2571 viestiä • Sivu 5/172 • 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ... 172\nKirjoittaja Vilma1966 » 22.1.2018 12:57:58\nNetti ja etenkin Suomi24 on pahempia kuin aikanaan lääkärikirja. Sitä kakarana lukiessa olin aivan varma, että minulla oli kaikki mahdolliset taudit . Pysy sieltä poissa ja juttele vaan niiden kanssa joilla on oikeasti asiasta kokemusta. Ja muista, että jokainen syöpätapaus on erilainen.\nHemmottele itseäsi kuitenkin Sylvia jatkossakin, se on meille kaikille tärkeää. Mutta oikeassa olet, että siitä nauttii enemmän kun sen pitää järkevissä mitoissa. "Ei makeaa mahan täydeltä" vai miten se nyt menikään.\nMuistan, että kuittasin sinulle aiemmin ostaneeni neilikoita ruokapöydälle. Heitin ne vasta eilen pois, olivat siinä kokonaisen 3 viikkoa! Uskomattoman kestäviä kukkasia. Ja oli ihan niitä Cittarista saatavia halpiksia.\nKirjoittaja tuulikki64 » 22.1.2018 18:16:06\nTietämäni esimerkit ovat lähinnä levinnyttä rintasyöpää kroonisesti sairastavia. Eli syöpä on levinnyt esim. sisäelimiin, luustoon, keuhkoihin ja aivoihin.\nOnneksi niitä solusalpaajahoitoja on aika vähän, itselläni 6 kertaa. Sen verran jaksaa vaikka päällä seisoen - mikäli kroppa vain kestää. Pitäisi varoa suuria ihmisjoukkoja, ettei tule mitään virustartuntoja, tulehduksia ym... koska vastustuskyky heikkenee solusalpaajahoidon aikana. Ettei tarvisisi siirtää hoitoja.\nSädehoitoa sain 25 kertaa.\nKirjoittaja Tyräkki » 22.1.2018 21:56:59\nIhan olin samaa aikeissa kirjoitella kuin Vilma, että yritä nautiskella sopivasti, sillai hyvällä omallatunnolla!\nTosin taitaa plinkkaajille olla ihan tyyppivika, että nautiskelee helposti vähän liikaakin..\nMulla itellä on vihdoin kaikki mahdolliset maksalabrat otettuina, saas nyt sit ens viikolla kattoa tuleeko jotain diagnoosia tai jatkotutkimuksia, vai armahdus/seuranta.\nMahdollisimman hyviä/mukavia hoitoja!\nKirjoittaja SylviaPlaa » 23.1.2018 11:09:30\nmoikat, ja kiitos viesteistä!\ntotta tuo mitä Tyräkki veisteli että meikäläiset ovat taipuvaisia rönsyilemään övereiden kanssa oli kysymyksessä sitten herkut taikka alkot.\njust joku päivä ajattelin, taas, että kyllä tää sairauspäiväkirjan raportointi tänne Plinkkiin oli oikea ratkaisu.\nmitä mahtaisivat aatella olla jotkut terveyspalstalaiset, kun rustailisin syöpäsairaana ruokavalioistani sekä tissutteluistani. tai kun Tuulikki kertoi omista kokemuksistaan että peräti kännit oli joskus päällä kun lähti hoitoon, mikä oli upeaa avoimmuutta.\nkaltaistensa kanssa on hyvä olla. niin se vaan on.\nja jos joku saa nyt päähänsä, että täällä noi vaan hyssyttelevät syntejään, niin väite on epätosi.\nai Vilma osti ne neilikat. niitä pieniä nuppusia varmaan... just eilen kattelin neilikkapuskia K-marketissa ja mietin että aukeaako ne edes. seuraavalla kerralla ostan tulppaanien sijaan niitä\nsyto 2 sujui hyvin ja pääsin yleisillä kulkuneuvoilla kotiin. ei pahoinvointia.