuvia omistajia. Keskitetty talous johtaa myös korkeaan teolliseen ja kaupunkikeskeisyyteen.\nAmazonin sademesien tuottavat 40 prosenttia maailman hapesta. Metsät ovat myös Luonnon tärkein keino puhdistaa ilmakehää hiilidioksidista. Nykyajan poliittisen ja taloudellisen vallan on käytettävä hyvin hienostunutta vaikuttamisen tai kulttuuri-invaasion muotoa. Valitut eivät tajua ajoissa edes olevansa riistettyjä.\nMitä enemmän yksityistetään sitä enemmän on kasvettava ja tuotettava voittoa. Oman yrityksen perustajan on maksettava lainakulut ja jos hän haluaa maksaa eläke- ja palkkamaksut sivukuluinen on yrityksen tuotettava voittoa. Ahneuskin astuu mukaan kun menestystä tarkastellaan voittojen suuruudella.\nVuoden 1995 jälkeen yksityissairaaloiden määrä on kaksinkertaistunut Saksassa. Kaikista sairaaloista 33 prosenttia on yksityisiä. Kansainväliset yritykset, teolliset terveyssäätiöt hamuavat yhä suurempia voittoja. Terveys oli pitkään yleinen hyödyke, nyt siitä on tullut tavara, josta markkinat kilpailevat. Multinationaalit yritykset nostavat lääkkeiden hintoja ja estävät niiden valmistusta muualla. Lääketieteellisten koneiden ja tarvikkeiden myynti on osakkeenomistajien rahasampo.\nTämän kaltaisia terveysmarkkinointia ei voida enää mitenkään valvoa tai panna aisoihin demokraattisin menetelmin.\nJulkiselle terveydenhoidolle jäävät vain ne sairaat joiden parantaminen ei tuo voittoja. Hoitotyö muistuttaa jo tehdastyötä. Vakuutuslaitokset valvovat ihmisten elämäntyyliä nostamalla maksuja riskieläjille ”terveydelle vaarallisesta elämäntavasta”. Samaan aikaan käyttömaksuilla nakerretaan julkistakin terveydenhoitoa.\nTalous on ”kapitalistinen” kun ”suurin osa tai ainakin merkittävä osa sen tuotantovälineistä on yksityisissä käsissä sen sijaan, että valtio ostaisi nämä tuotantovälineet ja käyttäisi niitä. Kapitalismin voi jakaa neljään kategoriaan: valtiojohtoinen kapitalismi, oligarkkinen eli harvainvaltainen kapitalismi, suuryritysten kapitalismi ja yrittäjyyteen perustuva kapitalismi (William Baumol).\nMonet uudet yritykset epäonnistuvat ja onnistuneetkaan eivät tee voittoa kuin 20 prosenttia ensimmäisenä vuonna. Siksi mieluummin keinotellaan sijoituksilla, jotka tarjoavat mahdollisuuden saada suuria voittoja hetkessä futuuri- ja osakemarkkinoilla, kiinteistöalalla sekä valuuttakaupoissa. Noam Chomsky: "Vuonna 1970 noin 90 prosenttia kansainvälisestä pääomasta käytettiin kaupankäyntiin ja pitkäaikaiseen sijoittamiseen, tuottaviin asioihin ja 10 prosenttia keinotteluun. Vuoteen 1990 mennessä nämä luvut olivat muuttuneet päinvastaisiksi."\nMiten intellektuaaliselle omaisuudelle annetaan humaani arvo? Copyrightit, patentit, tuotemerkit ja muut muodot niin kutsuttua intellektuaalista omaisuutta rahastavat monopolihinnoilla. Niihin kuuluvat myös siemenet, lääkkeet ja teollisuuskeksinnöt. Julkinen rahoitus tulee perustua läpinäkyvään tutkimukseen, tilastoihin ja rahoitukseen, ei ideologiaan tai lobbaamiseen. Ei patentteja vaan palkintoja!\nRuokaprojekti on ensimmäinen askel, jolla vähennetään jättiyritysten valtaa. Ruoan omavaraisuuden saavuttamiseksi on sallittava vaihtoehtojen kokeilu periaattena vastustus, muutos, vaihtoehdot. Kyse ei ole vain missä tuotetaan vaan miten, missä olosuhteissa, kuka. Vapaakaupassa toimisi vain agrobisnesjärjestelmä.\nRuoan vienti tulisi sallia vasta, kun oma väestö on ruokittu. (Prout) Seinät tuntuivat räjähtävän kun luin Raimo Sailaksen Vieraskynää hs 14.1.2014: ”Ainoa keino ei ole viennin lisääminen, toinen keino on lisätä kotimaisten tuotteiden suosimista. Työvoiman tarve lisääntyy, samoin verotulot.”\nSaksassa 50 prosenttia tuulimyllyistä ja aurinkopaneeleista on yksityisten omistuksessa.\nEnergiamuutoksen saivat aikaan aktiiviset kansanliikkeet, mutta myös valtion tarjoamat edulliset lainat: ”Aurinkopaneeli on yhtä kuin säästötili katolla. Aurinko on ihmisten puolella, sillä juuri päivällä tarvitaan sähköä eniten ja silloin suuryritysten sähkön hinta olisi korkeimmillaan." Mutta Saksan energiakäänteessä on tärkeintä ajatuksen muutos: kun energia ei ole enää isojen yritysten omaisuutta, kasvaa paikallinen ja yhteisöllinen elämäntapa muillakin aloilla. Isoista yritykistä tulee vieraita desenralisoidulle yhteisölle.\nSaksassa suuryritykset keksivät liittoutua yhtäkkiä köyhien kanssa, ja 1.8.2014 tuli voimaan uusi laki. Uusiutuvaa energiaa alettiin verottaa siksi, että kaikki eivät voi tuottaa itse sähköä. Pelottavaa on myös, että suurilla energian käyttäjillä on alhaismmat tariffit kilpailukyvyn parantamiseksi. Saksassa viisi suurta sähköyhtiötä ei lähtenyt mukaan ajoissa ja nyt ne tuottavat vain viisi prosenttia uusiutuvilla.\nPerustulo, valtion vakuutus kaikille, antaa vaatimattoman yhteiskunnallisen turvallisuuden jokaiselle. Perustulo tarkoittaa myös jotain enemmän, osallistumismahdollisuutta yhteiseen elämään. Se on palkka, mikä maksetaan kapitalismin ulkopuolelle jääneille tai ulkopuolelle jättäytyneille. Työajan lyhentäminen kuuluu yhteen perustulon kanssa, koska yhteiskunnassa on aina vähemmän työpaikkojen tarjontaa kuin kysyntää.\nJoidenkin mielestä perustulo vain menetelmä parantaa kapitalistista tuotantoa ja etuja. Työtön haluaa työtä eikä ensisijaisesti perustuloa. Kapitalismissa tuottaa voittoa se, jolla on tehokkain tuotanto, ei se, joka maksaa alhaisinta palkkaa. Siksi perustulon tulisi olla niin iso, että sillä voi elää perusolosuhteissa. Ihmisen ei ole pakko myydä työvoimaansa, itseään, vaan hän voi lopettaa kapitalistisen työsuhteensa. Saksassa ehdotetaan 600 euroa, itävaltalaiset 1000 e, jopa 3300 e. Jos perustulo tulisi voimaan nopealla aikataululla, syntyisi paljon lisää ostovoimaa ja siitä seuraisi inflaatio.\nAlankomaissa on kehitetty toimintamahdollisuusindeksi. Nykyinen yhteiskunnallinen logiikka naulitsee ihmiset materialistiseen kuluttamiseen, jota tarjotaan yhteiskunnallisen osallistumisen perustaksi. Tällainen logiikka on tavattoman vahva, mutta ekologisesti ja psykologisesi turmiollinen.\nProutin näkemys uudenlaisesta yhteiskunnasta, Progressive Utilisation Theory, Kapitalismin jälkeen 2003:Joukkoirtisanomiset, määräaikaistamiset, tehostamiset ja sosiaaliturvan huononnukset 1900-luvun loppupuolella voidaan nähdä uusina aitauslakeina, joilla vaihtoehtoiset toimeentulon lähteet suljettiin ja palkkatyöriippuvuutta lisättiin. Palkkatyö alkoi sijoituskilpailun vapautuessa palata kohti alkuperäistä tavaramuotoa, erillisiksi markkinahintaisiksi tehtäviksi. Bruttokansantuote jaettiin ainoastaan sijoittajien eduksi eivätkä he enää palauttaneet sitä kansantalouksien kiertokulkuun työllistävinä investointeina.\nKapitalismia voidaan heikentää jos ihmiset voivat yhä enemmän määrätä ajastaan ja omasta elämästään.\n7. Yliopisto kaupallistumista vastaan\nYlimmän opetuksen liberalisointi ja opetuksen kallistuminen (Chile, Kanada, Englanti, Kroatia, etc.).\n8. Verotuksen perustaksi kulutus\nVerotus perustuu nykyään tuotantoon. Kulutuksen verottaminen olisi läpinäkyvää, vähentäisi byrokratiaa, velkaantumista, pääoman ”laillista” vuotoa ja petoksia. Se lisäisi oikeudenmukaisuutta ja sosiaalista turvaa.\nMuutoksen on kosketettava kansantalouksia, niiden tilinpitoa, niiden syvälle rakennettua luonnollisen pääoman syrjintää (verrattuna ihmisen luomaan pääomaan), yksityisen vaurauden korostamista julkisen vaurauden kustannuksella ja maanisen kulutusvimman suosimista järjellisen kulutustason kustannuksella.\n"Maailmassa tulee päästä sopimukseen hiiliverosta. Kun se otetaan käyttöön, samalla voidaan luopua tuloverosta ja arvonlisäverosta verorasiteta kasvattamatta." (Mikko Pyhälä, hs24.10.2014)\n(Hiilidioksiidi päästöt henkilöä kohti 2013: USA 16 tonnia, Venäjä 13 tonnia, Japani 9,8, Kiiina 7,2, EU 6,8, Intia 1,9 - hs 22.10.2014)\nPMitä tehdä, kun pääoman tuotot ylittävät talouskasvun?\n9. Mihin käytämme aikaamme?\nMikä on hyvä elämä? Usein kuvitellaan, että elämme kultaisia aikoja. Kuitenkin monet kärsivät siitä, että heillä ei ole riittävästi aikaa vaan jatkuvaa stressiä. Kaikesta rikkaudesta huolimatta olemme köyhiä, sillä meillä on niukasti aikaa. Täytyy olla koko ajan tehokas. Pitäisikö aika politisoida? Miten talous- ja finanssijärjestelmä vaikuttavat siihen, miten aikaa kulutetaan? Myytti vapaudesta tarkoittaa, että kuvittelee ajan olevan yhtä kuin elämä, vapaa-ajan teollisuus valtaa sen vähänkin vapaan ajan.\n10. Mainonnan vastaisen Euroopan verkoston perustaminen\nMainonta on maailmassa toiseksi suurin menoerä ja se vahvistuu vuosi vuodelta. Jokainen kaupunkilainen joutuu päivitäin kohtaamaan 500-3000 mainosta. Mainonta edistää tuottamatonta statuskilpaa. Mainonnan avulla yhdenmukaistetaan perhe-elämää ja elämä muutenkin. Sen luomat normit ja vertailuperusteet lisäävät monia epäilyttäviä kehityskulkuja kuten ylikulutusta, individualismia, seksismiä, etnokeskisyyttä, ulkonäön kulttia, kilpailua, väkivaltaa, kaikkien tarpeiden välitöntä tyydytystä, materialismia, laihuuden tavoittelua, nuoruuden ihannointia, ylivelkaantumista. Mainonta ruokkii eläimellisiä himoja, lisää kärsimystä ja frustraatiota. Sitä on television ja radion lisäksi internetissä, ravintoloiden pöytälevyissä, joukkoliikenteessä, laukuissa, vaatteissa. Ostaminen on sen mukaan ainut tie onneen.