\nveriarvot sun muut olivat niin ok, että hoitojen jatkolle ei ole estettä. jess!\nmaaliskuussa on suuri päivä, ns. tuomionhetki.\ntarkoittaa sitä, että kolmen sytojakson jälkeen (nyt menossa siis ensimmäinen jakso) otetaan kuvat josta nähdään, onko sytohoidoista vastetta. eli todellista jarrua sairaudelle.\nkun omahoitaja J kertoi tästä, ajatukseni menivät niin sumuisiksi etten tajunnut kysyä (en edes jälkikäteen) mitä siinä tapauksessa tapahtuu, jos kuvat osoittavat ettei sytoista siihen ole. eli että syöpä jatkaa leviämistään.\nvoisin toki soittaa hänelle.\ntoisaalta myös lääkärille on varattuna aika 1. helmikuuta. ehkä kysyn vasta sitten.\nnyt kun selvisi tämä maaliskuun etappi, sain lisävoimia tsemppaamiseeni. sen ruokavalion kanssa on totisesti ryhdyttävä hommiin! kunpa onnistuisin oman mielenrauhani takia siinä. entäs sitten tissuttelu?\nmielitekoja ei ole ollut mutta ensi viikonloppuna tulee vieraita kotiseudulta ja illanviettoahan se tarkoittaa.\nsuunniteltiin että illalliseksi on lammasta ja valkosipuliperunoita. ruuan kanssa pärjään vedellä, mutta kun lammasta muhitutetaan uunissa 5-6 tuntia, niin asiaanhan kuuluu punaviini. voi sentään.\nensin spekuloin tsemppaamisella, ja sitten, jo samaan hengenvetoon, pyörittelen mielikuvia lampaasta ja viinistä. mitä ristiriitaa, jos ei peräti petaamista\nhoidon jälkeen lähdin kauppoja kiertelemään. ostin asiallisen lounaan K-marketista, erittäin hyvää kanasalaattia tuoretiskiltä.\ntörmäsin urheilukaupan alennusrekkiin missä oli just sopivat "talvihousut". vihaan sukkahousuja joten ne voi vetää päälle ilman sukkiksia ja silti pitäisi olla lämmin.\nalesta huolimatta ne oli budjetilleni vähän kalliit, 89 e, ja kun tein ostopäätöstä mieleen juolahti että tässä sitä shoppaillaan yhteiskunnan rahoilla. ostin ne kumminkin. pihistän jatkossa jostain muusta. enhän käy enää kaljakaupassa, lohduttelin huonoa omatuntoani, kuten ennen muinoin.\nmikä riemu, muuten, kun pukukopissa ähelsin pöksyjä päälleni niin jouduin pyytämään myyjältä pienemmän koon.\nennen se olisi ollut 44, lihavimmillani jopa 46, mutta nyt se on 42.\npaino 73,4. sairaalan puntarin lukema, vaatteet päällä. olen 170 cm. enpä olisi uskonut, että joku päivä kirjoitan lauseen: alle 70 kilon paino ei saa pudota. sitä en halua.\nei kipua, ei ahdistusta.\nDiapamin tarvetta ei ole ollut. eilen otin illalla kipuun 2x50 mg Tramalia.\nostosreissu vei voimia joten nukuin pitkät päiväunet. yöuniakin riitti yhdeksäksi tunniksi.\nTyräkille erityistsempit sinne arvojen kuuntelu-sessioon. toivotaan että se menee paremmin kuin hyvin!\nKirjoittaja SylviaPlaa » 24.1.2018 08:49:26\ntänä aamuna jonkin verran huonovointisuutta.\nsiihen auttaa toivottavasti pahoinvointilääke Primperan 10 mg. otin napin äsken.\nteenkö aamiaista, tenttasin, entä eväät töihin? tarvitko jotain apua? löytyikö puhdas paita? ei, ei, kaikki ok.\nen malta (kehtaa?) jäädä sänkyyn makaamaan.\nmies käy kylpyhuoneessa muttei päädy seurakseni ruokapöydän äärelle missä juon kahvia.\nlöydän pöpperöisen ukkelin työhuoneestani syömässä aamiaista. miks sä täällä olet? "että saan olla rauhassa". pieni viive, sitten repeämme molemmat nauramaan.\ntarkoitan, että liiallinen hössöttäminen on loputtava.\nvälillä nimittäin häpeän sitä että loikoilen päivät pitkät, naurettavaa.\neilen tajusin ammattiliittoni jäsenkirjettä lukiessani, että minulla saattaisi olla oikeus "sairausavustukseen".\nhakuaika umpeutuu 30.1.18\nonneksi luin koko kirjeen, yleensä jätän ne postiini lojumaan klikkaamatta niitä edes auki.\nnyt saan sairauspäivärahani siis Kelalta, mikä on pieni (n.27 e/pv) (tähän lisäksi asumistuki), joten tuo avustus olisi tarpeen. tällöin saisin käteen pari sataa kuussa enemmän. summahan on merkittävä.\ntiedossa siis soitto/viesti/kysely Kelalle siitä, miten tuon asumistuen käy sikäli mikäli minulle myönnettäisiin liiton avustus.\neilen löysin blogin syöpää sairastavasta keski-ikäisestä naisesta, joka oli viisaana ihmisenä maksanut pitkät matkat ylimääräistä vakuutusta sairauden varalta.\nitselleni se ei tosin olisi ollut mahdollistakaan, koska olen aina ollut niin pienituloinen.\ntänään lähden saattajaksi ystäväni M:n (77v.) lääkärikäynnille.\nolemme valtavan läheisiä. M ei saa nukuttua. on aina ollut huonouninen mutta nyt kun minä sairastan, ja hän murehtii sitä, hän valvoo ja valvoo yökaupalla. se on ihan hirveetä. lisäksi hän on monisairas. on vähän sitä sun tätä vanhuuden kremppaa, eikä niin vanhuudenkaan. levottomat jalat-sairaus, sydämen vajaatoiminta, munuaisten vajaatoiminta, astma, verenpainetauti, diabetes.. joten yletön valvominen on valtava riski. elimistö on hyrräystilassa. hädässä.\ntalvinen myrskytuuli ulvoo.\nKirjoittaja Vilma1966 » 24.1.2018 11:26:11\nOnneksi et ole liian sairas hoitamaan korvausasioita. Olen monesti miettinyt sitä, että meillä on tuossa hommassa kyllä vikaa, kun sairaiden ihmisten pitäisi jaksaa ja kyetä selvittämään mitä korvauksia ja etuuksia kuuluu saada. Monesti kun kyseessä voi olla henkilö joka ei sairautensa takia siihen pysty. Pitäisi kuulua julkiseen palveluun, että olisi oma yhteyshenkilö sosiaali puolella ja tämä selvittäisi jokaikisen ropon mitä kuuluu saada. Olen vierestä seurannut kun ystävät ovat näitä omaisten puolesta selvitelleet ja monesti on todellista salapoliisi työtä ja taistelua.\nSinulla on Sylvia luterilainen työmoraali selkäytimessä. Eihän sitä nyt sovi loikoilemaan jäädä, jos tolpillaan pysyy .\nJa kyllä ne nuppuiset neilikat aukesi oikein kauniiksi kukkasiksi. Siinä kyllä meni muutama päivä ennen kuin olivat kunnolla auki, mutta sitten kukkivat kauniisti ja pitkään. Vettä niille kyllä sai lisätä vähän väliä, melkoisia juoppoja .\nNautitaan nyt lumipyrystä, illalla se sitten vaihtuu vesisateeseen ja kaikki muuttuu jälleen kerran jäisen niljakkaaksi. Kai pitäisi käydä ostamassa ne Icebug kengät kun nämä talvet täällä etelässä tuntuvat olevan pelkkää jäätiköstä toiseen menoa.