\nMainonnassa on muitakin salakavalia piirteitä. Talousvalta uhkaa vetää tuen ellei mainostuloista riippuvainen lehdistö ole sille myötämielinen. Ei koskaan ihmiskunnan historiassa, ei edes totalitaarisessa järjestelmässä ole niin tehokasta urkintajärjestelmää kuin mainostajat ovat kehittäneet myydäkseen yhä yksilöllisemmin.\nPientuottajilla ei ole mahdollisuutta saada tuotteitaan esille. Mainonta on pienen globaalin suuryritysjoukon hallussa, liberaalin teollisuustuotannon polttoaine. Ranskassa vuonna 2011 550 mainostajaa käytti 80 prosenttia mainosajasta, vaikka yrityksiä on kaikkiaan kolme miljoonaa. Mainonnassa ei ole kyse kilpailusta vaan rikkaimmasta tuottajasta.\nNorja ja Ruotsi ovat kieltäneet alle 12-vuotiaille lapsille suunnatun televisiomainonnan. Mainoksettomien vyöhykkeiden luominen on yksi tapa suojella julkista tilaa kaupalliselta solutukselta. Tällaisen tilan on synnyttänyt esimerkiksi Brasilian Sao Paolon ”laki puhtaasta kaupungista”. Institute for Local Self-Reliance ehdottaa, että yhteisöillä pitää olla oikeus säilyttää mainonnasta ja kaupallisuudesta vapaita alueita, joilla kansalaiset voivat kokoontua tai ilmaista ajatuksiaan yhtäläisistä lähtökohdista. Tarvitaan myös porkkanaa eli ihmisille on ehdottomasti tarjottava uskottavia vaihtoehtoja kulutuskeskeiselle elämänmenolle. Muutos onnistuu, jos ihmisille annetaan mahdollisuuksia kukoistaa vähemmän materialistisilla tavoilla.\nIndividualismi oli voittanut kollektivismin 1990-luvun alun murroksessa, mutta oliko uuden aikakauden individualismista tullut teollinen massatuote, joka näkyy erottumaan pyrkivien miljoonien persoonallisuuksien yhtä aikaa punaisiksi värjätyissä hiuksissa, kysyy Markku Kuisma. Sama ”individualismi” panee yksilöllisyydestään ylpeät ranskalaiset ryntäämään samana päivänä samanlaisilla autoilla samoja moottoriteitä kohti samoja eteläisiä lomakohteita.\nVirtuaalinen talous on muuttumassa pelkäksi informaatiopeliksi. Tästä syntyvät uudet keinottelun vaarat. Syntyy yksi tavaramaailma. Siinä maailmassa paikalliset kulttuurit ja identiteetit irtoavat juuristaan ja ne korvataan tavaramaailman symboleilla, jotka ovat peräisin monikansallisten konsernien mainos- ja imagodesignista. Ihmiset ovat sitä mitä he kykenevät ostamaan. Satelliitit tekevät mahdolliseksi ylittää kaikki kansalliset ja luokkarajat ja istuttaa huolellisesti kehitellyn valkoisen Amerikan loistokkaan maailmaan kaikkien ihmisten sydämiin joka maailmankolkassa. Taloudellisen toiminnan logiikka pitää huolen lopusta. Globaali informaation infrastruktuuri ympäröi maapalloa hämähäkinverkon lailla, kirjoittaa Ignatio Ramonet.\nMainonta on totalitaarista. Viesteillä on vain yksi suunta, ei muita vastauksia. Ihmisillä ei ole mahdollisuutta olla näkemättä ja kuulematta sitä. Mainonta luo vääriä tarpeita. http://globalize.antipub.org\n(Kiinostava yksityiskohta: Yhdysvalloissa kaupat aiheuttavat kolmanneksen kasvihuonekaasuista ja kuluttavat kaksikolmannesta energiasta!)\n11. Globalisaatioon vastuullisuutta\nUlrich Beckin mukaan globalisaatio tarkoittaa prosesseja, joiden seurauksena kansallisvaltiot ja niiden suvereenisuus alistuu ylikansallisille toimijoille, niiden valtamahdollisuuksille, pyrkimyksille ja identiteeteille ja joutuu niiden verkostojen sitomaksi (Mitä globalisaatio on? 1999)\nTeollisuusyhteiskunnan instituutiot, joiden poliittiset hahmot näyttivät täysin vakiintuneilta, on ”rikkottu” ja avattu poliittiselle vaikuttamiselle: hyvinvointivaltion, eläkejärjestelmän, sosiaaliavun sekä infrastruktuuri- ja kunnallispolitiikan perusperiaatteet, ammattiyhdistysliikkeen organisoitunut voima, keskitetty tulopoliittinen neuvottelujärjestelmän sekä valtion menot, verojärjestelmä ja ”verojen oikeudenmukaisuus” - kaikki tämä sulaa pois globalisaation auringon poltteessa ja muuttuu poliittisesti muokattavaksi.\nJoka paikassa uskotellaan, etteivät erilaisten leikkausten takana suinkaan ole yritysten intressit vaan että ”globalisaatio” pakottaa leikkauksiin. Ylikansallinen talous hävittää yhä enemmän työtä samalla kun se lisää yhä enemmän tuotantoa ja voittoja, ”sijoitusten esteitä poistamalla”, lue - ekologisia, sosiaalisia ja sääntelyä purkamalla. Ylikansalliset vievät työpaikkoja ulkomaille, hajasijoittavat työnjaollisesti, joten tuotemerkkejä voidaan pitää harhaanjohtavina. Ne kykenevät peluuttamaan toisiaan vastaan sekä kansallisvaltioita että yksittäisiä tuotantopaikkakuntia ja harrastamaan tällä tavoin ”globaaleja lehmänkauppoja” edullisimmista vero- ja infrastruktuuriolosuhteista. Ne kykenevä ”rankaisemaan” kansallisvaltioita. Neljänneksi ne kykenevät tekemään luomassaan ja hallitsemassaan globaalin tuotannon viidakossa itsenäisesti eron sijoitus-, tuotanto-, verotus- ja sijaintipaikkakuntien välille ja peluuttamaan näitä paikkakuntia toisiaan vastaan. Tämä kaikki on tapahtuu ilman, että asiasta olisi edes keskusteltu parlamenteissa, täysin ilman hallitusten päätöksiä, ilman lakien muuttamista. Yritykset ovat keksineet viisasten kiven. Uusi taikasana on: kapitalismi ilman työtä plus kapitalismi ilman veroja. Maiden sisäisen sosiaalisen integraation aste alenee sitä enemmän mitä enemmän se perustuu pelkkään talouteen.\nGlobalisaatiossa talous irrotetaan sosiaalisesta – oikeudenmukaisuus, demokratia ja ekologinen kestävyys väistyivät, sillä tuotantokustannuksia pitää alentaa pääoman ja tuotannon voittojen kasvattamiseksi. Luonnonarvoja louhitaan vastuuttomasti, ihmiset siirretään keskuksiin, vihreää konsensusta eli luonnon hinnoittelua ja talouskeinottelua edistetään.\n1960-luvulta lähtien maailman varallisuus on kahdeksankertaistunut, mutta maailman rikkaimmat ihmiset ovat hamstranneet itselleen lähestulkoon koko tämän osuuden. UNICEF raportoi, että joka toinen maapallon asukas elää vähemmällä kuin kahdella dollarilla päivässä. Joka neljäs elää vähemällä kuin dollarilla päivässä. Joka kolmannella asukkaalla ei ole mahdollisuutta käyttää sähköä. Joka viidennellä ei ole puhdasta juomavettä. Joka kuudennesta aikuisesta yksi näkee nälkää.\nViimeisten viidenkymmenen vuoden aikana planeetta on menettänyt kolmasosan metsistään, neljäsosan ruokamultakerroksestaan ja viidesosan viljelysmaastaan.\nGlobalisaatio alkoi 1994 Washingtonin konsensuksella, jolloin IMF, Maailmanpankki ja WTO nostivat osakkeenomistajien edun tärkeimmäksi, hyvinvointivaltiota alettiin purkaa ja yksityistämistä edistää.\nMarkku Kuisman mukaan, jos suuryritysten rooliin ei paneuduta, koko modernin maailman synty jää käsittämättömäksi. "Historian suurin ongelma ei olekaan selittää sitä, miksi pahat tekevät pahaa vaan sitä, miksi hyvää tekevät niin." Sijoittajavetoinen kilpailukapitalismin voitto synnytti vahvan talouskehityksen. Joka hyödytti muutamia.\nJättiyritysten hyökkäystä vastaan tulisi palauttaa tuotanto kotimarkkinoille, tuottaa yhteisön tasolla yhteisön säilyttämiseksi subsidiarity-periaatteella. Tullit ja kiintiöt tulisi sallia paikallisen talouden suojelemiseksi niin että suuryritykset eivät voisi enää vallata markkinoita keinotekoisen halvoilla tuotteilla.\nKasvua on pidetty oikeudenmukaisuuden mittarina – kun kasvamme voidaan tuottaa kaikille enemmän. Entropie of Growth -liikkeessä ymmärretään, että kasvu ei merkitse todellista kehitystä, köyhyyden loppua.\nDeglobalisaation 14 periaatetta\ntuotanto kotimarkkinoille palautettava tuotantoelämän keskukseen\nsubsidiarity, tuotetaan yhteisön tasolla yhteisön säilyttämiseksi\ntulli ja kiintiö paikallisen talouden suojelemiseksi jotta suuryritykset eivät voi vallata markkinoita keinotekoisen halvoilla tuotteilla\nkäsityöläisyyden tukeminen tulleilla ja avustuksilla\ntulojen ja maan uusjako\nkasvun sijasta korostetaan elämän laatua\nliikenne- ja kuljetusjärjestelmä täytyy perustua uusiutuviin energioihin\nmaan kantokyvyn ja asukasmäärän täytyy pysyä tasapainossa\nmaataloudessa ja teollisuudessa on otettava käyttön kestävät menetelmät\nmarkkinat ja teknokraatit eivät saa yksin päättää tuotannosta\ntaloudelta täytyy riisua sen mystifiointi ja puhua taas poliittisesta taloudesta ja talouden moraalista\nkansalaisten täytyy voida ohjata myös yksityissektoria ja valtiota\nomistus täytyy hajottaa eri toimijoiden kesken ja poistaa kansainväliset yritykset\nIMF ja maailmanpankki täytyy korvata paikallisilla instituutioilla, jotka eivät harrasta vapaata kauppaa ja pääoman liikkuvuutta\nNeoliberaalinen globalisaatio tarkoittaa että kaikki markkinat avataan maailmanlaajuisesti, jopa koulut, terveydenhoito, makean veden saanti ilman sosiaalisia, demokraattisia tai ekologisia rajoitteita ja hallinnointia, niistä tehdään kauppatavaraa. Tämä johtaa siihen, että rikkaiden ja köyhien, samoin etelän ja pohjoisen, välinen kuilu kasvaa. Moottorina toimii kansainvälinen finanssimaailma.