\nToivottavasti ystäväsi pikku hiljaa oppii rentoutumaan, kun on noita omiakin vaivoja. Tsemppiä teille molemmille!\nKirjoittaja SylviaPlaa » 25.1.2018 12:44:53\ntotta, en minäkään käsitä miten ihmiset pärjääväät sairaina tukihakemusten kanssa, eritoten ne, jotka eivät käytä nettiä.\neikä koskaan puhuta siitä, kuinka paljon tukia jää kokonaan hakematta, oletettavasti juuri edellä mainituista syistä.\nitse sain kylläkin sen koodin Kela-korttiini kokonaan korvattaviin lääkkeisiin sairaalan ja Kelan itsensä ansiosta.\nen olisi itse moista tajunnut hakea. pitäkestoisessa sairastelussa se B-lausunto on kullanarvoinen. sen jälkeen mutkikkaat kuviot alkavat suoristua.\nhei Vilma, mulla on ne Icebugit, samoin eräällä koiratuttavallani, ja meille molemmille on käynyt niin että toisen kengän pohja VUOTAA. eli pakkasella purevat hyvin ja estävät erinomaisesti liukastelua, mutta kun kunnon vesikeli yllättää niin mono imee vettä kitusiinsa kuin sieni.\noletettavasti täysin sattumaa että peräti kaksi kenkien "maanantaiparia", mene ja tiedä.\nedelleen vähän huonovointisuutta ja nukuttaa niin hemmetisti.\nei kuitenkaan oksentelua, huh helpotus. semmoinen ontto ja horjuva olo. sanalla sanoen heikko, taikka heikohko.\nolen osapäivätupakoitsija. saatan polttaa päivässä vain yhden tupakan ja se on aina aamukahvin kanssa. mikä nautinto. tänään mietin että prkl jos joudun luopumaan siitä. eli kahvi ja rööki tökki, eikä toki ollut eka kerta.\nmainittakoon, että ryypätessä röökiä kuluu heh, vähän toiseen malliin... se taas on lähes ketjupolttamista\nei kipuja, ei ahdistusta.\nmietin jo että mikä helvetin tapaus minä olen, sillä noita syöpäblogeja kun lukee, sairastuneet reagoivat ahdistukseensa itkemisellä, surulla ja ahdistuksella. en muista milloin olisin viimeksi itkenyt. ei vaan ole itketyttänyt. toisaalta, ei tarvitsisi kuin kuunnella Vesalan yhtä iki-ihanaa laulua (Sinuun minä jään) (en ole varma tuosta nimestä sanatarkasti) niin jo alkaisi padot murtua. pitäisikö niin toimia? en osaa sanoa. pannaan harkintaan.\neilen juteltiin ystäväni M:n kanssa (se lääkärikäynti sujui oikein hyvin) siitä, että sanovat vihan aiheuttavan syöpää, jos asian nyt näin yksinkertaistaa.\nyöllä näin unta vihasta(ni). sitähän on riittänyt elämässäni, jo ennen kuin tajusin vihani olevan vihaa.\nse onkin ollut, ehdottomasti, eräs osasyy juomiseeni.\nvuosia sitten tutustuin aiheeseen lukemalla sitä sun tätä psykologista kirjallisuutta.\nmiten padottua vihaa saisi purettua? en ole semmoinen joka osaisi lähteä hakkaamaan nyrkkeilysäkkejä, heko.\nvaikka nykyisin elän tasapainoista elämää, niin kyllä se viha on välillä tunnistettavissa, pienin aaltoliikkein.\nhyvin harvakseltaan tosin. se on pieni aaltoliike. entä millaisissa tilanteissa? siihenkään en osaa antaa juuri nyt tarpeeksi kuvaavaa esimerkkiä.