\nKapitalistinen talous pyrkii estämään kriisien uhkan vain lisäkasvulla. Cambridgen yliopiston professori Chang julkaisi kirjan 23 tosiasiaa kapitalismista, jota on verrattu Kiinan Maon Pieneen punaiseen kirjaan ja jopa Lutherin vuonna 1517 katolista kirkkoa ravisuttaneeseen 95 teesiin. Onkko Changin kirja on anti-kapitalistinen katekismus, 23 artikkelia neoliberaalisesta uskosta?\n12. Luonnon hinnoittelun (financiation) pysäyttäminen\nFinansialisaatio tarkoittaa ”prosessia, jossa rahoitusmarkkinat, rahoituslaitokset ja rahoituseliitit kontrolloivat yhä enemmän yksityisiä taloudellisia prosesseja ja julkisia talouspoliittisia päätöksiä”. Pääoma tarvitsee koko ajan uusia investointikohteita ja luonto on seuraava kohde. Luontoa on tuhlattu, koska se on näkymätön poliitikoille ja bisnekselle. Ympäristönsuojelua teeskentelevät pitävät ratkaisuna vihreää konsensusta ja vihreää tuotantoa. Talouden sanastoon ovat ilmestyneet epämääräiset käsitteet kuten luontopääoman kirjanpito, luonnon hinnoittelu, ekosysteemin palvelut ja luonnonmonimuotoisuuden korvaukset. Uskotaan että luonto voidaan jakaa eri ekosysteemeihin, joiden arvo voidaan sitten mitata (biodiversiteetti, hiili, vesi, lajit ja luonnon kauneus) ja että nämä voidaan erotella luonnon monimutkaisesta kokonaisuudesta ja sitten hinnoitella. Hintalappu luonnolle ei riitä elämän säilymiseen. Asia ei ole niin yksinkertainen. Tarvitaan lakeja, hienovaraista muutosta. Elämän verkkoa ei voi paketoida siistiin, mitattavaan ja vertailukelpoiseen ekojärjestelmäpalveluyksikköön.\n”Ihmiset jotka yrittävät suojella luontoa elämäntyylillään, eivät saa siitä mitään korvausta. Siksi on luotava markkinat”, sanoo TEEB tutkija, Davosin talousfoorumissakin luennoinut Pavan Sukhdev. Tulisi sallia tietyn kattoarvon alle jäävien päästöjen kauppaamisen. Pelkona on, että kun nyt on vallalla neoliberaalinen voimapolitiikka, luonnon hinnoittelussa voimistuu yksityistäminen ja talouskasvu.\nPuita ja mineraaleja on aina myyty, mutta uutta on se, että nyt ei edes tarvitse ottaa jotain luonnosta, vaan vihreässä kapitalismissa maksetaan siitä että luontoa tuhoavaa toimintaa voidaan korvata säästämällä jossain muualla saman arvoinen alue. Kun kaataa metsäänsä enemmän kuin laki sallii, voi ostaa sertifikaatin ja säilyttää metsää jossain muualla. Sertifikaatin maksanut pitää oikeutenaan käyttää kohdetta kuin mitä tahansa tuotetta, tuhota ja pilata sitä, hinta-hyöty analyysillä. Finanssiministerit laskevat, kuinka kallis on vuori, joki. Näin rikotaan juuri tärkeintä mitä ihmisillä on eli paikallisten elämää ja sosiaalista hyvinvointia. Ranskassa tehdään vihreää lentokenttää sillä verukkeella, että yritys ostaa yhtä paljon maata muualta. Valtion velkaa vähennetään myymällä Kreikan rantoja pankeille. natural capital accounting. Seuraavaksi myydään sijoittajille yhteiset puistot.\nBrasiliassa voi etsiä toisen metsänomistajan joka ei kaada metsäänsä ja saada ”säilytyslainan” (forest restoration kredit). Se jolla on rahaa voi rikkoa lakia, rajoja. Näin rikotaan juuri tärkeintä mitä ihmisillä on eli paikallisten elämää ja sosiaalista hyvinvointia.\nEkosysteemi tarjoaa triljoonia dollareita uusia omaisuusoikeuksia kuten puhdasta vettä, turvaa tulvilta, hedelmällistä maata. Maailma kuuluu yhteisön demokratiaan, ei siis vain ihmiselle. Se ylittää antroposentrismin ja patriarkaatin. Hinnoittelun vastustaminen ei koske metsää tai puuta, vaan metsän hiilinielua, keinotekoisia markkinoita. Kuka syö nopeammin mitä ikinä planeetalla maa on jäljellä. Pääoma tarvitsee koko ajan uusia investointikohteita ja luonto on seuraava kohde.\nFrosch strategia – sammakko strategia kuvaa tilannetta, jossa sammakko pannaan kylmään veteen eikä se huomaa kuinka se vähitellen keitetään. Neolibralismi tekee meille tämän. Kriisiä pidetään pystyssä. Vastakohtana muurahaissrategia, Amaisen Strategie, tarkoittaa grassroot toimintaa.\nOstamisessa ovat kunnostautuneet erityisesti suuret vesiyhtiöt. Padolla, veden säilytyksellä ja putkistolla on taloudellinen arvo, vain vesi on yhä ilmaista, vaikka vesimarkkinat ovat nousseet ja vettä ostetaan ja myydään kuin mitä tuotetta tahansa. Vesi on yleinen hyödyke, josta on hyötyä jokaiselle yhteisössä, samalla myös yksityinen hyödyke (pullovesi), taloudellinen hyödyke (hyödyllinen asukkaille mutta niukka kysyntään nähden), ansiomahdollisuus (jos markkinat avataan, ihmiset voivat käyttää vettä vain varojensa mukaan siksi tarvitaan valtio), hyvinvointituote (puhdas vesi parantaa terveyttä). Suuryritysten tarkoitus ei ole parantaa veden saantia vaan lisätä rahoitusmarkkinoiden ja instituutioiden valtaa. Esim. Vancouverissa vesiyrityksen oli halvempi maksaa metsästä kuin uusia padon puhdistusta. Korvauksien ostajia ovat pankit, broukerit ja kansainväliset yritykset. Samoin eettinen kulutus on verrattavissa katolilaisten anekauppaan - jos maksat, saat syntisi anteeksi - sekä vain yksi tapa tehdä ihmisistä kapitalismin tavoittelemia individualisteja. Nyt kuitenkin muutos on tehtävä kollektiivisesti.\nSamoin kuin peruspalveluiden yksityistämistä seurasi talouden finansialisaatio, yhteisten alueiden tuottaistaminen on pohjana luonnon antimien finansialisaatiolle.\nVihreä talous ei kosketa itse substanssia, kapitalismisa. Siihen on piilotettu uudenlainen alistamismuoto ja uudet ”upeat” markkinat (Rio 20, BRICS). Marxilaisella kielellä: erotetaan ihminen joka tekee työtä palkan vuoksi ihmisestä joka tekee työtä valmistaakseen tuotteen. Luonto nähdään abstraktina pakettina, jolle voidaan antaa hinta ja sitten liittää laina- ja luototusjärjestelmään.\nKapitalismissa on kolme ulottuvuutta: fyysinen, inhimillinen, luonto. Kaksi ensimmäistä pääoman muotoa on jo hinnoiteltu, luontoa ei vielä.\nMantra: We cannot treasure what we cannot measure.\nWashington konsensus 1989 on synonyymi liberalismille ja markkinafundamentalismille: valtion yritysten yksityistäminen, liberalisointi, rajoitusten poistaminen. Kriisistä huolimatta yhden prosentin eliitti suunnittelee lisää kaupallistamista ja yksityistämistä, laajentaa finanssimarkkinoita ja -mekanismeja, vapauksia pankeille ja investoijille, vaikka juuri ne ovat syypää planeetan heikkoon olemassaoloon.\nTim Jackson: "Jo nyt 35 prosenttia maapallon pinta-alasta on muutettu maatalouskäyttöön, mikä rajoittaa luonnon järjestelemien tuottavuuden mahdollisuuksia. Karjankasvatus on maailman suurin yksittäinen maa-alan käyttömuoto ja suuri vesien saastuttaja. Laidunmaa peittää 26 prosenttia maapallon pinta-alasta ja noin kolmasosalla viljelykelpoisesta maasta kasvatetaan rehua karjalle. Viidesosa hiilidioksidipäästöistä johtuu metsäkadosta. ”Vihreän hiilen” järjestelmää näiden päästöjen hallitsemiseksi ei vielä ole saatu aikaan. Muutoksen on kosketettava kansantalouksia, niiden tilinpitoa, niiden syvälle rakennettua luonnollisen pääoman syrjintää (verrattuna ihmisen luomaan pääomaan), yksityisen vaurauden korostamista julkisen vaurauden kustannuksella ja maanisen kulutusvimman suosimista järjellisen kulutustason kustannuksella." (Hyvinvointia ilman kasvua, Rajallisen planeetan taloustiede 2009)\n13. Kilpailun lopettaminen\nEu:n kilpailuttamispolitiikka huolehtii siitä, että monia palveluja voivat tarjota enää yksityiset yritykset. Mitä enemmän kilpailua, sitä heikompi laatu. Poliittisessa keskustelussa kilpailukyky tarkoittaa palkkojen ja sosiaalisten etujen pienentämistä. Davosissa 2013 Angela Merkelin esittelemä Kilpailukykysopimus (Competitiveness Pact) edellyttää palkkojen, verojen, eläkkeiden, työsuojelun ja ekologisten standardien laskemista, pankkien säännösten vähentämistä, yksityistämistä. Sopimusta olivat muotoilemassa 15 suurimpien yritysten johtajat. Monet sukupolvet ovat luoneet elintasoa ja sosiaalista suojaa, mikä nyt ollaan romuttamassa. Sopimus vähentää myös demokraattista päätöksentekoa, parlamenttien valtaa, se on yritysten ja eliitin lippulaiva, neoliberaali taloussuunnitelma Euroopalle.\nAttacin mukaan työaikaa on lyhennettävä, keskuspankkien ostettava joukkovelkakirjoja ja annettava anteeksi kestämättömät julkiset velat, erotettava kaupalliset ja investointipankit toisistaan. Lainaa ei saa antaa keinotteluun ja pankkien on oltava niin pieniä että niiden voi antaa myös kaatua, superrikkaiden veroja on nostettava. Mutta tuotantoa ja markkinoita ei voi poistaa, poistaminen on aina johtanut mustaan pörssiin.\n13. Julkiset tilat palautettava, käsite commons\nIhmisillä on oltava yhteisiä tiloja. Miten muuten asukkaiden välille kehittyy hyvät sosiaaliset suhteet? Kuitenkin kaikille sallitut tilat vähenevät kovalla vauhdilla, myös monet sellaiset alueet, jotka eivät ole yksityisiä, on teknisesti menetetty kaikkien vapaasta käytöstä. Vapaa-ajan teollisuutta, ostoskeskuksia ja moottoriteitä on tullut tilalle. Asukkaalla täytyy ola rahaa ja halua kuluttaa liikkuakseen.\nJulkiset palvelut ovat perinteisesti kohteita, joiden avulla edistetään yhteisön yhteenkuuluvuutta niin, että eri elämänaloilta tulevat ihmiset tapaavat toisiaan. Niin me saamme riittävästi yhteisen elämänmenon kokemuksia, joita voimme mielekkäästi pitää toisiamme yhteisen hankkeen kansalaisina. Tämän yhteisen hankkeen kokemus on yksi kulutusyhteiskunnan suhteista. Ei ole ihme että olemme menettäneet yhteyden toisiin. Mitkä rakenteet liittyvät jatkuvaan talouskasvuun ja mitkä ovat staattisen valtiontalouden esteitä.\nJokaisella on oikeus olla olemassa, mutta missä? Ketä varten kaupunki on rakennettu, miksi? Siksikö, että Suomi säilyisi 3:n aan luokituksessa? Tuleeko kaikelle antaa kaupallinen markkina-arvo?\nSana kommunisti tulee sanasta commons, yhteiset tilat (torit, tiet, puistot, järvet, kirjastot). Ne sosiaaliset suhteet syntyvät näissä tiloissa, joita kapitalismi ei linkitä miehen ja miehen väliseen suhteeseen. Julkiset palvelut tulisi olla ”commonsissa”.\nMitkä ovat ihmisille yhteistä omaisuutta? Eläimet, siemenet? Yhteistä ei ole luonto eikä calax. Ne eivät välitä mitä niistä sanotaan. Yhteistä on mitä ihmiset suoraan hallitsevat. Vain ihmiset pystyvät vastaamaan ihmisten tarpeisiin. Yhteiseen omaisuuteen kuuluu myös ilma, vesi ja hedelmällinen maa. Niitä ei kukaan omista yksityisesti. Miten paljon niitä saa saastuttaa?\nMaan ja omaisuuden keinottelun suosiminen ehdoitta on mennyt liian pitkälle, on perustettu Euroopan allianssi oikeuteen asua (Aitec, Droit au Logement). Meidän naapurustomme ei saa olla kaupan!\nVuodesta 1990 lähtien on kokoontunut Cannesissa joka maaliskuu neljäksi päiväksi kiinteistösijoittajia, jotka käyvät kauppaa ympäri maailmaa tarjottavista maapaloista ja rakennuksista (MIPIM International Market of Real Estate Professionals). Kaupan on valtion maita, kuntien maita, kaupungin keskustoissa, syrjäseuduilla, köyhien kortteleita, maita, joista on häädetty viljelijät. ”He käyvät kauppaa meidän perinnöllämme, meidän naapurustostamme, korttelistamme. He rakentavat toimistotorneja, vuokrakasarmeja, golfkenttiä.” Ihmiset joutuvat maksamaan yhä enemmän voidakseen asua jossain. Keinottelu kiinteistöillä on globalisoitu. (Protesti Cannesissa 2015, 10.-13.3.!)\nPitkään on puhuttu peakoilista - siitä hetkestä kun öljyä on niin vähän että sen hinta voi vain nousta. Uutta on sana peaksoil. Kreikan tulisi myydä 200 hiekkarantaa investoijille velan maksuksi.\nViime vuonna Metsähallitus myi 9 000 hehtaaria metsää. Tälle vuodelle asetettu tavoite on 17 000 hehtaaria. Uusi myyntitavoite ei toteudu pelkkiä pienpalstoja myymällä. Metsähallitus on valmistellut myyntiin suuria, tuhansien hehtaareiden laajuisia metsätiloja, sanoo Metsähallituksen Laatumaan johtaja Tuomas Hallenberg. 28.8.2014 Kainuun maakuntahallituksen puheenjohtaja ja Keskustan kansanedustaja Timo Korhonen on tyrmistynyt Metsähallituksen suunnitelmista myydä suuria metsätiloja ulkomaille. Vaikka Korhonen on Eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen, tieto metsien myynnin valmistelusta ulkomaille tuli hänelle yllätyksenä. Hä ei lähtisi realisoimaan tällaista yhteiskunnan kansallisaarretta ulkomaalaiseen omistukseen.\nEi puhuta luonnosta vaan universumista, kaikki, ihmisetkin, ovat samaa energiaa. Kaikki on lähtöisin alkupamauksesta, elävistä ja ei-elävistä organismeista. Jokaisella on oikeus olla olemassa.\nUniversaaleja commonseja ovat eläimet ja siemenet. Vuonna 2001 Amsterdamin sopimuksessa hyväksyttiin luonnonoikeudet. Saman perheen jäseninä ihmisten olisi turvattava asianmukaisella tavalla yhteisomistus planeetalla, jaettava ja käytettävä sitä huolella. Planeetta maa luonnonvaroineen ja koko maailmankaikkeus ovat ihmiskunnan yhteistä perintöä.\nTasapuolisuuden vaatimukset ja ympäristön asettamat rajat on molemmat otettava huomioon. Tämä nostaa esiin mallin, joka tunnetaan nimellä vähennä ja lähennä contraction and convergence. Siinä määritellään jokaisa henkilöä kohti suuret päästörajat, jotka jäävät ekologisen kestävyyden mukaista raja-arvoa lähentyvän rajan alapuolelle Clobal Commons -instituutin\nReclaim the City -liike haluaa kaupungit takaisin ihmisten haltuun muun muassa autoilta. Liike varoittaa julkisen tilan yhä kiihtyvästä kaupallistamisesta.\nMeidän naapurustomme ei saa olla kaupan!\nMaailmassa ei ole kyse puutteesta, eikä muusta kuin moraalista – Pariisissa on yli 30 000 vapaata asuntoa.\nViestintäoikeutta pidetään ihmisoikeutena, mutta media tarkoittaa yhä enemmän markkinointivälinettä. Sanoista joukkotiedotus ja tiedotusväline on pääosin luovuttu. UNESCO tutkii rakenteita, jotka edistäisivät demokraattista keskustelua ja osallistumista sekä kansallisella että paikallisella tasolla kuten yhteisömedia, kansalaismedia, lähimedia ja ei-kaupallinen media. Yhteisö voi olla uskonnollinen, kielellinen, aatteellinen, harrastuksellinen, ikäryhmään liittyvä, ammattiasemaan liittyvä, sosiaaliseen tai terveydelliseen tilaan. Englannin kielessä community media, yhteisömedia ei yleensä tarkoita sosiaalista mediaa, vaan yhteisöradiota ja televisiota, sekä nettijulkaisuja, joiden sisällöt ovat journalistisia – eivät markkinointia tai kahvipöytäkeskusteluja tai paljastelupäiväkirjoja. ”Yleensä Suomen sanotaan noudattavan tunnollisesti lain säädöksiä. Euroopan parlamentin vuonna 2008 antamaa suositusta yhteisömedian aseman laillistamisesta ja sen tukemisesta ei ole haluttu kuitenkaan panna täytäntöön.” (Maarit Nermes, Yhteismedia Yli 40 vuotta kansalaisviestintää Suomessakin Nomerta kustannus 2013)\nSuomen perustulaki, pykälä 20: "Vastuu luonnosta ja sen monimuotoisuudesta, ympäristöstä ja kultturiperinnöstä kuuluu kaikille. Julkisen vallan on pyrittävä turvaamaan jokaiselle oikeus terveelliseen ympäristöön sekä mahdollisuus vaikuttaa elinympäristöään koskevaan päätöksentekoon."\nEuroopan neuvoston sopimus 2005: "Kulttuuriperintö on joukko menneisyydestä periytyneitä resursseja, jotka ihmiset tunnistavat jatkuvasti kehittyvien arvojensa uskomustensa, tietonsa ja perinteiensä heijastumaksi ja ilmaisuksi niiden omistuksesta riippumatta." Taustalla on näkemys että kulttuuriperinnön vaaliminen ei ole yheiskunnalle kulu vaan monipuolinen hyvän elämän resurssi. Sen käytön yksinoikeutta ei ole kenelläkään.(Janne Vilkuna)\n15. Ikuinen kasvu ei lopeta köyhyyttä\nNykyaikaiset taloudet on rakennettu niin, että niiden vakaus riippuu jatkuvasta kasvusta. "Yksikään yritys ei saisi kasvaa niin isoksi, ettei sen uskalleta antaa kaatua". (Talebin)\nAttacin puheenjohtaja kertoi, että kasvu on sidottu pääomaan, kapitalismiin. Kasvua on pidetty oikeudenmukaisuuden mittarina – kun kasvamme voidaan tuottaa kaikille enemmän. Entropie of Growth -liikkeessä ymmärretään, että kasvu ei merkitse todellista kehitystä, köyhyyden loppua. Lokaalisesti voi olla kasvua mutta ei globaalisti, tarvitsemme toisen planeetan. Kehitys on jonkinlainen fantasia. Mutta Amerikka on huonosti kehittynyt. Kasvun kritisismi alkoi jo 1800-luvulla. 1970 luvulla tuli käänne, kun tuotanto hidastui. Neoliberalismi ajaa rajatonta kasvua, vapaita markkinoita, on löydettävä uusia markkinoita, uusia materiaaleja, uusia luonnonvaroja. Equadorissa se mitä hyvä elämä tarkoittaa on kirjattu perustuslakiin. Siinä on vuosisatoja vanhoja ideoita hyvästä elämästä, bon vivir. Kokemuksia ja käytäntöjä jaettiin.\nMaailmassa mikään ei ole staattista. Kaikki muuttuu koko ajan. Kysytään Etkö halua kasvaa? Haluatko aina olla tuollainen. Tarkoittaa materiaalista kasvua. Rakastamisella ei ole rajoja, luovuudella ei ole kasvunrajoja.\n2008 kriisissä nousi kapitalistista tuotantotapaa edustaville pelko, että nyt vihdoin paljastui sen todellinen luonne, se ei voi toimia. Komissaari reagoi liian myöhään, kuten Financial Times kirjoitti. Sosiaaliset liikkeet eivät reagoineet, aivan uusi tilanne eteen, ei ollut keskustelupohjaa. Kenen kanssa neuvotella? Työläisten asiaa ei ajanut enää kukaan. Talous edisti tuottamatonta statuskilpaa.\nAlberto Acosto, taloustieteilijä, ent. energia- ja kaivosministeri, presidenttiehdokas 2013, Ecuador: ”Jos Equador kansallistaisi öljyn jättiyrityksiltä ja jättäisi öljyn maahan ja pitäisi 90 biljoonaa dollaria maan alla niin että ilma, maa ja vesi eivät saastuisi, kuka maksaisi korvauksen? Tarvitsemme siitä kompensaation. Öljyalueilla on eniten köyhyyttä, taistelua käydään inhimillisyyden puolesta. Öljyteollisuudessa on kyse yksityisestä voitosta, vaikka syöpä ja astma leviävät. Heitä ei voi pysäyttää kukaan muu kuin ihmiset.”\nTim Jackson kyselee: Onko meillä kelvollista visiota hyvinvoinnista tulevassa maailmassa? Kun kansantalous kasvaa: Mikä tarkkaan ottaen muuttuu suuremmaksi? Kuinka suuri se on nyt? Kuinka suureksi se pystyy muuttumaan? Kuinka suuri sen tulisi olla? Mitkä rakenteet liittyvät jatkuvaan talouskasvuun ja mitkä ovat staattisen valtiontalouden esteitä? Syyt kollektiiviseen sokeuteen on Jacksonin mukaan helppo löytää. Nykyaikaiset taloudet on rakennettu niin, että niiden vakaus riippuu jatkuvasta kasvusta. (Hyvinvointia ilman kasvua, Rajallisen planeetan taloustiede 2009)\nMonet maat ovat jo siirtyneet epätaloudellisen kasvun aikaan jossa kasvava vauraus ei enää riitä kompensoimaan kasaantuvia haittoja. Tällaista kasvua ei näin ollen myöskään voida markkinoida välttämättömänä tapana taistella köyhyyttä vastaan. Tällainen kasvu tekee köyhyyden poistamisen entistäkin vaikeammaksi. Globaali ekologinen jalanjälkemme on kaksinkertaistunut viimeisten 40 vuoden aikana. Sodanjälkeisen talouskasvun historia on ollut kestämättömän kehityksen historiaa.