\nehkä pöyhkeä tai edes ajattelematon näköalattomuus saa minut raivoihini.\narjessa se saattaisi tulla vastaan vaikkapa siten, että joku kysyy "miks sulla ei ole lapsia", huolimatta siitä, muuten,\nettä lapsettomuus ei ole itselleni arka aihe, mutta monelle on. myös eräälle lähipiirissäni.\nnousee viha. ai miks mulla ei ole lapsia? no miks sulla vittu on? painu helvettiin.\nja sitten on tietysti se äiti. tuli nimittäin häneltä niin kylmää kyytiä lapsena ettei sitä hevillä "unohda".\nmutta nää on näitä iänikuisia.\ntai miehistä puhumattakaan!\nkuten hemmentaalin ketjussa narisin vain jokin aika sitten, valitsin nuorempana aina päin seiniä. valintani osui kerta toisensa jälkeen uskottomaan lajityyppiin. tai valintani ja valintani. pikemminkin ajauduin heitä kohti.\nmuttei näitä tällaisia jaksa nyt.\npitäisi kai jaksaa... muttei tänään.\nheh, onko tämä linja juuri se mistä varotellaan "en jaksa puhua tänään noin vaikeita"?\nKirjoittaja Vilma1966 » 25.1.2018 13:14:39\nMinä en kyllä usko, että viha tai mikään muukaan tunne aiheuttaa syöpää. Uskon, että syöpä tulee ihan fysiologisista syistä. Jos se johtuisi tunteista niin silloin voisimme itse vaikuttaa siihen saammeko syövän muokkaamalla tunteitamme. Emmekä varmasti pysty siihen. Iloiset ja vihattomatkin ihmiset sairastuvat.\nEn myöskään usko, että oma taistelun halu tai vastaava parantaa syöpää. Joillain hoidot toimii ja toisilla ei. Jos kauheasti ajattelee itse olevansa vastuussa syövästään ja siitä paranemisesta niin varmasti alkaa tuntemaan ahdistusta. Harmittaa otsikot joissa joku julkkis voitti taistelun syöpää vastaan. Siitä saa sen kuvan, että ne jotka kuolevat syöpään olivat jotenkin huonompia ihmisiä, kun eivät samalla tavalla taistelleet.\nNäin siis itse nyt ajattelen, kun minulla ei ole syöpää. Jos se joskus kohdalle osuu voi tietysty olla, että näkemys muuttuu.\nKysypä lekuriltasi onko Primperan annostus varmasti riittävä. Söin sitä aikoinaan erilaisesta syystä johtuvaan pahoin vointiin ja silloin nostivat annostustani koska olen niin iso (lue läski). Vaikka ei se kyllä minullakaan ihan kaikkea pahoinvointia vienyt pois.\nKirjoittaja SylviaPlaa » 25.1.2018 14:06:41\nen minäkään usko, eli aiheesta tuli vaan mutkan kautta yleistä jutustelua.\nyhtä samoin kuin että valoisat hyvinvoivat ihmiset sairastuvat hekin, kuten Vilma mainitsi, niin yhtä lailla aikamoiset vihakimput elelevät elämänsä fyysisesti terveinä kuin pukit.\nja minäkin inhoan taistelu-sanaa sairauden ohessa, tai kansilöpinöitä "hän selätti syövän". argh!\nkoko selätti-verbi on nykyisin vaikeasti käytettävissä, koska se on niin naimisissa syöpä-sanan kanssa.\nolenkin ihmetellyt miten joku toimittaja edes kehtaa käyttää nykyisin moista sanaparia.\nvielä tuosta vihasta.\nsehän on joka tapauksessa tunne siinä missä muutkin tunteet, ja yhtä sallittua.\nloppujen lopuksi kysymyshän on siitä, että miten voimakkaan, negatiivisen tunteen kanssa toimii.\nettä onko raivo niin piripinnassa että ryhtyy potkimaan säkkien sijaan mummojakin jne.\ntällöin vihan hallinnan opetteleminen on aiheellista, mikä tietystikin on eri asia kuin vihan kieltäminen.\nehkä olen kieltänyt vihani? (mikä ei siis ole aiheuttanut syöpääni!) eihän kohtelias "hyvinkasvatettu" tyttölapsi semmoista saisi tuntea? meillä kotona ei hyväksytty edes lasten nahistelua. puhumattakaan siitä, että vanhemmat olisivat riidelleet äänekkäästi parisuhteessaan - aina vaan mökötettiin hipihiljaisuuden vallitessa. ei hyvä.\nsamoin se äidin hyytävä ankaruus oli hyvinkätkettyä, hiljaista, jos ei peräti ovelaa.\nolisikin huutanut että nyt kakarat riittää! tai, mikäs sen vanhemmuudesta kertovan yhden teoksen nimi on: "Nyt vittu nukkumaan!".\nminusta tuo nimi tuntui hyvältä kun kirja sattui käteeni kirjastossa.\nmutta ei meillä. meillä elettiin siivosti, sunnuntaisin isä sonnustautui pukuun ja lähdettiin kirkkoon, kirkon jälkeen lounaalle ravintolaan. sitten taas hiljennyttiin loppupäiväksi. tai ei, joskus isä sentään irrotteli. hän osasi matkia Vesku Loiria ilmiömäisesti ja taisi mainion tekonaurun. joten hauskojakin muistoja on. vaan äiti se murjotti niinäkin hetkinä köksän puolella - tai siivosi. aina vaan siivosi ja siivosi.\nmutta nyt piste muisteloille!\nolo on hieman kohentunut.\nKirjoittaja vilmasto » 25.1.2018 14:09:07\nPäivää tännekin ketjuun\nLukenut oon ja hengessä oon koko ajan mukan vaikken sen kummemmin ilimineeraa itestäni\nÄskenkin kun naputtelin tuonne omaan ketjuun ajatuksiani niin se jotenkin syö sittenv oimat. Rajallista tämä kirjottamisen määrä välillä..harmittaa ihan. Vaan eihän sille mitään voi. Kyllä te ymmärrätte.\nMua vaan alko naurattaa hillittömästi tämä\nMullahan ei ole biologisia lapsia. Tai siis on lapsi, mutta en ole synnyttänyt häntä itse. Lapsettomuus ei ole arka aihe minulle kun en kuitenkaan ole lapseton. Mutta joskus mun on vaan pakko esittää draamaqueenia jollekin joka ihmettelee etten ole synnyttänyt vaikka minulla on lapsi Eli liekkö se mullakin jonninmoista sisäistä vihaa. Tai kieroutunut huumorintaju.\nOnpa mainiota, että korvausasiat on ok!\nOon vaan nyt hemmetin väsynyt. Ei jaksa ajatella enempää. Ne ajatukset on pyörinyt pari päivää päässä. Kaippa ne pyöri toisesta korvasta jo ulos\nKirjoittaja SylviaPlaa » 25.1.2018 14:28:45\nei hitto, vielä riittää muistelu-osastoon tämä:\nvieläkin, nyt verrattain myöhäisessä keski-iässä, kun katselen leffaa ja siellä äiti rakastaa lastaan; ottaa syliin, hukuttaa hänet suudelmiin, pörröttelee tukkaa ja sanoo I love You etc. saatan havahtua mietteeseen, että miltähän tuo lapsesta tuntuu? ylitsepursuava rakkaus ja läheisyys. fyysinen kontakti, yhteinen nauru ja kikatus vaikkapa hellän kepeän kutituskohtauksen aikana.\nsen täytyy olla uskomattoman upeaa.\nedellä kerrottu isänikin varoi fyysistä kosketusta.\nsodan jaloista paennut evakko, mikä ei sinänsä selitä tuota varovaisuutta halaamisessa yms. yms.