(Tim Jackson Hyvinvointia ilman kasvua, Rajallisen planeetan taloustiede 2009)\nKehitys on jonkinlainen fantasia. Juristien, pankkiirien ja byrokraattien armeijaa vastaan ihmisoikeussopimuksella ei ole mitään mahdollisuuksia.kasvu on myrkkysana, elämän laatu kultaa, taloudelta täytyy riisua sen mystifiointi ja puhua taas poliittisesta taloudesta ja talouden moraalista.\nTalous elämän sisältönä on tappava tauti, koska ääretön kasvu ei sovi rajalliseen maailmaan. (F.F.Schumacher)\nKoska se mitä kutsutaan ”kasvuksi” on suurimmaksi osaksi jätettä, kutsutaan sitä siksi! Kutsutaan kasvua jätteen ja tuhon taloudeksi. Alkakaamme kutsua kasvuksi sitä mikä parantaa elämää ja uudistumista ja julistakaamme että maailma tarvitsee sitä lisää. (Frances Moore Lappé 2009)\n16. Ammattiliittoja on koulutettava hiilijalanjäljen vaaroista\n”Työläisille täytyy antaa tietoa ympäristövaikutuksista ja varat heidän opettamiseensa. Ammattiyhdistysliikkeet ovat nähtävästi voimaikkain järjestö joka meillä on. Mutta ne ovat riippuvaisia yrityksistä. Meidän on saatava yritykset painostamaan valtiota. Ilmaston lämpeneminen on tarvinnut monen naisen ja miehen ahkeraa työtä, nyt tarvitaan monen naisen ja miehen ahkeraa työtä että se voidaan pysäyttää. Jokaiselle joka menettää työpaikkansa korkean hiilipäästön takia täytyy tarjota valtion puolesta työpaikka vuodeksi ei-hiilityöpaikassa. Nämä paikat maksaisivat 17 bilj. Euroa. Tuotannon ei tarvitse olla korkea, vaan ne täyttäisivät sosiaalisia tarpeita ja työllisyys kohoaisi. Sosiaaliset työpaikat eivät luo rikkautta mutta jotain mitä valtio tarvitsee. Aloitimme kampanjan niiden liittojen kanssa jotka eivät olleet pahimpia – opettajat jne. Teemme kompromisseja kaikessa muussa mutta ei ilmastonmuutoksessa.\nJos äiti maa olisi pankki sen ongelmat olisi ratkaistu jo viisi vuotta sitten.\nImmanuel Wallerstein, Randall Collins, Michael Mann, Gergi Derluguian, Craig Calhoun Gaudeamus 2014\nViisi globalisaation asiantuntijaa pitää kirjassaan keskeisenä kysymyksenä rakenteellista muutosta. Globalisaatiossa tuotantoprosessien uudelleen sijoittumista kutsutaan yksinkertaisesti ulkoistamiseksi.\n"Väitämme että kestävä voitonsaanti vaati aina jonkinasteista valtion suojelua ja markkinamonopolia. Työvoimavaltaisen tuotannon siirtäminen maailmantalouden ytimestä halvempiin periferian paikkoihin mullisti kansalliset työvoima- ja ympäristösäädökset ja painosti maiden johtoa ja kansalaisia muuttumaan ”globaalisti kilpailukykyisiksi”. Hallituksen sääntelyn purkaminen päästi kapitalistiryhmän keskittymään supervoittojen haalimiseen globaalin finanssitalouden pirullisen monimutkaisista peleistä. Kolonialismin tilalle tuli mahtavien luottolaitosten ja Yhdysvaltojen maailmanlaajuisen sotilastukikohtien verkoston harjoittama epäsuora kontrolli. Sitä tuki myös kansainvälisten neuvonantajien ja globaalien joukkotiedotusvälineiden pehmeämpi valta, jota pääsivät käyttämään myös periferian nuoremmat eliitit, kunhan olivat hankkineet yhdysvaltalaisessa yliopistosta arvostetun diplomin ja omaksuneet yhteiset normit. Irakista amerikkalaisen vankiloista levinneet kidutuskuvat herättivät vastenmielisyyttä ja halveksuntaa länttä kohtaan. Logistiikan vaatimat suhteettomat materiaaliset kustannukset kasvoivat. Julkista rahaa ohjattiin finanssitalouteen tekemällä loputtomasti velkaa. Yhteiskunnissa tehdyt leikkaukset vapauttivat jättiläismäisen valtiokoneiston läpi virtaavia rahoja finanssiharvainvalloille. Syy siihen, miksi hallituksille ja perheille piti antaa mielin määrin luottoa, on sekä pahansuopa ahneus että ilmiselvästi kapitalismin kannalta elintärkeä. Ennen kapitalismi oli eliitin liiketoimintaa, joka palveli ylempien luokkien satumaista kulutusta ja valtioiden kalliita sotia. 1900-luvulla kapitalismista tuli laajan markkinakysynnän ja poliittisen oikeutuksensa vuoksi massakulutuksesta riippuvainen. Kuinka syväksi inhimillinen kurjuus voidaan päästää ilman että syntyy järjestelmää ravisteleva vastaisku. Demokratisoituminen oli todellistakin. Ihmiset alkoivat odottaa kolmea asiaa elämänsä kuluessa. Pitkä koulutus, toinen vakaa ja kohtuullisen palkitseva työ ja kolmas eläke elämän ehtoopuolella. Laajalle levinnyt asuntotuotannon yksityistäminen siirsi rahoitustaakan yksittäisille asunnonomistajille ja muutti heidät samalla pikku kapitalisteiksi, jotka äänestivät sen mukaisesti. Asuntomarkkinoiden romahtaminen 2008 oli sietämätön nuorelle sukupolvelle. Uuden oikeiston poliittinen ja taloudellinen ideologia vaati sääntelyn purkamista ja hallitusten säästöohjelmia. Globalisaatio merkitsi ennen kaikkea suurpääoman pakoa kansallisvaltioiden sääntelyn ulottumattomiin. Valtioille jäi kolme vaihtoehto: painaa lisää rahaa, ottaa lisää velkaa tai päästää poliisi tukahduttamaan nurinat väkivalloin."\nRetkiä Pariisissa seminaarin aikana\nThe Paris Commune Excursion\nVierailu kansalaisten kollektiivissa, Transition in the Montreuil neighbourhood, kasvatetaan päärynöitä ja käydään kaupunkilaisten ruokakaupassa ja viljelijöiden torilla. MAP - Peasant Agriculture Producers\nMyrkkykierros, « Toxic tour » Seine-Saint-Denis, Kansainvälinen ilmastokonferenssi joulukuussa 2015, kierretään niillä paikoilla jotka tuottavat kasvihuonekaasuja ja muita myrkkyjä\nVaihtoehtoinen kaupunkikierros, Alternative Tour in the 20th Arrondissement of Paris. Liike pyrkii auttamaan kodittomia työhön\nMuutos kaupungissa, Transition in the Montreuil neighbourhood, sosiaalinen solidaarisuus, projekti Uudet Robinsonit, orgaaninen suprmarketti, NEF eettinen pankki.\nHauskoja vinkkejä siihen, miten muutetaan järjestelmä!\n”Vaikka ruohonjuuritasolla kokeillaan konkreettisia vaihtoehtoja jatkavat valtioiden hallitukset vanhan mallista kehitystä ja vähentävät ihmisten oikeuksia vetoamalla valtion velkaan.”\naloittakaa puhumaan pienistä tutuista asioista. Sen jälkeen voi ottaa esille monimutkaisempia asioita\njokaisella alueella tulee käyttää niiden omaa sanastoa, omia ongelmia esimerkkeinä, että ihmiset saadaan mukaan.\nkäykää edustajien, poliitikkojen luona\ntäytyy toimia myös lainsäätäjien, parlamenttien kanssa\nesitettävä selkeästi mitä kustannuksia jättiyritykset aiheuttavat\ntyöskennelkää ihmisarvon, dignityn puolesta,\nTTIP on vallan siirto ihmisiltä pääomalle\njos sanotte että ette halua lisää autoja, on oltava vaihtoehto\npuolustakaa niitä asioita joita pidämme tärkeinä\nperuskysymys on, haluammeko pääoman ja finanssimaailman ohjaavan vai ihmisten itse\njos mottomme on kapitalismin lakkauttaminen, säästötoimien lopettaminen ja ei TTIPlle, jokaisen on selitettävä syitä oman organisaationsa kautta, mitä se heille merkitsee ja tehtävä selväksi mikä linkki on TTIPin ja säästötoimien välillä.\njos puhutte kasvusta, ei tule puhua ahneudesta, vaan siitä että kasvu ei tuota oikeudenmukaisuutta\nei vapaakauppaa vastaan vaan on annettava vaihtoehto\nmuutos lähtee ihmisistä jotka aiheuttavat kurjuutta, ei niistä jotka siitä kärsivät\njos tiedät tien helvettiin, vältä sitä.\non luotava vapaaehtoisjärjestöjen verkosto.\npitäisi olla yhteyspaikka, koska jokainen toimii yhdessä organisaatiossa, mutta yläpuolella on organisaatio, struktuuri, virasto, jota ei ole valittu demokraattisesti ja se tekee päätökset. Pienissä organisaatioissa toimivilla ei ole aikaa perehtyä ylemmän tason määräyksiin ja päätöksentekoon\njoukko avustajia, jotka kirjoittavat aktiivisista ihmisistä ja parhaista kokemuksista\non tultava näkyväksi paikallisesti jotta saavuttaa kriittisen massan\ntäytyy kertoa uusille menneestä, kokemuksista, siten nuoret ottavat omakseen tämän historian, pitää palauttaa omistus omaan historiaan ja arvoihin\nItaliassa kerättiin tietoa kaikista organisaatioista, luotiin standardimenetelmä, niin on helppo vaihtaa tietoa, Global Social Solidarity, tarvitaan tietoa, mitä tapahtuu\nkenelle kuuluu kaupunki: varataan parkkipaikka, maksetaan ja ollaan siellä, tai ajetaan sankalla joukolla pyörällä\nMissä löydämme vastustajan heikoimmat kohdat? Vihollinen lyödään sen omilla aseilla – vedotaan demokratiaan, demokratian vaarantumisesta, on saavutettu demokraattisia oikeuksia ja niitä puolustamme, oikeusvaltiollinen ajattelu,\nmonet eivät edes tiedä että he elävät kapitalismissa, he luulevat elävänsä demokratiassa\ninstitutionaaliset ongelmat ovat globaaleja. Meidänkin pitää olla globaali. Kamppailu täytyy olla semmoinen mikä tuottaa tulosta\nennen vaaleja kysely kaikille ehdokkaille miten suhtautuvat TTIPiin,\nseminaari lehtimiehille asiasta, lehtimiesliitto on kertonut että sitäkin pidetään pimennossa\nensimmäinen vastustuksen keino on pysyä elossa, sitten löytää paikka missä on hyvä elää\non oltava selvä sanoma jos haluaa ihmisten tulevan ja ihmisen on ymmärrettävä se, Ne päätökset jotka vaikuttavat meihin kaikkiin pitää tehdä yhdessä eikä voiton periaate saa olla päämääränä\nIhmiset tulevat jos heillä on jotain nähtävää, ehkä myös viranomaiset\nedustuksellisen demokratian, poliittisten puolueiden, ammattiyhdistysliikkeiden korruptio. Mitä olisi todellinen demokratia?