\nentä äidin kohtalo?\nsiitä en tiedä tarpeeksi, koska mistään ei koskaan keskusteltu.\njälkikäteen, kun äiti jo kuoli, hänen läheinen ystävättärensä paljasti äidinäidin liki halvaantuneen surusta kun äidin veli kuoli vain 17-vuotiaana tuberkuloosiin. minusta hän oli lämmin mamma, muttei äitini sitä kenties kokenut.\nsurun murtama nainen ei jaksanut rakastaa toista lastaan, tai, jaksanut ainakaan näyttää sitä.\nkuten eräs psykiatri sanoi: "lapselle pitää kertoa ja näyttää että häntä rakastetaan, ei ne muuten sitä tiedä".\nKirjoittaja Vilma1966 » 25.1.2018 15:38:55\nVakavia asioita muistelet, mutta laitetaan ne Vilmaston kanssa ihan läskiksi, kun naureskellaan kaikelle . Minua huvitti ihan kauheasti tämä:\nvaan äiti se murjotti niinäkin hetkinä köksän puolella - tai siivosi. aina vaan siivosi ja siivosi.\nEttei ole omppu kauhean kauas puusta pudonnut kun piti heti äidin siivousta muisteltua lähteä pyykkäämään .\nEi vaan, on se joskus ihan mielenkiintoista pohtia miten oma kasvuympäristö on omaa luonnetta ja käyttäytymistä muokannut. Samoin läheisten osalta pohdin joskus samaa. Ei minunkaan perheessä ollut kauheasti mitään fyysista kontaktia, ei se ollut kai siihen aikaa täällä tapana. Mutta meillä kyllä näytettiin vihaa, vähän turhankin paljon. Siinä kohtaa kun äitini alkoholiongelma alkoi kärjistyä oli tappelutkin sitten melkoisia. Ja kyllä häneltä sujui kilpahuuto minun kanssa ihan selvin päinkin. Kun olin murrosiässä tappelumme olivat infernaalisia. Mutta kaikesta siitä huolimatta minulla oli aina sellainen olo, että olin hyväksytty. Vanhemmat tekivät aika selväksi, että heidän riidoillaan ei ollut meidän kanssa tekemistä. Ja vaikka minä riitelin heidän kanssaan tiesin, ettei se vähentänyt heidän rakkauttaan minua kohtaan. Uskon, että siksi minusta on kasvanut melko terveellä itsetunnolla varustettu ihminen. Ehkä vähän estoinen osoittamaan kaikkia tunteita, mutta melko normaali kuitenkin. Mieheni äiti taas kuoli kun mieheni oli pieni lapsi ja hänen uusi äitipuolensa oli kai hieman etäinen lapsipuolilleen. Miehelleni on todella vaikeaa osoittaa tai edes tunnistaa tunteitaan lukuunottamatta ärsyyntymistä ja raivoa.\nNäitä on joskus ihan mielenkiintoista pohtia ja miettiä miten ymmärrystä voisi hyödyntää nykyelämässä.\ntuohon lapsettomuus keskusteluun voisin kantaa korteni kekoon: minä olen lapseton omasta halusta ja oikein mielelläni provosoin keskustelua aiheesta sellaisten kanssa jotka ovat sitä mieltä, että on epänormaalia olla haluamatta lapsia. Olen saanut tuollaista kommenttia ihan suoraan päin näköäkin. Siihen totean vaan, että lapsien haluaminen on itsekkyyden ultimaattinen ilmentymä, koska lapset tehdään vain itseään ajatellen, eikä ketään muuta. Ei ne siittiöt tai munasolut huuda haluaan päästä maailmaan. Eikä kenenkään järkevän ihmisen pitäisi tänne enää ketään tehdä vaan jakaa olemassa olevat ihmiset tasaisesti maapallolle. Mutta kun jokaisen pitää saada se oma "lelu" mitä helliä ja joka osoittaa sitä rakkautta mitä muualta ei saa. Siksi minä hankin kissan.