\nmuutos kolmella rintamalla: ensin vastustaa, sitten muuttaa, esitellä vaihtoehtoja.\nkapitalismi on huume, myrkky, kaikki mihin se koskee tulee myyntiin, hinnoitellaan.\nWhen I say system\nFrankfurtiin avataan uusi keskuspankki, headquater, kaikki kaksi tornia avataan 2015, paikalla itse itseään juhliva ryhmä, avajaisiin blockade, muissa maissa samanaikaisia tapahtumia, näytämme heille, riskeeraamme tekemällä siviilivastarintaa.\n”ATTAC (Association for the Taxation of financial Transactions and Aid to Citizens) tarjoaa vaihtoehtoja WTO:n, OECDn ja IMF:n kaltaisille globaaleille pääomien keskittymille. Attacin mielestä WTO IMF ja IMF jne. määräävät liikaa ihmisten elämään vaikuttavasta ekologisesta, sosiaalisesta ja taloudellisesta elämästä. Maapallo ei ole myynnissä eikä ihmisten elämä kaupallistettavissa.”\nAttac on perustettu puolustamaan oikeudenmukaisuutta ja maailman rikkauksien tasapuolisempaa jakautumista Ranskassa vuonna 1998. Se pitää finanssimaailman ottamaa valtaa esteenä paremman maailman luomisessa. Siihen kuuluu ruohonjuuriliikkeitä, ympäristöliikkeitä, ammattiyhdistyksiä. ATTAC vaatii, että rahoitusmarkkinoita on verotettava, veroparatiisit lakkautettava, julkisia palveluja eikä sosiaaliturvaa saa yksityistää, luontoa ei saa hinnoitella. Finanssimarkkinavetoinen kapitalismi on lopetettava, työpaikat valuvat maasta, maailmanlaajuisesti kilpaillaan työläisistä ja pätkätöistä. Neoliberaaleille ”säästötoimille” (austerity) on tuotava vaihtoehtoja kuten rahasiirroille vero, finanssialojen säätely ja varallisuuden sosiaalisesti oikeudenmukainen jako. Planeettaa ei voi säästää teknisellä kehityksellä eikä luonnon hinnoittelulla. Julkiset tilat vaativat radikaalin uudelleen määrittelyn. Troikka (WTO IMF ja Maailmanpankki) luo uusia taloussääntöjä ilman minkäänlaista demokraattista keskustelua. Kaiken kaupallistaminen tekee ihmisistä pelkkiä kuluttajia.\nAttac järjestää koulutusta ja valistusta niin, että yhdessä voidaan löytää asioiden yhteydet ja ryhtyä toimintaan, kaikki voisivat muodostaa oman kannan myös monimutkaisista maailmantalouden teemoista. Asiantuntijoiden kanssa analysoidaan ja tehdään ehdotuksia vaihtoehdoista nykymuotoiseen neoliberaaliin globalisaatioon. ATTAC on järjestänyt mielenosoituksia WTO:n kokouksissa, G8, G20 kokouksissa ja oli järjestämässä maailman sosiaalifoorumeja 2001 - 2012.\nJäseniä on 90 000 ja esim. Saksassa noin 200 eri organisaatiota. Ryhmiä on 200:ssa kunnassa.\nTapani Lausti, toisinajattelun tiekartta Like 2004\nSuomessa vaaditaan alistamista maailman ”realiteeteille” Realiteetit ovat kuitenkin aatteellisesti sävyttynyttä Yhdysvaltain johtaman maailman ihailua, jota ei uskallettu avoimesti tuoda julki ”suomettumisen” vuosina. Nyt vannotaan transatlanttisen ”arvoyhteisön” nimeen.\n”Demokratiaksi” luonnehditaan järjestelmää, jossa todelliset vaikutusmahdollisuudet kilpistyvät ”talouden realiteetteihin”. Vauraat eliitit kykenevät johdattelemaan yhteiskunnallista keskustelua vaarattomille uomille. Vain ”markkinatalous” kykenee turvaamaan yksilönvapauden, meille vakuutetaan.\nAikamme yhteiskuntia luonnehditaan demokratioiksi, vaikka syvät epätasa-arvoisuudet ovat kaikkien nähtävissä.\nTalouselämää pidetään poliittisesti neutraalina, vaikka sen saarnaama todellisuus ilmentää poliittisia valintoja. Näissä piilevissä aatteissa pidetään itsestään selvänä, että ”markkinatalousjärjestelmä” on ikuinen. Tulevaisuus on samanlainen kuin nykyisyys.\nTässä kirjassa esittelemieni ajattelijoiden usein osakseen saama ylenkatse kuvastaa aikamme vaihtoehdottomuuden ideologiaa, joka pyrkii tekemään olemassa olevista olosuhteista yhtä luonnollisia ja itsestään selviä kuin ilma jota hengitämme.\nSuurin osa teollisuusmaiden ihmisistä elää palkkaorjuudessa, joka kyllä vapauttaa heidät puutteesta mutta alistaa heidät työnantajan käskyvaltaan.\nNoam Chomsky pyrkii määrittelemään esseessään anarkistista ajattelua näin: ”Jokaisen historian vaiheessa meidän tulisi pyrkiä purkamaan sellaisia auktoriteetin ja sorron muotoja, jotka ovat säilyneet ajalta, jolloin ne saattoivat olla perusteltuja turvallisuuden tarpeen, elonjäämisen tai taloudellisen kehityksen kannalta mutta jotka nyt syventyvät – sen sijaan että kaventaisivat – aineellista ja kulttuurista vajetta.\nSaksalainen anarkisti Rudolf Rocker: ”Vanhan kaupunkikulttuurin ja Euroopan federalistisen kauden ajaudututta alamäkeen sosiaalisen elämän todellinen tarkoitus vähitellen unohdettiin. Yhteiskunta ei enää ole ihmisten keskinäisen suhteen luonnollinen ilmentymä, joka löytää ilmaisunsa älyllisten ja aineellisten intressien yhteisönä. Kansallisvaltion ilmaantumisen myötä kaikki sosiaalinen toiminta muuttuu asteittain instrumentiksi, joka palvelee poliittisen vallankäytön organisaatioiden erityisetuja.\nYksi Noam Chomskyn ajattelun olennainen piirre onkin usko siihen, että ihmisen mieltä ei pystytä kontrolloimaan, vaikka hänen käyttäytymiseensä voidaankin aika ajoin vaikuttaa. Chomskyn silmissä valtion palvomisesta on tullut aikamme maallinen uskonto. Hän nimittää intellektuellien kyvyttömyyttä nähdä kaksinaamaisuutta vapaaehtoiseksi tietämättömyydeksi. Älykköjen on jossain aivojensa takaosissa otettava huomioon omat henkilökohtaiset etunsa. Toimittajienkin on vaikea edetä urallaan, ellei hän hyväksy kulloinkin vallitsevan konsensuksen perusolettamuksia. Chomskyn mukaan ihmiset ovat vastuussa toimintansa ennakoitavissa olevista seurauksista.\nParjattiinpa kuusikymmenlukua miten paljon hyvänsä, se oli älyllisesti vallankumouksellista aikaa, joka mahdollisti aiempaa realistisemman historiankäsityksen. Vaihtoehtokulttuuri avasi ihmisten silmiä näkemään aikamme yhteiskunnallisten ongelmien syviä historiallisia juuria. Alettiin nähdä että teollinen kulttuurimme on rakennettu alistamalla kansalaiset passiivisiksi käskyläisiksi.\nHistorian kuluessa mahdollisuutemme hallita toimeentuloa, vaihdella päivittäisen työn rytmiä ja elää turvallisessa lähiyhteisöissä ovat heikentyneet.\nEristyneisyyden tunne heikentää kykyämme muodostaa mielekkäitä ja järkeviä mielipiteitä Mitä vähemmän kykenemme osallistumaan yhteisten asioiden hoitoon, sitä auliimmin annamme valtaa ulkopuolisille asiantuntijoille ja ammattipoliitikoille.\nMurray Bookchin väittää että katsomme menneisyyteen kansallisvaltioajattelun aivopeseminä. Kansallisvaltio oli hänen mielestään kielteinen askel, joka tuhosi ajatuksen itsehallinnollisten kaupunkien ja alueiden yhteenliittymistä. Hän kysyy, onko kulttuurimme 'vääjäämättömällä tavalla tuhoamassa elämää planeetallamme. 1960-luvun kehitysoptimismia seurasi syvän pessimismin aalto. 1970-luvulla alttiin luopua poliittisten ja taloudellisten rakenteiden sosiaalisesti tuhoisten seurausten erittelemisestä. Hän uskoo, että aikamme ekologisen kriisin juuret eivät ole vain teknologiassa, ylikansoittumisessa tai teollisessa kasvussa, vaan pikemminkin käytännän elämää hallitsevissa hierarkioissa. Valtio ei ainoastaan hoida taloutta vaan politisoi sen, se ei vain kolonisoi sosiaalista elämää vaan imaisee sen sisäänsä.\nIhminen ei näe että pikemminkin poliittis-taloudellinen järjestelmämme alistaa hänen koko elämänsä tuotannon välineeksi ja luonnon puolestaan yritysmaailman tarpeita palvelevaksi raaka-ainevarastoksi.\nTosiasiassa kapitalismi ja kommunistien luoma komentotalous olivat läheistä sukua toisilleen. Yhteistä niille oli ihmisten alistaminen tuotantojärjestelmän palkkaorjiksi, ja molempien yhteiskuntien ideologit julistivat tuotannollisen demokratian mahdottomuutta. Kapitalistisissa maissa ihmisille myännettiin paljon enemmän vapauksia, kunhan yhteiskunnallista todellisuutta paljossa hallitsevat suuryritykset saivat toimia yhtä epädemokraattisesti kuin kommunistiset puolueet.\nMuuan stalinismin terävä kriitikko kirjoitti taannoin käsitteellisestä petoksesta. Neuvostoliittolainen systeemi ikään kuin kavalsi sosialistisen terminologian, jotta oppositio ja toisinajattelijat eivät voisi käyttää sitä. (Hannu Reime, Sosialismi, demokratia ja käsitteiden kavallus)\nGiddens käsittelee kapitalistisen demokratian ytimessä olevan perustavanlaatuisen arvoituksen. Järjestelmän sydämessä toimii autoritaarisesti johdettuja suuria talousyksiköitä, yrityksiä, joiden päätöksentekorakenne muistuttaa totalitaarisia puolueita.\nSuuri enemmistö väestöstä on voinut tyydyttää tarpeitaan kuluttajana vain asettumalla palkatuksi työntekijäksi. Automaation kiihtyessä tämä perusasetelma alkaa horjua.\nNykyisen yhteiskunnan ongelma ei Gorzin mukaan ole työn puute, vaan se ettei kyetä jakamaan vaurautta, joka on tuotettu yhä vähemmän työntekijöitä tarvitsevalla pääomalla. Olennaista on että tämä myönnetään ehdoitta kaikille kansalaisille, jotta siitä ei muodostu tukiaisjärjestelmää huonosti maksaville työnantajille. Ajan mittaan uudenlaiset kollektiiviset ratkaisut asumisessa, vapaa-ajanvietossa ja opiskelussa voivat luoda kehyksiä elämälle, jossa ihmiset voivat käyttää kulttuurin potentiaalisesti tarjoamia valtavia mahdollisuuksia itsensä kehittämiseen. Heitä kiinnostaa kysymys, minkälainen historiallinen prosessi on pakottanut ihmiset hyväksymään ikään kuin luonnollisena lopputuloksena yhteiskunnan, jonka irrationaalisuden luulisi olevan helppoa havaita. Finanssivalta, jota kaunistellen kutsutaan ”markkinoiksi”, on tulossa riippumattomaksi yhteiskunnista ja todellisesta taloudesta.\nJatkokoulutuksesta elämänmuoto: Ensimmäisen kerran ihmiskunnan historiassa kaikilla on mahdollisuus pyrkiä itse asettamiinsa kulutustavoitteisiin iästä riippumatta.\nMeszarosin analyysit saattavat auttaa ymmärtämään, ksi vauraat myöhäiskapitalistiset yhteiskunnat ovat alkaneet kompastella peruspalvelujen, kuten terveydenhoidon ja opetuksen, kustantamisesta. Joukkotyöttömyys on rakenteellista vain pääomalle, ei tuotannon edistämiselle sinänsä.\nMaailmassa, jossa sorron uhrit leimataan syyllisiksi omaan tilaansa ja riisto on demokratiaa, kaikista tulkinnoista uhkaa tulla mielivaltaisia.\nTotuutta vierastavat mielikuvat syntyvät rikkaiden maiden asukkaiden viattomasta kyvyttömyydestä nähdä ympäröivän vaurauden ja maantieteellisesti kaukaisten kärsimysten välistä yhteyttä.\nKansallisvaltion synty on yksi tekijä, joka vaikeuttaa kysymyksen tarkastelemista. Valtiot ottivat itselleen yksinoikeuden väkivaltaan, mikä loi yhteiskuntiin näennäisen rauhan, koska yksityisen väkivallan käytöstä rangaistiin.\nTässä orwellilaisessa maailmassa kansainvälisten suuryritysten etujen palveleminen on yhtä kuin demokratia.\nEdesmennyt jugoslavialainen kirjailija Danilo Kis on todennut, että nationalismi antaa identiteetin tunteen yksilölle jolta on viety yksilöllisyys, ihmiselle josta on tehty mitättömyys,.\nNationalismi on jo kauan kilpaillut uskonnon kanssa lohdun tuojana. Kansallinen identiteetti on ämän lisäksi ainoa kulttuurissamme yleisesti tunnettu yhteiskunnallisen turvallisuuden tunteen luoja.\nRocker kirjoittaa: Se mitä Rousseau kutsuu vapaudeksi, on vapautta tehdä sitä mitä valtio, yhteisen tahdon vartija, kansalaiselle määrää. Se on kaiken inhimillisen tunteen virittämistä yhteen nuottiin, elämän rikkaan erilaisuuden torjumista, kaiken ponnistelun mekaanista sovittamista ennalta määrättyyn muottiin.\nTämän prosessin myötä syntyi moderni nationalismi, josta tuli demokraattisen valtion uskonto.\nOsa uudenaikaistumisen prosessia oli kansallisvaltioiden ilmaantuminen. Usein ne nousivat vanhojen elämäntapojen romahtamisen myötä ja olivat näin kipeässä legitimoinnin tarpeessa tässä käytettiin perinteiden tahallista keksimistä, mikä antoi johtajille mahdollisuuden ryövätä menneisyyttä käyttökelpoisen kertomuksen luomiseksi.\nKysytään, miksi hallitukset suostuvat niin auliisti suuren rahan talutettavaksi.\nLiittoutumattomuudelle olisikin nyt etsittävä ajan henkeen soveltuvaa konkreettisista sisältöä. Se löytynee tarpeesta sanoutua irti islamilaisen fundamentalismin ja kapitalistisen fundamentalismin vastakkainasettelusta.\nMonissa asioissa on mahdollista kuvitella, että uudistusvaatimukset aletaan kokea ennen pitkää itsestään selviksi. Silloin työnnetään yhdessä auki ovia, jotka eivät enää olekaan lukossa.\nSuomen eduskunnan täysistunnossa 8.5.2018 käsiteltävien asioiden listalla on EU:n ja Kanadan välinen CETA-vapaakauppasopimus. Vetoamme Teihin, jotta äänestäisitte sopimusta vastaan. Attac ry:n jäseninä olemme seuranneet EU-kauppapolitiikkaa järjestötoimijana...\nCETA (Comprehensive Economic and Trade Agreement) on niin sanottu toisen sukupolven kauppasopimus, ja kattaa alueita, joita aiemmat kauppasopimukset eivät ole kattaneet. Siihen sisältyvä erittäin problemaattinen investointisuojamekanismi tuo Suomelle ja muille Euroopan maille uhkia, joihin on suhtauduttava vakavasti. Yhtä lailla demokratian kannalta ongelmallista sopimuksessa on CETA:an sisältyvä sääntely-yhteistyön mekanismi, jossa yrityksiä on kuultava kaikkia merkittäviä poliittisia päätöksiä tehtäessä ja jonka myötä yritys- ja sijoittajasektori saa mahdollisuuden viivyttää päätöksentekoa sääntely-yhteistyöhön sisältyvän hinta-laatusuhde -analyysin avulla, jossa yritykset, joita uudistus koskisi, suorittaisivat itse nämä arviot. Heikennys on merkittävä nykyisin vaikutusarvioihin pohjautuviin analyyseihin nähden. Samankaltainen mekanismi oli suunnitteilla EU:n ja Yhdysvaltojen kauppasopimus TTIP:hen. Poliittisen vallan kaventaminen on ollut CETA:n ytimessä sopimusneuvotteluiden alkuvaiheilta asti. Haluatteko Te kansanedustajana olla ratifioimassa sopimusta, joka kaventaa myös omaa päätösvaltaanne… Useimmiten oikeuskäsittelyt ovat koskeneet valtioiden yritystä suojella ympäristöään, maitaan tai oikeuksiaan järjestää julkisia palveluja. Ylikansallisten yhtiöiden valmiuksia toimia hyvinvointimme edistämiseksi tehtyjä päätöksiä vastaan lisääntyisivät CETA:n myötä merkittävästi.\nmahdollisesti voimaan tuleva Sote-uudistus aiheuttaa sen, että yksityisille toimijoille annetaan nopea väylä haastaa Suomen valtio oikeuteen, jos esimerkiksi niiden tulevat voitot ovat vaarantuneet valtion muuttuneen politiikan myötä. Yrityksiä varten perustettavaa oikeuselintä ja suoraa väylää oikeusprosesseilla rahastamiseen ei tule luoda. Myös kaivossektorilla nähtäisiin todennäköisesti ylikansallisten yhtiöiden nostamia oikeuskäsittelyjä CETA:n myötä. Esimerkkitapaus Viiankiaapa todistaa, että Suomen erämaat tai sen koskematon luonto eivät paina vaakakupissa paljoakaan työttömyyden kanssa kamppailevan maakunnan taloudellisiin etuihin verrattuna. Kansalaistemme edun mukainen demokraattinen päätöksenteko tulee aina asettaa ylikansallisten yhtiöiden kilpailukyvyn edelle. sopimuksessa, määrittelemällä termi “verosopimus” väljästi, mahdollistetaan verosuunnittelu varmistamalla suotuisa verotuskohtelu yritykselle ja yrityksen osakkeenomistajille. Verotus on vain yksi esimerkki siitä, miten CETA hyödyttää suuryrityksiä ja -sijoittajia ja parantaa niiden mahdollisuuksia kaventaen samalla pien- ja keskisuurien yritysten toimintamahdollisuuksia.\nSuomalaiset ammattiliitot ja kansalaisjärjestöt kokosivat ehdotuksen, jossa nostetaan esille vastuullinen yritystoiminta, ihmisoikeudet, ympäristön ja ilmaston etu, veronkierron suitsiminen ja työntekijöiden oikeudet. CETA vastaa huonosti näihin tavoitteisiin.\nMaailmanlaajuisesti etsitään nykyiselle järjestelmälle radikaaleja vaihtoehtoja eriarvoisuuden, epäoikeudenmukaisuuden ja kestämättömyyden vähentämiseksi. Juuri rakenteet ovat luoneet useita maailmanlaajuisia kriisejä. Uusissa kirjoissa on esimerkkejä, käsitteitä, ja maailmankatsomuksia eri puolilta maailmaa. Niistä käy esille, että ”toinen maailma”, jopa useat oikeudenmukaisuuden maailmat, ovat todellakin mahdollisia.\n- 'Pluriverse: Post-Development Dictionary',\n'Alternative in the Crisis',\n'Alternative Futures: India Unshackled'


Kanavointi, näkymättömät maailmat ja vaihtoehtoterapiat ovat vahvassa nosteessa nuorten keskuudessa - Kirkko ja kaupunki\nnull Kanavointi, näkymättömät maailmat ja vaihtoehtoterapiat ovat vahvassa nosteessa nuorten keskuudessa\nAjatus oman sisimmän seuraamisesta yhteiskunnan asenteista riippumatta saa vahvaa kannatusta kaikissa ikäryhmissä.\nRenphoto, Alexey Vladimir ja Romolo Tavani / iStock sekä Esko Jämsä\nUushenkisten uskomusten kannatus yleistyy Suomessa varsinkin nuorten keskuudessa. Yhä useampi kertoo uskovansa esimerkiksi henkimeedioihin ja kanavointiin. Näihin uskovien nuorten miesten määrä kasvoi 16 prosenttiyksikköä vain neljässä vuodessa.\nTiedot käyvät ilmi uskontotieteilijä, tutkimuskoordinaattori Jussi Sohlbergin tutkimusartikkelissa, joka ilmestyi tammikuussa julkaistussa kirjassa Spiritualiteetti 2020-luvun Suomessa (Toim. Niko Huttunen ja Veli-Matti Salminen). Sohlberg kartoitti artikkelissaan uushenkisyyteen liittyvien näkemysten kannatuksen kehittymistä, joka näkyy 2000-luvulla julkaistuissa kyselytutkimuksissa.\n– Avoimuus uushenkisiä uskomuksia kohtaan on selkeässä kasvusuunnassa. Kiinnostavaa on, että muutos painottuu nuorempiin sukupolviin ja näkyy myös nuorten miesten kohdalla, Sohlberg sanoo.\nUushenkisten uskomusten kannatus ei ole Sohlbergin mukaan tasaista, vaan tämänpuoleisiin teemoihin painottuvia uushenkisiä uskomuksia kannatetaan laajemmin kuin sellaisia, joihin liittyy usko yliluonnolliseen.\nTutkimusartikkelin keskeisiä lähteitä ovat Gallup Ecclesiastica -kyselyt vuosilta 2015 ja 2019 ja Kirkkomonitor-kyselytutkimukset, joissa kirkon tutkimuskeskus on selvittänyt uushenkisten uskomusten kannatusta. Uushenkisiä uskomuksia on mitattu myös vuosina 2008 ja 2018 tehdyissä Social Survey Programme -kyselyissä.\nGallup Ecclesiastica -kyselyissä vastaajat ottivat kantaa neljään uushenkisyydelle tyypilliseen väitteeseen. Vuonna 2019 nuorimmat ikäluokat kannattivat laajasti väitettä, jonka mukaan ”on olemassa näkymättömiä maailmoja ja olentoja, jotka vaikuttavat meidän maailmassamme”.\nKyse ei ole siirtymästä, jossa jokin uskomusjärjestelmä vain korvaisi toisen, vaan kasvavasta mielenkiinnosta uushenkisiä uskomuksia kohtaan.