\nArvatkaa olenko suosittu tuollaisen puheenvuoron jälkeen .\nKirjoittaja vilmasto » 25.1.2018 18:17:32\nPiti vielä siis selventää tuota lapsettomuus juttua kun aika sekavsti olin kirjoittanut kiireessä siis olen kärsinytkin lapsettomuudesta tosissani ja se oli minulle arka paikka. Mutta kun kuitenkin on olemassa lapsi niin en ihan voi samaistua moneen muuhun tahtomattaan lapsettomaan ihmiseen. Mutta oon saanut osani siitä taivastelusta kun ei ole niitä biologisia lapsia ja joskus se piru nousee sisällä ja pitää ladata täysillä takasi. En nyt ihan noin täysillä kuin Vilma mutta meillä on eri tilanne kuitenkin. Mutta annan palaa kyllä jos siltä tuntuu\nMe ollaan kyllä omanlainen akkalauma ihan parasta!\n"lapselle pitää kertoa ja näyttää että häntä rakastetaan, ei ne muuten sitä tiedä"\nEipä sitä meilläkään halailtu eikä puhuttu tunteista. Tosiaan aika tyypillistä varmaan meijän ikäsille.\nMutta en ole koskaan tuntenu ettei mua ois rakastettu. Mun vanhemmat on aika hyvin toimeentulevia ja mitään maallista multa ei koskaan puuttunut. Isälllä on alkoholiongelma. Tai siis nyt on ollut raittiina jotain 20 vuotta. Oli tuurijuoppo joka vaan paheni eli selvät jaksot lyheni ja kännäilyt piteni. Sitten vaan oli juonut kuulemma tarpeeksi, akkansa ja talonsa sekä muun omaisuudenkin kerkes kipata kurkusta alas, näin isä toteaa nykyään ilman katkeruuden häivääkään äänessä. Nykyään kummallakin on uus elämä ja uudet perheet. Sekä välimatkaa toisiinsa muutama sata kilometria mulla on hyvät välit kumpaankin ja se mitä oon heiltä oppinut on, että pitäs elää omannäköistä elämää toisia loukkaamatta.\nTämähän käy mielenkiintoiseksi! pitääpä taas vähän ajatella lisää\nKirjoittaja SylviaPlaa » 26.1.2018 06:45:19\njuu nauraa saa ja pitääkin!\nitse repesin äsken kun luin vilmaston lauseen: Nykyään kummallakin on uus elämä ja uudet perheet\nluin sen niin, että Nykyään kummallakin on uus elämä ja uudet päihteet\najattelin että no voehan nenä. onko vilmaston faija nyt spiidikoukussa ja äitikin on repsahtanut\nei nämä asiat ole niin vakavia (enää) etteikö niille voisi nauraa.\ntoisekseen nauraminen on, kuten todettu, erinomainen ahdistuksen purkaja.\nja toi oli hauska - pyykkitupaan heti ku just kitisin äidin siivoushulluudesta. tunnistan!\nheräsin jo viiden hujakoilla jälleen.\nkohta ukko heräilee, jatkan myöhemmin.\niloa ja naurua päiväänne!\nKirjoittaja vilmasto » 26.1.2018 07:37:19\nPikaisesti tulin vilkaseen tänne ja kiitos Sylvia sun lukuvirheestä sehän tästä puuttuskin, että ois noin mennyt vanhusten elämä\nJa tiiäkkö...munkin äiti on siivoushullu niin pitääpä omia tapojaan tarkkailla enemmän\nViikonloppuja! mä lähen testaileen mun vähentämistä kavereitten kanssa ja palaan linjoille ensi viikolla.\nOlkaahan ihmisiksi kaikki muutkin