\n15–29-vuotiaista miehistä kaksi viidesosaa ja saman ikäluokan naisista hieman useampi oli väitteestä täysin tai osittain samaa mieltä. Näiden ryhmien lisäksi myös 30–39-vuotiaiden parissa näkymättömien maailmojen ja olentojen vaikutuksiin uskovien osuus oli lisääntynyt merkittävästi vuodesta 2015.\nKaikista miehistä 22 prosenttia ja kaikista naisista 46 prosenttia oli väitteestä täysin tai osittain samaa mieltä vuonna 2019. Sohlbergin mukaan vastauksissa voi näkyä uushenkisten uskomusten lisäksi myös usko kristillisiin oppeihin.\nJoka viides nuori mies uskoo henkimeedion välittämään tietoon\nToinen väite mittasi uskoa kanavointiin, joka on new age -henkisyydessä yleinen toimintamuoto ja ilmiö. Siinä ihminen kokee vastaanottavansa korkeammilta tasoilta tai toisista ulottuvuuksista tulevia viestejä, joiden lähettäjät ovat ei-fyysisiä olentoja.\nVastaajilta kysyttiin kantaa väittämään, jonka mukaan ”henkimeediot ja kanavoijat voivat välittää meille tietoa näkymättömästä maailmasta”.\nMiesten keskuudessa väitettä kannattivat vuonna 2019 eniten 15–29-vuotiaat, joista 21 prosenttia kertoi uskovansa henkimeedioihin ja kanavoijiin joko täysin tai osittain. Myös seuraavaksi nuorimmassa 30–39-vuotiaiden miesten ikäluokassa joka viides kannatti henkimeedioita ja kanavointia koskevaa väitettä. Nuorimman ikäluokan kohdalla kasvua oli tapahtunut neljässä vuodessa peräti 16 prosenttiyksikköä ja toiseksi nuorimman ikäluokan kohdalla lähes saman verran.\nNaiset uskoivat henkimeedioihin ja kanavointiin useammin kuin miehet. 15–29-vuotiaista naisista neljännes kannatti henkimeedioita ja kanavoijia koskevaa väitettä täysin tai osittain. Yhtä suuri osuus myös 30–39-vuotiaista ja 40–54-vuotiaista naisista oli väitteen kanssa samaa mieltä.\nVuonna 2019 kaikista naisista 23 prosenttia ja miehistä 14 prosenttia oli väitteestä täysin tai osittain samaa mieltä.\nKolmannen suomalaista uushenkisyyttä mittaavan väitteen mukaan ”vaihtoehtoiset terapiat ja itsensä kehittämisen muodot voivat auttaa meitä kehittymään ihmisinä”. Tätä väitettä kannatettiin enemmän 15–29-vuotiaiden ikäryhmän keskuudessa kuin vanhemmissa ikäluokissa.\nNoin kaksi viidestä 15–29-vuotiaasta miehestä ja yli puolet saman ikäisistä naisista oli väitteen kanssa täysin tai osittain samaa mieltä vuonna 2019. Nuorimmassa miesten ikäluokassa väitteen kannatus oli kasvanut 15 prosenttia ja saman ikäisten naisten keskuudessa kymmenen prosenttia vuodesta 2015.\nMiesten ja naisten välillä oli jälleen selkeä ero. Vaihtoehtoisiin terapioihin ja itsensä kehittämiseen koskevaa väitettä kannatti täysin tai osittain 36 prosenttia kaikista miehistä ja 49 prosenttia kaikista naisista.\nJussi Sohlbergin mukaan kirkko voi ammentaa kristillisen spiritualiteetin perinteestä, kun se etsii yhteistä kosketuspintaa uushenkisyyden kanssa.\nSohlberg nimeää uushenkisyyden kirjavaa kenttää yhdistäviksi avainkäsitteiksi etsijyyden, kokonaisvaltaisuuden, asioiden toimivuuden, oman sisäisen äänen kuuntelemisen ja vahvan uskon ihmisen kehitysmahdollisuuksiin.\n– Perinteiselle uskonnollisuudelle tämä luo uusia haasteita, mutta samalla mahdollisuuksia, Sohlberg sanoo.\nVaihtoehtoisten terapioiden kannatus on kasvanut merkittävästi nuorten miesten ja naisten keskuudessa.\nSubjektiivinen käänne nostaa omakohtaisen kokemuksen tärkeäksi\nOman sisimmän merkityksen korostuminen on Jussi Sohlbergin mukaan myös osa länsimaisen kulttuurin laajempaa muutosta. Filosofi Charles Taylor on puhunut subjektiivisesta käänteestä, jossa yksilön omat tunteet, ajatukset ja kokemukset määrittävät yhä enemmän elämän valintoja ja suuntaa.\nUushenkisyydessä nähdään keskeiseksi ajatus ihmisen aidosta sisimmästä, joka hänen tulisi löytää. Tämän ajatuksen kannatusta mitattiin kyselytutkimuksissa väitteellä, jonka mukaan ”jokaisen ihmisen tulisi löytää oma tiensä sisimpäänsä luottaen, vaikka tulisi torjutuksi yhteiskunnassa”.\nVäite sai kaikissa ikäryhmissä tasaisen vahvaa kannatusta, eikä miesten ja naisten välinen ero ollut merkittävä. Kaikista miehistä 58 prosenttia ja naisista 63 prosenttia oli väitteen kanssa täysin tai osittain samaa mieltä vuonna 2019.\nMyös tämän väitteen kannatus oli kasvanut eniten nuorimmassa 15–29-vuotiaiden ikäluokassa. Tämän ikäryhmän miehillä sisimpään luottamisen kannatus oli lisääntynyt 11 prosenttiyksikköä ja saman ikäluokan naisten keskuudessa kymmenen prosenttiyksikköä.\nEdellä kerrotuista tuloksista poiketen suomalaisten uskossa jälleensyntymiseen ei näytä tapahtuneen muutoksia viime vuosina. Jälleensyntymisuskoa mitattiin vuosien 2008 ja 2018 Social Survey Programme -kyselyissä. Kumpanakin vuonna 15 prosenttia vastaajista ilmoitti uskovansa ehdottomasti jälleensyntymiseen tai pitävänsä sitä todennäköisenä. Jälleensyntymisen kannalla oli naisista 20 prosenttia ja miehistä 11 prosenttia. Erot eri ikäluokkien välillä olivat vähäisiä.\nKirkko on jo vastannut tilanteeseen uusia innovaatioilla\nUushenkiset uskomukset yleistyvät erityisesti nuorissa ikäluokissa, joiden suhde uskontoon on kyselytutkimusten mukaan voimakkaassa murroksessa. Nopea muutos näkyy myös vastauksissa kristillistä jumalauskoa mittaaviin kysymyksiin.\nVuonna 2019 tehdyn Gallup Ecclesiastica -kyselyn mukaan kaikista suomalaisista vain 25 prosenttia uskoo kristinuskon opettamaan Jumalaan. Kaksi vuosikymmentä aikaisemmin kristinuskon Jumalaan uskoi 47 prosenttia suomalaisista. Muulla tavoin Jumalaan uskovien määrä oli vähentynyt samassa ajassa 27 prosentista kahdeksaantoista prosenttiin.\nKirkko voi ottaa käyttöön toisten perinteiden piirissä löydettyjä näkökulmia ja menetelmiä ilman, että kyse olisi synkretismistä.\nVuonna 2018 tehdyssä Social Survey Programme -kyselytutkimuksessa 25–34-vuotiaista naisista 29 prosenttia ja miehistä 22 prosenttia kertoi luopuneensa uskosta Jumalaan. Vastaavasti kahdeksan prosenttia samasta ikäluokasta ilmoitti alkaneensa uskoa Jumalaan.\nOvatko nopeasti yleistyvät uushenkiset uskomukset syrjäyttämässä kristillisen uskon ja nousemassa sen tilalle? Kyse ei ole vain joko–tai-muutoksesta, Sohlberg vastaa.\n– Kyse ei ole sellaisesta siirtymästä, jossa jokin uskomusjärjestelmä vain korvaisi toisen, vaan kasvavasta mielenkiinnosta uushenkisiä uskomuksia kohtaan ja samalla katsomusten ja uskontojen kentän moninaistumisesta. Jälleensyntymisusko on esimerkki siitä, miten ihmiset ammentavat omaan katsomukseensa pieniäkin elementtejä erilaisista perinteistä, Sohlberg sanoo.\nSohlberg näkee uudessa tilanteessa kirkon kannalta myönteisiä mahdollisuuksia. Kirkon jäsenyys ja lapsen kastaminen eivät ole enää kulttuuriin kuuluvia itsestäänselvyyksiä vaan tietoisia valintoja, jotka voivat tulla aikaisempaa merkityksellisemmiksi. Hakiessaan yhteistä kosketuspintaa uushenkisyyden kanssa kirkko voi ammentaa kristillisen spiritualiteetin pitkästä perinteestä.\n– Kirkko voi myös ottaa käyttöön toisten perinteiden piirissä löydettyjä näkökulmia ja menetelmiä ilman, että kyse olisi synkretismistä eli uskontojen yhteen sulautumisesta. Tällaisia innovaatioita ovat esimerkiksi hiljaisuuden jooga, tietoisuusharjoitusten käyttö perheneuvonnan työkaluna, visualisoinnin käyttö rukouksessa, tarot-korttien kristilliset versiot ja kiviin liittyvien symbolien käyttö ihmisten kohtaamisessa, Sohlberg sanoo.\nKyselytutkimuksista ei voi vielä päätellä, miten uushenkisten uskomusten kannatus heijastuu uskonnon tai henkisyyden harjoitukseen.\nPopulaarikulttuuri levittää uushenkisyyteen liittyviä ajatuksia\nJussi Sohlberg selittää uushenkisten uskomusten yleistymistä vaihtoehtoisen henkisyyden virtauksilla, jotka ovat levinneet länsimaissa 1960-luvun loppupuolelta lähtien. Suomeen nämä virtaukset tulivat 1970-luvun alussa, kun muun muassa Oraansuojelijat ja Rajatiedon yhteistyö ry levittivät vastakulttuurisia ajatuksia.\nLaajempaa näkyvyyttä uushenkisyys sai seuraavilla vuosikymmenillä. Ensimmäiset rajatietoon keskittyvät Hengen ja Tiedon messut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983 ja Minä Olen -messut vuonna 1996.\nToista uushenkisyyden leviämistapaa tutkijat kutsuvat okkulttuuriksi. Termi ei kuvaa okkultismia tai esoteriaa sinänsä, vaan erilaisten yliluonnollisuuteen, paranormaaliin, henkisyyteen ja salaliittoihin liittyvien ajatusten leviämistä yhteiskunnassa erityisesti populaarikulttuurin kuten kirjallisuuden, elokuvien ja tv-sarjojen kautta.\n– Okkulttuurista vaikutusta on nähty erityisesti fantasian ja kauhun lajityypeissä. Esimerkkejä tästä ovat Yhdeksäs portti -elokuva, Matrix-elokuvat sekä tv-sarjat Paranormal Activity ja X-Files. Kirjailijoista tässä yhteydessä voisi mainita Dan Brownin ja Heikki Kännön. Okkulttuurinen vaikutus näkyy myös suomalaisessa kuvataiteessa, Sohlberg sanoo.\nSohlberg tähdentää, että kyselytutkimuksista ja tutkijoiden havainnoista ei voi vielä päätellä, miten uushenkisten uskomusten kannatus heijastuu uskonnon tai henkisyyden harjoitukseen.\n– Kyselyissä ilmenevä kannatus kertoo nuorten ikäluokkien avoimuudesta ja valmiudesta omaksua omaan katsomusmaailmaan erilaisia ja uusia näkemyksiä. Se joukko, joka harjoittaa esoteerisiä menetelmiä ja on mukana alan järjestöissä, on puolestaan varsin rajattu, Sohlberg sanoo.